U preporuci br. 3. Stručne skupine za financijsko djelovanje (FATF) države članice pozivaju se na kriminalizaciju pranja novca na temelju Konvencije Ujedinjenih naroda protiv nedopuštene trgovine narkoticima i psihotropnim supstancama (Bečka konvencija) od 1988. i Konvencije Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog organiziranog kriminaliteta (Konvencija iz Palerma) od 2001. U preporuci se od država zahtijeva kriminalizacija pranja prihoda ostvarenih svim teškim kaznenim djelima kako bi se uključio najveći mogući raspon glavnih kaznenih djela (ona sadržava i popis kategorija glavnih kaznenih djela kao što su terorizam, uključujući financiranje terorizma, trgovina ljudima, krijumčarenje migranata, nedopuštena trgovina oružjem, kaznena djela protiv okoliša, prijevara, korupcija ili porezna kaznena djela), ali se i zadržava diskrecijsko pravo države u pogledu načina na koji se to postiže. U preporuci se državama dopušta da ne primijene kazneno djelo pranja novca na osobu koja je počinila glavno kazneno djelo te se od njih zahtijeva da osiguraju djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće kaznene sankcije za fizičke osobe te kaznenu (ili građansku ili upravnu) odgovornost i sankcije za pravne osobe. U preporuci se poziva i na kriminalizaciju pomoćnih aktivnosti kao što su sudjelovanje, udruživanje ili dogovaranje radi provedbe, pokušaja provedbe, pomaganja i sudioništva, olakšavanja i savjetovanja kriminalnih aktivnosti, osim ako je to dopušteno osnovnim načelima domaćeg prava.

Pojedinci i skupine uključeni u teroristička djela služe se kriminalnim mrežama ili sami pribjegavaju kaznenim djelima kako bi financirali svoje aktivnosti, nakon čega se služe shemama za pranje novca za konverziju ili stjecanje sredstava za financiranje svojih operacija te prikrivanje nezakonite naravi tih sredstava. To znatno povećava privlačnost organiziranog kriminala. Izvor sredstava brojnih terorističkih ćelija koje djeluju u Europi kaznena su djela kao što su trgovina drogom, trgovina kulturnim dobrima ili lažni zahtjevi za kredit. Veće terorističke organizacije također pribjegavaju različitim vrstama kriminalnih aktivnosti kako bi financirale terorističke aktivnosti. Nadalje, teroristi se mogu služiti kriminalnim organizacijama za logističku potporu, odnosno teroristi bi od takvih zločinačkih skupina mogli kupovati lažne isprave ili vatreno oružje, a te bi organizacije potom mogle prati sredstva stečena tim putem. Ojačani pravni okvir EU-a stoga bi pridonio djelotvornijem rješavanju problema financiranja terorizma i smanjio prijetnju terorističkih organizacija umanjujući njihovu sposobnost financiranja vlastitih aktivnosti.

Nadalje, sadašnjim bi se Prijedlogom dopunili različiti akti zakonodavstva EU-a kojima se od država članica zahtijeva da kriminaliziraju neke oblike pranja novca. On će djelomično zamijeniti Okvirnu odluku 2001/500/PUP u pogledu država članica koje su obvezane ovim prijedlogom. Cilj je Okvirne odluke usklađivanje nacionalnih pravila o oduzimanju i određenim oblicima pranja novca koja su države članice morale donijeti u skladu s Konvencijom Vijeća Europe o pranju, traganju, privremenom oduzimanju i oduzimanju prihoda stečenoga kaznenim djelom i o financiranju terorizma iz 1990.

Tim se pravnim instrumentima pomaže u sprečavanju pranja novca i olakšavanju istraga u predmetima pranja novca. Međutim, pomoću njih se ne rješava problem ove inicijative, odnosno nepostojanje jedinstvene definicije kaznenog djela pranja novca i razlika u vrsti i razini sankcija za to kazneno djelo u Uniji. Nakon što suzakonodavci donesu predloženu direktivu, Komisija će procijeniti hoće li biti nužno revidirati 4. AMLD radi usklađivanja definicije „kriminalne aktivnosti” kako je navedena u ovoj direktivi.

Ovaj je Prijedlog dio svjetske borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma putem provedbe preporuke br. 3 Stručne skupine za financijsko djelovanje (FATF), međuvladina tijela koje utvrđuje i promiče primjenu međunarodnih standarda u tom području te putem provedbe relevantnih međunarodnih konvencija. On je i dio širih nastojanja na razini EU-a za borbu protiv pranja novca i financiranja terorizma ojačavanjem represivnih mjera protiv kriminalnih organizacija i onih koji se bave financiranjem terorizma.

Nisu provedene ex post evaluacije postojećih odredaba u pogledu kriminalizacije pranja novca (tj. članka 1. točke (b) i članka 2. Okvirne odluke 2001/500/PUP).

3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

O prekograničnoj dimenziji pranja novca i potrebe za rješavanjem te pojave u okviru pravosudne suradnje među državama članicama svjedoči broj predmeta koje su zabilježili države članice i tužitelji za vezu Eurojusta. Između 2012. i srpnja 2015. Eurojust je zabilježio 724 predmeta o pranju novca, a taj je broj porastao sa 193 predmeta o pranju novca u 2013. na 286 predmeta u 2015. U razdoblju od 1. siječnja do 30. rujna 2016. Eurojust je zabilježio 212 predmeta. Od 160 koordinacijskih sastanaka koje je organizirao Eurojust u razdoblju od siječnja do travnja 2015., 1/8 (12,5 %) tih sastanaka bila je povezana s pranjem novca, što je dvostruko veći postotak u odnosu na 2014. Pranje novca sve je zastupljenije među predmetima koje Eurojust obrađuje.

Česte su kaznene istrage pranja novca u koje je uključeno nekoliko država članica. Procjene jedne države članice ukazuju na to da od 10 % do 15 % predmeta ima prekograničnu dimenziju. U dvjema državama članicama ta procjena iznosi 20 %, a u nekoliko država članica 70 %. Pet država članica procjenjuje da omjer istraga pranja novca s prekograničnom dimenzijom iznosi između 38 % i 50 %. Jedna je država članica navela da je otprilike 50 % glavnih kaznenih djela počinjeno u inozemstvu.

Skupine organiziranog kriminala sve više skrivaju i ponovno ulažu imovinu u državama članicama u kojima nije počinjeno kazneno djelo kojim je stečena ta imovina. To nadležnim tijelima uvelike otežava borbu protiv prekograničnog teškog i organiziranog kriminala u EU-u kao cjelini te utječe na funkcioniranje unutarnjeg tržišta zbog narušavanja tržišnog natjecanja za zakonite poslovne subjekte i dovođenja u pitanje povjerenja u financijski sustav.

U tom smislu treba uzeti u obzir niz temeljnih prava i sloboda iz Povelje o temeljnim pravima. Prava koja su posebno važna u pogledu predloženih mjera obuhvaćaju, ali nisu ograničena na, prava iz glave I. Povelje, odnosno pravo na slobodu i sigurnost (članak 6. Povelje), pravo na vlasništvo (članak 17. Povelje), pravo na učinkoviti pravni lijek i pravično suđenje (članak 47. Povelje), pretpostavku nedužnosti i pravo na obranu (članak 48. Povelje), načela zakonitosti i proporcionalnosti kaznenih djela i kazni (članak 49. Povelje) te pravo izbjegavanja dvostrukog suđenja ili kažnjavanja zbog istog kaznenog djela (ne bis in idem, članak 50. Povelje).

S obzirom na to da prijedlog Direktive uglavnom sadržava međunarodne obveze i standarde, ovaj se Prijedlog iznimno predstavlja bez procjene učinka.

Općenito poštovanje temeljnih prava i načela proporcionalnosti postiže se ograničavanjem područja primjene kaznenih djela na ono što je isključivo potrebno za omogućivanje djelotvornog progona djela koja predstavljaju posebnu prijetnju za unutarnju sigurnost EU-a.

4.UTJECAJ NA PRORAČUN

Ovaj Prijedlog nema neposredan utjecaj na proračun Unije.

5.OSTALI DIJELOVI

•Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja

Provedbu direktive nadzirat će Komisija na temelju informacija dobivenih od država članica o poduzetim mjerama za stupanje na snagu zakona, propisa i administrativnih odredbi potrebnih za usklađivanje s Direktivom. Dvije godine nakon roka za provedbu ove direktive Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće u kojem se procjenjuje u kojoj su mjeri države članice poduzele mjere potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom.

•Dokumenti s obrazloženjima (za direktive)

Dokumenti s obrazloženjima o prenošenju ne smatraju se potrebnima.

•Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga

Članak 1.: Predmet i područje primjene. – Ovom se odredbom utvrđuju svrha i područje primjene nacrta Direktive, posebno da se njome uspostavljaju minimalna pravila u pogledu definicije kaznenih djela i sankcije u području kaznenih djela pranja novca.

Članak 2.: Definicije. – Ovom se odredbom utvrđuju definicije „vlasništva” (u pogledu kaznenih djela pranja novca, usp. članak 3.) u skladu s pravnom stečevinom EU-a i „pravnih osoba” (u pogledu obveze uspostave odgovornosti pravnih osoba, usp. članak 6.).

Ovom se odredbom utvrđuju definicije pojma „kriminalne aktivnosti” koja čini glavna kaznena djela pranja novca, ali se državama članicama istodobno omogućuje zadržavanje različitih pristupa u pogledu glavnih kaznenih djela pranja novca (pri čemu mogu birati između pristupa uključivanja svih kaznenih djela, popisa glavnih kaznenih djela, popisa kaznenih djela s minimalnom kaznom). Raspon kriminalnih aktivnosti kojima se ostvaruju prihodi koji se peru, sadržanih u popisu u ovoj odredbi, u skladu je s preporukom 3. Stručne skupine za financijsko djelovanje kojom se, bez obzira na pristup donesen za opis glavnih kaznenih djela, zahtijeva uključivanje kaznenih djela s popisa utvrđenih kategorija kaznenih djela. Popis iz ove odredbe u skladu je i s člankom 9. stavkom 4. Konvencije Vijeća Europe o pranju, traganju, privremenom oduzimanju i oduzimanju prihoda stečenoga kaznenim djelom i o financiranju terorizma iz 2005. (CETS br. 198), kojom se od potpisnica Konvencije zahtijeva primjena kaznenog djela pranja novca na kategorije glavnih kaznenih djela iz priloga Konvenciji. Kategorije koje je odredila Stručna skupina za financijsko djelovanje i kategorije u prilogu Konvenciji odgovaraju rasponu kriminalnih aktivnosti navedenih u članku 2. ovoga prijedloga, s jednom iznimkom: u tom je članku i kibernetički kriminal naveden kao glavno kazneno djelo, kako je pojašnjeno u nastavku.

Međutim, te su kategorije samo popisane te ih FATF nije definirao niti su one definirane Konvencijom iz 2005., čime se ostavlja prostora za velike nacionalne razlike u pogledu raspona glavnih kaznenih djela. Zbog toga je u nacionalne odredbe nekih država članica uključen prilično ograničen raspon glavnih kaznenih djela. Nadalje, među državama članicama ne postoji sveobuhvatno zajedničko shvaćanje temeljnih kriminalnih aktivnosti kojima se stvaraju prihodi koji se peru.

U skladu sa savjetovanjem s Europolom, različita mišljenja o tome koja kaznena djela mogu dovesti do pranja novca otežavaju sprečavanje financijskih transakcija povezanih s pranjem novca i kazneni progon prekograničnog pranja novca kako bi se utvrdilo je li do pranja novca došlo. Jednako tako, Eurojust je kao dio postupka savjetovanja uputio na poteškoće s kojima se države članice susreću u kontekstu istrage i kaznenog progona u prekograničnim predmetima pranja novca zbog sporedne naravi te vrste kaznenog djela. I ostali su dionici ukazali na činjenicu da razlike u pogledu glavnih kaznenih djela otežavaju prekograničnu suradnju. S obzirom na to da države članice, kada se od njih zatraži suradnja u istragama ili kaznenom progonu u pogledu pranja novca, često zahtijevaju da se povezano glavno kazneno djelo smatra glavnim kaznenim djelom u okviru njihove nadležnosti ako se počini na području te države članice, suradnja nije uvijek moguća te kriminalci uspješno peru svoje prihode ostvarene kaznenim djelima.

Kad god postoji zakonodavstvo u okviru pravne stečevine EU-a kojim se definira bilo koje od glavnih kaznenih djela, uključeno je upućivanje na relevantni zakonodavni akt EU-a kako bi se osiguralo da se sva kaznena djela kako su definirana u tom zakonodavnom aktu EU-a mogu okvalificirati kao pranje novca. To će pridonijeti smanjenju postojećih razlika i omogućiti šire zajedničko shvaćanje glavnih kaznenih djela.

Usto, postoji potreba za suzbijanjem rastuće prijetnje kibernetičkog kriminala i napada na informatičke sustave, posebno napada povezanih s organiziranim kriminalom. Računalni kriminal jedino je područje kriminala navedeno u članku 83. UFEU-a koje nije uključeno u popis kategorija kaznenih djela Stručne skupine za financijsko djelovanje i Varšavske konvencije. Financijski učinak kibernetičkog kriminala i iznos s njime povezane imovinske koristi teško je izračunati zbog nepostojanja pouzdanih podataka i istraživanja, ali na temelju primjera moguće je zaključiti da se prihodi ostvareni kibernetičkim kriminalom peru u okviru sofisticiranih operacija koje uključuju tradicionalne i nove metode plaćanja. Kako bi se prekinuli financijski poticaji koji su povod brojnim aktivnostima u području kibernetičkog kriminala, u okviru ove odredbe kibernetički se kriminal, uključujući sva kaznena djela navedena u Direktivi 2013/40/EU, kvalificira kao glavno kazneno djelo pranja novca.

Članak 3.: Kaznena djela pranja novca. – Tom se odredbom utvrđuje koja se kaznena djela u državama članicama smatraju kaznenim djelima pranja novca.

Tom se odredbom provodi članak 9. stavak 1. Varšavske konvencije tako da se njome definiraju materijalni elementi pranja novca, tj. konverzija ili prijenos imovine stečene kriminalnom aktivnošću kako bi se utajilo ili prikrilo njezino nezakonito podrijetlo (stavak 1. točka (a)) te utaja ili prikrivanje njezine prave naravi, izvora, lokacije, raspolaganja, kretanja, prava koja se na nju odnose ili vlasništva imovine (stavak 1. točka (b)).

Nadalje, ta odredba premašuje preporuku FATF-a i Varšavsku konvenciju tako što se njome kriminalizacija stjecanja, posjedovanja i uporabe imovine stečene kriminalnom aktivnošću čini obveznom, što je u okviru Varšavske konvencije mogućnost koja podliježe ustavnim načelima i osnovnim pojmovima pravnog sustava svake države. Samo posjedovanje imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima u većini se država članica ne smatra pranjem novca. U ovom se Prijedlogu poštuju različite pravne tradicije država članica tako što se pranje novca za osobne potrebe ne mora svrstati u tu vrstu pranja novca (vidjeti članak 3. stavak 3. u nastavku).