HR Službeni list Europske unije C 335/1

Obavijest Komisije – Priručnik o izdavanju i izvršavanju europskog uhidbenog naloga

(2017/C 335/01)

SADRŽAJ

Popis kratica 5

PREDGOVOR 9

UVOD 10

1. Pregled europskog uhidbenog naloga (EUN) 10

1.1. Kontekst europskog uhidbenog naloga 10

1.2. Definicija i glavne značajke europskog uhidbenog naloga 10

1.3. Obrazac europskog uhidbenog naloga 11

DIO I.: IZDAVANJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA 12

2. Uvjeti za izdavanje europskog uhidbenog naloga 12

2.1. Područje primjene europskog uhidbenog naloga 12

2.1.1. Kazneni progon 12

2.1.2. Izvršenje kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode 12

2.1.3. Zahtjev za izvršivu sudsku odluku 13

2.2. Popis 32 kaznena djela koja predstavljaju razlog za predaju bez provjere dvostruke kažnjivosti 13

2.3. Dodatna kaznena djela 14

2.4. Proporcionalnost 14

2.5. Ostale dostupne mjere u skladu s Unijinim pravnim instrumentima u području pravosudne suradnje u kaznenim stvarima 15

2.5.1. Europski istražni nalog (EIN) 16

2.5.2. Transfer zatvorenika 16

2.5.3. Europski nalog za nadzor (ENN) 17

2.5.4. Prijenos probacijskih odluka i alternativnih sankcija 17

2.5.5. Novčane kazne 18

2.5.6. Transfer kaznenih postupaka 18

2.6. Pravilo specijalnosti – mogućnost kaznenog progona zbog drugih kaznenih djela 18

3. Postupak izdavanja europskog uhidbenog naloga 19

3.1. Ostali kazneni postupci u tijeku i europski uhidbeni nalozi koji se odnose na istu osobu 19

3.1.1. U državi članici koja izdaje uhidbeni nalog 19

3.1.2. U drugoj državi članici 20

3.2. Ispunjavanje obrasca europskog uhidbenog naloga 20

3.2.1. Informacije koje su uvijek potrebne 20

3.2.2. Korisne dopunske informacije od nadležnog pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog 20

3.3. Slanje europskog uhidbenog naloga 21

3.3.1. Ako je lokacija na kojoj se tražena osoba nalazi nepoznata 21

3.3.2. Ako je lokacija na kojoj se tražena osoba nalazi poznata 22

3.3.3. Slanje europskog uhidbenog naloga državama članicama koje ne upotrebljavaju Schengenski informacijski sustav (SIS) 22

3.4. Prijevod europskog uhidbenog naloga 22

3.5. Nakon uhićenja tražene osobe: suradnja i komunikacija s nadležnim tijelima države članice izvršenja 22

DIO II.: IZVRŠENJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA 23

4. Postupak izvršenja europskog uhidbenog naloga 23

4.1. Rokovi za donošenje odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga 23

4.2. Rokovi za predaju tražene osobe (nakon odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga) 23

4.3. Prijevod europskog uhidbenog naloga 24

4.4. Komunikacija između nadležnih pravosudnih tijela država članica prije odluke o predaji 24

4.4.1. Kada uspostaviti komunikaciju 24

4.4.2. Kako komunicirati 25

4.5. Dužnost pravosudnog tijela izvršenja da obavijesti pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog nakon donošenja odluke o izvršenju 26

4.5.1. Informacije o odluci u pogledu predaje 26

4.5.2. Informacije o vremenu zadržavanja 26

4.6. Zadržavanje tražene osobe u državi članici izvršenja 27

5. Odluka o predaji 28

5.1. Opća dužnost izvršenja europskih uhidbenih naloga 28

5.2. Popis 32 kaznena djela koja predstavljaju razlog za predaju bez provjere dvostruke kažnjivosti 28

5.3. Dodatna kaznena djela 28

5.4. Razlozi za neizvršenje (odbijanje) 29

5.4.1. Obvezni razlozi za neizvršenje 29

5.4.2. Razlozi za moguće neizvršenje 30

5.5. Suđenja u odsutnosti 31

5.6. Razmatranja pravosudnog tijela izvršenja o temeljnim pravima 33

5.7. Proporcionalnost – uloga države članice izvršenja 34

5.8. Jamstva koja daje država članica izvršenja 34

5.8.1. Revizija doživotne kazne zatvora ili doživotne mjere oduzimanja slobode 35

5.8.2. Vraćanje državljana i osoba koje imaju boravište 35

5.9. Odgoda ili privremena predaja 35

5.9.1. Ozbiljni humanitarni razlozi 35

5.9.2. Kazneni postupak ili izvršenje kazne zatvora koji su u tijeku 36

5.9.3. Privremena predaja umjesto odgode 36

5.9.4. Odgoda europskog uhidbenog naloga zbog utvrđivanja stvarne opasnosti od izlaganja tražene osobe neljudskom i ponižavajućem postupanju 36

5.10. Više europskih uhidbenih naloga koji se odnose na istu osobu 36

5.10.1. Odlučivanje o tome koji europski uhidbeni nalog izvršiti 36

5.10.2. „Paralelni postupci” 37

6. Uračunavanje vremena zadržavanja u državi članici izvršenja 37

7. Naknadna predaja 38

7.1. Drugoj državi članici 38

7.2. Trećoj državi 39

8. Obveze u odnosima s trećim zemljama 39

8.1. Istovremeni europski uhidbeni nalozi i zahtjevi za izručenje koji se odnose na istu osobu 39

8.1.1. Zahtjevi trećih država 39

8.1.2. Zahtjevi Međunarodnog kaznenog suda (ICC) 40

8.2. Prethodno izručenje iz treće države i pravilo specijalnosti 40

9. Tranzit 40

9.1. Tranzit kroz drugu državu članicu 40

9.2. Državljani države članice tranzita ili osobe koje u njoj imaju boravište 41

9.3. Izručenje iz treće države u državu članicu 41

10. Neizvršeni europski uhidbeni nalozi 41

10.1. Jamčenje da se osoba ne može ponovno uhititi u istoj državi članici 41

10.2. Komunikacija s državom članicom koja izdaje uhidbeni nalog 41

10.3. Razmatranje pravosudnog tijela koje izdaje nalog o zadržavanju europskog uhidbenog naloga 41

10.4. Revizija dugotrajnih europskih uhidbenih naloga u SIS-u 41

11. Postupovna prava tražene osobe 42

11.1. Pravo na tumačenje i prevođenje 42

11.2. Pravo na informiranje 42

11.3. Pravo na pristup odvjetniku 43

11.4. Pravo na obavješćivanje treće osobe u slučaju oduzimanja slobode 43

11.5. Pravo na komunikaciju s trećim osobama 43

11.6. Pravo na komunikaciju s konzularnim tijelima 43

11.7. Posebna prava djece 44

11.8. Pravo na pravnu pomoć 44

PRILOG I. – Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu, neslužbeni konsolidirani tekst 45

PRILOG II. – OBRAZAC EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA, sadržan u Prilogu Okvirnoj odluci o europskom uhidbenom nalogu 60

PRILOG III. – UPUTE ZA ISPUNJAVANJE OBRASCA EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA 65

PRILOG IV. – JEZICI KOJE DRŽAVE ČLANICE PRIHVAĆAJU ZA ZAPRIMANJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA 74

PRILOG V. – POPIS PRESUDA SUDA U VEZI S OKVIRNOM ODLUKOM O EUROPSKOM UHIDBENOM NALOGU 76

PRILOG VI. – PRESUDE SUDA KOJE SE ODNOSE NA NAČELO NE BIS IN IDEM 77

PRILOG VII. – STANDARDNI OBRAZAC ODLUKE O EUROPSKOM UHIDBENOM NALOGU 80

PRILOG VIII. – POPIS DRŽAVA ČLANICA ČIJI PRAVNI SUSTAV DOPUŠTA PREDAJU ZA KAZNENA DJELA KAŽNJIVA KAZNOM NIŽOM OD PRAGA UTVRĐENOG U ČLANKU 2. STAVKU 1. OKVIRNE ODLUKE O EUN-u, AKO SU TA KAZNENA DJELA DODATNA UZ GLAVNA KAZNENA DJELA U EUROPSKOM UHIDBENOM NALOGU 82

PRILOG IX. – PRIMJER OBRASCA OBAVIJESTI O PRAVIMA OSOBE KOJA JE UHIĆENA NA TEMELJU EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA 83

Popis kratica

CISA Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma CoE Vijeće Europe EUN Europski uhidbeni nalog EIN Europski istražni nalog EJN Europska pravosudna mreža ENN Europski nalog za nadzor Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (2002/584/PUP) SIRENE Zahtjev za dopunske informacije kod nacionalnih unosa SIS Schengenski informacijski sustav UFEU Ugovor o funkcioniranju Europske unije

Izjava o ograničenju odgovornosti Ovaj priručnik nije pravno obvezujući ni konačan. Njime se ne dovode u pitanje postojeće zakonodavstvo Unije i njegov budući razvoj. Njime se također ne dovodi u pitanje vjerodostojno tumačenje zakonodavstva Unije koje može dati Sud Europske unije.

IZDAVANJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA

Glavni koraci

(PT = pravosudno tijelo)

IZVRŠENJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA

Glavni koraci

(PT = pravosudno tijelo)

PREDGOVOR

Ovaj je priručnik revidirana verzija Europskog priručnika o izdavanju europskog uhidbenog naloga koji je Vijeće izdalo 2008. (1) i revidiralo 2010. (2). Nakon završetka petogodišnjeg prijelaznog razdoblja prema Ugovoru iz Lisabona koje se odnosi na pravne instrumente nekadašnjeg trećeg stupa (3), uključujući Okvirnu odluku Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (4) („Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu”), Komisija je preuzela zadatak ažuriranja i revidiranja priručnika.

U ovom se priručniku uzima u obzir iskustvo primjene europskog uhidbenog naloga u Uniji u proteklih 13 godina. Svrha je ove revizije ažurirati priručnik kako bi bio razumljiviji i prilagođeniji korisnicima. U pripremi najnovije verzije priručnika Komisija se savjetovala s različitim dionicima i stručnjacima među kojima su Eurojust, tajništvo Europske pravosudne mreže, vladini stručnjaci i pravosudna tijela država članica.

Priručnik je dostupan na internetskoj stranici https://e-justice.europa.eu na svim službenim jezicima Europske unije.

UVOD

1. PREGLED EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA (EUN)

1.1. Kontekst europskog uhidbenog naloga

Vijeće je Okvirnu odluku o europskom uhidbenom nalogu donijelo 13. lipnja 2002. i države članice su morale poduzeti potrebne mjere kako bi je provele do 31. prosinca 2003. Od 1. siječnja 2004. novi sustav predaje je, uz nekoliko iznimki, zamijenio dogovore o izručenju. U pogledu predaje među državama članicama zamijenjene su odgovarajuće odredbe sljedećih konvencija:

(a) Europske konvencije o izručenju od 13. prosinca 1957. (ETS br. 024), njezina dodatnog protokola od 15. listopada 1975. (ETS br. 086), njezina drugog dodatnog protokola od 17. ožujka 1978. (ETS br. 098) te Europske konvencije o suzbijanju terorizma od 27. siječnja 1977. (ETS br. 090), s obzirom na pitanja koja se odnose na izručenje;

(b) Sporazuma između 12 država članica Europskih zajednica o pojednostavljivanju i osuvremenjivanju načina slanja zahtjeva za izručenje od 26. svibnja 1989.;

(c) Konvencije od 10. ožujka 1995. o pojednostavljenom postupku izručenja između država članica Europske unije (5);

(d) Konvencije od 27. rujna 1996. o izručenju između država članica Europske unije (6);

(e) glave III., poglavlja 4. Konvencije od 19. lipnja 1990. o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama (7).

1.2. Definicija i glavne značajke europskog uhidbenog naloga

Europski uhidbeni nalog sudska je odluka izvršiva u Uniji koju je izdala jedna država članica, a izvršava se u drugoj državi članici na temelju načela uzajamnog priznavanja.

Kako je naveo Sud u svojim presudama u predmetu C-452/16 PPU Poltorak (8) i predmetu C-477/16 PPU Kovalkovas (9), iz članka 1. stavka 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu proizlazi da je europski uhidbeni nalog „sudska odluka” koju mora izdati „pravosudno tijelo” u smislu njezina članka 6. stavka 1. Sud je odlučio da izraz„pravosudno tijelo” iz članka 6. stavka 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu ne obuhvaća samo imenovanje sudaca ili sudova u državama članicama, već se njime, u širem smislu, mogu obuhvatiti tijela kojima je uloga sudjelovati u sudovanju u dotičnom pravnom sustavu. Međutim, Sud je utvrdio da se izraz „pravosudno tijelo” iz navedene odredbe ne može tumačiti na način da se njime obuhvaća policija ili izvršno tijelo države članice, kao što je ministarstvo, te da se akti koje su izdala ta tijela ne mogu smatrati „sudskim odlukama”.

Europski uhidbeni nalog zamijenio je tradicionalni sustav izručivanja jednostavnijim i bržim mehanizmom predaje traženih osoba radi vođenja kaznenog progona, izvršenja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode. Nalog se može izdati u svrhe:

(a) vođenja kaznenog progona u slučajevima počinjenja djela za koja je u skladu s nacionalnim pravom propisana najviša kazna zatvora ili mjera oduzimanja slobode od najmanje 12 mjeseci (tijekom istrage, faze ispitivanja i rasprava, do donošenja pravomoćne presude);

(b) izvršenja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode od najmanje četiri mjeseca.

Točke (a) i (b) nisu kumulativne.

Kako bi zahtjevi bili jednostavniji te kako bi ih se lakše ispunilo, oni se sada izdaju na jedinstven način ispunjavanjem obrasca europskog uhidbenog naloga. Međutim, uvijek je potrebno prethodno te zasebno od europskog uhidbenog naloga izdati nacionalnu izvršivu presudu ili nacionalni uhidbeni nalog ili sličnu sudsku odluku (vidjeti odjeljak 2.1.3.).

Središnja tijela, koja su prije imala važnu ulogu u postupku izručenja, ne sudjeluju u donošenju odluka u postupcima na temelju europskog uhidbenog naloga. Međutim, člankom 7. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu predviđa se da države članice mogu odrediti središnja tijela za pružanje pomoći pravosudnim tijelima, osobito u pogledu primanja i slanja europskih uhidbenih naloga.

U državama članicama u kojima se primjenjuje Schengenski informacijski sustav (SIS) (u trenutku izdavanja ovog Priručnika u svim državama članicama osim Irske i Cipra) nacionalni ured SIRENE ima važnu ulogu u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga nakon stvaranja odgovarajućeg upozorenja u SIS-u. Pravila i postupci za suradnju država članica u pogledu upozorenja za uhićenje na temelju europskih uhidbenih naloga utvrđeni su u člancima od 24. do 31. Odluke Vijeća 2007/533/PUP od 12. lipnja 2007. o osnivanju, radu i korištenju druge generacije Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) (10) („Odluka o SIS-u II”) i točki 3. Priručnika SIRENE (11).

Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu odražava filozofiju integracije u zajedničko pravosudno područje. To je prvi pravni instrument koji uključuje suradnju između država članica u kaznenim stvarima temeljenu na načelu uzajamnog priznavanja. Odluka države članice koja izdaje uhidbeni nalog mora se priznati bez dodatnih formalnosti i isključivo na temelju sudskih kriterija.

Predaja državljana je načelo i opće pravilo, uz nekoliko iznimki. One se odnose na izvršenje kazne zatvora u matičnoj zemlji pojedinca i primjenjuju jednako na sve stanovnike. Praksa je pokazala da su otprilike jedna petina svih osoba koje su predane u Uniju državljani matičnih zemalja.

Razlozi za odbijanje izvršenja ograničeni su te detaljno navedeni u člancima 3., 4. i 4.a Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu. Provjera dvostruke kažnjivosti nije razlog za neizvršenje i nepredaju s obzirom na 32 kategorije kaznenih djela, navedene u članku 2. stavku 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu kako je definirala država članica koja izdaje uhidbeni nalog, koje su u toj državi članici kažnjive najvišom kaznom zatvora ili mjerom oduzimanja slobode od najmanje tri godine.

Ako nadležno tijelo države članice koja izdaje uhidbeni nalog ne smatra da su kaznena djela u pitanju obuhvaćena člankom 2. stavkom 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu, dvostruka kažnjivost može se primjenjivati. Sud je u svojoj presudi u predmetu C-289/15 Grundza (12) držao da nadležno tijelo države članice izvršenja pri ocjeni dvostruke kažnjivosti mora provjeriti bi li se za činjenične elemente na kojima se temelji kazneno djelo, kao takve, mogla izreći kazna u državi članici izvršenja u slučaju da su se dogodili na njezinu državnom području (vidjeti odjeljak 5.2.).

Od 28. ožujka 2011. Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu izmijenjena je Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP (13) te je izbrisan članak 5. stavak 1. i dodan novi članak 4.a o odlukama donesenima na suđenju u odsutnosti dotične osobe (suđenje u odsutnosti).

1.3. Obrazac europskog uhidbenog naloga

Europski uhidbeni nalog sudska je odluka izdana u obliku utvrđenom u prilogu Okvirnoj odluci o europskom uhidbenom nalogu. Obrazac je dostupan na svim službenim jezicima Unije. Samo se ovaj obrazac može upotrebljavati i on se ne smije mijenjati. Namjera Vijeća bila je osmisliti radni instrument koji pravosudna tijela koja izdaju uhidbeni nalog mogu lako ispuniti, a pravosudna tijela izvršenja prepoznati.

Upotrebom obrasca izbjegavaju se dugački i skupi prijevodi te olakšava dostupnost informacija. Budući da je obrazac u načelu jedina osnova za uhićenje i naknadnu predaju tražene osobe, trebalo bi ga pažljivo ispuniti kako bi se izbjegli nepotrebni zahtjevi za dopunske informacije.

Obrazac se može ispuniti ili izravno na internetu upotrebom e-alata Zbirka Europske pravosudne mreže (EJN) dostupnog na internetskoj stranici (EJN) ili kao obrazac u formatu Word koji se može preuzeti u odjeljku Pravosudna knjižnica na internetskoj stranici EJN-a (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Korištenje e-alatom jednostavno je kao i popunjavanje obrasca u Wordu, ali on nudi nekoliko modernih i korisnih značajki prilagođenih korisnicima, kao što su:

(a) mogućnost izravnog unošenja nadležnog pravosudnog tijela izvršenja iz alata Pravosudni atlas EJN-a,

(b) pronalazak obrasca na jeziku ili jezicima koje prihvaća država članica izvršenja i

(c) spremanje obrasca te njegovo slanje elektroničkom poštom.

DIO I.: IZDAVANJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA

2. UVJETI ZA IZDAVANJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA

2.1. Područje primjene europskog uhidbenog naloga

Pravosudno tijelo može izdati europski uhidbeni nalog u dvije svrhe (članak 1. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu):

(a) kazneni progon; ili

(b) izvršenje kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode.

Točka (a) se odnosi na kaznene postupke u kojima tražena osoba može biti optužena. Točka (b) se odnosi na izvršive kazne zatvora ili naloge za oduzimanje slobode koje je za kaznena djela izdao sud. Izdavanje europskog uhidbenog naloga nije moguće za sva kaznena djela, već je ograničeno na kaznena djela dostatne težine, kako je detaljnije objašnjeno u nastavku.

U pravnim sustavima nekih država članica europski uhidbeni nalog za izvršenje kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode može se izdati čak i ako presuda nije pravomoćna te još podliježe sudskom preispitivanju. U pravnim sustavima ostalih država članica takva vrsta europskog uhidbenog naloga može se izdati samo nakon što presuda o kazni zatvora ili nalogu za oduzimanje slobode postane pravomoćna. Preporučuje se da pravosudno tijelo izvršenja za potrebe izvršenja europskog uhidbenog naloga prizna klasifikaciju pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog u svrhu izvršenja europskog uhidbenog naloga, čak i ako to ne odgovara pravnom sustavu države izvršenja.

U tom kontekstu valja napomenuti da se pravosudnim tijelima koja izdaju uhidbeni nalog savjetuje da razmotre bi li u konkretnom slučaju izdavanje europskog uhidbenog naloga bilo proporcionalno (vidjeti odjeljak 2.4.) te postoje li druge manje prisilne mjere na razini Unije koje bi se mogle upotrijebiti za postizanje odgovarajućeg rezultata (vidjeti odjeljak 2.5.).

2.1.1. Kazneni progon

Europski uhidbeni nalog može se izdati u svrhu vođenja kaznenog progona u slučajevima počinjenja djela za koja je u skladu s nacionalnim pravom propisana najviša kazna zatvora ili oduzimanje slobode od najmanje 12 mjeseci (članak 2. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

To se odnosi na najvišu moguću kaznu za kazneno djelo propisanu nacionalnim pravom države članice koja izdaje uhidbeni nalog. Najviša kazna propisana pravom države članice izvršenja nije bitna u tom pogledu.

Rješenje Suda u predmetu C-463/15 PPU, Openbaar Ministerie v A. (14)

„Članak 2. stavak 4. i članak 4. točku 1. Okvirne odluke Vijeća 2002/584 […] treba tumačiti na način da se protive tome da predaja na temelju europskog uhidbenog naloga nije podvrgnuta samo uvjetu da u državi članici izvršenja djelo za koje je izdan europski uhidbeni nalog predstavlja kazneno djelo u skladu s njezinim pravom, nego i uvjetu da se za njega u skladu s istim pravom može izreći najviša kazna zatvora od najmanje dvanaest mjeseci.”

Vođenje kaznenog progona uključuje predsudsku fazu kaznenog postupka. Međutim, svrha europskog uhidbenog naloga nije transfer osoba samo radi ispitivanja u svojstvu osumnjičenika. U tom se slučaju mogu razmotriti i druge mjere poput Europskog istražnog naloga (EIN). Ostale mjere u području pravosudne suradnje kratko su prikazane u odjeljku 2.5.

2.1.2. Izvršenje kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode

Europski uhidbeni nalog može se izdati u svrhe izvršenje kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode od najmanje četiri mjeseca (članak 2. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Međutim, u slučajevima kada se mora odslužiti još samo dio kazne u kratkom trajanju, nadležnim pravosudnim tijelima savjetuje se da razmotre bi li izdavanje europskog uhidbenog naloga bilo proporcionalna mjera (vidjeti odjeljke 2.4. i 2.5.).

Nacionalni propisi o prijevremenom ili uvjetnom otpustu i probaciji ili drugi slični propisi koji rezultiraju kraćom zatvorskom kaznom, a koji se mogu primjenjivati nakon predaje državi članici koja izdaje uhidbeni nalog nisu bitni pri određivanju minimalnog razdoblja od četiri mjeseca.

Ne postoji veza između visine stvarne i moguće kazne. To znači da ako je osoba već osuđena na kombiniranu kaznu zatvora za više kaznenih djela i ta je kazna u trajanju od četiri mjeseca ili više, europski uhidbeni nalog može se izdati bez obzira na najvišu moguću kaznu za svako od tih kaznenih djela.

Ako je poznato da osoba ima boravište u drugoj državi članici, nadležnim tijelima države članice koja izdaje uhidbeni nalog savjetuje se da razmotre mogućnost prenošenja izvršive kazne u državu članicu boravišta, umjesto izdavanja europskog uhidbenog naloga, uzimajući u obzir društvene veze osobe i mogućnost bolje rehabilitacije u toj državi članici te druge uvjete u skladu s Okvirnom odlukom Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (15) (vidjeti odjeljak 2.5.2.).

2.1.3. Zahtjev za izvršivu sudsku odluku

Pravosudna tijela koja izdaju uhidbeni nalog moraju uvijek prije izdavanja europskog uhidbenog naloga osigurati da postoji nacionalna izvršiva sudska odluka. Priroda te odluke ovisi o svrsi europskog uhidbenog naloga. Ako se europski uhidbeni nalog izdaje u svrhu kaznenog progona, prije njegova izdavanja nadležna pravosudna tijela države članice koja izdaje uhidbeni nalog (članak 8. stavak 1. točka (c) Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu) moraju izdati nacionalni uhidbeni nalog ili neku drugu izvršivu sudsku odluku s istim učinkom. Sud Europske unije potvrdio je u svojoj presudi u predmetu C-241/15 Bob-Dogi (16) da su nacionalni uhidbeni nalog ili druga sudska odluka različiti od europskog uhidbenog naloga. Ako se europski uhidbeni nalog izdaje u svrhe izvršenja kazne zatvora ili naloga za oduzimanje slobode, mora postojati nacionalna izvršiva presuda u tu svrhu.

Kako je Sud naveo u tom predmetu, sustav europskog uhidbenog naloga podrazumijeva zaštitu na dvije razine postupovnih i temeljnih prava koja moraju biti zajamčena traženoj osobi – pravosudnu zaštitu na prvoj razini na kojoj se donosi nacionalna sudska odluka, poput nacionalnog uhidbenog naloga, i zaštitu koja se osigurava na drugoj razini prilikom izdavanja europskog uhidbenog naloga. Ta pravosudna zaštita na dvije razine načelno ne postoji u situaciji u kojoj nacionalno pravosudno tijelo prethodno izdavanju europskog uhidbenog naloga nije donijelo nikakvu domaću odluku na kojoj će se temeljiti europski uhidbeni nalog.

Presuda Suda u predmetu C-241/15, Bob-Dogi

„Članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke 2002/584 […] treba tumačiti na način da kada europski uhidbeni nalog, koji se temelji na postojanju ‚uhidbenog naloga’ u smislu te odredbe, ne sadržava navod o postojanju nacionalnog uhidbenog naloga, pravosudno tijelo izvršenja ne smije postupiti po njemu ako, s obzirom na informacije dostavljene u skladu s člankom 15. stavkom 2. Okvirne odluke 2002/584, kako je izmijenjena, kao i sve ostale informacije kojima raspolaže, to tijelo utvrdi da europski uhidbeni nalog nije valjan jer je izdan bez stvarnog izdavanja nacionalnog uhidbenog naloga različitog od europskog uhidbenog naloga.”

Izraz „sudska odluka” (koji je različit od samog europskog uhidbenog naloga) Sud je pojasnio u svojoj presudi u predmetu C-453/16 PPU, Özçelik (17), u kojem je zaključeno da izraz „sudska odluka” obuhvaća nacionalni uhidbeni nalog koji je izdala policija, a potvrdio Ured državnog odvjetnika te na temelju kojeg se izdaje europski uhidbeni nalog.

Presuda Suda u predmetu C-453/16 PPU, Özçelik

„Članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP […] treba tumačiti na način da potvrda državnog odvjetništva nacionalnog uhidbenog naloga što ga je prethodno izdala policijska služba u svrhu kaznenog progona, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, jest ‚sudska odluka’ u smislu te odredbe.”

Postojanje nacionalne sudske odluke ili uhidbenog naloga mora biti navedeno u obrascu europskog uhidbenog naloga prilikom njegova izdavanja (članak 8. stavak 1. točka (c) Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu i vidjeti odjeljak 3.2. ovog Priručnika). Odluka ili nalog ne moraju biti priloženi uz europski uhidbeni nalog.

2.2. Popis 32 kaznena djela koja predstavljaju razlog za predaju bez provjere dvostruke kažnjivosti

Prije izdavanja europskog uhidbenog naloga nadležno pravosudno tijelo treba odrediti pripada li jedno ili više kaznenih djela jednoj od 32 kategorije na koje se ne primjenjuje provjera dvostruke kažnjivosti. Popis kaznenih djela se nalazi u članku 2. stavku 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu te u obrascu europskog uhidbenog naloga u kojem treba označiti kaznena djela koja pripadaju popisu.

Presudnu ulogu ima pravo države članice koja izdaje uhidbeni nalog. To je potvrđeno u presudi u predmetu C-303/05, Advocaten voor de Wereld (18) u kojem je Sud presudio da članak 2. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu nije u suprotnosti s načelom zakonitosti kaznenih djela i kazni te da se njime ne krše načela jednakosti i nediskriminacije.

Pravosudno tijelo izvršenja može provjeriti dvostruku kažnjivost samo u odnosu na kaznena djela koja nisu navedena na popisu 32 kaznena djela (vidjeti odjeljak 5.2.).

2.3. Dodatna kaznena djela

Europska konvencija o izručenju iz 1957. sadržava odredbu o dodatnim kaznenim djelima:

„Članak 2. – Kaznena djela za koja se izručenje dopušta 1. Izručenje se izvršava u slučajevima kaznenih djela koja su kažnjiva u skladu sa zakonima strane koja izručenje traži, kao i sa zakonima strane koja izručenje treba izvršiti, lišavanjem slobode te sigurnosnom mjerom s lišavanjem slobode za najduže razdoblje od bar jedne godine, ili primjenom strože kazne. U slučaju kad je osuđujuća presuda na kaznu zatvora ili sigurnosnu mjeru donesena na teritoriju strane koja traži izručenje, sankcija mora biti izrečena u trajanju od najmanje četiri mjeseca. 2. U slučaju da zahtjev za izručenje uključuje nekoliko odvojenih kaznenih djela, od kojih je svako kažnjivo u skladu sa zakonima strane koja izručenje traži, kao i zakonima strane koja izručenje treba izvršiti, lišavanjem slobode ili sigurnosnom mjerom s lišavanjem slobode, no neka od njih ne udovoljavaju uvjetu u svezi s dužinom kazne koja se može izreći, strana od koje se izručenje traži ima pravo izvršiti izručenje i za potonje navedena kaznena djela.”

Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu ne sadržava slične odredbe. Njome se ne regulira predaja za kaznena djela kažnjiva kaznom nižom od praga utvrđenog u članku 2. stavku 1. ako su ta djela dodatna uz glavna kaznena djela koja zadovoljavaju taj prag. Neke države članice u praksi dopuštaju takvu predaju, a druge ne.

Prilog VIII. sadržava popis država članica čiji pravni sustavi omogućuju predaju za dodatna kaznena djela.

Pravosudno tijelo koje izdaje europski uhidbeni nalog može ta dodatna kaznena djela navesti u obrascu naloga radi dobivanja pristanka države članice izvršenja za kazneni progon tih kaznenih djela. Međutim, europski uhidbeni nalog mora se uvijek izdati barem za jedno kazneno djelo koje ispunjava prag utvrđen člankom 2. stavkom 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu.

Ako država članica izvršenja ne obavi predaju za dodatna kaznena djela, pravilo specijalnosti (članak 27. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu) može spriječiti državu članicu koja izdaje uhidbeni nalog u vođenju kaznenog progona za ta kaznena djela (vidjeti odjeljak 2.6. ovog Priručnika).

2.4. Proporcionalnost

Europski uhidbeni nalog bi uvijek trebao biti proporcionalan svojem cilju. Čak i kad su okolnosti slučaja obuhvaćene područjem primjene članka 2. stavka 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu, nadležna pravosudna tijela koja izdaju uhidbeni nalog savjetuju se da razmotre je li izdavanje europskog uhidbenog naloga opravdano u određenom slučaju.

Uzimajući u obzir ozbiljne posljedice koje izvršavanje europskog uhidbenog naloga ima na slobodu tražene osobe i ograničenja slobodnog kretanja, pravosudna tijela koja izdaju uhidbeni nalog trebala bi razmotriti provjeru niza faktora kako bi se odredilo je li opravdano izdavanje europskog uhidbenog naloga.

Posebno bi se mogli uzeti u obzir sljedeći faktori:

(a) težina kaznenog djela (npr., šteta ili opasnost koju je uzrokovalo);

(b) moguća izrečena kazna ako se osobu proglasi krivom za navodno kazneno djelo (npr. bi li bilo riječi o kazni zatvora);

(c) vjerojatnost zadržavanja osobe u državi članici koja izdaje uhidbeni nalog nakon predaje;

(d) interesi žrtava kaznenog djela.

Štoviše, nadležna tijela koja izdaju uhidbeni nalog trebala bi razmotriti bi li se umjesto izdavanja europskog uhidbenog naloga mogle koristiti ostale mjere u području pravosudne suradnje. Ostali pravni instrumenti Unije u području pravosudne suradnje u kaznenim stvarima predviđaju ostale mjere koje su u mnogim situacijama učinkovite te istodobno manje prisilne (vidjeti odjeljak 2.5.).

Općenito gledajući, provjerom proporcionalnosti prije izdavanja europskog uhidbenog naloga može se povećati uzajamno povjerenje među nadležnim tijelima država članica. Stoga se njome znatno pridonosi učinkovitoj upotrebi europskog uhidbenog naloga u Uniji.

2.5. Ostale dostupne mjere u skladu s Unijinim pravnim instrumentima u području pravosudne suradnje u kaznenim stvarima

Nadležnim tijelima koja izdaju uhidbeni nalog se savjetuje da prije donošenja odluke o izdavanju europskog uhidbenog naloga temeljito razmotre ostale moguće mjere.

Na temelju načela uzajamnog priznavanja postoji nekoliko dostupnih Unijinih pravnih instrumenata u području pravosudne suradnje u kaznenim stvarima kojima se dopunjuje europski uhidbeni nalog. U nekim situacijama te mjere mogu biti primjerenije od europskog uhidbenog naloga. Te mjere posebno uključuju:

(a) Europski istražni nalog;

(b) transfer zatvorenika;

(c) transfer probacijskih odluka i alternativnih sankcija;

(d) Europski nalog za nadzor;

(e) izvršenje novčanih kazni.

Opseg tih mjera ukratko je objašnjen u odjeljcima od 2.5.1. do 2.5.5. Osim toga, nadležna tijela mogu uzeti u obzir mogućnosti koje nude druge međunarodne mjere kao što je Konvencija Vijeća Europe o prijenosu postupaka u kaznenim stvarima od 15. svibnja 1972. (ETS br. 073), kako je ukratko objašnjeno u odjeljku 2.5.6.

Dodatne informacije o praktičnoj primjeni Unijinih pravnih instrumenata u području pravosudne suradnje u kaznenim stvarima mogu se pronaći na internetskoj stranici EJN-a: www.ejn-crimjust.europa.eu.

Odjeljak Pravosudna knjižnica na internetskoj stranici EJN-a sadržava sveobuhvatne i praktične informacije o svim pravnim instrumentima, uključujući tekstove objavljene u Službenom listu Europske unije, akte o izmjeni, status provedbe, obrasce u formatu Word, obavijesti, izjave, izvješća, priručnike i ostale praktične informacije. Kako bi se omogućio jednostavan pristup Unijinim pravnim instrumentima u području pravosudne suradnje te statusu njihove provedbe u državama članicama na početnoj stranici na internetskim stranicama EJN-a naznačene su zasebne ulazne točke (prečaci).

Sljedeće bi se mjere posebice mogle razmotriti u predsudskoj fazi kaznenog postupka:

(a) izdavanje Europskog istražnog naloga (EIN) za saslušanje osumnjičenika putem video veze u drugoj državi članici;

(b) izdavanje Europskog istražnog naloga (EIN) za saslušanje osumnjičenika u drugoj državi članici od strane nadležnih tijela te države članice;

(c) izdavanje Europskog naloga za nadzor (ENN) za izvršenje nezatvorske mjere nadzora nad osumnjičenikom koju treba izvršiti država članica boravišta osumnjičenika u predsudskoj fazi;

(d) izdavanje upozorenja u SIS-u za potrebe utvrđivanja mjesta boravišta ili prebivališta osumnjičenika (članak 34. Odluke o SIS-u II). Takva se upozorenja razlikuju od upozorenja za uhićenje koja su detaljnije opisana u Odjeljku 3.3.1. ovog Priručnika. Čim se pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog obavijesti o mjestu boravišta ili prebivališta, to tijelo mora poduzeti daljnje potrebne mjere (kao što je pozivanje osumnjičenika da se pojavi pred odgovarajućim nadležnim tijelom u kaznenom postupku) te obrisati upozorenje iz SIS-a u skladu s točkom 6.5. Priručnika SIRENE;

(e) pozivanje osumnjičenika koji se nalazi u državi članici izvršenja da se pojavi pred odgovarajućim nadležnim tijelom u kaznenom postupku u državi članici koja izdaje uhidbeni nalog te

(f) pozivanje te osobe da dobrovoljno prisustvuje kaznenom postupku.

Sljedeće bi se mjere posebice mogle razmotriti u fazi nakon suđenja, tj. nakon izricanja presude:

(a) prenošenje kazne zatvora u državu članicu boravišta osuđene osobe radi njezina izvršenja u toj državi članici;

(b) prenošenje alternativne kazne (npr. rad za opće dobro) ili rješenja o probacijskom nadzoru u državu članicu boravišta osuđene osobe radi izvršenja u toj državi članici.

2.5.1. Europski istražni nalog (EIN)

Direktiva 2014/41/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o Europskom istražnom nalogu u kaznenim stvarima (19)

EIN se može koristiti za pribavljanje dokaza iz druge države članice. EIN obuhvaća sve istražne mjere s izuzetkom uspostave zajedničkih istražnih timova. Cilj je omogućiti državama članicama da zatraže od druge države članice da provede istražne mjere na temelju uzajamnog priznavanja. EIN-ovi koji se odnose na istražne mjere koje ne postoje ili nisu dostupne u državi članici izvršenja mogu ipak biti izvršeni pribjegavanjem alternativnim istražnim mjerama.

EIN-om se zamjenjuje Konvencija o uzajamnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima između država članica Europske Unije (20) iz 2000. i prethodni niz pravnih odredbi u tom području. Uključivanjem postojećih mjera u jedinstveni novi instrument nastoji se pravosudnu suradnju u pogledu istraga učiniti bržom i učinkovitijom. EIN se može koristiti u kaznenim postupcima, ali i u postupcima pred upravnim tijelima, s pravosudnom validacijom, ako postoji kaznena dimenzija. Države članice moraju odlučiti o priznavanju izvršenja EIN-a u roku od 30 dana i provesti istražnu mjeru u roku od 90 dana od donošenja te odluke.

U određenim situacijama EIN se može izdati za ispitivanje osumnjičenika putem video veze kako bi se utvrdilo je li potrebno izdati europski uhidbeni nalog radi kaznenog gonjenja.

Primjer 1.: Pierre se nedavno preselio iz države članice A u državu članicu B. Postoje dokazi o tome da je on bio sudionik u počinjenju teškog kaznenog djela u državi A. Međutim, nadležna tijela države A trebaju ga ispitati prije mogućnosti donošenja odluke o kaznenom progonu. Pravosudna tijela države A mogu izdati EIN za ispitivanje Pierra putem video veze u državi B.

Primjer 2.: Osim toga, s obzirom na činjenice iz primjera 1., pravosudno tijelo države A može izdati EIN kojim se od nadležnih tijela države B zahtijeva da ispitaju Pierra i dostave pisani transkript ispitivanja.

2.5.2. Transfer zatvorenika

Okvirna odluka Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj Uniji

Okvirnom odlukom 2008/909/PUP predviđa se sustav za transfer osuđenih osoba u državu članicu čiji su državljani ili u kojoj imaju uobičajeno boravište, ili drugu državu članicu s kojom imaju bliske veze. Okvirna odluka 2008/909/PUP primjenjuje se i kada je osuđena osoba već u toj državi članici. Pristanak osuđene osobe na transfer nije više preduvjet u svim slučajevima. Ta je Okvirna odluka za države članice zamijenila Konvenciju Vijeća Europe o transferu osuđenih osoba od 21. ožujka 1983. (ETS br. 112) i njezin Dodatni protokol od 18. prosinca 1997. (ETS br. 167).

U određenim situacijama, umjesto izdavanja europskog uhidbenog naloga za predaju osobe radi služenja kazne u državi članici u kojoj je kazna izrečena, Okvirna odluka 2008/909/PUP može se koristiti za izvršenje kazne u mjestu u kojem osuđena osoba živi i u kojem bi njezina rehabilitacija mogla biti uspješnija.

Članak 25. Okvirne odluke 2008/909/PUP sadržava i posebnu odredbu u članku 25. o izvršenju kazni zatvora u državi članici izvršenja kad je riječ o predmetima sukladno članku 4. stavku 6. i članku 5. stavku 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu (vidjeti odjeljke 5.4.2. i 5.8.2. ovog Priručnika). U predmetima u kojima se primjenjuje članak 4. stavak 6. ili članak 5. stavak 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu mora se primjenjivati i Okvirna odluka 2008/909/PUP za transfere kazne državi članici u kojoj se izvršava.

Primjer 1.

Jerzy je državljanin države članice B i u njoj ima uobičajeno boravište. Tijekom svojeg posjeta državi članici A on počini kazneno djelo. Osuđen je na dvije godine zatvora u državi A.

Nadležna tijela države A mogu prenijeti kaznu za izvršenje u državi B bez Jerzyjeva pristanka ako se time povećavaju šanse za njegovu rehabilitaciju te se ispunjavaju ostali uvjeti iz Okvirne odluke 2008/909/PUP.

Primjer 2.

Gustav je državljanin države članice B, ali živi u državi članici A u kojoj ima stalni posao te u kojoj živi i njegova obitelj. U državi članici B osuđen je za porezno kazneno djelo te mu je izrečena kazna zatvora. Umjesto izdavanja europskog uhidbenog naloga za izvršenje kazne, nadležna tijela države B mogu prenijeti kaznu zatvora za služenje u državi A.

2.5.3. Europski nalog za nadzor (ENN)

Okvirna odluka Vijeća 2009/829/PUP od 23. listopada 2009. o primjeni načela uzajamnog priznavanja odluka o mjerama nadzora među državama članicama Europske unije kao alternative privremenom pritvoru (21)

Okvirnom odlukom 2009/829/PUP uvodi se mogućnost transfera nezatvorske mjere nadzora iz države članice u kojoj se nerezident sumnjiči za počinjenje kaznenog djela u državu članicu čiji je osoba rezident. Time se osumnjičeniku omogućuje da se na njega primijeni mjera nadzora u njegovu uobičajenom okruženju do početka suđenja u drugoj državi članici. Europski nalog za nadzor (ENN) se može koristiti za sve predsudske nezatvorske mjere nadzora, npr. zabranu putovanja i obvezu redovitog javljanja.

O izdavanju naloga za transfer odluke o mjerama nadzora odlučit će država članica koja vodi kazneni progon. Vrste mjera nadzora koje su obuhvaćene nalogom utvrđene su Okvirnom odlukom 2009/829/PUP te naknadnim izjavama svake države članice (navedeno na internetskoj stranici EJN-a). Za transfer mjere nadzora potreban je pristanak osobe na koju se mjera primjenjuje.

Primjer: Sonia živi i radi u državi članici B. Ona je privremeno u državi članici A gdje se protiv nje vodi istraga za prijevaru. Pravosudno tijelo u državi A zna gdje Sonia živi u državi B i smatra da je rizik od izbjegavanja suđenja mali. Umjesto zadržavanja u pritvoru u državi A u predsudskoj fazi pravosudno tijelo te države može izdati nalog prema kojem se ona redovito mora javljati policijskom tijelu u državi B. Kako bi se Sonia mogla vratiti i ostati u državi B do početka suđenja u državi A, nadležno tijelo u državi A može, uz Sonjin pristanak, izdati ENN prema kojem se ona mora redovito javljati, a koji se priznaje i izvršava u državi B.

2.5.4. Prijenos probacijskih odluka i alternativnih sankcija

Okvirna odluka Vijeća 2008/947/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija (22)

Okvirnom odlukom 2008/947/PUP uvodi se primjena načela uzajamnog priznavanja na alternativne sankcije i mjere kojima se olakšava prijevremeni otpust. Ona se odnosi na fazu nakon suđenja.

Njome se pruža mogućnost da se probacijska odluka ili alternativna sankcija izvrše u državi članici različitoj od one u kojoj je osoba osuđena ako osoba pristaje na to.

Primjer: Anna je državljanka države članice A, ali je na godišnjem odmoru u državi članici B. Osuđena je za kazneno djelo u državi B i izrečena joj je kazna rada za opće dobro umjesto zatvorske kazne. Može se vratiti u državu A, nakon čega su nadležna tijela u državi A dužna priznati nalog za rad za opće dobro i nadzirati Annino izvršenje kazne.

2.5.5. Novčane kazne

Okvirna odluka Vijeća 2005/214/PUP od 24. veljače 2005. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na novčane kazne (23)

Okvirnom odlukom 2005/214/PUP načelo uzajamnog priznavanja primjenjuje na novčane kazne koje su odredila pravosudna ili upravna tijela. Cilj je olakšati izvršenje tih kazni u državama članicama različitima od onih u kojima su one izrečene. Njome se pravosudnom ili upravnom tijelu omogućuje da novčanu kaznu izravno prenese tijelu u drugoj državi članici te da to tijelo prizna i izvrši kaznu bez dodatnih formalnosti.

Područje primjene Okvirne odluke 2005/214/PUP obuhvaća sva kaznena djela (članak 1. Točka (a) podtočke i. i ii.) i „povrede pravnih pravila”, uz uvjet da je žalba moguća pred „sudom koji je nadležan u kaznenim stvarima” (Sud je dao naznake u pogledu potonjeg pojma u svojoj presudi u predmetu C-60/12 Baláž (24), točke 39. i 40.

Postupak se primjenjuje u prekograničnim slučajevima kada je novčana kazna izrečena u jednoj državi članici, a njezino se izvršenje očekuje u državi članici u kojoj počinitelj živi, ima imovinu ili prihod.

U sustavima nekih država članica neplaćena novčana kazna može se pretvoriti u kaznu zatvora. U tim se slučajevima može izdati europski uhidbeni nalog za izvršenje kazne zatvora. Savjetuje se da se, ako je moguće, Okvirna oduka 2005/214/PUP smatra jednom od metoda za izvršenje plaćanja prije pretvaranja novčane kazne u kaznu zatvora, čime se izbjegava potreba za izdavanjem europskog uhidbenog naloga.

2.5.6. Transfer kaznenih postupaka

Transfer kaznenih postupaka u državu članicu u kojoj osumnjičenik živi trebalo bi razmotriti u odgovarajućim slučajevima. Pravna je osnova za transfer Konvencija o prijenosu postupaka u kaznenim stvarima iz 1972. Za države članice koje nisu ratificirale Konvenciju transfer se može temeljiti na općoj nadležnosti u državi članici primateljici za pokretanje kaznene istrage. U tom se slučaju zahtjev obično temelji na članku 21. Konvencije Vijeća Europe o uzajamnoj pomoći u kaznenim stvarima od 20. travnja 1959. (ETS br. 030).

2.6. Pravilo specijalnosti — mogućnost kaznenog progona zbog drugih kaznenih djela

Općenito, protiv predane osobe ne može se voditi kazneni progon i ne može joj se izreći presuda ili na drugi način oduzeti sloboda zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije njezine predaje, a razlikuje se od onog zbog kojega je predana. To je pravilo specijalnosti, a utvrđeno je u članku 27. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu.

Pravilo specijalnosti podliježe nizu iznimki. Okvirnom odlukom o europskom uhidbenom nalogu državama članicama omogućuje se da, u njihovim odnosima s drugim državama članicama koje su poslale istu obavijest, one obavijeste o odustajanju od pravila specijalnosti, osim ako u posebnom slučaju pravosudno tijelo izvršenja ne odluči drukčije u svojoj odluci o predaji (vidjeti članak 27. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Prema informacijama dostupnima Komisiji samo su Estonija, Austrija i Rumunjska poslale takve obavijesti.

Osim toga, u članku 27. stavku 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu navode se ostali slučajevi u kojima se pravilo specijalnosti ne primjenjuje:

„(a) ako je osoba imala mogućnost napustiti državno područje države članice kojoj je predana, a nije to učinila u roku od 45 dana nakon puštanja, ili se vratila na njezino državno područje nakon što ga je bila napustila;

(b) ako kazneno djelo nije kažnjivo kaznom zatvora ili mjerom oduzimanja slobode;

(c) ako se na temelju kaznenog postupka ne mogu primijeniti mjere oduzimanja slobode;

(d) ako bi toj osobi mogla biti izrečena kazna ili mjera koja ne uključuje oduzimanje slobode, posebno novčana kazna ili mjera koja ju zamjenjuje, čak i ako ta kazna ili mjera može dovesti do ograničavanja njezine osobne slobode;

(e) ako je osoba pristala na predaju, ako je primjenjivo, a istodobno je odustala od pozivanja na pravilo specijalnosti u skladu s odredbama članka 13.;

(f) ako je osoba, nakon njezine predaje, izričito odustala od prava na pozivanje na pravilo specijalnosti u odnosu na pojedinačna kaznena djela koja su prethodila njezinoj predaji. Izjava o odustajanju daje se pred nadležnim pravosudnim tijelima države članice koja izdaje uhidbeni nalog i bilježi se u skladu s domaćim pravom te države. Izjava o odustajanju sastavlja se na način koji omogućuju da se jasno vidjeti da ju je osoba dala dragovoljno i da je u potpunosti svjesna njezinih posljedica. U tu svrhu, osoba ima pravo na pravnog zastupnika;”.

U ostalim je slučajevima potrebno zatražiti pristanak prvotne države članice izvršenja za kazneni progon ili izvršenje drugih kaznenih djela (članak 27. stavak 3. točka (g) Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Pristanak se mora dati ako je kazneno djelo zbog kojega se traži pristanak i samo uvjetovano predajom u skladu s Okvirnom odlukom o europskom uhidbenom nalogu, osim ako se primjenjuje obvezni ili mogući razlog za neizvršenje.

Ako je primjenjivo, pravosudno tijelo izvršenja može uvjetovati svoj pristanak jednim od uvjeta koji se odnose na doživotne kazne zatvora te vraćanje državljana ili osoba koje imaju boravište iz članka 5. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu (vidjeti odjeljak 5.8. ovog Priručnika). Država članica koja izdaje uhidbeni nalog u tim slučajevima mora pružiti odgovarajuća jamstva (članak 27. stavak 4. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Postupak odustajanja od pozivanja na pravilo specijalnosti uz pristanak pravosudnog tijela izvršenja

Zahtjev za pristanak mora biti poslan na isti način te mora sadržavati iste informacije kao i standardni europski uhidbeni nalog. Nadležno pravosudno tijelo šalje zahtjev za pristanak izravno pravosudnom tijelu izvršenja koje je predalo osobu. Informacije sadržane u zahtjevu, u skladu s člankom 8. stavkom 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu, moraju se prevesti prema istim pravilima kao i europski uhidbeni nalog. Pravosudno tijelo izvršenja mora donijeti odluku najkasnije 30 dana od dana primitka zahtjeva (članak 27. stavak 4. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

U svojoj presudi u predmetu C-388/08 PPU Leymann i Pustovarov (25) Sud je ispitao kako utvrditi je li kazneno djelo koje se razmatra „kazneno djelo koje se razlikuje” od onog zbog kojega je osoba predana u smislu članka 27. stavka 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu, čime se zahtijeva primjena postupka pristanka navedenog u članku 27. stavku 3. točki (g) i članku 27. stavku 4. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu. Sud je presudio sljedeće:

„[…] treba provjeriti jesu li sastavni elementi kaznenog djela, prema zakonskom opisu države koja izdaje uhidbeni nalog, oni na temelju kojih je osoba predana te postoji li odgovarajuća veza između informacija iz uhidbenog naloga i informacija iz naknadnog postupovnog dokumenta. Izmjene koje se odnose na mjesto i vrijeme počinjenja kaznenog djela dopuštene su ako proizlaze iz dokaza prikupljenih tijekom postupka koji se vodi u državi koja izdaje uhidbeni nalog u vezi s ponašanjem opisanim u uhidbenom nalogu, ako se njima ne mijenja priroda kaznenog djela te ako ne dovode do razloga za neizvršenje u skladu s člancima 3. i 4. Okvirne odluke.”

3. POSTUPAK IZDAVANJA EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA

3.1. Ostali kazneni postupci u tijeku i europski uhidbeni nalozi koji se odnose na istu osobu

3.1.1. U državi članici koja izdaje uhidbeni nalog

Prije izdavanja europskog uhidbenog naloga nadležnom se pravosudnom tijelu savjetuje da provjeri jesu li pokrenuti drugi kazneni postupci te jesu li za traženu osobu izdani drugi europski uhidbeni nalozi u državi članici koja izdaje uhidbeni nalog.

Ako su u tijeku drugi kazneni postupci protiv tražene osobe u državi članici koja izdaje izvršivi uhidbeni nalog ili postoje izvršive kazne zatvora, savjetuje se uspostavljanje komunikacije i, ako je moguće, koordinacije s ostalim nacionalnim tijelima prije izdavanja europskog uhidbenog naloga. Važno je osigurati da europski uhidbeni nalog obuhvaća sva kaznena djela za koja će tražena osoba biti kazneno gonjena ili je osuđena u državi članici koja izdaje uhidbeni nalog. To se savjetuje posebno zbog pravila specijalnosti kojim se može spriječiti kazneni progon ili osuđivanje za kaznena djela različita od onih za koje je država članica izvršenja predala osobu (vidjeti odjeljak 2.6.). Iako se nakon predaje može zatražiti pristanak tražene osobe ili države članice izvršenja za kazneno gonjenje ili izvršenje kazne za ta kaznena djela (vidjeti članak 27. stavak 3. točke (f) i (g) Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu), praksa je pokazala da dobivanje pristanka može biti složeno i sporo.

Ako je to moguće, sva bi kaznena djela trebalo navesti u jednom europskom uhidbenom nalogu jer je time postupak u državi članici izvršenja brži i učinkovitiji. Ako je za istu osobu već prije izdan europski uhidbeni nalog, taj bi se nalog, ako je to moguće, mogao zamijeniti novim nalogom koji obuhvaća kaznena djela iz prethodnog naloga te nova kaznena djela. Ako je za osobu prethodno izdano upozorenje za uhićenje, ono bi se trebalo ažurirati kako bi se uključilo u novi europski uhidbeni nalog. Moguće je unijeti više od jednog europskog uhidbenog naloga po upozorenju za uhićenje (vidjeti točku 3.1. Priručnika SIRENE).

3.1.2. U drugoj državi članici

Ako postoje naznake da su u tijeku drugi kazneni postupci protiv tražene osobe u drugoj državi članici ili državama članicama, ili postoje izvršive kazne zatvora, bilo bi korisno prije izdavanja europskog uhidbenog naloga uspostaviti kontakt s nadležnim tijelima druge države članice ili država članica. U tim bi slučajevima nadležna tijela različitih država članica mogla istražiti mogućnost koordiniranja koja bi država članica trebala izdati (prvi) europski uhidbeni nalog te mogućnost prenošenja kaznenih postupaka u jednu, ili barem manji broj, država članica.

Nadležna bi tijela trebala provjeriti u SIS-u je li za istu osobu izdano upozorenje za uhićenje u drugoj državi članici. Više država članica može unijeti upozorenje za uhićenje za istu osobu. Ako dođe do uhićenja ured SIRENE države članice izvršenja istodobno će obavijestiti sve dotične države članice (vidjeti točku 3.2. Priručnika SIRENE).

Nadležna tijela također mogu kontaktirati Eurojust ili kontaktne točke EJN-a ili oboje ili izravno kontaktirati nadležno tijelo druge države članice (26).

Valja napomenuti da ako je država članica izvršenja zaprimila veći broj europskih uhidbenih naloga za traženu osobu, ona u svakom slučaju mora odlučiti gdje će tražena osoba biti prvo predana (vidjeti odjeljak 5.10.) Stoga bi prije izdavanja većeg broja europskih uhidbenih naloga moglo biti učinkovitije dogovoriti se među nadležnim pravosudnim tijelima izdavanja o tome kojoj bi državi članici tražena osoba trebala prvo biti predana. Iako dogovori u vezi s usporednim europskim uhidbenim nalozima postignuti između pravosudnih tijela izdavanja nisu obvezujući za nadležno pravosudno tijelo izvršenja, ono bi ih trebalo uzeti u obzir.

Stoga se u pogledu tih dogovora savjetuje i popunjavanje odjeljka „f” (Ostale okolnosti važne za predmet) obrasca europskog uhidbenog naloga kako bi nadležna pravosudna tijela izvršenja odmah bila svjesna tih okolnosti.

3.2. Ispunjavanje obrasca europskog uhidbenog naloga

Detaljne upute za ispunjavanje obrasca europskog uhidbenog naloga utvrđene su u Prilogu III.

3.2.1. Informacije koje su uvijek potrebne

Pravosudno tijelo izvršenja trebalo bi uvijek raspolagati minimalnim potrebnim informacijama kako bi moglo odlučiti o predaji (vidjeti članak 15. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Pravosudno tijelo izvršenja treba posebice moći potvrditi identitet osobe i procijeniti primjenjuju li se ikakvi razlozi za neizvršenje. Također, ono bi trebalo obratiti posebnu pažnju na opis kaznenog djela/kaznenih djela u obrascu europskog uhidbenog naloga.

Koje točno informacije treba omogućiti ovisi o okolnostima svakog predmeta. Međutim, dobro je imati na umu da nadležno pravosudno tijelo koje prima nalog možda zna malo ili ništa o predmetu zbog kojeg se izdaje europski uhidbeni nalog ili o pravnom sustavu države članice koja izdaje nalog. Stoga je ključno da nadležna pravosudna tijela koja izdaju uhidbeni nalog osiguraju da je informacija u europskom uhidbenom nalogu jasna, točna i sveobuhvatna. Ako se europski uhidbeni nalog ispuni pravilno, nisu potrebni dodatni dokumenti.

Iskustvo je pokazalo da su zahtjevi za dodatne informacije između nadležnih pravosudnih tijela koja izdaju uhidbeni nalog i nadležnih pravosudnih tijela izvršenja jedan od glavnih uzroka kašnjenja u provedbi europskih uhidbenih naloga. To često rezultira prekoračenjem rokova utvrđenih Okvirnom odlukom o europskom uhidbenom nalogu (vidjeti odjeljak 4.1. o rokovima).

3.2.2. Korisne dopunske informacije od nadležnog pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog

Fotografije i otisci prstiju tražene osobe moraju se dodati upozorenju u SIS-u, ako su dostupni. Osim toga, uvijek bi trebalo omogućiti kontaktne podatke i broj mobilnog telefona dežurnog ureda i odgovorne osobe kako bi ih se moglo odmah i u bilo koje doba dana obavijestiti o pronalasku tražene osobe.

Kada postoji vjerojatnost da će država članica izvršenja zahtijevati jamstva države članice koja izdaje uhidbeni nalog na temelju članka 5. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu, savjetuje se da se važne informacije navedu u europskom uhidbenom nalogu. Na primjer, pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog može već navesti svoj pristanak na vraćanje tražene osobe državi članici izvršenja pod posebnim uvjetima (vidjeti odjeljak 5.8.).

3.3. Slanje europskog uhidbenog naloga

Postupak slanja europskog uhidbenog naloga ovisi o tome zna li pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog gdje se tražena osoba nalazi (članak 9. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). U većini je slučajeva lokacija na kojoj se osoba nalazi nepoznata ili nije potvrđena te bi europski uhidbeni nalog trebalo poslati svim državama članicama putem SIS-a. Čak i ako je lokacija na kojoj se osoba nalazi poznata pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog može odlučiti izdati upozorenje u SIS-u (članak 9. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

3.3.1. Ako je lokacija na kojoj se tražena osoba nalazi nepoznata

Ako je lokacija na kojoj se tražena osoba nalazi nepoznata, europski uhidbeni nalog trebalo bi poslati svim državama članicama. U tu bi se svrhu u SIS-u trebalo izdati upozorenje za uhićenje ili predaju u skladu s člankom 26. Odluke o SIS-u II. Važno je naglasiti da pravosudno tijelo koje izdaje europski uhidbeni nalog mora taj nalog izdati prije unosa upozorenja u SIS.

Ako je to moguće, pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog trebalo bi nacionalnom uredu SIRENE preko nadležnog policijskog tijela poslati presliku originalnog europskog uhidbenog naloga i sve važne informacije o traženoj osobi.

Ured SIRENE države članice koja izdaje uhidbeni nalog provjerava jesu li informacije potpune (npr. jesu li dostupne fotografije i otisci prstiju te mogu li se priložiti), prilaže presliku originalnog europskog uhidbenog naloga uz upozorenje zajedno s prijevodom, ako je dostupan, i potvrđuje unos upozorenja u SIS. Osim toga, ured SIRENE priopćava sadržaj europskog uhidbenog naloga svim ostalim uredima SIRENE putem razmjene dopunskih informacija (obrazac A). Obrazac A izdaje se na engleskom jeziku. Važno je navesti na obrascu A (polje 311) ako je potraga za osobom ograničena samo na državna područja određenih država članica (zemljopisno usmjerena potraga).

Nakon primitka obrasca A svi ostali uredi SIRENE provjeravaju jesu li informacije u obrascu A i europskom uhidbenom nalogu potpune. U skladu s člankom 25. Odluke o SIS-u II ured SIRENE može, pod sudskim nadzorom, provjeriti je li očito da će izvršenje europskog uhidbenog naloga morati biti odbijeno te, ako jest, dodati oznaku uz upozorenje kojom se sprječava uhićenje. Tijekom tog postupka provjere upozorenje treba biti i dalje dostupno krajnjim korisnicima. Treba napomenuti da ako država članica ne izvrši europski uhidbeni nalog i odluči označiti upozorenje, ono će i dalje biti vidljivo krajnjim korisnicima. Djelovanje stoga neće biti uhićenje tražene osobe već njezino lociranje (odjeljak 3.6. Priručnika SIRENE).

Uredi SIRENE koji primaju nalog provjeravaju i nacionalne baze podataka, kao što su policijski i zatvorski sustavi, kako bi provjerili je li im tražena osoba poznata te služi li možda kaznu zatvora za drugo kazneno djelo. Ako se na temelju takve provjere osoba locira, ured SIRENE prosljeđuje informacije iz obrasca A nadležnom tijelu koje će izvršiti europski uhidbeni nalog.

Upozorenje za uhićenje vidljivo je nadležnim tijelima svih država članica (obično tijelima kaznenog progona i pravosudnim tijelima). Ako je osoba otkrivena i uhićena na temelju upozorenja u SIS-u u drugoj državi članici, pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog bit će obaviješteno putem nacionalnog ureda SIRENE.

Upozorenje za uhićenje u SIS-u koje sadržava presliku originalnog europskog uhidbenog naloga predstavlja i ima isti učinak kao europski uhidbeni nalog (Odluka o SIS-u II, članak 31. stavak 1.). Od početka rada druge generacije SIS-a slanje preslike originalnog europskog uhidbenog naloga u papirnatom obliku više nije potrebno jer se preslika originalnog naloga odmah prilaže upozorenju. Međutim, s obzirom na to se originalni europski uhidbeni nalog izdaje na jeziku države koja izdaje uhidbeni nalog, a obrazac A na engleskom jeziku, pravosudno tijelo koje izdaje nalog možda će morati poslati prevedeni europski uhidbeni nalog državi članici izvršenja nakon uhićenja tražene osobe. Moguće je i uz upozorenje odmah priložiti primjerak prijevoda europskog uhidbenog naloga na jedan ili više službenih jezika Unije.

Na internetskoj stranici EJN-a (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) nalazi se popis jezika koje prihvaćaju države članice (vidjeti odjeljak 3.4.).

Pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog trebalo bi osigurati da se upozorenje uneseno u SIS čuva samo onoliko dugo koliko je potrebno za ostvarenje svrhe radi koje je uneseno (Odluka o SIS-u II, članak 44. stavak 1.). To znači da je upozorenje potrebno izbrisati nakon povlačenja europskog uhidbenog naloga (vidjeti odjeljak 10.4. ovog Priručnika) ili predaje osobe (odjeljak 3.11. Priručnika SIRENE).

3.3.2. Ako je lokacija na kojoj se tražena osoba nalazi poznata

Ako je lokacija na kojoj se tražena osoba nalazi poznata, pravosudno tijelo koje izdaje europski uhidbeni nalog može taj nalog izravno poslati tijelu nadležnom za izvršenje u državi članici izvršenja (članak 9. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Ako pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog ne zna koje je nadležno pravosudno tijelo izvršenja, ono mora zatražiti potrebne informacije, uključujući i putem kontaktnih točaka u okviru Europske pravosudne mreže s ciljem dobivanja tih informacija od države članice izvršenja (članak 10. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Atlas na internetskoj stranici EJN-a također (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) sadržava informacije o nadležnim tijelima u svim državama članicama i njihove kontaktne podatke.

Kako bi se smanjio rizik od bijega tražene osobe, pravosudno tijelo koje izdaje europski uhidbeni nalog može taj nalog poslati svojem nacionalnom uredu SIRENE radi slanja drugim državama članicama putem SIS-a (vidjeti odjeljak 3.3.1.). Zahvaljujući upozorenju u SIS-u policijska tijela u državama članicama znaju da se osoba traži radi uhićenja. Međutim, svim uredima SIRENE trebalo bi jasno navesti da je lokacija na kojoj se osoba nalazi poznata kako bi se izbjeglo nepotrebno provjeravanje je li osoba poznata ili se nalazi na njihovu državnom području.

3.3.3. Slanje europskog uhidbenog naloga državama članicama koje ne upotrebljavaju Schengenski informacijski sustav (SIS)

Trenutačno sljedeće države članice ne upotrebljavaju SIS: Irska i Cipar. Ako se zahtijeva slanje tim državama članicama, europski uhidbeni nalog može se poslati izravno ili putem odgovarajućeg nacionalnog ureda Interpola. Slanje putem Interpola predviđeno je člankom 10. stavkom 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu.

Međutim, valja napomenuti da u nekim državama članicama upozorenje Interpola ne predstavlja razlog za uhićenje. Stoga je važno u upozorenju jasno navesti postojanje europskog uhidbenog naloga jer on uvijek podrazumijeva obvezu uhićenja tražene osobe.

3.4. Prijevod europskog uhidbenog naloga

Obrazac europskog uhidbenog naloga mora biti ispunjen na službenom jeziku ili jednom od službenih jezika države članice izvršenja, ili preveden na te jezike. Međutim, kada država članica izvršenja navede u izjavi da će također prihvatiti prijevod na jedan ili više službenih jezika institucija Unije, alternativno je moguće prevesti europski uhidbeni nalog na jedan od tih jezika (članak 8. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Na internetskoj stranici EJN-a (http://www.ejn-crimjust.europa.eu — alat Fiches belges) nalazi se popis jezika koje prihvaćaju države članice.

Ako se europski uhidbeni nalog šalje putem SIS-a, država članica koja izdaje uhidbeni nalog može uz upozorenje priložiti primjerak prijevoda naloga na jedan ili više službenih jezika institucija Unije kako je predviđeno člankom 27. stavkom 2. Odluke o SIS-u II. Ti prijevodi zajedno s obrascem A trebali bi služiti kao dostatna osnova za provođenje provjera navedenih u odjeljku 3.3.1. ovog Priručnika. Valja napomenuti da to ne utječe na obvezu prevođenja europskog uhidbenog naloga na jezik koji država članica izvršenja prihvaća.

Ako se može predvidjeti gdje se tražena osoba nalazi, možda je bolje unaprijed prevesti europski uhidbeni nalog na jezik te države članice. Time se olakšava poštivanje kratkih rokova za izvršenje europskog uhidbenog naloga.

U slučajevima kada se europski uhidbeni nalog šalje izravno pravosudnom tijelu izvršenja ili središnjem tijelu, uz njega mora biti poslan i prijevod. Budući da se europski uhidbeni nalog obrađuje i izvršava kao žurni predmet (članak 17. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu) država članica koja izdaje uhidbeni nalog trebala bi poslati prijevod što je moguće prije te, u svakom slučaju, prije isteka roka koji je država članica odredila za dobivanje prevedenog europskog uhidbenog naloga (vidjeti odjeljak 4.3. ovog Priručnika).

Pri prevođenju se mora koristiti standardni obrazac europskog uhidbenog naloga koji je dostupan na sva 24 službena jezika Unije. Sve jezične verzije obrasca dostupne su na internetskoj stranici EJN-a (Pravosudna knjižnica i Zbirka, u formatima pdf i Word).

3.5. Nakon uhićenja tražene osobe: suradnja i komunikacija s nadležnim tijelima države članice izvršenja

Nakon što se traženu osobu uhiti u drugoj državi članici nadležna tijela države članice koja izdaje uhidbeni nalog trebala bi žurno odgovoriti na zahtjeve za tu informaciju i druge zahtjeve tijela države članice izvršenja. Nadležnim tijelima države članice koja izdaje uhidbeni nalog savjetuje se da pogledaju DIO II. ovog Priručnika za smjernice o dobroj suradnji i komunikaciji s nadležnim tijelima države članice izvršenja. EJN ili Eurojust mogu pomoći ako dođe do problema u komunikaciji. Uredi SIRENE također redovito pomažu u komunikaciji ako je osoba uhićena na temelju upozorenja za uhićenje izdanog u SIS-u.

Ako pravosudno tijelo koje ga izdaje odluči povući europski uhidbeni nalog treba o tome bez odgode obavijestiti pravosudno tijelo izvršenja, posebice kada je tražena osoba lišena slobode. Mora osigurati i da je upozorenje u SIS-u izbrisano.

Pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog u bilo koje doba može pravosudnom tijelu izvršenja poslati sve korisne dodatne informacije (članak 15. stavak 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

DIO II.: IZVRŠENJE EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA

4. POSTUPAK IZVRŠENJA EUROPSKOG UHIDBENOG NALOGA

4.1. Rokovi za donošenje odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga

Utvrđeni su strogi rokovi za izvršenje europskog uhidbenog naloga. Oni ovise o tome pristaje li tražena osoba na predaju. Naglašava se da se unatoč rokovima svi europski uhidbeni nalozi moraju obrađivati i izvršavati kao žurni predmeti (članak 17. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Ako tražena osoba pristaje na vlastitu predaju, pravomoćna odluka o izvršenju europskog uhidbenog naloga trebala bi biti donesena u roku od 10 dana nakon njezina pristanka (članak 17. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu)

Ako tražena osoba ne pristaje na vlastitu predaju, pravomoćna odluka o izvršenju europskog uhidbenog naloga trebala bi biti donesena u roku od 60 dana od uhićenja tražene osobe (članak 17. stavak 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

U skladu s Okvirnom odlukom o europskom uhidbenom nalogu pristanak se u načelu ne može opozvati. Svaka država članica može, međutim, propisati da pristanak i, ako je potrebno, odricanje od prava na pravilo specijalnosti (vidjeti odjeljak 2.6.) mogu biti opozvani u skladu s pravilima primjenjivima u njezinu nacionalnom pravu. Ako tražena osoba opozove vlastiti pristanak, početni rok od 10 dana prestaje se primjenjivati te novi rok iznosi 60 dana, počevši od dana uhićenja (članak 13. stavak 4. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Pri utvrđivanju roka ne uzima se u obzir razdoblje od dana davanja pristanka do dana opoziva.

Iznimno, ako se u određenom slučaju europski uhidbeni nalog ne može izvršiti u navedenim primjenjivim rokovima, ovi rokovi se mogu produljiti za dodatnih 30 dana. U tom slučaju pravosudno tijelo izvršenja mora o tome odmah obavijesti pravosudno tijelo koje je izdalo uhidbeni nalog i navesti razloge kašnjenja (članak 17. stavak 4. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Kako je Sud presudio u presudio u svojoj presudi u predmetu C-168/13 PPU Jeremy F. (27) svaka žalba protiv odluke o predaji sa suspenzivnim učinkom predviđene nacionalnim zakonodavstvom mora u svakom slučaju biti u skladu sa rokovima za donošenje pravomoćne odluke koji su je predviđeni Okvirnom odlukom o europskom uhidbenom nalogu.

U svojoj presudi u predmetu C-237/15 PPU Lanigan (28) Sud je presudio da istek rokova za donošenje odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga ne oslobađa nadležni sud od obveze donošenja odluke u tom pogledu i ne sprječava, sam po sebi, zadržavanje tražene osobe. Puštanje tražene osobe na slobodu, zajedno s mjerama nužnima za sprječavanje bijega, mora se odrediti ako je trajanje zadržavanja u pritvoru prekomjerno.

Dužnost obavješćivanja Eurojusta o kašnjenjima

Ako država članica ne može poštovati rokove, nadležna tijela moraju obavijestiti Eurojust, navodeći razloge za kašnjenje (članak 17. stavak 7. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). S obzirom na ključnu važnost poštovanja rokova u postupku europskog uhidbenog naloga, Eurojust nadgleda predmete u kojima se ti rokovi nisu mogli poštovati, ako je o tome obaviješten. Na temelju toga Eurojust može pomoći u otkrivanju problema koji dovode do kašnjenja. U mnogim slučajevima Eurojust može pomoći nadležnim tijelima da postupak bude u zadanim rokovima, npr. olakšavanjem razmjene informacija između nadležnih tijela.

4.2. Rokovi za predaju tražene osobe (nakon odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga)

Rok za predaju tražene osobe počinje teći odmah nakon donošenja konačne odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga. Dotična tijela trebala bi što je moguće prije dogovoriti predaju osobe (članak 23. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Predaja se u svakom slučaju mora obaviti najkasnije deset dana nakon donošenja pravomoćne odluke o izvršenju (članak 23. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Zbog toga je bez odgode potrebno dogovoriti praktične elemente predaje.

Ako je predaja tražene osobe u roku od 10 dana spriječena okolnostima na koje ne može utjecati ni jedna od država članica, pravosudno tijelo izvršenja i pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog moraju odmah stupiti u kontakt i dogovoriti novi datum predaje. U tom slučaju, predaja se mora obaviti u roku od deset dana od novog dogovorenog datuma (članak 23. stavak 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

U svojoj presudi u predmetu C-640/15 Vilkas (29) Sud je zaključio da pravosudno tijelo izvršenja može s tijelom koje izdaje uhidbeni nalog dogovoriti novi datum predaje, čak i ako prethodna dva pokušaja predaje nisu uspjela zbog otpora koji je tražena osoba pružila, ako tijela nisu mogla predvidjeti taj otpor i ako se posljedice tog otpora na predaju nisu mogle izbjeći ni uz svu potrebnu pažnju navedenih tijela, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. Ista su tijela dužna dogovoriti novi datum predaje u slučaju isteka rokova utvrđenih člankom 23.

U vezi odgode predaje zbog ozbiljnih humanitarnih razloga, npr. ozbiljne bolesti tražene osobe, vidjeti odjeljak 5.9.1.

4.3. Prijevod europskog uhidbenog naloga

Pravosudno tijelo izvršenja može odrediti rok za dostavu prijevoda europskog uhidbenog naloga. Europskog uhidbeni nalog se prevodi na jednom od službenih jezika države članice izvršenja ili na drugi jezik za kojeg je ta država članica navela da ga prihvaća. Pravosudna tijela izvršenja snažno se potiču da taj rok bude od šest do deset kalendarskih dana.

Iskustvo je pokazalo da je rok kraći od šest dana često prekratak za dostavu prijevoda odgovarajuće kvalitete. Dopuštanje roka duljeg od deset dana može se protumačiti kao pretjerano produljenje postupka, posebice ako je tražena osoba u pritvoru.

4.4. Komunikacija između nadležnih pravosudnih tijela država članica prije odluke o predaji

4.4.1. Kada uspostaviti komunikaciju

Dopunske informacije potrebne za odluku o predaji

Zahtjevi za dopunske informacije trebali bi se slati u iznimnim slučajevima. Komunikacija bi se trebala odvijati preko ureda SIRENE upotrebom odgovarajućih obrazaca (obrazac M). Europski uhidbeni nalog djeluje u skladu s općom pretpostavkom da pravosudno tijelo izvršenja može odlučiti o predaji na temelju informacija iz europskog uhidbenog naloga. Ta pretpostavka počiva na načelu uzajamnog priznavanja i na potrebi za brzim donošenjem odluke o predaji. Zahtjevi za dopunske informacije ipak su u nekim situacijama potrebni kako bi se poštovala dužnost izvršenja europskog uhidbenog naloga.

Ako su informacije koje je dostavila država članica koja izdaje uhidbeni nalog nedostatne da pravosudno tijelo izvršenja donese odluku o predaji, pravosudno tijelo izvršenja mora uspostaviti komunikaciju s pravosudnim tijelom koje izdaje uhidbeni nalog radi dobivanja potrebnih dopunskih informacija. Važno je napomenuti da je to u Okvirnoj odluci o europskom uhidbenom nalogu prikazano kao dužnost tijela izvršenja (članak 15. stavak 2.).

Komunikacija između pravosudnih tijela koja izdaju uhidbeni nalog i pravosudnih tijela izvršenja prije odluke o predaji trebala bi se prvenstveno odnositi na dopunske informacije koje su ključne za donošenje odluke o predaji (vidjeti odjeljak 5.6.). Stoga bi se zahtjevi za dopunske informacije trebali posebice ticati sadržaja nužnog u obrascu europskog uhidbenog naloga koji je potreban za procjenu mogućnosti izvršenja europskog uhidbenog naloga te primjenjivosti razloga za odbijanje.

U skladu s načelom uzajamnog priznavanja pravosudno tijelo izvršenja ne smije dovesti u pitanje osnovanost odluka pravosudnih tijela države članice koja izdaje uhidbeni nalog.

Komunikacija bi uvijek trebala biti što brža te u svakom slučaju unutar rokova za europski uhidbeni nalog iz članka 17. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu.

Tipične situacije u kojima dopunske informacije mogu biti potrebne su one kada:

(a) važan dio obrasca europskog uhidbenog naloga nije ispunjen;

(b) sadržaj europskog uhidbenog naloga nije jasna;

(c) u europskom uhidbenom nalogu postoji očita pogreška; ili

(d) nije sigurno je li na temelju europskog uhidbenog naloga uhićena prava osoba.

Prije pozivanja na razlog za odbijanje

Pravosudno tijelo izvršenja može u mnogim situacijama prije odlučivanja o primjeni razloga za neizvršenje kontaktirati pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog. Na primjer, to može biti korisno za određivanje postoje li druge mjere pravosudne suradnje koje bi se mogle upotrijebiti ako se europski uhidbeni nalog ne može izvršiti.

Ostali razlozi za komuniciranje

Dodatna komunikacija može, na primjer, biti potrebna:

(a) za dobivanje jamstava države članice koja izdaje uhidbeni nalog u pogledu doživotnih kazni zatvora ili za vraćanje državljana ili osoba koje imaju boravište radi izdržavanja kazne zatvora u državi članici izvršenja (vidjeti odjeljak 5.8.) te

(b) u slučaju više europskih uhidbenih naloga koji se odnose na istu osobu (vidjeti odjeljak 5.10.).

4.4.2. Kako komunicirati

Europski uhidbeni nalog temelji se na načelu izravnog kontakta između nadležnih tijela. Prednosti su izravne komunikacije između pravosudnih tijela koja izdaju uhidbeni nalog i pravosudnih tijela izvršenja da je ona brza i pouzdana.

Međutim, komunikacija se mora odvijati preko središnjih tijela ako je dotična država članica iskoristila mogućnost određivanja središnjeg tijela za službenu korespondenciju u skladu s člankom 7. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu. Informacije o državama članicama koje su iskoristile tu mogućnost mogu se pronaći na internetskoj stranici EJN-a (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Pravosudni atlas (kontaktni podaci)

Kontaktni podaci nadležnih tijela država članica mogu se pronaći u Atlasu na internetskoj stranici EJN-a (https://www.ejn-crimjust.europa.eu). Atlas je razvijen u svrhu pronalaska tijela koje je lokalno nadležno za zaprimanje odluke koju treba izvršiti te kontaktiranja odgovarajuće osobe radi rješavanja praktičnih pitanja u vezi s europskim uhidbenim nalogom i drugim instrumentima uzajamnog priznavanja.

Načini komuniciranja

U Okvirnoj odluci o europskom uhidbenom nalogu nisu navedena posebna pravila u pogledu oblika ili postupaka komuniciranja nakon primitka europskog uhidbenog naloga. Komunikacija se može voditi svim dostupnim, dovoljno sigurnim sredstvima (naprimjer telefonom, e-poštom). Najučinkovitije je komunicirati izravno uz minimum formalnosti i, ako je moguće, upotrebu zajedničkog jezika.

Savjetuje se da jezik pisane komunikacije bude što jednostavniji. Trebalo bi izbjegavati ili objasniti izraze i koncepte koji mogu imati različite konotacije u različitim pravnim sustavima. Time će se izbjeći nesporazumi i problemi s prijevodima.

Uspješna komunikacija pomaže u tome da postupak bude brz, da se izbjegavaju nesporazumi te poštuju kratki rokovi utvrđeni člankom 17. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu (vidjeti odjeljke 4.1. i 4.2. ovog Priručnika o rokovima).

Uvijek žurno

Pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog mora žurno obrađivati zahtjeve za dodatne informacije. Pravosudno tijelo izvršenja može odrediti (razumni) rok za primitak tih informacija uzimajući u obzir potrebu poštovanja rokova iz članka 17. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu (članak 15. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Nadležna bi tijela trebala uzeti u obzir i kašnjenja koja mogu uzrokovati zahtjevi za dodatne informacije te pokušati minimalizirati takva kašnjenja.

Kontaktne točke EJN-a ili Eurojusta mogu olakšati komunikaciju

Kontaktne točke EJN-a ili nacionalnih članova Eurojusta mogu olakšati komunikaciju s tijelima drugih država članica svojim dodatnim sredstvima. EJN i Eurojust mogu osigurati brzu i neformalnu komunikaciju između predstavnika pravosudnih sustava svih država članica.

Komuniciranje uz pomoć EJN-a ili Eurojusta u skladu s njihovim posebnim ulogama posebice se savjetuje u hitnim slučajevima i/ili ako je teško stupiti u kontakt s odgovarajućim tijelom.

Na primjer, alati na internetskoj stranici EJN-a (Pravosudni atlas, Fiches belges) i kontaktne točke EJN-a mogu pomoći u pronalasku nadležnih pravosudnih tijela izvršenja i omogućiti informacije o posebnim zahtjevima u državi članici izvršenja, a nacionalni član Eurojusta trebao bi biti uključen ako je riječ o opetovanim kašnjenjima ili odbijanju izvršenja, ili ako je riječ o europskim uhidbenim nalozima koji se preklapaju. Osim toga, sigurna telekomunikacijska veza EJN-a može se upotrebljavati kao sredstvo za slanje europskih uhidbenih naloga, kako je predviđeno člankom 10. stavkom 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu. Dobrom se praksom smatra napomenuti u obrascu europskog uhidbenog naloga ako su kontaktne točke EJN-a ili nacionalni članovi Eurojusta ili druge osobe zadužene za slučaj bili uključeni u pripremu europskog uhidbenog naloga (30).

Uloga ureda SIRENE

Kad je riječ o upozorenjima za uhićenje izdanima u SIS-u, uredi SIRENE nadležni su za razmjenu informacija od trenutka kada je osoba pronađena („pronalazak osobe”) najmanje do početka službenog postupka predaje. Pravosudna tijela trebaju ured SIRENE obavještavati o svim događanjima od trenutka pronalaska osobe do pravomoćne odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga.

4.5. Dužnost pravosudnog tijela izvršenja da obavijesti pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog nakon donošenja odluke o izvršenju

Nakon donošenja odluke o predaji tražene osobe pravosudno tijelo izvršenja dužno je obavijestiti tijelo države članice koja izdaje uhidbeni nalog o svojoj odluci te vremenu zadržavanja.

4.5.1. Informacije o odluci u pogledu predaje

Pravosudno tijelo izvršenja mora pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog obavijestiti o odluci u pogledu predaje. Neovisno o tome hoće li tražena osoba biti predana, obavijest se mora poslati odmah nakon donošenja odluke kako bi tijela države članice koja izdaje uhidbeni nalog mogla poduzeti odgovarajuće korake. Dužnost hitnog obavješćivanja države članice koja izdaje uhidbeni nalog proizlazi iz članka 22. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu.

U tu se svrhu savjetuje korištenje standardnog obrasca iz Priloga VII. ovom Priručniku. Preporučuje se i da pravosudno tijelo izvršenja o odluci izravno obavijesti pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog jer se time osigurava brza i jasna komunikacija (vidjeti odjeljak 4.4.2. ovog Priručnika).

Svako odbijanje izvršenja europskog uhidbenog naloga mora biti obrazloženo (članak 17. stavak 6. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Važno je da pravosudna tijela izvršenja jasno navedu kaznena djela na koja se odnosi odluka o predaji. To je bitno zbog pravila specijalnosti koje je utvrđeno u članku 27. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu (vidjeti odjeljak 2.6. ovog Priručnika). Pravilo specijalnosti može spriječiti državu članicu koja izdaje uhidbeni nalog od vođenja kaznenog progona za kaznena djela počinjena prije predaje, a koja su različita od onih za koje je tražena osoba predana.

Ako je europski uhidbeni nalog bio unesen u SIS, pravosudno tijelo izvršenja trebalo bi o odluci obavijestiti svoj nacionalni ured SIRENE.

4.5.2. Informacije o vremenu zadržavanja

Sve informacije u vezi s trajanjem zadržavanja tražene osobe na temelju europskog uhidbenog naloga moraju biti poslane pravosudnom tijelu koje je izdalo uhidbeni nalog. Okvirnom odukom o europskom uhidbenom nalogu zahtijeva se da se te informacije dostave u trenutku predaje (članak 26. stavak 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Te informacije može poslati pravosudno tijelo izvršenja ili za to određeno središnje tijelo.

Važno je da tijela države članice koja izdaje uhidbeni nalog znaju točno vrijeme zadržavanja. To se razdoblje mora oduzeti od pravomoćne kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode (članak 26. stavak 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Standardni obrazac u Prilogu VII. sadržava prostor za unos informacija o vremenu zadržavanja.

U svojoj presudi u predmetu C-294/16 PPU JZ (31) Sud je presudio:

„47. […] pojam ‚zadržavanje’ u smislu članka 26. stavka 1. Okvirne odluke 2002/584 mora se tumačiti na način da se njime ne obuhvaća samo zatvaranje, već i bilo koja mjera ili niz mjera određenih dotičnoj osobi kojima se zbog vrste, trajanja, učinaka i načina izvršenja tih mjera osobu lišava slobode na način koji se može usporediti sa zatvaranjem. […] 53. Naime, prilikom primjene članka 26. stavka 1. Okvirne odluke 2002/584 pravosudno tijelo države članice koja je izdala europski uhidbeni nalog mora ispitati treba li mjere poduzete u odnosu na dotičnu osobu u državi članici izvršenja smatrati oduzimanjem slobode, u smislu točke 47. ove presude, i predstavljaju li stoga zadržavanje u smislu članka 26. stavka 1. Ako u okviru tog ispitivanja pravosudno tijelo zaključi da je tako, članak 26. stavak 1. Okvirne odluke 2002/584 nalaže da se od vremena oduzimanja slobode toj osobi u državi članici koja je izdala europski uhidbeni nalog oduzme ukupno vrijeme u kojem su te mjere bile primijenjene. […] 55. Međutim, ako se člankom 26. stavkom 1. te Okvirne odluke samo određuje minimalna razina zaštite temeljnih prava osobe na koju se primjenjuje europski uhidbeni nalog, ne može se tumačiti, kako je nezavisni odvjetnik naveo u točki 72. svojeg Mišljenja, kao da se njime sprječava pravosudno tijelo države članice koja je izdala uhidbeni nalog da samo na temelju nacionalnog prava oduzme od ukupnog vremena zadržavanja koje bi dotična osoba trebala odslužiti u toj državi članici sve ili dio vremena tijekom kojeg je osoba u državi članici izvršenja bila podložna mjerama koje ne uključuju lišavanje slobode već samo njezino ograničavanje. 56. Konačno, treba imati na umu da tijekom ispitivanja navedenog u točki 53. ove presude pravosudno tijelo države članice koja je izdala europski uhidbeni nalog može, na temelju članka 26. stavka 2. Okvirne odluke 2002/584, zatražiti od nadležnog tijela države članice izvršenja da dostavi sve informacije koje smatra potrebnima.”

4.6. Zadržavanje tražene osobe u državi članici izvršenja

Nakon uhićenja tražene osobe na temelju europskog uhidbenog naloga pravosudno tijelo izvršenja mora odlučiti treba li osobu zadržati u pritvoru ili osloboditi do donošenja odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga. Zadržavanje stoga nije nužno potrebno i osoba u svakom trenutku može biti privremeno puštena na slobodu u skladu s domaćim pravom države članice izvršenja (članak 12. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu).

Ako se osobu ne zadržava u pritvoru, nadležno tijelo države članice izvršenja mora poduzeti sve mjere koje smatra potrebnima kako bi spriječilo bijeg te osobe (članak 12. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Te mjere mogu uključivati, na primjer, zabranu putovanja ili obvezu redovitog javljanja i elektronički nadzor.

Odluka o zadržavanju donosi se u skladu s nacionalnim pravom te u skladu s člankom 6. Povelje Europske Unije o temeljnim pravima kojim se predviđa da svatko ima pravo na slobodu i osobnu sigurnost, te se njome utvrđuju uvjeti i ograničenja korištenja zadržavanja u predsudskoj fazi u postupcima na temelju europskog uhidbenog naloga.

U svojoj presudi u predmetu C-237/15 PPU Lanigan (Presuda od 16. srpnja 2015.) Sud je presudio:

„Članak 15. stavak 1. i članak 17. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP […] treba tumačiti na način da pravosudno tijelo izvršenja ostaje u obvezi donijeti odluku o izvršenju europskog uhidbenog naloga i nakon isteka rokova utvrđenih u navedenom članku 17. Članak 12. navedene Okvirne odluke, u vezi s njezinim člankom 17. u svjetlu članka 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da se u navedenom slučaju ne protivi zadržavanju tražene osobe, u skladu s pravom države članice izvršenja, čak i ako ukupno trajanje razdoblja zadržavanja te osobe premašuje navedene rokove, pod uvjetom da to trajanje nije pretjerano s obzirom na obilježja postupka u predmetu iz glavnog postupka, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev. Ako pravosudno tijelo izvršenja odluči okončati zadržavanje tražene osobe, tada je dužno njezino privremeno puštanje na slobodu popratiti svakom mjerom koju smatra nužnom radi sprječavanja njezina bijega, kao i osigurati ispunjavanje materijalnih preduvjeta potrebnih za učinkovitu predaju tražene osobe sve dok se ne donese konačna odluka o izvršenju europskog uhidbenog naloga.”

5. ODLUKA O PREDAJI

5.1. Opća dužnost izvršenja europskih uhidbenih naloga

Pravosudno tijelo izvršenja ima opću dužnost izvršiti svaki europski uhidbeni nalog na temelju načela uzajamnog priznavanja i u skladu s odredbama Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu (članak 1.). Te su odredbe navedene u odjeljcima od 5. do 8. ovog Priručnika. Odluka o predaji mora se provesti unutar rokova navedenih u odjeljku 4.

Osim toga, nadležna tijela moraju osigurati poštovanje minimalnih postupovnih prava tražene osobe, kako je navedeno u odjeljku 11.

5.2. Popis 32 kaznena djela koja predstavljaju razlog za predaju bez provjere dvostruke kažnjivosti

Pravosudno tijelo izvršenja trebalo bi provjeriti je li pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog navelo da neko od kaznenih tijela spada u jednu od 32 kategorije kaznenih djela navedenih u članku 2. stavku 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu. Pravosudno tijelo izvršenja može provjeriti dvostruku kažnjivost samo za kaznena djela koja nisu navedena na popisu 32 kaznena djela.

Treba naglasiti da se primjenjuju definicija kaznenog djela i najviša moguća kazna predviđena isključivo odgovarajućim zakonom države članice koja izdaje uhidbeni nalog. Pravosudno tijelo izvršenja mora priznati podatke koje je pravosudno tijelo koje izdaje nalog navelo u europskom uhidbenom nalogu.

U svojoj presudi u predmetu C-289/15 Grundza Sud je protumačio članak 7. stavak 3. i članak 9. stavak 1. točku (d) Okvirne odluke 2008/909/PUP (odnosno kako se uvjet dvostruke kažnjivosti treba procjenjivati). Sud je presudio:

„38. […] da je tijekom ocjene dvojne kažnjivosti na nadležnom tijelu države izvršiteljice naloga da provjeri može li se za činjenične elemente na kojima se temelji kazneno djelo, kako su izloženi u presudi koju je izreklo nadležno tijelo države izdavateljice naloga, također, kao takve, u slučaju da su se dogodili na području države izvršiteljice, izreći kazna na tom području. […] 49. […] u okviru ocjene dvojne kažnjivosti, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga ne mora provjeriti je li povrijeđen zaštićeni interes države izdavateljice naloga već bi li se sličan interes, zaštićen nacionalnim pravom te države, smatrao povrijeđenim u slučaju da se dotično kazneno djelo dogodilo na području države tog tijela.”

Ako pravosudno tijelo izvršenja smatra da u tom pogledu postoji očita pogreška, ono treba kontaktirati pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog radi pojašnjenja (vidjeti odjeljak 4.4 o komunikaciji).

5.3. Dodatna kaznena djela

„Dodatna kaznena djela” odnose se na jedno ili više kaznenih djela kažnjivih kaznom nižom od praga utvrđenog u članku 2. stavku 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu. Ta se kaznena djela mogu navesti u europskom uhidbenom nalogu kao dodatna kaznena djela. Pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog može ta kaznena djela navesti u obrascu europskog uhidbenog naloga čak i ako ona nisu obuhvaćena područjem primjene europskog uhidbenog naloga (vidjeti odjeljak 2.3.).

Međutim, europski uhidbeni nalog mora se izdati za barem jedno kazneno djelo koje ispunjava uvjete navedene u članku 2. stavku 1. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu.

U Okvirnoj odluci o europskom uhidbenom nalogu ne navodi se izričito način postupanja kad je riječ o predaji za dodatna djela. Neke je države članice u praksi dopuštaju, a druge ne. Ako država članica izvršenja ne obavi predaju za dodatna kaznena djela, pravilo specijalnosti može spriječiti državu članicu koja izdaje uhidbeni nalog u vođenju kaznenog progona za ta kaznena djela (vidjeti odjeljak 2.6. o pravilu specijalnosti).

Ako europski uhidbeni nalog uključuje dodatna kaznena djela, pravosudnom tijelu izvršenja savjetuje se da u odluci o predaji jasno navede odnosi li se predaja i na dodatna kaznena djela. Predaja za dodatna kaznena djela daje državi članici koja izdaje uhidbeni nalog nadležnost da osobu kazneno goni za ta kaznena djela ili izvrši kaznu zatvora.

Prilog VIII. sadržava popis država članica čiji pravni sustavi omogućuju predaju za dodatna kaznena djela.

5.4. Razlozi za neizvršenje (odbijanje)

Opća dužnost izvršavanja europskih uhidbenih naloga (utvrđena člankom 1. stavkom 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu) ograničena je razlozima za obvezno i moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga, odnosno razlozima za odbijanje (članci 3., 4. i 4.a Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Važno je napomenuti da su u skladu s Okvirnom odlukom o europskom uhidbenom nalogu ti uvjeti samo oni na koje se pravosudno tijelo izvršenja može pozvati kao na osnovu za neizvršenje. Kad je riječ o razlozima za moguće neizvršenje, pravosudno tijelo izvršenja može se pozvati samo na razloge koji su preneseni u nacionalno zakonodavstvo. Sud je pojasnio je da je popis razloga iscrpan (posebno u svojim presudama u predmetu C-123/08 Wolzenburg, točka 57., i u spojenim predmetima C-404/15 i C-659/15 PPU Aranyosi i Căldăraru, točka 80.) (32).

Pravosudno tijelo izvršenja može kontaktirati pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog prije donošenja odluke o odbijanju predaje. To bi bilo korisno ako postoje nedoumice oko primjene nekog od razloga za neizvršenje. Pravosudno tijelo izvršenja može komunicirati i o mogućnostima za druge mjere, kao što je transfer zatvorenika, prije donošenja odluke o odbijanju (vidjeti odjeljak 4.4. o komunikaciji i odjeljak 2.5. o ostalim mjerama Unije u području pravosudne suradnje).

Nakon donošenja odluke o odbijanju predaje, tražena osoba ne može se više zadržavati u pritvoru na temelju europskog uhidbenog naloga.

5.4.1. Obvezni razlozi za neizvršenje

Ako se primjenjuju jedan ili više obveznih razloga za neizvršenje, pravosudno tijelo izvršenja mora odbiti izvršiti europski uhidbeni nalog (članak 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu). Stoga, nakon što pravosudno tijelo izvršenja utvrdi da se primjenjuje jedan od razloga za odbijanje, mora odbiti izvršenje. Razlozi su utvrđeni u članku 3. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu.

Amnestija (članak 3. stavak 1.)

Kazneno djelo zbog kojeg je uhidbeni nalog izdan predmet je amnestije u državi članici izvršenja. Država izvršenja mora biti nadležna za progon kaznenog djela u skladu sa svojim kaznenim pravom.

Ne bis in idem (članak 3. stavak 2.)

Pravosudno tijelo izvršenja obaviješteno je da je tražena osoba pravomoćno osuđena u nekoj državi članici za ista kaznena djela. Također se traži da je, u slučaju izricanja presude, kazna izdržana ili se trenutačno izdržava ili presuda više ne može biti izvršena u skladu s pravom države članice u kojoj je ona izrečena.

Sud je izrekao nekoliko presuda u predmetima u pogledu tumačenja načela ne bis in idem u vezi s člankom 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma (CISA). Te se presude primjenjuju na Okvirnu odluku o europskom uhidbenom nalogu na temelju presude u predmetu C-261/09 Mantello (33) i pojašnjavaju pojmove kao što su „pravomoćna odluka”, „isto kazneno djelo” i „kazna je izdržana”. U svojim presudama u predmetu C-129/14 PPU Spasic (34) Sud je presudio da je članak 54. CISA-e kao takav kompatibilan s člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, ako je načelo uključeno.

Prilog VI. sadržava sažetke presuda Suda u pogledu načela ne bis in idem.

Članak 54. CISA-e

„Osobu kojoj je izrečena pravomoćna presuda u jednoj ugovornoj stranci ne može se kazneno goniti u drugoj ugovornoj stranci za ista kaznena djela pod uvjetom da je, ako je kazna izrečena, kazna izdržana ili je u tijeku njezino izdržavanje ili presuda više ne može biti izvršena u skladu s kaznenim pravom ugovorne stranke.”

Članak 50. Povelje

„Pravo da se ne bude dva puta suđen ili kažnjen za isto kazneno djelo Nikome se ne može ponovno suditi niti ga se može kazniti u kaznenom postupku za kazneno djelo za koje je već pravomoćno oslobođen ili osuđen u Uniji u skladu sa zakonom.”

Ispod minimalne dobi za kaznenu odgovornost (članak 3. stavak 3.)

Zbog svoje dobi tražena osoba ne može kazneno odgovarati za kaznena djela na kojima se temelji uhidbeni nalog u skladu s pravom države članice izvršenja.

U zakonima država članica različito se definira minimalna dob za kaznenu odgovornost. Također, trenutak u kojem dob utječe na određeni slučaj razlikuje se: važan trenutak može, na primjer, biti kad se kazneno djelo za koje se osoba sumnjiči dogodi ili kada je osoba optužena.

Razlozi za neizvršenje primjenjuju se ako, u državi članici izvršenja, tražena osoba zbog svoje dobi može sudjelovati samo u građanskom ili upravnom postupku, a ne u kaznenom.

5.4.2. Razlozi za moguće neizvršenje

Ako se primjenjuje bilo koji od razloga za moguće neizvršenje i prenesen je u nacionalno pravo, pravosudno tijelo izvršenja može odbiti izvršiti europski uhidbeni nalog ovisno o okolnostima slučaja. Ti razlozi su utvrđeni u članku 4. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu:

Izostanak dvostruke kažnjivosti (članak 4. stavak 1.)

Kazneno djelo zbog kojega je europski uhidbeni nalog izdan ne predstavlja kazneno djelo u skladu s pravom države članice izvršenja.

To se odnosi samo na kaznena djela koja nisu navedena u popisu kaznenih djela iz članka 2. stavka 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu za koja je ukinuta provjera dvostruke kažnjivosti. Međutim, čak i ako kazneno djelo odgovara jednom od djela iz članka 2. stavka 2. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu, ali je kažnjivo kaznom zatvora ili se za njega donosi mjera oduzimanja slobode u najvišem trajanju do tri godine u skladu s pravom države članice koja izdaje uhidbeni nalog te ne predstavlja kazneno djelo prema pravu države članice izvršenja, ovaj se razlog za moguće neizvršenje može primijeniti. U svojoj presudi u predmetu C-289/15 Grundza Sud EU-a je pojasnio kako se uvjet dvostruke kažnjivosti treba procjenjivati (vidjeti odjeljak 5.2.).

U odnosu na davanja, poreze, carine i razmjenu valuta, izvršenje europskog uhidbenog naloga ne smije se odbiti na temelju činjenice da pravo države članice izvršenja ne propisuje istu vrstu davanja ili poreza ili da ne sadržava istu vrstu pravila s obzirom na davanja, poreze i carine te propise o razmjeni valuta kao pravo države članice koja izdaje uhidbeni nalog.

Kazneni progon u tijeku u državi članici izvršenja (članak 4. stavak 2.)

Protiv osobe koja je predmet europskog uhidbenog naloga u tijeku je kazneni progon u državi izvršenja zbog istog djela zbog kojeg je izdan europski uhidbeni nalog.

Kazneni progon za isto kazneno djelo nije moguć u državi članici izvršenja (članak 4. stavak 3.)

Pravosudna tijela države članice izvršenja odustala su od kaznenog progona zbog kaznenog djela zbog kojega je europski uhidbeni nalog izdan ili su odlučila obustaviti postupak, ili je traženoj osobi u nekoj državi članici zbog istih kaznenih djela izrečena pravomoćna presuda koja sprečava daljnji kazneni postupak.

Vidjeti i odjeljak 5.4.1. o načelu ne bis in idem.

Zastara kaznenog progona ili izvršenja kazne (članak 4. stavak 4.)

Nastupila je zastara kaznenog progona ili izvršenja kazne tražene osobe, u skladu s pravom države članice izvršenja, a ta kaznena djela ulaze u nadležnost te države u skladu s njezinim kaznenim pravom.

Vidjeti i odjeljak 5.4.1. o načelu ne bis in idem.

Pravomoćna presuda u trećoj državi (članak 4. stavak 5.)

Pravosudno tijelo izvršenja obaviješteno je da je tražena osoba pravomoćno osuđena u trećoj državi zbog istih kaznenih djela, pod uvjetom da je, u slučaju izricanja presude, kazna izdržana ili je u tijeku njezino izdržavanje ili presuda više ne može biti izvršena u skladu s pravom države u kojoj je izrečena.

Država članica izvršenja preuzima izvršenje kazne (članak 4. stavak 6.)

Ako je europski uhidbeni nalog izdan u svrhu izvršenja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode, a tražena se osoba nalazi ili boravi u državi članici izvršenja ili je njezin državljanin, pravosudno tijelo izvršenja može razmisliti može li se kazna izvršiti u toj državi članici umjesto predaje osobe državi članici koja je izdala uhidbeni nalog.

Članak 25. Okvirne odluke 2008/909/PUP također sadržava posebnu odredbu u za izvršenje kazni zatvora u državi članici izvršenja kad je riječ o predmetima sukladno članku 4. stavku 6. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu (vidjeti odjeljak 2.5.2. ovog Priručnika). Okvirna odluka 2008/909/PUP zamijenila je Konvenciju iz 1983. i njezin Dodatni protokol. Stoga se Okvirna odluka 2008/909/PUP mora primjenjivati na transfer kazne državi članici u kojoj se izvršava.

U skladu s Okvirnom odlukom 2008/909/PUP pristanak osuđene osobe na transfer više nije preduvjet u svim predmetima.

U svojoj presudi u predmetu C-66/08 Kozłowski (35) Sud je presudio da se izrazi „boravi” i „se nalazi” u članku 4. stavku 6. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu moraju definirati jednako jer se odnose na autonomne pojmove prava Unije. Odnose se na situaciju u kojoj je tražena osoba odredila svoje mjesto stanovanja u državi članici izvršenja ili je nakon dugog razdoblja prisutnosti u toj državi stvorila određene veze s tom državom, koje su slične onima stvorenima boravkom. Određivanje „se nalazi” zahtijeva sveukupnu procjenu različitih objektivnih faktora, uključujući duljinu, prirodu i uvjete prisutnosti osobe te obiteljske i gospodarske veze s državom članicom izvršenja.

Kako je Sud presudio u svojoj presudi u predmetu C-123/08 Wolzenburg, u odnosu na članak 4. stavak 6. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu i načelo jednakog postupanja s građanima Unije, domaća pravila kojima se predviđa neizvršenje europskog uhidbenog naloga u slučaju građana Unije koji migriraju, u cilju izvršenja kazne zatvora, samo ako zakonito borave na nacionalnom teritoriju u neprekidnom razdoblju od pet godina, bila su kompatibilna sa nekadašnjim člankom 12. Ugovora o osnivanju Europske zajednice (sada članak 18. UFEU-a). Međutim, država članica ne može kao uvjet za primjenu razloga za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga u članku 4. stavku 6. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu odrediti dodatne administrativne zahtjeve, kao što je posjedovanje boravišne dozvole na neodređeno razdoblje.

U svojoj presudi u predmetu C-42/11 Lopes da Silva Jorge (36) Sud je presudio da se članak 4. stavak 6. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu i članak 18. UFEU-a) moraju tumačiti na način da država članica smije, prilikom prenošenja članka 4. stavka 6. Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu, odlučiti ograničiti situacije u kojima pravosudno tijelo izvršenja može odbiti predati osobu na koju se ta odredba odnosi, ali ne može automatski i apsolutno isključiti iz područja primjene te odredbe državljane drugih država članica koji se nalaze ili borave na njezinu državnom području, neovisno o njihovim vezama s tom državom članicom. Nacionalni sudovi trebaju tumačiti pravo u kontekstu teksta i svrhe Okvirne odluke o europskom uhidbenom nalogu kako bi se osigurala njegova potpuna učinkovitost.

Ekstrateritorijalnost (kaznena djela počinjena izvan državnog područja države članice koja iz