HR Službeni list Europske unije C 264/77

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o Prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o izmjeni Direktive Vijeća 91/477/EEZ o nadzoru nabave i posjedovanja oružja

(COM(2015) 750 final – 2015/0269 (COD))

(2016/C 264/09)

Izvjestitelj: Paulo BARROS VALE

Dana 14. prosinca 2015., Vijeće odnosno Europski parlament, sukladno članku 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, odlučili su savjetovati se s Europskim gospodarskim i socijalnim odborom o

Prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o izmjeni Direktive Vijeća 91/477/EEZ o nadzoru nabave i posjedovanja oružja

(COM(2015) 750 final – 2015/0269 (COD)).

Stručna skupina za jedinstveno tržište, proizvodnju i potrošnju, zadužena za pripremu rada Odbora o toj temi, Mišljenje je usvojila 13. travnja 2016.

Europski gospodarski i socijalni odbor Mišljenje je usvojio na 516. plenarnom zasjedanju održanom 27. i 28. travnja 2016. (sjednica od 27. travnja 2016.), sa 176 glasova za, 8 protiv i 20 suzdržanih.

1. Zaključci i preporuke

1.1. Iako pitanja povezana s oružjem uvijek izazivaju prijepor, tragični događaji u Europi dovode do još žučnije rasprave o tom pitanju. Međutim, ocjena revizije Direktive nužno mora biti hladna i objektivna te se pitanja sigurnosti i tržišta moraju uravnoteženo analizirati, a temeljni problem borbe protiv terorizma i organiziranog kriminala ostaviti za druge rasprave koje su primjerenije težini tog pitanja.

1.2. Prema „Studiji o vatrenom oružju” (Study on Firearms) (1) Ureda Ujedinjenih naroda za droge i kriminal procjenjuje se da je 2007. godine na svijetu bilo oko 875 milijuna komada oružja. Od njih je samo 3 % bilo u posjedu policijskih snaga, a 23 % u rukama vojske. U industriji te veličine na zakonodavcu je da iznađe i nametne instrumente za ublažavanje prikrivene opasnosti koja proizlazi iz posjeda tako velike količine oružja.

1.3. EGSO podupire usvajanje predložene direktive kojom se pojašnjavaju definicije i uvode novi zahtjevi i dosljednija pravila za označivanje i uništavanje oružja, ali želi i predložiti mjere kojima smatra da se može doprinijeti povećanju sigurnosti građana.

1.4. Za razliku od drugih sektora u kojima je Europska unija donijela brojne propise, u okviru industrije oružja mjere zaostaju za onim što bi trebalo biti moguće ostvariti u smislu sigurnosti te praćenja oružja i osoba uključenih u kaznena djela. Moramo stoga biti odlučni u pogledu ciljeva koji se moraju ostvariti na tako osjetljivom području kao što je sigurnost.

1.5. Zbog važnosti praćenja ne samo oružja, već i streljiva, EGSO se zalaže za to da se srednjoročno/dugoročno razmotri mogućnost razvoja industrije u smjeru neizbrisivog označivanja projektila na dijelu koji se ne uništava prilikom uporabe. Bude li to tehnički moguće ostvariti, ti podaci i drugi podaci o oružju, koji bi trebali biti dostupni u interoperativnim bazama podataka tijela za izvršavanje zakonodavstva, u velikoj bi mjeri pridonijeli učinkovitijim istragama. Te baze podataka ne bi se smjele svoditi na nacionalne registre, već bi to prije svega trebala biti baza podataka na europskoj razini kojoj će doprinositi i pristupati tijela svih država članica.

1.6. EGSO tvrdi da Europa može razmotriti mogućnost slijeđenja australskog i britanskog primjera u pogledu programa za otkup oružja i na taj način uspješno povući iz optjecaja tisuće i tisuće komada oružja. Možda nije dokazana izravna veza između količine oružja u optjecaju i broja kaznenih djela, no statistički gledano vjerojatnost da se zločin počini, da se dogodi nesreća ili da oružje dođe u ruke zločinaca bila bi manja.

1.7. Tehnološki razvoj 3D tiska predstavlja opasnost jer omogućava proizvodnju oružja koje je jednako smrtonosno kao i ostalo oružje, a ne može ga se nadzirati ili mu se ući u trag. Nadalje, to se oružje uglavnom proizvodi od materijala koje tradicionalni sigurnosni sustavi ne otkrivaju. Potrebno je da zemlje hitno počnu razmatrati i to pitanje u okviru rasprava na području sigurnosti kako bi se mogle donijeti usklađene mjere kojima se sprečava širenje smrtonosnog oružja bez ikakvog nadzora.

2. Kontekst prijedloga

2.1. U okolnostima u kojima je sigurnost pod posebnim povećalom, Komisija predlaže izmjenu Direktive 91/477/EEZ (2), izmijenjene Direktivom 2008/51/EZ (3), o nadzoru nabave i posjedovanja oružja.

2.2. Do izmjene dolazi u kontekstu Europskog programa sigurnosti, predstavljenog 28. travnja 2015., čiji je cilj na europskoj razini osigurati učinkovit i koordiniran odgovor na sigurnosne prijetnje. U Europskom programu sigurnosti utvrđuje se da su razlike među nacionalnim zakonodavstvima prepreka učinkovitosti nadzora i suradnji policijskih tijela država članica te se poziva na reviziju zakonodavstva o vatrenom oružju, kao i pravila o onesposobljavanju oružja.

2.3. Svrha je Direktive osigurati sigurnost građana, a istodobno olakšati funkcioniranje unutarnjeg tržišta vatrenog oružja utvrđivanjem pravila koja je potrebno donijeti za cijeli životni ciklus vatrenog oružja, od proizvodnje do uništavanja.

2.4. Direktivom se utvrđuju minimalni zahtjevi koje svaka država članica treba propisati u pogledu nabave, posjedovanja i prijenosa oružja različitih kategorija, uključujući lovačko i sportsko oružje.

2.5. U svrhu revizije postojećeg pravnog okvira provedene su tri studije o prikladnosti važećeg zakonodavstva, čiji je zaključak bio da treba usvojiti minimalne norme na razini EU-a o nezakonitoj trgovini oružjem te revidirati direktivu koje je trenutačno na snazi radi: — usklađivanja pravila o označivanju oružja, — usvajanja zajedničkih normi i postupaka te uvođenja zahtjeva za registraciju onesposobljenog vatrenog oružja, — utvrđivanja postupaka u pogledu preinake oružja za uzbunjivanje i signalizaciju te replika, — poticanja razmjene znanja među državama članicama te izrade i održavanja baza podataka o proizvodnji, posjedovanju i onesposobljavanju oružja, — definiranja zajedničkog pristupa klasifikaciji lovačkog i sportskog oružja.

2.6. Komisija je saslušala zainteresirane strane – predstavnike europskih udruženja proizvođača vatrenog oružja i streljiva za civilnu uporabu, sudionike trgovine oružja za civilnu uporabu, lovce, kolekcionare, nevladine organizacije, istraživačke institute itd. Države članice i nevladine organizacije složile su se da je postojeća direktiva korisna za sprečavanje preusmjeravanja vatrenog oružja na nezakonito tržište, dok su subjekti iz privatnog sektora izrazili zabrinutost zbog izmjene kategorija vatrenog oružja i učinka te izmjene na mala i srednja poduzeća.

2.7. Zainteresirane strane s kojima se Komisija savjetovala smatraju da ponovno osposobljavanje onesposobljenog oružja predstavlja važan izvor oružja za kriminalnu uporabu te drže da usklađivanje pravila za onesposobljavanje mora biti prioritet kako bi se suzbila ta praksa.

2.8. Zainteresirane strane koje su sudjelovale u savjetovanju slažu se oko potrebe za razmjenom informacija među državama članicama, usklađivanja definicija i utvrđivanja minimalnih normi za smjernice za onesposobljavanje oružja.

3. Opće napomene

Nedavni tragični događaji potaknuli su raspravu o trgovini i uporabi oružja. Iako se sigurnost građana, koju terorizam sve više ugrožava, ne smije miješati s posjedovanjem oružja, hitno je potrebno odlučno suzbiti laku nabavu vatrenog oružja jer se time u ruke radikalnih skupina, organiziranog kriminala i poremećenih pojedinaca koji se rukovode neshvatljivim razlozima kontinuirano stavljaju sredstva za počinjenje barbarskih zločina. Također se ne smije zanemariti opći kriminalitet, samoubojstva i nesreće uzrokovane vatrenim oružjem.

3.1. Predloženim se pojašnjenjima u znatnoj mjeri poboljšava prethodna direktiva te ih stoga EGSO pozdravlja. Cilj tih prijedloga nije zabraniti vatreno oružje, već uskladiti norme u pogledu nabave i posjedovanja oružja tijekom cijelog životnog ciklusa, i tako regulirati tržište i zajamčiti sigurnost. Međutim, nakon savjetovanja sa zainteresiran stranama, točnije, policijskim snagama, predstavnicima industrije, trgovaca, potrošača, kolekcionara i nevladinih organizacija koje se bave sigurnošću građana, EGSO smatra da zakonodavstvo na tom području mora biti ambicioznije s obzirom na sigurnosne probleme koji su i dalje prisutni. Komisija ne smije donositi zakone samo u svrhu neposrednog odgovora na nedavne terorističke događaje, već bi to trebala činiti u cilju rješavanja pitanja sigurnosti zakonitog vatrenog oružja.

3.2. Provedene su razne studije o nadzoru oružja. Dok neke upućuju na to da ograničenja u pogledu oružja smanjuju nasilje (4) te broj nesretnih slučajeva (5) i samoubojstava (6), u drugima se tvrdi da ćemo, dopustimo li građanima koji nisu kažnjavani niti boluju od mentalnih bolesti da drže oružje, smanjiti broj nasilnih kaznenih djela te da to nema velik utjecaj na povećanje broja samoubojstava ili nesretnih slučajeva (7).

3.2.1. Na polju nadzora oružja ističe se primjer Australije. Nakon što je muškarac ušao u kafić i uz pomoć dva oružana sredstva pobio 35 osoba, a ranio njih 23, Australija je 1997. godine započela jednu od najvećih reformi pravila o uporabi i posjedovanju oružja u povijesti, a posljedice se očituju u smanjenom broju smrtnih slučajeva izazvanih uporabom vatrenog oružja. Australija je zabranila određene vrste oružja, uvela obvezu da se za posjedovanje oružja mora navesti opravdan razlog (koji ne može biti tek samoobrana) i financirala program državnog otkupa oružja. Tom je inicijativom iz optjecaja povučeno gotovo 700 000 komada oružja, zbog čega je, uz nova ograničenja, drastično pala stopa ubojstava počinjenih vatrenim oružjem (8).

3.2.2. Australski program otkupa oružja temeljio se na ideji da široka dostupnost oružja omogućuje da ubilački nagon pojedinca mnogo lakše preraste u masovno ubojstvo.

3.2.3. Slično kao i u Australiji, nakon nasumične pucnjave u kojoj je smrtno stradalo 15 osoba, a 15 ih je ranjeno, i Ujedinjena Kraljevina zabranila je uporabu određenih vrsta oružja, uvela obveznu registraciju za vlasnike i financirala program otkupa oružja. To nije imalo jednak utjecaj na broj smrtnih slučajeva izazvanih vatrenim oružjem kao u Australiji (9).

3.2.4. U zadnjoj velikoj studiji o nadzoru oružja, objavljenoj u veljači 2016., razmotreno je 130 drugih studija provedenih u deset zemalja između 1950. i 2014 (10).. Iako nisu dokazali da se restriktivnim zakonima smanjuje nasilje, autori smatraju da izneseni podaci upućuju na to da je u nekim zemljama provedba zakona kojima se ograničava pristup različitim vrstama oružja povezana sa smanjenjem broja smrtnih slučajeva izazvanih vatrenim oružjem. Uvođenje zakona kojima su se pooštrili uvjeti za nabavu vatrenog oružja (npr. provjera podobnosti) ili pristup oružju (npr. skladištenje) također je povezano s padom broja zločina iz strasti odnosno smrti izazvanih nesretnim slučajem među djecom.

3.3. Uzimajući u obzir te primjere i studije, EGSO se zalaže za to da je potrebno slijediti stroga pravila u pogledu ishođenja dozvole za uporabu i nošenje oružja, nabave oružja i streljiva, zabrane određenih vrsta oružja i njegova onesposobljavanja te čak i u pogledu programa otkupa oružja u državama članicama radi njegova uništavanja.

4. Posebne napomene

4.1. Inicijativa poštuje načela supsidijarnosti i proporcionalnosti. Direktiva je ispravan oblik jer je spremnost država članica da prihvate uredbu dvojbena.

4.2. Novom direktivom mijenja se niz članaka prethodne direktive, pojašnjavaju se odredbe i uvode novi zahtjevi, čime se u znatnoj mjeri unapređuje prethodni pravni akt, što EGSO pozdravlja.

4.3. EGSO podržava prijedlog da se za izdavanje ili produljenje odobrenja za uporabu i nošenje oružja uvedu obvezni liječnički pregledi tjelesnog i duševnog zdravlja koji će zadovoljavati minimalne europske uvjete u pogledu kvalitete i standarda. Tu su praksu neke države članice već uvele. Odbor međutim primjećuje da bi se predmetnom direktivom mogla propisati i učestalost osposobljavanja za rukovanje vatrenim oružjem, kao i uvjeti za sigurno skladištenje (u ormarićima za oružje, što je u nekim državama članicama već obavezno) i siguran prijevoz oružja i njegovih komponenti.

4.4. Europska unija pokazala je da je u stanju donijeti brojne propise na brojnim područjima. Ističe se primjer automobilske industrije, koja je bila prisiljena ispuniti zahtjeve na području sigurnosti (kako putnika tako i okoliša) uz pomoć velikih ulaganja u istraživanje i razvoj. U pogledu označivanja oružja i komponenti također se proširuju koncepti. EGSO predlaže da se srednjoročno/dugoročno ostvari dodatni napredak na polju označivanja projektila i razmotri mogućnost razvoja industrije u smjeru neizbrisivog označivanja na dijelu projektila koji se ne uništava prilikom uporabe, primjerice u unutrašnjosti streljiva, i tako omogući njihova potpuna sljedivost. Obično na mjestu zločina ostane projektil, a ne samo oružje, te ta oznaka može biti važan izvor informacija u policijskoj istrazi.

4.5. U pogledu baza podataka o vatrenom oružju, EGSO podržava novi tekst kojim se vremensko razdoblje primjene registra proširuje do uništenja vatrenog oružja. To predstavlja dodanu vrijednost i važan instrument za nadzor i istragu. Komisija treba podupirati vlasti kako bi ti registri postali dostupni u stvarnom vremenu u svim državama članicama, što će olakšati izvođenje dokaza te omogućiti brzu i učinkovitu razmjenu podataka za identifikaciju i lociranje vatrenog oružja.

4.6. U kategoriju zabranjenog oružja uvrštava se i poluautomatsko vatreno oružje za civilnu upotrebu „koje je slično oružju s automatskim mehanizmom”. Pojam „slično” nije dovoljno objektivan te je potrebno prvo odrediti jasne kriterije u pogledu „sličnosti” zbog kojih bi se to oružje uvrštavalo u kategoriju zabranjenog vatrenog oružja.

4.7. Oružje za uzbunjivanje i signalizaciju, paradno i akustično oružje te replike uvrštavaju se u kategoriju C (Oružje koje je potrebno prijaviti). Iako to neka nacionalna zakonodavstva već predviđaju, EGSO dvoji o primjerenosti uvrštavanja navedene vrste oružja u tu kategoriju jer, osim što nije klasificirano kao „vatreno oružje” u protokolu UN-a, ako to nije zakonom predviđeno, obavezna će prijava uzrokovati znatne administrativne troškove, a čini se da taj tip oružja ne predstavlja znatan rizik za sigurnost građana.

4.8. Rizik koji ta i druge vrste oružja, poput zračnog oružja, predstavljaju za sigurnost građana trebao bi biti predmet studije za procjenu opasnosti tih vrsta oružja i mogućnosti njihove transformacije u smrtonosnije oružje. Ta bi studija mogla biti temelj za nova tehnička i zakonska pravila o sigurnosti, transformaciji, preinaci, onesposobljavanju i uništavanju oružja.

4.9. U digitalnom društvu treba voditi računa o opasnosti elektroničke trgovine oružjem i streljivom. Facebook i Instagram objavili su ograničenja u pogledu prodaje oružja na svojim društvenim mrežama te korisnicima zabranili oglašavanje ili dogovore o kupoprodaji oružja u objavama, grupama za raspravu ili privatnim porukama. Iako se predviđa da se e-trgovina određenim vrstama oružja i streljiva može dopustiti samo trgovcima oružjem i posrednicima, EGSO smatra da bi kupoprodaja smjela biti dopuštena samo uz osobno prisustvo stranaka, čime bi se osigurao strog nadzor nadležnih tijela.

4.10. Tehnološke inovacije donijele su pojavu 3D pisača. Ta tehnologija nije zaobišla oružje te su se odmah na internetu pojavile upute i programi za tisak smrtonosnog oružja. S obzirom na to da tisak oružja još nije uopće zakonski reguliran, ta tehnologija predstavlja istinsku prijetnju o kojoj se ne vodi dovoljno računa. Zemlje se moraju udružiti kako bi raspravljale o tom pitanju, pratile internet ili čak nadzirale nabavu materijala koji se koriste u proizvodnji te vrste oružja te ozbiljno razmotriti zabranu njegove proizvodnje.

4.11. Direktivom se predviđa mogućnost da države članice tijelima koja se bave kulturnim i povijesnim aspektima oružja i koja su kao takva priznata odobre da u svojem fondu zadrže vatreno oružje kategorije A nabavljeno prije stupanja na snagu predmetne direktive, pod uvjetom da je to vatreno oružje onesposobljeno. EGSO se zalaže za razmatranje posebnog režima primjene Direktive u pogledu zbirki pohranjenih u muzejima čiju je djelatnost država članica na odgovarajući način priznala kao značajnu, pod uvjetom da se ne dovode u pitanje sigurnost ili javni poredak. Tim bi se režimom nametnula stroga pravila u pogledu izlaganja, evidencije i skladištenja oružja te rukovanja njime, no spriječilo bi se uništavanje oružja kategorije A značajne povijesne vrijednosti.

Bruxelles, 27. travnja 2016. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Georges DASSIS

(1) Ured Ujedinjenih naroda za droge i kriminal, „Studija o vatrenom oružju 2015. – studija o transnacionalnoj prirodi nedopuštene trgovine vatrenim oružjem te o rutama i načinima rada koji se u okviru te trgovine koriste” (Study on Firearms 2015 – A study on the transnational nature of and routes and modus operandi used in trafficking in firearms).

(2) Direktiva 91/477/EEZ: SL L 256, 13.9.1991., str. 51.; mišljenje EGSO-a: SL C 35, 8.2.1988., str. 25.

(3) Direktiva 2008/51/EZ: SL L 179, 8.7.2008., str. 5.; mišljenje EGSO-a: SL C 318, 23.12.2006., str. 83.

(4) Hepburn, Lisa; Hemenway, David, Firearm availability and homicide: A review of the literature („Dostupnost vatrenog oružja i ubojstva: pregled literature”), Aggression and Violent Behavior: A Review Journal, 2004.; 9:417–40., prenio Harvard T.H. Chan School of Public Health: http://www.hsph.harvard.edu/hicrc/firearms-research/guns-and-death/.

(5) Miller, Matthew; Azrael, Deborah; Hemenway, David, Firearm availability and unintentional firearm deaths („Dostupnost vatrenog oružja i nehotično usmrćenje izazvano vatrenim oružjem”), Accident Analysis and Prevention, 2001.; 33:477–84., prenio Harvard T.H. Chan School of Public Health: http://www.hsph.harvard.edu/hicrc/firearms-research/gun-threats-and-self-defense-gun-use/.

(6) Miller, Matthew; Hemenway, David, Gun prevalence and the risk of suicide: A review („Raširenost oružja i rizik od samoubojstva: pregled”), Harvard Health Policy Review, 2001.; 2:29–37., prenio Harvard T.H. Chan School of Public Health: http://www.hsph.harvard.edu/hicrc/firearms-research/gun-ownership-and-use/.

(7) John R. Lott., Jr. i David B. Mustard, Crime, Deterrence, and Right-to-Carry Concealed Hand Guns („Kaznena djela, odvraćanje i pravo na nošenje skrivenog ručnog oružja”), University of Chicago Law School, svibanj 1998.

(8) Alpers, Philip, Amélie Rossetti i Marcus Wilson, 2016., Guns in Australia: Total Number of Gun Deaths („Vatreno oružje u Australiji: ukupan broj smrtnih slučajeva izazvanih vatrenim oružjem”), Sydney School of Public Health, The University of Sydney. GunPolicy.org, 7. ožujka. Pristupljeno 10. ožujka 2016.: http://www.gunpolicy.org/firearms/compareyears/10/total_number_of_gun_deaths.

(9) Alpers, Philip, Marcus Wilson, Amélie Rossetti i Daniel Salinas, 2016., Guns in the United Kingdom: Total Number of Gun Deaths („Vatreno oružje u Ujedinjenoj Kraljevini: ukupan broj smrtnih slučajeva izazvanih vatrenim oružjem”), Sydney School of Public Health, The University of Sydney. GunPolicy.org, 23. veljače. Pristupljeno 10. ožujka 2016.: http://www.gunpolicy.org/firearms/compareyears/192/total_number_of_gun_deaths.

(10) Julian Santaella-Tenorio, Magdalena Cerdá, Andrés Villaveces i Sandro Galea, What Do We Know About the Association Between Firearm Legislation and Firearm-Related Injuries? („Što znamo o vezi između zakonodavstva o oružju i ozljeda povezanih s oružjem?”), objavio Oxford University Press uime Johns Hopkins Bloomberg School of Public Health.