Otkako se Direktiva iz 2008. primjenjuje, diljem EU-a smanjio se broj pritužbi koje je Mreža europskih centara za potrošače zabilježila (ECC-Net), s prosječno 2150 pritužbi u razdoblju od 2008. do 2011. na prosječno 1820 pritužbi u razdoblju od 2012. do 2013. Udruga odbora vlasnika prava na vremenski ograničenu uporabu nekretnine (TATOC) zabilježila je znatno smanjenje broja pritužbi koje se odnose na vlasnike nekretnina za vremenski ograničenu uporabu u Ujedinjenoj Kraljevini iz koje prema podacima Mreže europskih centara za potrošače (ECC-Net) potječe više od polovine svih pritužbi u tom sektoru.

Države članice morale su prenijeti Direktivu u nacionalno zakonodavstvo do 23. veljače 2011. Četrnaest država članica nije poštovalo taj rok pa je Komisija stoga pokrenula postupak zbog povrede obveze obavješćivanja o mjerama za prenošenje. Španjolska je posljednja država članica koja je u potpunosti prenijela Direktivu, i to u ožujku 2012. Shodno tome, Direktiva je u potpunosti prenesena diljem EU-a više od godinu dana kasnije nego što je predviđeno, što je očito imalo utjecaja na dostupnost podataka za ocjenu njezine praktične primjene.

Sve navedeno ukazuje na to da i se taj problem mogao rješavati bez potrebe za konkretnom zakonodavnom intervencijom na razini EU-a, a koja bi mogla dovesti do niza izazova u pogledu općih načela proporcionalnosti i neretroaktivnosti novoga zakonodavstva EU-a.

Nemogućnost raskidanja postojećih ugovora o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine na zanimljiv je način riješila jedna zemlja koja nije članica EU-a u kojoj su vlasnici takvih ugovora imali te probleme. U sektoru su također poduzeti samoregulacijski koraci kako bi se riješio taj problem: naprimjer, udruga Resort Development Organisation zatražila je od svih svojih članova da do kraja 2012. osmisle program kako bi vlasnici prava na vremenski ograničenu uporabu nekretnine, koji to žele, mogli raskinuti svoje ugovore.

Ugovori o preprodaji posebno su obuhvaćeni područjem primjene Direktive o vremenski ograničenoj uporabi nekretnine iz 2008. kako bi se osigurala dodatna zaštita potrošača u vezi s ugovorima u okviru kojih trgovac pomaže vlasniku prava na vremenski ograničenu uporabu nekretnine oko preprodaje tih prava ili dugoročnog proizvoda za odmor. U tim slučajevima često se može dogoditi da se potrošači nađu u nesigurnom položaju iz više razloga (naprimjer zbog zdravstvenog stanja, godina ili teške financijske situacije). Mnoge pritužbe odnosile su se na to pitanje, pogotovo ako su zastupnici za preprodaju uzeli depozit iako poslije nije došlo do preprodaje. Stoga se sad, osim općih odredbi, u Direktivi o vremenski ograničenoj uporabi nekretnine utvrđuje zabrana svih avansnih plaćanja dok ne dođe do stvarne prodaje prava na vremenski ograničenu uporabu nekretnine ili dugoročnog proizvoda za odmor.

6.1. Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi

U razdoblju od 2007. do 2013. 29,2 % svih pritužbi koje je zabilježila Mreža europskih centara za potrošače u vezi s pravom na vremenski ograničenu uporabu nekretnine i sličnim proizvodima bilo je povezano s nepoštenom poslovnom praksom. Internetskom anketom došlo se do podataka koji još više iznenađuju: među ispitanicima koji su imali problema 75 % ih smatra da su obmanuti ponudom u vezi s dugoročnim proizvodom za odmor, a 68,6 % ponudom u vezi s pravom na vremenski ograničenu uporabu nekretnine. U prvom slučaju 40 % ispitanika, odnosno u drugom slučaju 54,3 %, smatra da je na njih izvršen pritisak kako bi kupili dotični proizvod. Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi primjenjuje se na sve poslovne prakse između poduzeća i potrošača, pa i one koje dovode do ugovora koji su podložni Direktivi o vremenski ograničenoj uporabi nekretnine. Odredbe Direktive o nepoštenoj poslovnoj praksi temelje se na načelima zabrane zavaravajućih postupaka i prešućivanja informacija te agresivne poslovne prakse, što omogućuje nadležnim tijelima da štite potrošače prije, tijekom i nakon zaključenja ugovora. Prodaja pod pritiskom i prijevare prilikom preprodaje i dalje su česti u ovom sektoru pa javna provedbena tijela stoga trebaju rigorozno primjenjivati Direktivu o nepoštenoj poslovnoj praksi.

6.2. Direktiva o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima

Godine 2012. i 2013. 45 % pritužbi povezanih s pravom na vremenski ograničenu uporabu nekretnine koje je zabilježila Mreža europskih centara za potrošače bilo je povezano s uvjetima ugovora. Direktiva o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima općenito se primjenjuje na ugovore između poduzeća i potrošača, što znači da se odnosi i na ugovore o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine i one povezane s odmorom. Njome se sprečava znatna neravnoteža u pogledu prava i obveza stranaka koje idu nauštrb potrošača tako što se u njoj, naprimjer, zahtijeva da se uvjeti ugovora o kojima se nije pojedinačno dogovaralo sastave na jednostavan i razumljiv način, da se nejasnoće tumače u korist potrošača te da se nepošteni standardni uvjeti ugovora proglase neobvezatnim za potrošača. Direktivom o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima stoga se nadopunjuje Direktiva o vremenski ograničenoj uporabi nekretnine u pogledu zaštite potrošača nakon zaključenja ugovora. Provedbena nadležna tijela trebala bi se dodatno na nju osloniti u situacijama nakon zaključenja ugovora (naprimjer, ako se naknade za održavanje jednostrano povećaju bez ikakva obrazloženja ili ako se u ugovore umetnu klauzule o samoobnavljanju). Za potrošače može biti teško samostalno pokrenuti sudski postupak kako bi osporili svoje ugovore u skladu s Direktivom o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima te bi stoga udruge za zaštitu potrošača mogle biti aktivnije u obrani interesa pojedinaca, pa i u sudskim postupcima.

6.3. Direktiva o pravima potrošača

Direktivom 2011/83/EU o pravima potrošača, koja se primjenjuje od 13. lipnja 2014., učvršćuju se prava potrošača, posebno u pogledu potpuno usklađenih zahtjeva u vezi s predugovornim informacijama, te pravo na odustajanje od ugovora sklopljenih na daljinu i ugovora sklopljenih izvan poslovnih prostorija. Potrebno je naglasiti da je Direktiva 2008/122/EZ o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine bila preteča tim pravima potrošača.

Direktivom o pravima potrošača obuhvaćeni su samo ugovori koji nisu podložni Direktivi o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine. Stoga svi novi proizvodi za odmor osmišljeni kako bi se zaobišla Direktiva o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine u načelu pripadaju području primjene Direktive o pravima potrošača. To se naprimjer odnosi na ugovore kraće od godinu dana ili ugovore u koje nije uključen smještaj. U tim se slučajevima primjenjuje pravo u pogledu dobivanja predugovornih informacija u skladu s Direktivom o pravima potrošača. Osim toga, pravo na odustajanje u roku od 14 dana od zaključenja ugovora primjenjuje se na sve ugovore sklopljene izvan poslovnih prostorija ili na daljinu. Ako se prije zaključivanja ugovora potrošač ne obavijesti na odgovarajući način o pravu na odustajanje, to se pravo produžuje za godinu dana zbog čega razdoblje za odustajanje traje godinu i 14 dana.

7.Podizanje svijesti

Internetska anketa pokazala je da ispitanici u pravilu nisu dovoljno svjesni mogućih nedopuštenih poslovnih praksi u sektoru za prava na vremenski ograničenu uporabu nekretnine i klubove za odmor.

Niz država članica uložilo je napor u podizanje svijesti, čak i prije primjene Direktive o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine.

U Danskoj je u rujnu 2013. na jednom od glavnih televizijskih kanala prikazana emisija u kojoj su se istraživale prijevare povezane s odmorima nakon čega su se europskom centru za potrošače u Danskoj javili mnogi potrošači koji su tražili pomoć.

U Ujedinjenoj Kraljevini uspostavljena je posebna radna skupina Action Fraud (Djelovanjem protiv prijevare) kako bi se potrošači obavijestili o prijevarama povezanima s odmorima te kako bi se one utvrdile i istražile. Sadašnje nadležno tijelo za konkurentnost i tržišta The Office of Fair Trading provodi kampanje u zračnim lukama kako bi se potrošači upozorili na rizike povezane s kupnjom prava na vremenski ograničenu uporabu nekretnine u inozemstvu i na moguće prijevare povezane s odmorima. Usprkos tim akcijama, potrošači iz Ujedinjene Kraljevine i dalje su među najčešćim žrtvama nepoštenih trgovaca.

Godine 2014. pokrenut je zajednički projekt u koji je bilo uključeno nekoliko europskih centara za potrošače kako bi se osmislile ideje za učinkovite preventivne kampanje. U okviru projekta pripremaju se naputci za potrošače i osigurat će se materijal za kampanje za podizanje svijesti koje će se objavljivati na internetu. Europski centri za potrošače na svojim će web-mjestima objavljivati naputke i aktivno ih promicati.

Jasno je da bi dobro došlo više aktivnosti za podizanje svijesti s ciljem bolje informiranosti potrošača. Rad europskih centara za potrošače predstavlja korak u pravom smjeru.

8.Samoregulacija sektora i kodeksi ponašanja

Kodeksi ponašanja

Iz istraživanja se vidi da su i poduzeća i udruge za zaštitu potrošača voljni doprinijeti boljoj provedbi Direktive o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine. I udruga Resort Development Organisation i TATOC zahtijevaju od svojih članova da se pridržavaju njihovih kodeksa ponašanja. Poduzeli su i druge mjere u vezi s alternativnim rješavanjem sporova kako bi općenito popravili imidž sektora. Tim se kodeksima osigurava okvir za samoregulaciju koja bi se mogla ojačati u suradnji s javnim nadležnim tijelima kako bi se kod potrošača podigla razina svijesti o njihovim pravima i opasnostima koje predstavljaju nepošteni trgovci.

9.Alternativni mehanizmi rješavanja sporova i platforma za rješavanje sporova na internetu

Diljem EU-a europski centri za potrošače mogu pomoći potrošačima oko podnošenja pritužbi protiv trgovaca preko svojih mehanizama za rješavanje sporova. U članku 14. Direktive o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine zahtijeva se od država članica da potiču trgovce na uspostavljanje alternativnih postupaka za rješavanje sporova. Kad je riječ o pravu na vremenski ograničenu uporabu nekretnine, to je još u početnoj fazi, ali očekuje se da će se situacija poboljšati s primjenom Direktive o alternativnom rješavanju potrošačkih sporova koja je u svim državama članicama postala obvezna od 9. srpnja 2015. Njome će se osigurati da potrošači diljem EU-a imaju na raspolaganju alternativne subjekte i postupke za rješavanje sporova i da su toga svjesni, što će se postići utvrđivanjem obveza za trgovce u pogledu pružanja informacija.

Očekuje se da će se Uredbom EU-a o rješavanju sporova na internetu dodatno olakšati korištenje tih mehanizama i u pogledu domaćih i u pogledu prekograničnih ugovornih sporova povezanih s ugovornim obvezama koje potječu iz ugovora povezanih s internetskom kupnjom ili uslugama. Od 9. siječnja 2016. na platformi za rješavanje sporova na internetu omogućit će se potrošačima da pritužbe podnesu na internetu te će ih se uputiti na subjekte za alternativno rješavanje sporova koji su prijavljeni Komisiji u skladu s Direktivom o alternativnom rješavanju potrošačkih sporova. Neka poduzeća i udruge vlasnika prava na vremenski ograničenu uporabu nekretnine već nude tu vrstu postupaka. Naprimjer, udruga Resort Development Organisation je 2005. uspostavila jedan od takvih mehanizama za taj sektor. Iako se radi o pozitivnom razvoju događaja, ti su mehanizmi prilično neučinkoviti kad je riječ o nepoštenim subjektima.