4. Pregled primjenjivih propisa o hrani za sportaše do 20. srpnja 2016.

U 2014. vrijednost tržišta prehrambenih proizvoda i napitaka za sportaše na razini Europske unije iznosila je 3,07 milijardi EUR (maloprodajna vrijednost) . U razdoblju od 2009. do 2014. tržište hrane za sportaše na razini EU-a poraslo je za 11,2 %, što odgovara prosječnoj godišnjoj stopi rasta od 2,2 %. Taj rast uglavnom se temeljio na proizvodima na bazi bjelančevina, čija je potrošnja u tom razdoblju porasla za 68 %. Potrošnja proizvoda za podizanje energije i poboljšanje rezultata vježbanja porasla je za 54 %, dok je zabilježen pad potrošnje sportskih napitaka od 8 %.

Ono se temelji na istraživanju tržišta koje je Konzorcij za ocjenu prehrambenog lanca (studija FCEC-a) proveo u razdoblju od siječnja do lipnja 2015. Ta studija sadržava detaljnije informacije o rezultatima iznesenim u ovom izvješću. U kontekstu pripreme ovog izvješća provedeno je savjetovanje s nacionalnim nadležnim tijelima i drugim zainteresiranim stranama.

S obzirom na to da se hrana za sportaše više neće moći razvrstavati kao hrana za posebne prehrambene potrebe, ta vrsta hrane bit će od 20. srpnja 2016. uređena isključivo horizontalnim propisima o hrani.

Zahtjev za to izvješće povezan je sa stavljanjem okvira za hranu za posebne prehrambene potrebe izvan snage 20. srpnja 2016. Uredbom o FSG-u. Taj okvir uspostavljen je direktivom Vijeća iz 1989. i dovršen je preinačenim tekstom Direktive 2009/39/EZ.

Hrana za sportaše mora biti usklađena s odredbama utvrđenim u Uredbi (EZ) br. 178/2002 (tzv. „opći propis o hrani”). Međutim, postupanje prema hrani za sportaše razlikuje se među državama članicama jer je hranu za sportaše do 20. srpnja 2016. moguće razvrstati kao (1) „hranu za posebne prehrambene potrebe” u skladu s Direktivom 2009/39/EZ, kada će ta direktiva biti stavljena izvan snage, ili (2) kao hranu za uobičajenu potrošnju uređenu relevantnim horizontalnim propisima o hrani. Neke države članice zahtijevaju obavješćivanje o hrani za sportaše koja je razvrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe u skladu s Direktivom 2009/39/EZ i utvrdile su druga posebna pravila (npr. o definiciji, sastavu, označivanju). U pogledu hrane za sportaše koja nije razvrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe i koja je uređena horizontalnim propisima, države članice mogu zahtijevati obavješćivanje na nacionalnoj razini u skladu s propisima o obogaćenoj hrani i dodatcima prehrani.

4.Pregled primjenjivih propisa o hrani za sportaše do 20. srpnja 2016.

Stupanj upućenosti sportaša i povremenih vježbača u njihove prehrambene potrebe povezane sa sportskim aktivnostima vrlo je raznolik, kao i poznavanje proizvoda i njihovih svojstava. Što je namjena hrane za sportaše općenitija, to je njezina upotreba među različitim skupinama potrošača raširenija.

61,2 % povremenih vježbača i 44,3 % sportaša smatra da su supermarketi/trgovine mješovite robe najvažniji kanal za distribuciju hrane za sportaše, a zatim sportski supermarketi. Mrežni kanali i internet još uvijek nisu važni za kupnju hrane za sportaše, no njima se povremeni vježbači koriste češće nego sportaši. Dodatni kanali za distribuciju hrane za sportaše uključuju specijalizirane trgovine, ljekarne i fitnes-centre.

U skladu s člankom 9. Direktive 2009/39/EZ, obvezno je navesti posebna prehrambena svojstva i sastojke ili posebni postupak prerade koji proizvodima daje posebna prehrambena svojstva. Osim toga, Direktivom 2009/39/EZ zahtijeva se da se hrana za posebne prehrambene potrebe stavlja na tržište tako da se naznači prikladnost zbog njezinih navedenih prehrambenih svojstava. Takva navođenja u skladu s Direktivom 2009/39/EZ mogu podrazumijevati prehrambene koristi i koristi za zdravlje, no za njih je potrebno odobrenje Komisije.

Uzimajući to u obzir, neće biti promjena u pogledu hrane za sportaše koja je trenutačno razvrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe u smislu općih zahtjeva za utvrđivanje sigurnosti, kada je uređena horizontalnim propisima o hrani.

Kako je objašnjeno u poglavlju 4., točki 4.1. ovog izvješća, hrana za posebne prehrambene potrebe trenutačno mora ispunjivati opći zahtjev da njezin sastav mora biti takav da je proizvod prikladan za posebne prehrambene potrebe za koje je namijenjen. U okviru Direktive 2009/39/EZ, u Prilogu Uredbi (EZ) br. 953/2009 naveden je popis određenih kategorija tvari koje se u posebne prehrambene svrhe smiju dodavati određenoj hrani za posebne prehrambene potrebe, uključujući hranu za sportaše. Međutim, nisu propisane posebne odredbe o vrijednostima tih tvari, ako se dodaju.

Uzimajući u obzir činjenicu da nisu utvrđeni posebni zahtjevi u pogledu sastava hrane za sportaše koja je razvrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe, na njezin se sastav primjenjuju samo prethodno navedeni zahtjevi.

Nakon 20. srpnja 2016., prema horizontalnim propisima o hrani, hrana za sportaše razvrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe smatrat će se dodatkom prehrani ako potpada pod definiciju iz Direktive 2002/46/EZ ili obogaćenom hranom, u skladu s Uredbom (EZ) br. 1925/2006.

U slučaju obogaćene hrane, u članku 6. stavku 6. Uredbe (EZ) br. 1925/2006 navedeno je da vitamini i minerali dodani hrani trebaju biti prisutni najmanje u „značajnoj količini” u skladu s definicijom iz Uredbe (EU) br. 1169/2011. Ponekad je količina vitamina i minerala koji se dodaju hrani za sportaše manja od „značajne”, kako bi se osiguralo da sastav proizvoda najbolje odgovara zahtjevima tijela pri određenoj sportskoj aktivnosti. U tom kontekstu, treba uzeti u obzir da je Uredbom (EZ) br. 1925/2006 predviđena mogućnost odstupanja od zahtjeva o „značajnoj količini” u opravdanim slučajevima i za određene kategorije hrane. Prema tome, u Uredbi (EZ) br. 1925/2006 postoji odgovarajuća osnova na temelju koje bi nakon 20. srpnja 2016. hrana za sportaše koja se danas razvrstava kao hrana za posebne prehrambene potrebe mogla i nadalje sadržavati vitamine i minerale u količini manjoj od značajne.

U pogledu dodavanja tvari koje nisu vitamini i minerali, još uvijek nije izvršeno usklađivanje za obogaćenu hranu iz Uredbe (EZ) br. 1925/2006 i za dodatke prehrani iz Direktive 2002/46/EZ. Stoga države članice u tom pogledu mogu uvesti nacionalna pravila, u skladu s člancima 34. do 36. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, za sve druge prehrambene proizvode koji su danas razvrstani kao dodaci prehrani ili obogaćena hrana. Kada države članice namjeravaju donijeti takva pravila primjenjuju se članci 11. i 12. Uredbe (EZ) br. 1925/2006. Slična je situacija u pogledu maksimalne količine vitamina i minerala, ako nije izvršeno usklađivanje. Te nacionalne odredbe primjenjivat će se na hranu za sportaše nakon 20. srpnja 2016., kada će hrana za sportaše koja je ranije bila razvrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe biti uređena horizontalnim propisima.

6.4.Aspekti koji se odnose na obavješćivanje koje zahtijevaju nacionalna nadležna tijela

Člankom 11. stavkom 1. Direktive 2009/39/EZ zahtijeva se obavješćivanje o hrani za posebne prehrambene potrebe koja nije u jednoj od skupina navedenih u Prilogu I. Direktivi. U Prilogu I. navedene su te posebne skupine hrane za posebne prehrambene potrebe za koje je bilo potrebno propisati posebne odredbe. Iako je hrana za sportaše navedena u tom Prilogu, posebna pravila nisu donesena. Stoga su države članice uvele različite pristupe u vezi s obavješćivanjem, pri čemu se ono nekima zahtijeva za hranu za sportaše razvrstanu kao hrana za posebne prehrambene potrebe, a nekima ne.

Nakon 20. srpnja 2016., hrana za sportaše svrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe morat će biti usklađena s horizontalnim propisima o dodacima prehrani ili obogaćenoj hrani. Države članice mogu, za potrebe praćenja, zahtijevati obavješćivanje o dodacima prehrani i obogaćenoj hrani. Zahtjev za moguće ponovno obavješćivanje o hrani za sportaše koja je ranije bila razvrstana kao hrana za posebne prehrambene potrebe ovisit će o odluci država članica. Moguće su razlike u tom pogledu, no treba napomenuti da se u kontekstu Direktive 2009/39/EZ obavješćivanje ne smatra znatnim administrativnim opterećenjem za subjekte u poslovanju s hranom.

6.5.Dodatni aspekti

Nakon 20. srpnja 2016. sva hrana za sportaše imat će isti pravni status. To bi moglo potaknuti tržišno natjecanje među proizvođačima i istovremeno bi moglo pozitivno utjecati na konkurentnost sektora. To može pozitivno utjecati i na cijene hrane za sportaše. Međutim, to bi moglo i negativno utjecati na konkurentnost posebnog sektora proizvođača hrane za sportaše koji trenutačno posluju u skladu s Direktivom 2009/39/EZ i koji bi mogli izgubiti svoj posebni položaj.

Troškovi ponovnog označivanja i ponovnog obavješćivanja (ako se obveza takvog obavješćivanja uvede) neće biti znatni, no mogli bi se pojaviti dodatni troškovi zbog preoblikovanja hrane za sportaše koja se danas smatra hranom za posebne prehrambene potrebe a radi usklađenosti sa zahtjevima iz Uredbe (EZ) br. 1925/2006,,. Mogu se očekivati i dodatni troškovi za hranu za sportaše koja je trenutačno stavljena na tržište u skladu s Direktivom 2009/39/EZ i to u kontekstu zahtjeva za odobrenje zdravstvenih tvrdnji. Ne očekuju se promjene postupaka nadležnih tijela u pogledu provedbe propisa u odnosu na postojeće stanje.

7.Sažetak stajališta nacionalnih nadležnih tijela i „zainteresiranih strana”

Većina nacionalnih nadležnih tijela smatra da su postojeći horizontalni propisi o hrani prilično odgovarajuća ili vrlo primjerena za uređivanje hrane za sportaše. Šest nacionalnih nadležnih tijela potvrdilo je da postoji potreba za posebnim pravilima za hranu za sportaše.

Mišljenja subjekata u poslovanju s hranom jasno se razilaze u odnosu na pitanje je li potrebno posebno zakonodavstvo o hrani za sportaše ili hranu za sportaše treba urediti horizontalnim propisima o hrani.

Jedna skupina u ovom sektoru koja podržava uvođenje posebnih odredbi htjela bi osigurati da se uvođenjem posebnih zahtjeva za hranu za sportaše u pogledu definicije, sastava i informiranja takvi prehrambeni proizvodi jasno razlikuju od uobičajene hrane. Prema toj skupini, na temelju postojećih horizontalnih propisa o hrani nije moguće jamčiti kvalitetu proizvoda, uključujući njegovu sigurnost i prikladnost za ciljanu skupinu, kao ni odgovarajuću komunikaciju o hrani za sportaše, što se posebno odnosi na Uredbu (EZ) br. 1924/2006 o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama. Ta skupina u svojem stajalištu navodi da bi to moglo odvratiti od inovacija jer subjekti u poslovanju s hranom ne bi imali sredstava za odobrenje novih zdravstvenih tvrdnji.

S druge strane, druga skupina smatra da su primjenjivi horizontalni propisi o hrani dostatni za uređenje različitih aspekata hrane za sportaše (npr. sigurnost hrane, sastav i informiranje) te da upravo nedostatak posebnog zakonodavstva sprečava svojevoljni odabir povoljnijeg zakonodavstva. Prema njezinu mišljenju, hrana za sportaše nije namijenjena posebnim skupinama osjetljivih pojedinaca, nego velikom broju građana koji se iz različitih potreba bave sportskim aktivnostima (npr. profesionalni sportaši, povremeni vježbači i pojedinci koji se rekreativno bave sportom radi zdravlja i dobrobiti). Ova skupina subjekata u poslovanju s hranom smatra da bi zbog uvođenja posebnih pravila, uključujući definiciju hrane za sportaše, moglo doći do pretjerane regulacije koja bi mogla negativno utjecati na inovacije. Međutim, ta skupina smatra da određeni aspekti, posebno u pogledu prehrambenih i zdravstvenih tvrdnji, nisu na odgovarajući način razrađeni horizontalnim propisima o hrani.

Subjekti u poslovanju s hranom općenito smatraju da bi zakonodavstvom, horizontalnim ili posebnim, trebalo na odgovarajućih način omogućiti pružanje bitnih informacija o hrani za sportaše, pri čemu posebnu pozornost treba obratiti na prehrambena svojstva i namjenu. Opće je mišljenje da određene mjere uvedene na nacionalnoj razini, na primjer u vezi s dodacima prehrani i obogaćenom hranom, mogu stvoriti prepreke na unutarnjem tržištu te da bi mogle negativno utjecati na prekograničnu trgovinu u EU-u.

Konačno, treba napomenuti da su subjekti u poslovanju s hranom postavili pitanje o upotrebi tvari za doping. Međutim, to pitanje nije relevantno za europsko zakonodavstvo o hrani i na njega bi trebalo odgovoriti na temelju međunarodnih i dobrovoljnih standarda.

8.Zaključak

Postoje jasne naznake o tome da je bavljenje sportom uvelike prihvaćeno među općom populacijom. Prema tome, pojedince koji se bave nekom sportskom aktivnošću ne može se svrstati u neku posebnu osjetljivu skupinu, nego u ciljnu skupinu opće populacije koja je na odgovarajućoj razini zaštićena horizontalnim zakonodavstvom.