1. UVOD

U svojem govoru o stanju Europske unije u rujnu 2017. predsjednik Juncker iznio je kao jedan od ciljeva za EU i njegovu industriju da postanu predvodnici u području inovacija, digitalizacije i dekarbonizacije. Komisija je primijenila sveobuhvatan pristup kako bi osigurala da se ti politički prioriteti konkretiziraju u politikama mobilnosti EU-a. Nakon strategije za mobilnost s niskom razinom emisije, Komisija je u svibnju i studenome 2017. donijela dva paketa za mobilnost. Ti se paketi temelje na pozitivnom pristupu te uključuju zakonodavne prijedloge i inicijative za ostvarivanje strategije za mobilnost s niskom razinom emisija i osiguravanje nesmetanog prelaska na čistu, konkurentnu i povezanu mobilnost za sve. Europski parlament i Vijeće trebali bi osigurati brzo donošenje tih prijedloga.

Ovaj paket za mobilnost, treći i posljednji, nadovezuje se na novu strategiju za industrijsku politiku iz rujna 2017. i osmišljen je kao završna faza postupka kojim se Europi omogućuje da iskoristi sve prednosti modernizacije sustava mobilnosti. Preduvjet za to je da sustav mobilnosti sutrašnjice bude siguran, čist i učinkovit za sve građane EU-a. Moramo iskoristiti mogućnosti koje nam pružaju nove tehnologije kako bismo ostvarili više ciljeva istovremeno – da europski sustav mobilnosti postane sigurniji i dostupniji, europska industrija konkurentnija, europska radna mjesta stabilnija te da prijevoz bude čišći i bolje ispunjava zahtjeve za suzbijanje klimatskih promjena. Za to je nužna čvrsta predanost EU-a, država članica i dionika.

Tehnološke promjene prodiru u sve segmente društva i gospodarstva te mijenjaju život građana EU-a. Sektor prometa nije izuzet iz tog trenda. Nove tehnologije radikalno mijenjaju stanje u području mobilnosti. Remete konvencionalne poslovne modele u prijevozu i prometnoj industriji, stvaraju nove prilike u obliku novih usluga za mobilnost i uvode nove aktere, ali i izazove. Tržište rada i vještine koje su potrebne evoluiraju brzo, a EU mora ostati konkurentan u natjecanju s drugim jakim globalnim akterima. Budući da vrijednosni lanac u automobilskoj i prometnoj industriji obuhvaća 12 milijuna radnih mjesta, a učinkovit sustav prijevoza ključan je za konkurentnost EU-a, prilagodba promjenama je od kritičnog značaja za politiku mobilnosti EU-a.

Mijenja se i sam koncept prijevoza te su sve manje očite tradicionalne granice između vozila, infrastrukture i korisnika. Danas fokus više nije na prometnom sredstvu, nego je zbog sve većeg stupnja povezanosti i automatizacije korisnik sve više u središtu daleko fleksibilnijeg i integriranijeg sustava mobilnosti.

Pojava sve više automatiziranih i povezanih vozila na tržištu sljedeća je prekretnica u prometu i znači revoluciju u budućoj mobilnosti građana. Ta je revolucija već počela i Europa mora za nju biti spremna. Digitalne tehnologije zahtijevaju i unose promjene, ali nam i omogućavaju svladavanje niza izazova s kojima se suočava aktualni sustav mobilnosti. Pod uvjetom da je uspostavljen čvrst regulatorni okvir, automatizirana vozila i napredni sustavi za povezanost učinit će vozila sigurnijima, lakšima za dijeljenje i pristupačnijima za sve građane, uključujući one kojima usluge mobilnosti danas često nisu dostupne, poput starijih osoba i osoba s invaliditetom. Navedene tehnologije mogu pomoći u smanjivanju prometnih zagušenja, čime se povećava energetska učinkovitost i poboljšava kvaliteta zraka te pridonosi borbi protiv klimatskih promjena. Politike EU-a moraju biti pravilno koordinirane i osmišljene tako da se iskoriste te povezane koristi.

Europa mora biti predvodnik u toj transformaciji sustava mobilnosti, a EU mora djelovati u područjima gdje njegov utjecaj može biti znatan. U tom je smislu EU najpogodnija instanca kako bi se osiguralo da se u spomenutom razvoju zadovolje zahtjevi kružnog gospodarstva, da se u potpunosti vodi računa o koristima za društvo kao što su sigurnost i kvaliteta života, potiču inovacije, stvaranje radnih mjesta i konkurentnost te što je više moguće iskoristi potencijal i poboljša mobilnost građana na europskoj razini.

2. SIGURNA MOBILNOST: Sigurnost na prvom mjestu

Sigurnost je temeljni preduvjet u svakom prijevoznom sustavu i uvijek mora biti na prvom mjestu. Kako se mobilnost razvija i radikalno mijenja zbog digitalizacije, dekarbonizacije i inovacija, potrebno je iskoristiti prilike da se sigurnost dodatno poboljša.

Zabilježena razina sigurnosti na cestama u EU-u visoka je, što se potvrđuje i iz usporedbi s ostatkom svijeta. Međutim, velik broj smrtnih slučajeva i teških ozljeda i dalje je prisutan, i to svakodnevno, te se EU i njegove države članice ne mogu opustiti i moraju i dalje nastojati smanjiti broj žrtava. U Izjavi iz Valette o sigurnosti na cestama u ožujku 2017. vlade država članica EU-a obvezale su se da će i dalje smanjivati broj smrtnih slučajeva i teških ozljeda na cestama te su zatražile od Komisije da koordinira djelovanja na razini EU-a. Pozvale su Komisiju da „pripremi nov politički okvir u pogledu sigurnosti na cestama za razdoblje između 2020. i 2030., uključujući procjenu učinkovitosti sigurnosti na cestama, uzimajući u obzir ciljeve navedene u toj izjavi”. Postavile su za cilj smanjenje broja teških ozljeda u EU-u do 2030. za 50 % u odnosu na 2020.

Sigurnost na cestama u EU-u jako je povećana u posljednjim desetljećima, zahvaljujući djelovanju na razini EU-a i na nacionalnim, regionalnim i lokalnim razinama. Od 2001. do 2010. broj smrtnih slučajeva na cestama u EU-u smanjio se za 43 %, a od 2010. do 2017. za dodatnih 20 %. Ipak, to znači da je na cestama u EU-u 2017. poginulo 25 300 ljudi, to jest oko 70 izgubljenih života svaki dan, a oko 135 000 ljudi zadobilo je ozbiljne ozljede, od čega je velik udio pješaka, biciklista i motociklista. To predstavlja neprihvatljiv humanitarni i društveni trošak. Procjenjuje se da godišnja cijena smrtnih slučajeva i teških ozljeda na cestama premašuje 120 milijardi eura ili otprilike 1 % BDP-a.

Unatoč tome što neke države članice i dalje bilježe znatan napredak u smanjivanju broja smrtnih slučajeva na cestama, napredak u EU-u kao cjelini posljednjih nekoliko godina stagnira. Iako je 2016. i 2017. zabilježeno smanjenje broja smrtnih slučajeva od oko 2 %, neke su države članice prijavile čak i povećanje. Neće biti jednostavno postići cilj EU-a u smislu smanjenja broja smrtnih slučajeva na cestama za 50 % od 2010. do 2020.

Čimbenici koji znatno doprinose prometnim nesrećama su brzina, vožnja pod utjecajem alkohola ili opijata i nevezivanje sigurnosnih pojaseva odnosno vožnja bez kacige. Uz to, sve je češće odvraćanje pažnje mobilnim uređajima i drugi novi trendovi u složenom okruženju, zbog čega je potreban fleksibilan i dinamičan pristup. Posebnu pažnju trebalo bi posvetiti nezaštićenim sudionicima u prometu, posebno biciklistima i pješacima, jer je zabilježeno jasno povećanje njihova broja među smrtno stradalima i teško ozlijeđenima. Zbog očekivanog rasta u oblicima održive mobilnosti kao što je biciklizam povećala se potreba za hitnim ciljanim mjerama kako bi se poboljšala zaštita tih sudionika u prometu.

Tehnološki napredak, prije svega u području povezivosti i automatizacije, stvara nove mogućnosti da se spriječe ili kompenziraju ljudske greške, a prelazak na vozila bez vozača trebao bi dugoročno rezultirati većom sigurnošću za građane. Međutim, u prijelaznoj fazi pojavljuju se novi rizici, od kojih su neki povezani s radom visokoautomatiziranih vozila u mješovitom prometu i složenom interakcijom vozača i vozila (sučelje čovjek-stroj), kao i pitanja kibersigurnosti. Drugi izazovi uslijedit će kao rezultat demografskih promjena i različitih pristupa osobnoj mobilnosti.

Trebalo bi u većoj mjeri iskoristiti i sinergije između sigurnosti i mjera za održivost. Na primjer, poticanje korištenja vrsta prijevoza s nultim emisijama podrazumijeva da se okruženje za pješake i bicikliste mora učiniti sigurnim. Novi i sigurniji oblici mobilnosti mogu biti kompatibilni s poboljšanim pristupom mobilnosti za sve članove društva, posebno za osobe s invaliditetom i za rastući broj starijih osoba.

To pokazuje da je potreban intenzivniji pristup provedbi politike cestovne sigurnosti i sigurnosti vozila u EU-u, s pojačanim naglaskom na učinak i rezultate, uz uključivost i fleksibilnost koja je potrebna za kontinuiranu prilagodbu okolnostima koje se mijenjaju.

Dugoročni cilj EU-a i dalje će biti nastojanje da se postigne, koliko god je to moguće, stopa od nula smrtnih slučajeva u cestovnom prometu do 2050. („vizija nula”). Istom bi cilju trebalo stremiti i u pogledu teških ozljeda. EU će nastojati ostvariti i nove ciljeve u međufazama koji se odnose na smanjivanje broja smrtnih slučajeva za 50 % od 2020. do 2030. te smanjivanje broja teških ozljeda za 50 % u istom tom razdoblju (pri tome će se primjenjivati nova zajednička definicija teških ozljeda koja je dogovorena sa svim državama članicama).

Kako bi pomogla u ostvarivanju tih ciljeva, Komisija predlaže zajednički okvir za sigurnost na cestama za razdoblje od 2021. do 2030. i Akcijski plan (Prilog 1.), koji će se detaljnije razraditi u suradnji s državama članicama do sredine 2019. Taj zajednički okvir za sigurnost na cestama trebao bi se provoditi uz primjenu pristupa „sigurnog sustava” koji je globalno preporučila svjetska zdravstvena organizacija i koji se sve više prihvaća u državama članicama EU-a i njegovim regijama i općinama. Njegov je glavni cilj eliminirati uzroke nesreća na integriran način, uspostavom višeslojne zaštite kojom se osigurava da u slučaju da jedan element zakaže, drugi kompenzira njegov učinak.