PRILOG

REFORMA WTO-a: PREMA ODRŽIVOM I UČINKOVITOM MULTILATERALNOM TRGOVINSKOM SUSTAVU

1.Zašto je WTO važan i zašto je u krizi?

1.1. Zašto je WTO važan

Otkad je 1947. uspostavljen multilateralni trgovinski sustav, svjetska trgovina povećala se 300 puta te danas čini više od 60 % svjetskog BDP-a i potpora je zapošljavanju, rastu i ulaganjima širom svijeta. Za to su djelomično zaslužna i višestruka smanjenja carina dogovorena u okviru multilateralnog sustava: 1947. carine su se kretale u rasponu do 20 % do 30 %, dok danas na svjetskoj razini u prosjeku iznose oko 9 %. No tu situaciju možemo zahvaliti i stabilnosti koju pruža multilateralni sustav. WTO-ovim načelom najpovlaštenije nacije (engl. most-favoured nation, MFN) ograničava se diskriminacija robe i usluga koje nude različiti trgovinski partneri. Na taj se način stvara stabilna osnova gospodarske otvorenosti kojom se na globalnim tržištima promiče tržišno natjecanje utemeljeno na učinkovitosti i inovacijama. Šezdeset posto trgovine EU-a odvija se prema načelu najpovlaštenije nacije, uključujući našu trgovinu sa Sjedinjenim Američkim Državama, Kinom, Rusijom i Indijom. Pravilima WTO-a štite se interesi svih država koje sudjeluju u trgovinskoj razmjeni od diskriminirajućeg djelovanja „iza granice” te se jamči da se eventualna zaštita trgovine temelji na multilateralno dogovorenim disciplinskim pravilima. Nadalje, ograničavanjem carina smanjila se vjerojatnost da će zemlje povećavati carine kao odgovor na gospodarske šokove , a sustavom za rješavanje sporova osigurano je pridržavanje pravila i izbjegnuta eskalacija trgovinskih sukoba.

Iako ima još puno posla, WTO je pridonio i globalnom održivom razvoju. Gospodarska otvorenost koju jamči ta organizacija olakšala je integraciju mnogih zemalja u razvoju u svjetsko gospodarstvo, čime su stotine milijuna ljudi izvučene iz siromaštva te su smanjene nejednakosti među zemljama.

1.2. Razlozi krize

Aktualna kriza utječe na sve tri funkcije WTO-a: pregovorima nije postignuta modernizacija pravila, sustav za rješavanje sporova de facto se vratio na situaciju iz razdoblja GATT-a kada je bilo moguće blokirati izvješća povjerenstva, a nadzor nad trgovinskim politikama nije učinkovit. Osim toga, trgovinski odnosi između SAD-a i Kine, dvije od triju najvećih članica WTO-a, trenutačno se uglavnom odvijaju izvan okvira WTO-a.

Jedan od glavnih pokretača krize jest činjenica da pristupanje Kine WTO-u nije dovelo do njezine preobrazbe u tržišno gospodarstvo. Razina otvorenosti kineskih tržišta ne odgovara njezinoj važnosti u svjetskom gospodarstvu, a država i dalje ima odlučujući utjecaj na kinesko gospodarsko okruženje, što rezultira poremećajima tržišnog natjecanja koji se ne mogu u dovoljnoj mjeri riješiti postojećim pravilima WTO-a. No WTO nije uspio pregovorima dogovoriti nova pravila kojima bi se riješilo to ili druga goruća pitanja (npr. digitalna trgovina ili održivost). Postizanje konsenzusa među 164 članice u kontekstu današnje multipolarne globalne ravnoteže moći ogroman je izazov. Pregovore koče i neslaganja oko fleksibilnih mogućnosti za zemlje u razvoju. Situacija u kojoj dvije trećine članica, uključujući neka od najvažnijih svjetskih gospodarstava, traže poseban i različit tretman nije održiva. Nadalje, WTO-ova funkcija praćenja i razmatranja ozbiljno je ugrožena zbog nedovoljne transparentnosti u pogledu trgovinskog zakonodavstva i prakse njegovih članica te činjenice da se teme kao što su uništavanje okoliša, klimatske promjene ili dostojanstven rad smatraju zabranjenima. I na kraju, iako svakako ne najmanje važno, sustav za rješavanje sporova krajem 2019. praktično je paraliziran jer je SAD blokirao imenovanje članova Žalbenog tijela.

1.3. Neodgodiva potreba za reformom

Stabilno trgovinsko okruženje u čijem je središtu WTO važnije je nego ikad za suočavanje s izazovima koji su pred nama, počevši s gospodarskim oporavkom od pandemije. Aktualne su okolnosti velik izazov za organizaciju koja je naizgled izgubila osjećaj zajedničkog cilja. No djelotvornost WTO-a temeljni je strateški interes EU-a. Tomu nije tako samo zato što je trgovina ključna za naše gospodarstvo, već i zato što je promicanje međunarodne suradnje utemeljene na pravilima utkano u same temelje europskog projekta. EU stoga mora odigrati vodeću ulogu u pokretanju smislene reforme WTO-a.





2.Obnova povjerenja i osjećaja zajedničkog cilja: doprinos WTO-a održivom razvoju

Neuspjeh Razvojnog plana iz Dohe 2008. dokaz je nepostojanja zajedničkog cilja među članicama WTO-a. Unatoč uspješnom sklapanju Sporazuma o olakšavanju trgovine na 9. ministarskoj konferenciji WTO-a na Baliju i Odluci o tržišnom natjecanju za izvoz poljoprivrednih proizvoda na 10. ministarskoj konferenciji WTO-a u Nairobiju, članice WTO-a sve su više podijeljene u pogledu svojih očekivanja od te organizacije. Dok dio članica tvrdi da „središnja uloga stupnja razvoja” u WTO-u znači da bi naglasak trebao biti na iznimkama i fleksibilnim mogućnostima u odnosu na dogovorene i buduće obveze, drugi je dio sve više frustriran zbog toga što pregovori u okviru WTO-a ne napreduju te je pozornost preusmjerio na bilateralne trgovinske sporazume. Bez osjećaja zajedničkog cilja postalo je iznimno teško ostvariti uspješan napredak bilo koje inicijative i osigurati razvoj WTO-a usklađen s promjenama u globalnoj trgovini.

No velika većina članica i dalje podupire ideju multilateralizma jer je u potpunosti svjesna prednosti koje sustav utemeljen na pravilima donosi globalnoj trgovini i razvoju. Nestabilnost zadnjih nekoliko godina, kriza klime i okoliša, sve češće pribjegavanje jednostranim mjerama, a sada i pandemija bolesti COVID-19 doveli su do jasne spoznaje da je WTO neizostavni element zdravog gospodarskog upravljanja na globalnoj razini, no i da je neophodna njegova reforma. U izjavi čelnika skupine G20 iz Rijada izražena je, na najvišoj političkoj razini, dosad najodlučnija spremnost na reforme.

Dok se globalni izazovi gomilaju, članice WTO-a trebale bi se moći složiti oko rješavanja najhitnijih problema s kojima se suočavaju: gospodarskog oporavka i razvoja koje ne ometaju poremećaji u tržišnom natjecanju te okolišne i društvene održivosti u okviru zelene tranzicije gospodarstava. Rješavanje tih problema bilo bi u skladu s UN-ovim ciljevima održivog razvoja, na čije su se ispunjavanje obvezale sve članice WTO-a. Takvo bi usmjereno djelovanje moglo ponuditi osjećaj zajedničkog cilja koji WTO-u nedostaje zadnjih desetljeća te obnoviti povjerenje među članicama. Moglo bi dati zamah potreban za modernizaciju pravila WTO-a na način kojim se uspješno reagira na izazove digitalizacije i ekologizacije te sprječavaju i otklanjaju sukobi prouzročeni državnim intervencijama u gospodarstvo kojima se narušava trgovina.