Prijedlog UREDBE VIJEĆA o osnivanju Ureda europskog javnog tužitelja /* COM/2013/0534 final - 2013/0255 (APP) */





OBRAZLOŽENJE 1. KONTEKST PRIJEDLOGA Progon kaznenih djela protiv proračuna EU-a sada je u isključvoj nadležnosti država članica i Unija u tome području nema nikakvu nadležnost. Iako je njihova potencijalna šteta velika, nadležna nacionalna tijela ne istražuju uvijek ta kaznena dijela i ne progone njihove počinitelje zbog ograničenih sredstava. Zbog toga su nacionalni pravosudni napori često fragmentirani u tome području i nadležna tijela često zanemaruju prekograničnu dimenziju tih kaznenih djela. Dok bi rješavanje prekograničnih slučajeva prijevare zahtijevalo koordinirane i učinkovite istrage i progon na europskoj razini, trenutačne razine razmjene informacija i koordinacije nisu dovoljne da bi se to ostvarilo, unatoč intenziviranim naporima tijjela Unije, kao što su Eurojust, Europol i Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF). Koordinacija, suradnja i razmjena informacija nailaze na brojne probleme i ograničenja zbog podjele odgovornosti između tijela koja pripadaju različim teritorijalnim i funkcionalnim nadležnostima. Svakodnevno se na različitim razinama i između različitih tijela javljaju nedostaci u pravosudnim naporima za borbu protiv prijevare i oni predstavljaju veliku prepreku učinkovitim istragama i progonu kaznenih dijela koja utječu na financijske interese Unije. Opća zadaća Eurojusta i Europola jest olakšati razmjenu informacija i koordinirati nacionalne kaznene istrage i progone, ali oni nemaju ovlast sami provoditi istrage i progon. Europski ured za borbu protiv prijevare (OLAF) ima zadaću istraživati prijevaru i nezakonite aktivnosti koje utječu na EU, ali njegove su ovlasti ograničene na upravne istrage. Nacionalna pravosudna tijela često presporo djeluju, stope su kaznenog progona niske, a rezultati ostvareni u različitim državama članicama diljem Unije su neujednačeni. S obzirom na sve to, pravosudne aktivnosti koje poduzimaju države članice protiv prijevare trenutno se ne mogu smatrati učinkovitima, istovjetnima i odvraćajućima kako se to zahtijeva Ugovorom. Budući da tijela nadležna za kaznene istrage i progon u državama članicama trenutačno ne mogu postići jednaku razinu zaštite i provedbe, Unija ne samo da je nadležna već i ima obavezu djelovati. Članak 325. Ugovora to zahtijeva iz pravne perspektive, ali uzimajući u obzir posebna pravila Unije koja se primjenjuju na to područje. Osim toga, Unija najbolje može zaštititi svoje financijske interese, uključujući progonom kaznenih djela protiv tih interesa. Članak 86. Ugovora pruža nužnu pravu osnovu za takav sustav kaznenog progona na razini Unije, čija je svrha ispraviti nedostatke postojećeg izvršnog režima koji se temelji isključivo na nacionalnim naporima te dodati dosljednost i koordinaciju tim naporima. Cilj je ovog prijedloga uspostaviti Ured europskog javnog tužitelja te utvrditi njegovu nadležnost i postupke. Njime se nadopunjuje prethodni zakonodavni prijedlog[1] u kojem se definiraju kaznena djela i primjenjive sankcije. Ovaj prijedlog čini dio zakonodavnog paketa i bit će popraćen prijedlogom o reformi Eurojusta. 2. REZULTATI SAVJETOVANJA SA ZAINTERESIRANIM STRANAMA I PROCJENE UČINKA Kako bi pripremila ovu Uredbu, Komisija se nekoliko puta savjetovala sa zainteresiranim stranama nastavljajući se na prethodne rasprave o Uredu europskog javnog tužitelja koje traju već više od desetljeća.[2] Pripremna savjetovanja u svjetlu ovog prijedloga obuhvatile su glavna pitanja iz ove Uredbe, uključujući različite mogućnosti u odnosu na institucionalno, pravno, organizacijsko i operativno ustrojstvo europskog sustava za istragu i kazneni progon predmetnih kaznenih djela. Početkom 2012. godine objavljena su dva upitnika i distribuirana putem interneta. Jedan je poslan pravosudnim stručnjacima, a drugi široj javnosti. Općenito su odgovori na pitanja o tome treba li poduzimati nove radnje za jačanje materijalnog i postupovnog okvira za suzbijanje kaznenih djela koja utječu na financijske interese EU-a bili pozitivni te je izražena potpora za ideju osnovanja Ureda europskog javnog tužitelja. Utvrđenen je niz podrobnijih prijedloga, problema i pitanja, posebno o odnosu između Ureda europskog javnog tužitelja i nacionalnih pravosudnih tijela, o nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja da usmjerava i koordinira aktivnosti na nacionalnoj razini ili o mogućnim problemima s usklađenim europskim poslovnicima u postupcima Ureda europskog javnog tužitelja. Usporedno s tim u nizu država članica provodila su se istraživanja na terenu kao dio vanjske studije koja će potrijepiti to izvješće. Osim toga, tijekom 2012. i na početku 2013. na europskoj je razini održan niz rasprava ili sastanaka: · mreža javnih tužitelja ili istovjetnih institucija na vrhovnim sudovima u državama članicama, Budimpešta, 25. – 26. svibnja 2012., · konferencija: Nacrt Ureda europskog javnog tužitelja? Luksemburg, 13. – 15. lipnja 2012. Konferencija je okupila stručnjake i predstavnike na visokoj razini iz akademske zajednice, institucija EU-a i država članica, · konzultacijski sastanak potpredsjednice Reding s državnim odvjetnicima i ravnateljima državnih odvjetništava iz država članica, Bruxelles, 26. lipnja 2012. Sastanak je omogućio otvorenu raspravu o posebnim pitanjima o zaštiti financijskih interesa Unije, · dana 18. listopada 2012. godine Komisija je organizirala savjetovanje o pitanjima u vezi s mogućom reformom Eurojusta na kojem se raspravljalo s predstavnicima država članica o pitanjima povezanima s uspostavom Ureda europskog javnog tužitelja. Na sastanku je općenito izražena podrška bliskoj povezanosti između Eurojusta i Ureda europskog javnog tužitelja, · deseta OLAF-ova konferencija o tijelima nadležnima za kazneni progon prijevare, Berlin, 8. – 9. studenog 2012. predstavljala je priliku za istraživanje načina na koje nacionalni državni odvjetnici mogu surađivati s Uredom europskog javnog tužitelja, ako on bude osnovan, · na neformalnim savjetovanjima koja su održana 26. studenog 2012. godine s odvjetnicima obrane (CCBE i ECBA) govorilo se o postupovnim zaštitnim mehanizmima za osumnjičenike i u tome su pogledu donesene korisne preporuke, · seminar ERA-e „Prema Uredu europskog javnog tužitelja (UEJT)“, 17. i 18. siječnja 2013., · sastanak stručne skupine Komisije o europskoj kaznenoj politici, Bruxelles, 23.siječnja 2013., · daljnje savjetovanje s ECBA-om i CCBE-om, Bruxelles, 9.travnja 2013. Osim toga, tijekom druge polovice 2012. i početkom 2013. održani su brojni bilateralni sastanci s vlastima država članica. Komisija je obavila Procjenu učinka alternativa politike uzimajući u obzir, između ostalog, vanjsku studiju (Posebni ugovor br. JUST/2011/JPEN/FW/0030.A4) u kojoj su razmotrene različite mogućnosti koje uključuju uspostavu Ureda europskog javnog tužitelja. Prema analizi Procjene učinka, osnivanje Ureda europskog javnog tužitelja kao decentraliziranog integriranog ureda Unije, koji se oslanja na nacionalne pravosudne sustave, nudi najviše koristi i donosi najmanje troškova. 3. PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA 3.1. Pravna osnova Pravna osnova za prijedlog jest članak 86. Ugovora. Prema prvom stavku te odredbe, „Radi suzbijanja kaznenih djela koja utječu na financijske interese Unije, Vijeće uredbama donesenima u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom može od Eurojusta osnovati Ured europskog javnog tužitelja. Vijeće odlučuje jednoglasno uz prethodnu suglasnost Europskog parlamenta”. U drugom se stavku te odredbe definira nadležnost Ureda europskog javnog tužitelja na sljedeći način: „Ured europskog javnog tužitelja nadležan je za istragu, kazneni progon i podizanje optužnice, po potrebi u suradnji s Europolom, protiv počinitelja i supočinitelja kaznenih djela protiv financijskih interesa Unije, kako je to utvrđeno uredbom predviđenom člankom 1. On svoju tužiteljsku funkciju u odnosu na takva kaznena djela obnaša pred nadležnim sudovima država članica“. I konačno, u trećem stavku članka 86. definira se materijalni opseg uredbi koje će se donositi u skladu s njim: „Uredbama iz stavka 1. utvrđuju se opća pravila koja se primjenjuju na Ured europskog javnog tužitelja, uvjeti kojima se određuje obnašanje njegovih funkcija, poslovnik koji se primjenjuje na njegove aktivnosti, kao i ona pravila kojima se uređuje prihvaćanje dokaza te pravila koja se primjenjuju na sudsko preispitivanje postupovnih mjera koju ono poduzima pri obnašanju svojih funkcija.“ 3.2. Supsidijarnost i proporcionalnost Postoji potreba za djelovanjem Unije jer predviđena mjera sadržava u sebi dimenziju Unije. Ona podrazumijeva upravljanje i koordinaciju istraga i kaznenog progona na razini Unije onih kaznenih djela koja utječu na njezine financijske interese čiju zaštitu zahtijevaju Unija i države članice u članku 310. stavak 6. i članku 325. UFEU-a. U skladu s načelom supsidijarnosti, ovaj se cilj zbog svojeg opsega i učinaka može ostvariti samo na razini Unije. Kako je gore navedeno, trenutna situacija u kojoj je kazneni progon kaznenih djela protiv financijskih interesa Unije isključivo u rukama nadležnih tijela država članica nije zadovoljavajuća i ne ostvaruje u dovoljnoj mjeri cilj učinkovite borbe protiv kaznenih djela protiv proračuna Unije. U skladu s načelom proporcionalnosti, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarenje tog cilja. Mogućnosti odabrane u tekstu one su koje su najmanje intruzivne u odnosu na pravni sustav i institucionalne strukture država članica. Ključne značajke prijedloga, primjerice odabir prava koje se primjenjuje na istražne mjere, broj delegiranih tužitelja, decentraliziranost Ureda europskog javnog tužitelja i sustav sudskog preispitivanja, osmišljene su tako da ne prelaze ono što je nužno za ostvarenje glavnih ciljeva prijedloga. Nadležnost Unije za suzbijanje prijevare i drugih kaznenih djela koja utječu na njezine financijske interese jasno je predviđena u člancima 86. i 325. Ugovora. Budući da ova nadležnost Unije nije sporedna uz nadležnost država članica i da je njezino ostvarivanje postalo nužno za učinkovitiju zaštitu financijskih interesa Unije, predloženi paket sukladan je zahtjevu supsidijarnosti. . 3.3. Obrazloženje prijedloga po poglavljima Glavni su ciljevi prijedloga sljedeći: · pridonijeti jačanju zaštite financijskih interesa Unije i daljnjem razvoju područja pravosuđa te povećati povjerenje poduzeća i građana EU-a u institucije Unije, pritom poštujući sva temeljna prava sadržana u Povelji o temeljim pravima Europske unije, · uspostaviti dosljedan europski sustav za istrage i kazneni progon kaznenih djela koja utječu na financijske interese Unije, · osigurati djelotvornije i učinkovitije istrage i kazneni progon kaznenih djela koja utječu na financijske interese EU-a, · povećati broj kaznenih progona što će dovesti do više osuđujućih presuda i povrata sredstava Unije stečenih prijevarom, · osigurati blisku suradnju i učinkovitu razmjenu informacija između europskih i nacionalnih nadležnih tijela, · jačati odvraćanje od počinjenja kaznenih djela koja utječu na financijske interese EU-a. 3.3.1. Poglavlje I.: Predmet i definicije U tom se Poglavlju navodi predmet Uredbe, odnosno, osnivanje Ureda europskog javnog tužitelja. Nadalje, u njemu se definira određeni broj pojmova koji se koriste u tekstu, kao što su „financijski interesi Unije“. 3.3.2. Poglavlje II.: Opća pravila Tim se Poglavljem uređuju temeljne značajke Ureda europskog javnog tužitelja, njegov položaj i struktura kao novog ureda Unije s funkcijama istrage i kaznenog progona. Pritom se daju specifična pravila o imenovanju i razrješenju Europskog javnog tužitelja, njegovih zamjenika i delegiranih europskih tužitelja. Propisuju se i opća načela o njegovu funkcioniranju. U odjeljku 1. (Položaj, ustrojstvo i struktura Ureda europskog javnog tužitelja) pojašnjava se način ustrojstva Ureda europskog javnog tužitelja te koje će mu funkcije biti povjerene. U tekstu se predviđa osnivanje novog tijela Unije koje će imati pravnu osobnost i utvrđuje se njegov odnos s Eurojustom. Među glavnim značajkama Ureda europskog javnog tužitelja navode se neovisnost i odgovornost, koje bi trebale jamčiti da on može izvršavati svoje funkcije i ovlasti na način koji mu omogućuje da bude neovisan od neprimjerenih utjecaja. U tekstu su opisana i glavna obilježja strukture Ureda europskog javnog tužitelja. U odjeljku 2. (Imenovanje i razrješenje članova Ureda europskog javnog tužitelja) propisuju se pravila koja se primjenjuju na postupke imenovanja i razrješenja Europskog javnog tužitelja, njegovih zamjenika i osoblja. Postupak imenovanja Europskog javnog tužitelja osmišljen je tako da jamči njegovu neovisnost i odgovornost institucijama Unije, dok je za njegovo razrješenje nadležan Sud Europske unije. U odnosu na delegirane europske tužitelje, koje imenuje i razrješava Europski javni tužitelj, postupak osigurava njihovu integraciju u nacionalne pravosudne sustave. U odjeljku 3. (Osnovna načela) opisuju se glavna pravna načela na kojima će se temeljiti aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja, uključujući sukladnost s Poveljom o temeljnim pravima Europske unije, proporcionalnost, primjenjivost nacionalnog prava na provedbu Uredbe, postupovnu neovisnost, zakonitost i brzinu istraga, dužnost država članica da Uredu europskog javnog tužitelja pomognu pri istragama i kaznenom progonu. U odjeljku 4. (Nadležnost Ureda europskog javnog tužitelja) navode se kaznena djela koja su u materijalnoj nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja. Ta će se kaznena djela definirati uputom na nacionalno pravo kojim se provodi pravo Unije (Direktiva 2013/xx/EU). U tekstu se razlikuje između dvije kategorije kaznenih djela: prva automatski potpada pod nadležnost Ureda europskog javnog tužitelja (članak 12.), a u drugoj (članak 13.) je potrebno uspostaviti njegovu nadležnost kada postoje poveznice s kaznenim djelima prve kategorije. U odjeljku se opisuje i kako će Ured europskog javnog tužitelja izvršavati svoju nadležnost nad tim kaznenim djelima. 3.3.3. Poglavlje III.: Poslovnik o istragama, kaznenom progonu i sudskim postupcima To poglavlje obuhvaća bitne značajke istraga i kaznenih progona Ureda europskog javnog tužitelja, uključujući odredbe o tome kako će ih preispitati nacionalni sudovi, koje bi odluke Ured europskog javnog tužitelja trebao donijeti po završetku istrage, kako će izvršavati svoje funkcije kaznenog progona i kako će se prikupljeni dokazi koristiti na sudu. U odjeljku 1. (Provođenje istraga) propisuju se opća pravila koja se primjenjuju na istrage Ureda europskog javnog tužitelja, uključujući korištenje izvora informacija, način pokretanja i provedbe istraga te način na koji Ured europskog javnog tužitelja može dobiti daljnje informacije iz baza podataka ili podataka prikupljenih na njegov zahtjev. U odjeljku 2. (Obrada informacija) objašnjava se funkcioniranje Sustava vođenja predmeta. U odjeljku 3. (Istražne mjere) propisuju se vrste i uvjeti pojedinačnih istražnih mjera koje će moći primijeniti Ured europskog javnog tužitelja. U tekstu se ne uređuje podrobno svaka od tih mjera već se zahtijeva primjena nacionalnog prava. U odjeljku 4. (Okončanje istraga i ovlasti kaznenog progona) propisuju se različite vrste odluka koje može donositi Ured europskog javnog tužitelja na kraju istrage, uključujući podizanje optužnice i odbacivanje. Odjeljkom 5. (Prihvatljivost dokaza) uređuje se prihvatljivost prikupljenih dokaza koje je prikupio i izvodio Ured europskog javnog tužitelja na sudovima. U odjeljku 6. (Oduzimanje) uređuje se način postupanja s imovinom koju su oduzeli nacionalni sudovi kao rezultat kaznenog progona koji provodi Ured europskog javnog tužitelja. 3.3.4. Poglavlje IV.: Postupovna jamstva Pravila iz tog Poglavlja osiguravaju jamstva za osumnjičenike i druge osobe uključene u postupke Ureda europskog javnog tužitelja, koji će morati zadovoljavati mjerodavne standarde, posebno Povelju o temeljnim pravima Europske unije. Pravila se odnose na zakonodavstvo Unije (Direktive o raznim postupovnim pravima u kaznenom postupku) u odnosu na određena prava, ali neovisno definiraju i druga prava koja još nisu uređena u zakonodavstvu Unije. Kao takva, ta pravila osiguravaju dodatnu razinu zaštite u usporedbi s nacionalnim pravom kako bi osumnjičenici i druge osobe mogli imati izravne koristi od zaštite na razini Unije. 3.3.5. Poglavlje V.: Sudsko preispitivanje Člankom 86. stavkom 3. Ugovora propisuje se da zakonodavac Unije mora utvrditi pravila koja se primjenjuju na sudsko preispitivanje postupovnih mjera koje poduzima Ured europskog javnog tužitelja u obnašanju svojih funkcija. Ta mogućnost odražava posebnu prirodu Ureda europskog javnog tužitelja, koja je drugačija od svih drugih tijela Unije i agencija i zahtijeva posebna pravila o sudskom preispitivanju. U članku 86. stavku 2. Ugovora zahtijeva se da Ured europskog javnog tužitelja obnaša svoju tužiteljsku funkciju pred nadležnim sudovima država članica. Istrage Ureda europskog javnog tužitelja usko su povezane s konačnim kaznenim progonom i uglavnom će imati učinke u pravnim sustavima država članica. U većini slučajeva provodit će ih i nacionalna pravosudna tijela djelujući na temelju uputa Ureda europskog javnog tužitelja, a ponekad i na temelju prethodnog odobrenja nacionalnog suda. Ured europskog javnog tužitelja stoga je tijelo Unije čije će djelovanje uglavnom biti mjerodavno u nacionalnim pravnim porecima. Stoga je prikladno Ured europskog javnog tužitelja smatrati nacionalnim tijelom u svrhe sudskog preispitivanja njegovih istraga i kaznenog progona. Kao rezultat toga nacionalnim sudovima neće biti povjereno preispitivanje svih osporivih istraga i progona Ureda europskog javnog tužitelja i sudovi Unije neće biti izravno nadležni u odnosu na te postupke u skladu s člancima 263., 265. i 268. Ugovora jer se takvi postupci ne smiju smatrati postupcima ureda Unije u svrhe sudskog preispitivanja. U skladu s člankom 267. Ugovora, nacionalni sudovi mogu, ili su u određenim okolnostima obvezni, uputiti Sudu Europske unije pitanja za odluke o prethodnom pitanju u vezi s tumačenjem valjanosti odredbi prava Unije koje su mjerodavne za sudsko preispitivanje postupaka istrage i kaznenog progona Europskog ureda javnog tužitelja. To može uključivati pitanja o tumačenju ove Uredbe. Budući da će se Ured europskog javnog tužitelja smatrati nacionalnim tijelom u svrhe sudskog preispitivanja, nacionalni sudovi moći će Sudu Europske unije upućivati pitanja o tumačenju vezano uz njegove akte. Postupak odlučivanja o prethodnom pitanju stoga će osigurati da se ova Uredba ujednačeno primjenjuje u cijeloj Uniji, dok se valjanost postupaka Ureda europskog javnog tužitelja može osporavati pred nacionalnim sudovima u skladu s nacionalnim pravom. 3.3.6. Poglavlje VI.: Zaštita podataka U tom se poglavlju predviđaju pravila o režimu zaštite podataka koja u posebnom kontekstu Ureda europskog javnog tužitelja specificiraju i nadopunjuju zakonodavstvo Unije koje se primjenjuje za obradu osobnih podataka od strane tijela EU-a (posebno Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i slobodnom kretanju takvih podataka). Nadzor obrade svih osobnih podataka u kontekstu aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja povjeren je Europskom nadzorniku za zaštitu podataka (EDPS). 3.3.7. Poglavlje VII.: Financijske odredbe i odredbe u vezi sa zaposlenicima Pravilima iz tog Poglavlja uređuje se kako će Ured europskog javnog tužitelja postupati s proračunom i zaposlenicima. Ona se temelje na primjenjivom zakonodavstvu unije, odnosno, za pitanja proračuna na Uredbi (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002, te za pitanja zaposlenika na Uredbi 31 (EEZ), kako je izmijenjena. 3.3.8. Poglavlje VIII.: Odredbe o odnosima Ureda europskog javnog tužitelja Tim se poglavljem uređuje odnos Ureda europskog javnog tužitelja s institucijama Unije ili drugim tijelima te subjektima izvan Unije. Posebna se pravila primjenjuju na odnos Ureda europskog javnog tužitelja s Eurojustom s obzirom na njihovu posebnu povezanost u područjima operativnih aktivnosti, administracije i upravljanja. 3.3.9. Poglavlje IX.: Opće odredbe Te se odredbe bave institucionalnim pitanjima koja nastaju uslijed osnivanja bilo kakvog novog ureda ili agencije Unije. One su uglavnom inspirirane „zajedničkim pristupom decentraliziranim agencijama“, ali uzimaju u obzir posebnu (pravosudnu) prirodu Ureda europskog javnog tužitelja. Odredbama se obuhvaćaju pitanja kao što su pravni položaj i uvjeti rada, jezična rješenja, zahtjevi transparentnosti, pravila o suzbijanju prijevare, rukovanje povjerljivim informacijama, administrativna pitanja i pravila o odgovornosti. 3.3.10. Poglavlje X.: Završne odredbe Te se odredbe odnose na provedbu Uredbe i njima se propisuje donošenje provedbenih odredbi, prijelaznih odredbi, administrativnih pravila i stupanje na snagu. 4. UTJECAJ NA PRORAČUN Prijedlog nastoji biti troškovno učinkovit za proračun EU-a: dio OLAF-ovih trenutnih sredstava iskoristit će se za uspostavu sjedišta Ureda europskog javnog tužitelja, koji će se oslanjati na administrativnu potporu Eurojusta. Nastat će ograničeni dodatni troškovi vezano uz funkciju delegiranih europskih tužitelja, koji će se nalaziti u državama članicama i bit će sastavni dio Ureda europskog javnog tužitelja. S obzirom na njihov dvostruki položaj nacionalnih tužitelja i tužitelja Unije, oni će primati naknadu iz proračuna EU-a i na njih će se primjenjivati Pravilnik o osoblju. Budući da će faza osnivanja Ureda europskog javnog tužitelja vjerojatno trajati nekoliko godina, zaposlenici će se postupno prebacivati iz OLAF-a u Ured europskog javnog tužitelja. Odgovarajući broj premještenih zaposlenika i odgovarajući bodovi za financiranje tih zaposlenika oduzet će se u planu radnih mjesta i proračunu OLAF-a. Ured europskog javnog tužitelja moći će optimalno funkcionirati kada zaposli sve potrebno osoblje. Potpuna zaposlenost ostvarit će se 2023. godine s 235 zaposlenika od kojih će 180 biti radna mjesta predviđena planom radnih mjesta, a 55 vanjski suradnici. Procijenjeni trošak za 2023. s tim brojem zaposlenika iznosi oko 35 milijuna EUR. 2013/0255 (APP) Prijedlog UREDBE VIJEĆA o osnivanju Ureda europskog javnog tužitelja VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 86., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima, uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta, nakon savjetovanja s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka, u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom, budući da: (1) Unija i države članice obvezne su štititi financijske interese Unije protiv kaznenih djela koja uzrokuju znatnu financijsku štetu svake godine. Ipak, nadležna nacionalna tijela ne istražuju dovoljno ta kaznena djela i ne pokreću kazneni progon počinitelja. (2) Osnivanje Ureda europskog javnog tužitelja predviđeno je Ugovorom o funkcioniranju Europske unije (UFEU) u kontekstu područja slobode, sigurnosti i pravde. (3) U Ugovoru se izričito zahtijeva da Ured europskog javnog tužitelja bude osnovan od Eurojusta, što znači da bi se ovom Uredbom trebale uspostaviti veze između njih. (4) Ugovorom je predviđeno da je zadaća Ureda europskog javnog tužitelja suzbijati kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije. (5) U skladu s načelom supsidijarnosti, borba protiv kaznenih djela koja ujteču na financijske interese Unije može se, zbog opsežnosti i učinaka, bolje ostvariti na razini Unije. U trenutnoj situaciji u kojoj je kazneni progon kaznenih djela protiv financijskih interesa Unije u isključivoj nadležnosti nadležnih tijela država članica ne ostvaruje se taj cilj u dovoljnoj mjeri. Budući da ciljeve ove Uredbe, naime osnivanje Ureda europskog javnog tužitelja, države članice ne mogu ostvariti zbog fragmentiranosti nacionalnih pravosudnih sustava u području kaznenih djela koja su počinjena protiv financijskih interesa unije i stoga se, zbog toga što će Ured europskog javnog tužitelja imati isključivu nadležnost za kazneni progon takvih kaznenih djela, može bolje ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti kako je predviđeno u članku 5. Ugovora o europskoj uniji. (6) U skladu s načelom proporcionalnosti, koje je propisano u članku 5. Ugovora o europskoj uniji, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva i osigurava da je njezin učinak na pravni poredak i institucionalne strukture u državama članicama u najmanjoj mogućoj mjeri intruzivan. (7) Zadaća Ureda europskog javnog tužitelja trebala bi biti istraživati, kazneno progoniti i podizati optužnice protiv počinitelja kaznenih djela koja imaju učinke na financijske interese Unije. To zahtjeva neovisne ovlasti istrage i kaznenog progona, uključujući sposobnost provedbe istraga u prekograničnim i složenim predmetima. (8) Ustrojstvena struktura Ureda europskog javnog tužitelja trebala bi omogućavati brzo i učinkovito donošenje odluka u provedbi kaznenih istraga i progona, bez obzira uključuju li one jednu ili više država članica. (9) U pravilu bi istrage Ureda europskog javnog tužitelja trebali provoditi delegirani europski tužitelji u državama članicama. U predmetima koji uključuju nekoliko država članica ili su posebno složeni, zbog učinkovitosti istrage i progona možda će biti nužno da i Europski javni tužitelj izvršava svoje ovlasti davanjem uputa nacionalnim pravosudnim tijelima. (10) Budući da će Ured europskog javnog tužitelja imati ovlasti istrage i kaznenog progona, potrebno je utvrditi institucionalne zaštitne mehanizme kako bi se osigurala njegova neovisnost i odgovornost prema institucijama Unije. (11) Stroga odgovornost nadopunjava neovisnost i ovlasti koje su mu dodijeljene ovom Uredbom. Europski javni tužitelj odgovara za izvršavanje svojih dužnosti načelnika Ureda europskog javnog tužitelja i snosi opću institucionalnu odgovornost za svoje opće aktivnosti pred institucijama Unije. Uslijed toga bilo koja od institucija Unije može zatražiti od Suda Europske unije njegovo razrješenje u određenim okolnostima, uključujući u slučajevima teških povreda službene dužnosti. Ta bi se odgovornost trebala kombinirati sa strogim režimom sudskog nadzora prema kojem Ured europskog javnog tužitelja može primjenjivati prisilne istražne mjere samo uz prethodno sudsko odobrenje, a dokazi koji se izvode na suđenju podliježu provjeri od strane tog suda u odnosu na usklađenost s Poveljom o temeljnim pravima Europske unije. (12) Kako bi se osigurala dosljednost njegova djelovanja i jednaka zaštita financijskih interesa Unije, ustrojstvena struktura Ureda europskog javnog tužitelja trebala bi omogućiti centralnu koordinaciju i upravljanje svim istragama i kaznenim progonom u njegovoj nadležnosti. Ured državnog javnog tužitelja stoga bi trebao imati centralnu strukturu u kojoj odluke donosi Europski javni tužitelj. (13) Kako bi se ostvarila maksimalna učinkovitost a troškovi smanjili na najmanju moguću razinu, Ured europskog javnog tužitelja trebao bi poštovati načelo decentralizacije u skladu s kojim bi za provedbu istraga i kaznenog progona trebao koristiti delegirane europske tužitelje. Ured europskog javnog tužitelja trebao bi se oslanjati na nacionalna tijela, uključujući policiju, posebno za primjenu prisilnih mjera. U skladu s načelom lojalne suradnje, sva nacionalna tijela i mjerodavna tijela Unije, uključujući Europol, Eurojust i OLAF, moraju pružati aktivnu potporu istragama i kaznenim progonima Ureda europskog javnog tužitelja te s njim surađivati u najvećoj mogućoj mjeri. (14) Operativne aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja moraju provoditi delegirani europski tužitelji ili njihovo nacionalno osoblje u državama članicama u skladu s uputama i u ime Ureda europskog javnog tužitelja. Europski javni tužitelj i njegovi zamjenici trebali bi imati nužno osoblje za izvršavanje zadaća u skladu s ovom Uredbom. Ured europskog javnog tužitelja treba se smatrati nedjeljivim. (15) Postupak imenovanja europskog javnog tužitelja mora osigurati njegovu neovisnost i njegova legitimnost mora proizlaziti iz institucija Unije. Na imenovanje zamjenika europskog javnog tužitelja mora se primjenjivati isti postupak. (16) Postupak imenovanja delegiranih europskihtužitelja mora osigurati da oni čine sastavni dio Ureda europskog javnog tužitelja i da su integrirani na operativnoj i funkcionalnoj razini u nacionalne pravne sustave i pravosudne strukture. (17) Povelja o temeljnim pravimaa Europske unije čini zajedničku osnovu za zaštitu prava osumnjičenika u kaznenom postupku u fazi prije suđenja i za vrijeme suđenja. Ured europskog javnog tužitelja svoje bi aktivnosti u svim stupnjevima trebao izvršavati uz potpuno poštovanje tih prava. (18) Istrage i kazneni progon Ureda europskog javnog tužitelja moraju se voditi načelima proporcionalnosti, nepristranosti i pravednosti prema osumnjičeniku. To uključuje obvezu traženja svih vrsta dokaza, optužujućih i oslobađajućih. (19) Nužno je utvrditi poslovnik koji će se primjenjivati na aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja. Budući da bi bilo nesrazmjerno utvrditi iscrpne odredbe o provedbi istraga i kaznenog progona, u ovoj bi se Uredbi trebale navoditi samo istražne mjere koje će Ured europskog javnog tužitelja možda morati koristiti, a ostala pitanja, posebno pravila vezana uz njihovo izvršavanje, trebala bi se ostaviti nacionalnom pravu. (20) Kako bi se osigurala pravna sigurnost i nulta tolerancija prema kaznenim djelima koji utječu na financijske interese Unije, istražne aktivnosti i aktivnosti kaznenog progona Ureda europskog javnog tužitelja trebale bi se zasnivati na načelu obveznog kaznenog progona na temelju kojeg bi on trebao pokretati istrage i, u skladu s drugim uvjetima, kazneno progoniti svako kazneno djelo u svojoj nadležnosti. (21) Opseg materijalne nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja trebao bi biti ograničen na kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije. Svako proširenje te nadležnosti na teška kaznena djela s prekograničnom dimenzijom zahtijevalo bi jednoglasnu odluku Europskog vijeća. (22) Kaznena djela protiv financijskih interesa Unije često su usko povezana s drugim kaznenim djelima. U interesu postupovne učinkovitosti i kako bi se izbjegla moguća povreda načela ne bis in idem, u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja trebala bi biti i kaznena djela koja nisu definirana u nacionalnim pravu kao kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije ako su njihove sastavne činjenice identične i neodvojivo povezane s činjenicama kaznenih djela koja utječu na financijske interese Unije. U takvim miješanim slučajevima, ako je kazneno dijelo koje utječe na financijske interese unije prevladavajuće, Ured europskog javnog tužitelja svoju nadležnost treba izvršavati nakon savjetovanja s nadležnim tijelima predmetne države članice. Prevlast se mora utvrditi na temelju kriterija kao što su financijski učinci kaznenog djela na Uniju, na nacionalne proračune, na broj žrtava ili druge okolnosti vezane uz težinu kaznenog djela ili primjenjivih sankcija. (23) Nadležnost Ureda europskog javnog tužitelja u odnosu na kaznena djela protiv financijskih interesa Unije trebala bi imati prioritet pred nadležnostima nacionalnih tijela kako bi on mogao osigurati dosljednost i pomoći usmjeravati istrage i kazneni progon na razini Unije. U odnosu na ta kaznena djela nadležna tijela država članica trebala bi djelovati samo na zahtjev Ureda europskog javnog tužitelja, osim ako su potrebne hitne mjere. (24) Budući da bi Ured europskog javnog tužitelja trebao pokretati kazneni progon pred nacionalnim sudovima, njegova bi se nadležnost trebala osigurati uputom na kazneno pravo država članica, u kojem se kriminalizira djela ili propuste koji utječu na financijske interese Unije i određuju se primjenjive kazne provedbom mjerodavnog zakonodavstva Unije, posebno [Direktiva 2013/xx/EU[3]], u naconalnim pravnim sustavima. (25) Ured europskog javnog tužitelja trebao bi izvršavati svoju nadežnost što je šire moguće kako bi se istrage i kazneni progon mogli proširiti na kaznena djela počinjena izvan teritorija država članica. Izvršavanje njegove nadležnosti stoga bi trebalo biti u skladu s pravilima iz [Direktive 2013/xx/EU]. (26) Budući da Ured europskog javnog tužitelja ima isključivu nadležnost za kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije, istrage koje provodi na teritoriju država članica trebale bi podržavati nadležna nacionalna tijela i mjerodavna tijela Unije, uključujući Eurojust, Europol i OLAF, od trenutka kada je sumnja na kazneno djelo prijavljena Uredu europskog javnog tužitelja do trenutka kada on odlučuje hoće li pokrenuti kazneni progon ili predmet riješiti na drugačiji način. (27) Kako bi u potpunosti ispunila svoju obvezu da obavijesti Ured europskog javnog tužitelja u slučaju utvrđene sumnje na kazneno djelo, nadležna tijela država članica te institucije, tijela, uredi i agencije Unije moraju slijediti postojeći postupak izvješćivanja i uspostaviti učinkovite mehanizme za prethodnu ocjenu navoda koji su im prijavljeni. Institucije, tijela, ured i agencije Unije mogu u tu svrhu iskoristiti OLAF. (28) Nužno je da u svrhu učinkovitih istraga i progona kaznenih djela koja utječu na financijske interese unije Ured europskog javnog tužitelja može prikupljati dokaze diljem Unije koristeći sveobuhvatni niz istražnih mjera, pritom imajući na umu načelo proporcionalnosti i potrebu za sudskim odobrenjem za provedbu određenih istražnih mjera. Te bi mjere trebale biti dostupne u odnosu na kaznena djela u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja u svrhu njegovih istraga i progona. Kada to naloži Ured europskog javnog tužitelja ili nadležno pravosudno tijelo na zahtjev Ureda, one se moraju izvršavati u skladu s nacionalnim pravom. Osim toga, Ured europskog javnog tužitelja trebao bi imati pristup svim odgovarajućim izvorima podataka, uključujući javne i privatne registre. (29) Korištenje istražnih mjera koje su predviđene ovom Uredbom mora biti u skladu s uvjetima navedenima u ovoj Uredbi, uključujući potrebu za sudskim odobrenjem za izvršavanje određenih prisilnih istražnih mjera. Druge istražne mjere mogu podlijegati sudskom odobrenju ako to zahtjeva nacionalno pravo države članice u kojoj će se provoditi istražna mjera. Opći zahtjevi proporcionalnosti i nužnosti trebali bi se primjenjivati na nalaganje mjera od strane Ureda europskog javnog tužitelja i na njihovo odobravanje od strane nadležnog pravosudnog tijela u skladu s ovom Uredbom. (30) Člankom 86. Ugovora zahtijeva se od Ureda europskog javnog tužitelja da izvršava tužiteljske funkcije, što uključuje donošenje odluka o podizanju optužnice protiv osumnjičenika i utvrđivanje nadležnosti. Odluku o podizanju optužnice treba donositi Ured europskog javnog tužitelja kako bi se osiguralo postojanje zajedničke politike kaznenog progona. Nadležnost nad sudskim postupkom trebao bi utvrditi Ured europskog javnog tužitelja na temelju niza transparentnih kriterija. (31) Uzimajući u obzir načelo obveznog kaznenog progona, istrage Ureda europskog javnog tužitelja trebale bi voditi do kaznenog progona pred nadležnim nacionalnim sudovima kada postoje čvrsti dokazi i ne postoji pravna osnova kojom se sprečava kazneni progon. Ako nema takvih dokaza i ne postoji vjerojatnost da će se dokazi izvoditi na suđenju, predmet se može odbaciti. Nadalje, Ured europskog javnog tužitelja trebao bi imati mogućnost odbaciti predmet ako se radi o blažem kaznenom djelu. Kada predmet nije odbačen na toj osnovi, ali nije opravdan ni kazneni progon, Ured europskog javnog tužitelja trebao bi imati mogućnost osumnjičeniku predložiti transakciju, ako je to u interesu pravde. Pravila koja se primjenjuju na transakcije i na izračun kazni moraju biti pojašnjena u upravnim pravilima Ureda europskog javnog tužitelja. Zaključivanje predmeta putem transakcije u skladu s ovom Uredbom ne smije utjecati na primjenu administrativnih mjera od stane nadležnih tijela ako se te mjere ne odnose na kazne koje bi se mogle izjednačiti s kaznenim sankcijama. (32) Dokazi koje Ured europskog javnog tužitelja dostavi sudu na kojem se vodi suđenje potrebno je prihvatiti kao prihvatljive dokaze za koje se smatra da ispunjavaju sve odgovarajuće zahtjeve koji se odnose na dokaze u skladu s nacionalnim pravom države članice u kojoj se nalazi sud pred kojim se vodi postupak pod uvjetom da sud smatra da su dokazi u skladu s pravičnošću postupka i pravima osumnjičenika na obranu u skladu s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima. Sud pred kojim se vodi postupak ne može odbaciti dokaze koje je dostavio Ured europskog javnog tužitelja kao neprihvatljive na osnovi toga da su uvjeti i pravila za prikupljanje takve vrste dokaza drugačiji u nacionalnom pravu koje se na njih primjenjuje. (33) U ovoj Uredbi poštuju se temeljna prava i načela priznata Poveljom o temeljnim pravima Europske unije. Njome se zahtjeva od Ureda europskog javnog tužitelja posebno da poštuje pravo na pošteno suđenje, pravo na obranu i pretpostavku nevinosti koji su sadržani u člancima 47. i 58. Povelje. Članak 50. Povelje prema kojem se nitko ne smije ponovno sudski progoniti ili kažnjavati u kaznenom postupku za isto kazneno djelo (ne bis in idem), osigurava da se nikome ne smije dva puta suditi za isto kazneno djelo kao rezultat kaznenog progona pokrenutog od strane Ureda europskog javnog tužitelja. Ured europskog javnog tužitelja stoga djeluje u skladu s tim pravima i Uredba se primjenjuje i tumači sukladno tome. (34) Člankom 82. stavkom 2. Ugovora dopušta se Uniji da utvrdi minimalna pravila pojedinaca u kaznenom postupku kako bi se osiguralo poštovanje prava na obranu i pošteno suđenje. Iako je Unija već uspostavila značajnu pravnu stečevinu, neka od tih prava još uvijek nisu usklađena na temelju prava Unije. U odnosu na ta prava, u ovoj bi se Uredbi trebala utvrditi pravila koja bi se primjenjivala isključivo u svrhe ove Uredbe. (35) Prava na obranu koja su već propisana u mjerodavnom zakonodavstvu Unije, kao što je Direktiva 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima[4], Direktiva 2012/13/EU Europskog parlamenta i vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informaciju u kaznenom postupku[5] i [Direktiva 2013/xx/EU Europskog parlamenta i Vijeća od xx xxxx 2013. o pravu na odvjetnika u kaznenom postupku i pravu na komunikaciju nakon uhićenja], kako su provedena nacionalnim pravom, trebala bi se primjenjivati na aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja. Ona bi se trebala primjenjivati na svakog osumnjičenika protiv kojeg Ured europskog javnog tužitelja pokrene istragu. (36) Člankom 86. stavkom 3. dopušta se zakonodavcu Unije da utvrdi pravila koja se primjenjuju na sudsko preispitivanje postupovnih mjera koje poduzima Ured europskog javnog tužitelja pri obnašanju svojih funkcija. Ta nadležnost koja je dodijeljena zakonodavcu odražava posebnu prirodu Ureda europskog javnog tužitelja, koja se razlikuje od uloge svih drugih tijela i agencija Unije i zahtjeva posebna pravila o sudskom preispitivanju. (37) Člankom 86. stavkom 2. Ugovora zahtjeva se od Ureda europskog javnog tužitelja da obnaša svoje tužiteljske funkcije na nadležnim sudovima država članica. Radnje koje poduzima Ured europskog javnog tužitelja tijekom svojih istraga usko su povezane s progonom koji iz njih može proizaći i imaju učinak na pravni poredak država članica. U većini slučajeva provodit će ih nacionalna pravosudna tijela na temelju uputa Ureda europskog javnog tužitelja, ponekad nakon prethodno pribavljenog odobrenja nacionalnog suda. Stoga je prikladno smatrati Ured europskog javnog tužitelja nacionalnim nadležnim tijelom u svrhu sudskog preispitivanja njegovih istražnih radnji i radnji kaznenog progona. Kao rezultat toga, nacionalnim sudovima trebalo bi se povjeriti sudsko preispitivanje svih istražnih radnji i radnji kaznenog progona Ureda europskog javnog tužitelja koje bi se mogle osporiti, a Sud Europske unije ne bi smio biti izravno nadležan u odnosu na te radnje u skladu s člancima 263., 265. i 268. Ugovora jer se takve radnje ne bi smjele smatrati radnjama tijela Unije u svrhe sudskog preispitivanja. (38) U skladu s člankom 267. Ugovora, nacionalni sudovi mogu ili su, u određenim okolnostima, obvezni uputiti Sudu Europske unije pitanja u vezi s prethodnim odlukama o tumačenju ili valjanosti odredbi prava Unije, uključujući ovu Uredbu, a koje su važne za sudsko preispitivanje istražnih radnji i radnji kaznenog progona Ureda europskog javnog tužitelja. Nacionalni sudovi ne bi trebali moći uputiti pitanja o valjanosti radnji Ureda europskog javnog tužitelja Sudu Europske unije jer se te radnje ne bi smjele smatrati radnjama tijela Unije u svrhe sudskog preispitivanja. (39) Potrebno je pojasniti da pitanja tumačenja odredbi nacionalnog prava koje se moraju primjenjivati temeljem ove Uredbe moraju rješavati samo nacionalni sudovi. Zbog toga ti sudovi ne mogu Sudu Europske unije upućivati pitanja u vezi s tumačenjem nacionalnog prava na koje se odnosi ova Uredba. (40) Budući da je Ugovorom propisano da će se Ured europskog javnog tužitelja osnovati od Eurojusta, oni bi trebali zajedno postojati, surađivati i nadopunjavati se u ustrojstvenom, operativnom i upravnom smislu. (41) Ured europskog javnog tužitelja trebao bi blisko surađivati s drugim institucijama Unije i agencijama kako bi se olakšalo izvršavanje njegovih zadaća u skladu s ovom Uredbom i uspostaviti, ako je potrebno, službena rješenja o iscrpnim pravilima za razmjenu informacija i suradnju. Suradnja s Europolom i OLAF-om mora biti posebno važna kako bi se izbjeglo udvostručavanje te kako bi Ured europskog javnog tužitelja mogao dobiti odgovarajuće informacije koje oni imaju na raspolaganju te iskoristiti njihove analize u okviru određenih istraga. (42) Uredba (EZ) 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka[6] primjenjuje se na obradu osobnih podataka od strane Ureda europskog javnog tužitelja. To se odnosi na obradu osobnih podataka u okviru ciljeva i zadaća Ureda europskog javnog tužitelja, osobnih podataka koji se odnose na zaposlenike i administrativnih osobnih podataka u posjedu Ureda. Europski nadzornik za zaštitu podataka trebao bi nadzirati obradu osobnih podataka od strane Ureda europskog javnog tužitelja. Načela iz Uredbe (EZ) br. 45/2001 potrebno je podrobno opisati i nadopuniti u vezi s obradom operativnih osobnih podataka od strane Ureda europskog javnog tužitelja, kada je to nužno. Kada Ured europskog javnog tužitelja prenosi operativne osobne podatke tijelu treće zemlje ili međunarodnoj organizaciji ili Interpolu na temelju međunarodnog sporazuma koji je sklopljen u skladu s člankom 218. Ugovora, odgovarajućim jamstvima u odnosu na zaštitu privatnosti i temeljnih prava i sloboda pojedinaca mora se osigurati poštovanje odredaba zaštite podataka ove Uredbe. (43) [Direktiva 2013/xx/EU o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i slobodnom kretanju takvih podataka] primjenjuje se na obradu osobnih podataka od strane nadležnih tijela država članica u svrhu zaštite, istrage, otkrivanja i progona kaznenih dijela ili izvršavanja kaznenopravnih sankcija. (44) Sustav za obradu podataka Ureda europskog javnog tužitelja trebao bi se temeljiti na Sustavu vođenja predmeta Eurojusta, ali njegove bi se privremeni radni dosjei trebali smatrati spisima predmeta od trenutka početka istrage. (45) Režim Ureda europskog javnog tužitelja koji se odnosi na financije, proračun i zaposlenike mora biti u skladu sa standardima Unije koji se primjenjuju na tijela iz članka 208. Uredbe (EU, EURATOM) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća[7], ali vodeći računa o činjenici da Ured europskog javnog tužitelja ima jedinstvenu nadležnost za provedbu istraga i kaznenog progona na razini Unije. Ured Europskog javnog tužitelja treba imati obavezu pripreme godišnjeg izvješća. (46) Opća pravila o transparentnosti koja se primjenjuju na agencije Unije trebala bi se primjenjivati na Ured europskog javnog tužitelja, ali samo u odnosu na njegove upravne zadaće kako se ni na koji način ne bi ugrozilo zahtjev povjerljivosti u njegovu operativnom radu. Isto tako, pri upravnim istragama koje obavlja Europski ombudsman mora se poštovati zahtjev povjerljivosti Ureda europskog javnog tužitelja. (47) U skladu s člankom 3. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske s obzirom na područje slobode, sigurnosti i pravde u prilogu Ugovora o Europskoj uniji i Ugovora o funkcioniranju Europske unije, te su države članice prijavile da [ne] [žele sudjelovati] u donošenju i primjeni ove Uredbe. (48) U skladu s člancima 1. i 2. Protokola (br. 22) o stajalištu Danske u prilogu Ugovora o Europskoj uniji i Ugovora o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Uredbe i ona nije obvezujuća za Dansku niti se na nju primjenjuje. (49) Predstavnici država članica koji su se sastali na razini čelnika država i vlada u Bruxellesu 13. prosinca 2013. godine odredili su sjedište Ureda europskog javnog tužitelja, DONIJELO JE OVU UREDBU: POGLAVLJE I. PREDMET I DEFINICIJE Članak 1. Predmet Ovom se Uredbom osniva Ured europskog javnog tužitelja i utvrđuju pravila o njegovu radu. Članak 2. Definicije Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije: a) „osoba“ znači svaka fizička ili pravna osoba; b) „kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije“ znači kaznena djela propisana Direktivom 2013/xx/EU, kako je provedena u nacionalnom pravu; c) „financijski interesi Unije“ znači sav prihod, rashod i imovina koji su obuhvaćeni proračunom Unije, ili proračunima institucija, tijela, ureda i agencija uspostavljenih na temelju Ugovora i proračunima kojima oni upravljaju ili ih nadziru odnosno sav prihod, rashod i imovina koji su stečeni kroz te proračune ili se moraju uplatiti u njih; d) „administrativni osobni podaci“ znači svi osobni podaci koje obrađuje Ured europskog javnog tužitelja osim operativnih osobnih podataka; e) „operativni osobni podaci“ znači svi osobni podaci koji se obrađuju u Uredu europskog javnog tužitelja u svrhe utvrđene u članku 37. POGLAVLJE II. OPĆA PRAVILA Odjeljak 1. Položaj, ustrojstvo i struktura Ureda europskog javnog tužitelja Članak 3. Osnivanje 1. Ured europskog javnog tužitelja osniva se kao tijelo Unije s decentraliziranom strukturom. 2. Ured europskog javnog tužitelja ima pravnu osobnost. 3. Ured europskog javnog tužitelja surađuje s Eurojustom i oslanja se na njegovu administrativnu potporu u skladu s člankom 57. Članak 4. Zadaće 1. Zadaća Ureda europskog javnog tužitelja jest suzbijati kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije. 2. Ured europskog javnog tužitelja nadležan je za istragu, kazneni progon i podizanje optužnice protiv počinitelja i supočinitelja kaznenih djela iz stavka 1. U tom smislu Ured europskog javnog tužitelja usmjerava i nadzire istrge, provodi radnje kaznenog progona, uključujući odbacivanje predmeta. 3. Ured europskog javnog tužitelja obnaša funkcije tužitelja pred nadležnim sudovima država članica u odnosu na kaznena djela iz stavka 1., uključujući podizanje optužnice i podnošenje žalbi do konačnog zaključenja predmeta. Članak 5. Neovisnost i odgovornost 1. Ured europskog javnog tužitelja neovisan je. 2. Ured europskog javnog tužitelja, uključujući europskog javnog tužitelja, njegove Zamjenike i zaposlenike, delegirane europske tužitelje i nacionalno osoblje ne smiju, prilikom izvršavanja svojih zadaća, tražiti ni prihvaćati upute bilo koje osobe, države članice ili institucije, tijela, ureda ili agencije Unije. Institucije, tijela, uredi ili agencije država članica poštuju neovisnost Ureda europskog javnog tužitelja i ne nastoje na njega utjecati prilikom obavljanja njegovih zadaća. 3. Europski javni tužitelj odgovara Europskom parlamentu, Vijeću i Europskoj komisiji za opće aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja, posebno podnošenjem godišnjeg izvješća u skladu s člankom 70. Članak 6. Struktura i ustrojstvo Ureda europskog javnog tužitelja 1. Struktura Ureda europskog javnog tužitelja obuhvaća europskog javnog tužitelja, njegove zamjenike, osoblje koje mu pomaže u izvršavanju zadaća u skladu s ovom Uredbom te delegirane europske tužitelje koji se nalaze u državama članicama. 2. Na čelu Ureda europskog javnog tužitelja nalazi se europski javni tužitelj koji usmjerava sve aktivnosti ureda i organizira njegov rad. Europskom javnom tužitelju pomažu četiri zamjenika. 3. Zamjenici pomažu europskom javnom tužitelju u izvršavanju njegovih dužnosti i zamjenjuju ga u skladu s pravilima donesenima u skladu s člankom 72. točkom (d) u slučaju njegove odsutnosti ili nemogućnosti izvršavanja zadaća. Jedan od zamjenika odgovoran je za provedbu proračuna. 4. Istrage i kazneni progon Ureda europskog javnog tužitelja obavljaju delegirani europski tužitelji uz upute i nadzor europskog javnog tužitelja. Ako se to smatra nužnim u interesu istrage ili kaznenog progona, europski javni tužitelj može svoje ovlasti izvršavati i u skladu s člankom 18. stavkom 5. 5. U svakoj državi članici mora biti barem jedan delegirani europski tužitelj koji čini sastavni dio Ureda europskog javnog tužitelja. Delegirani europski tužitelji djeluju pod isključivom nadležnošću europskog javnog tužitelja i, prilikom provedbe istraga i kaznenog progona koji su im dodijeljeni, slijede samo njegove upute, smjernice i odluke. Kada djeluju u okviru svog mandata iz ove Uredbe, oni su potpuno neovisni od nacionalnih tijela nadležnih za kazneni progon i nemaju prema njima nikakve obaveze. 6. Delegirani europski tužitelji mogu obnašati i svoje funkcije kao nacionalni tužitelji. U slučaju sukoba među zadacima, delegirani javni tužitelji obavješćuju europskog javnog tužitelja o tome i on im, nakon savjetovanja s nadležnim nacionalnim tužiteljskim tijelima, može dati upute u interesu istrage i kazenog progona Ureda europskog javnog tužitelja da daju prednost svojim funkcijama koje proizlaze iz ove Uredbe. U takvim slučajevima, europski javni tužitelj odmah o tome obavješćuje nacionalna tijela nadležna za kazneni progon. 7. Radnje koje izvršavaju europski javni tužitelj, delegirani europski tužitelji, osoblje Ureda europskog javnog tužitelja ili bilo koja druga osoba koja djeluje u njegovo ime u izvršavanju svojih zadaća pripisuju se Uredu europskog javnog tužitelja. Europski javni tužitelj predstavlja Ured europskog javnog tužitelja prema institucijama Unije, državama članicama i trećim stranama. 8. Ako je to potrebno u svrhu istrage ili kaznenog progona, Europski javni tužitelj može privremeno dodijeliti sredstava i osoblje delegiranim europskim tužiteljima. Članak 7. Poslovnik Ureda europskog javnog tužitelja 1. Poslovnik Ureda europskog javnog tužitelja donosi se odlukom europkog javnog tužitelja, njegovih četiriju zamjenika i šest delegiranih europskih tužitelja, koje europski javni tužitelj bira na osnovi sustava jednake rotacije odražavajući demografski i zemljopisni opseg svih država članica. Odluka se odnosi jednostavnom većinom i svi članovi imaju jedan glas. Ako su glasovi jednako podijeljeni, odlučujući je glas europskog javnog tužitelja. 2. Poslovnikom se uređuje organizacija rada Ureda europskog javnog tužitelja i on sadržava opća pravila o raspodjeli predmeta. Odjeljak 2. Imenovanje i razrješenje zaposlenika Ureda europskog javnog tužitelja Članak 8. Imenovanje i razrješenje europskog javnog tužitelja 1. Europskog javnog tužitelja imenuje Vijeće uz pristanak Europskog parlamenta na mandat od osam godina koji se ne može obnoviti. Vijeće djeluje jednostavnom većinom. 2. Europski javni tužitelj bira se između osoba čija je neovisnost izvan svake sumnje i koje su dovoljno kvalificirane za imenovanje na visoki položaj u pravosuđu i imaju odgovarajuće radno iskustvo kao tužitelji. 3. Odabir se temelji na javnom natječaju i objavljuje se u Službenom listu Europske unije. Nakon toga Komisija priprema i predaje Europskom parlamentu i Vijeću popis kandidata koji su ušli u uži izbor. Prije predavanja popisa s užim izborom, Komisija traži mišljenje odbora koji je osnovala i koji se sastoji od sedam osoba koje su odabrane između bivših članova Suda Europske unije, članova nacionalnih vrhovnih sudova, nacionalnih tužiteljstava i/ili pravnika priznate stručnosti, od kojih jednog predlaže Europski parlament, i u kojem sudjeluje predsjednik Eurojusta kao promatrač. 4. Ako europski javni tužitelj više ne ispunjava uvjete za izvršavanje svojih dužnosti ili je proglašen krivim za tešku povredu službene dužnosti, Sud Europske unije može ga razriješiti na zahtjev Europskog parlamenta, Vijeća ili Komisije. Članak 9. Imenovanje i razrješenje zamjenika europskog javnog tužitelja 1. Zamjenici europskog javnog tužitelja imenuju se u skladu s pravilima iz članka 8. stavka 1. 2. Zamjenici europskog javnog tužitelja biraju se između osoba čija je neovisnost izvan svake sumnje i koje su dovoljno kvalificirane za imenovanje na visoki položaj u pravosuđu i imaju odgovarajuće iskustvo u tužiteljstvu. 3. Odabir se temelji na javnom natječaju i objavljuje se u Službenom listu Europske unije. Nakon toga Komisija priprema i predaje, u dogovoru s europskim javnim tužiteljem, Europskom parlamentu i Vijeću popis kandidata koji su ušli u uži izbor, a koji odražava demografsku ravnotežu i zemljopisni opseg država članica. 4. Zamjenici se mogu razriješiti u skladu s pravilima iz članka 8. stavka 4., na inicijativu europskog javnog tužitelja. Članak 10. Imenovanje i razrješenje delegiranih europskih tužitelja 1. Delegirane europske tužitelje imenuje europski javni tužitelj s popisa barem tri kandidata koji ispunjavaju zahtjeve iz stavka 2., a koji su predale predmetne države članice. Oni se imenuju na mandat od pet godina koji se može obnoviti. 2. Delegirani europski tužitelji moraju imati potrebne kvalifikacije za imenovanje na visoki položaj u pravosuđu i odgovarajuće radno iskustvo kao tužitelji. Njihova neovisnost mora biti neupitna. Države članice imenuju delegiranog eurpskog tužitelja kao tužitelja u skladu s nacionalnim pravom ako u trenutku imenovanja za delegiranog europskog tužitelja već nije imao taj status. 3. Delegirane europske tužitelje može razriješiti europski javni tužitelj ako više ne ispunjavaju zahtjeve iz stavka 2. ili kriterije koji se primjenjuju na izvršavanje njihovih zadaća ili su proglašeni krivima za tešku povredu službene dužnosti. Delegirane europske tužitelje nadležna nacionalna tijela ne smiju razriješiti dužnosti nacionalnih tužitelja bez pristanka europskog javnog tužitelja sve dok obnašaju funkcije u ime Ureda europskog javnog tužitelja. Odjeljak 3. Osnovna načela Članak 11. Onovna načela aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja 1. Ured europskog javnog tužitelja osigurava da se pri njegovim aktivnostima poštuju prava sadržana u Povelji o temeljnim pravima Europske unije. 2. Djelovanje Ureda europskog javnog tužitelja temelji se na načelu proporcionalnosti iz članka 26. stavka 3. 3. Istrage i kazneni progon koje provodi Ured europskog javnog tužitelja uređeni su ovom Uredbom. Nacionalno pravo primjenjuje se u mjeri u kojoj to pitanje nije uređeno ovom Uredbom. Primjenjivo nacionalno pravo jest pravo države članice u kojoj se provodi istraga ili kazneni progon. Ako je materija uređena nacionalnim pravom ili ovom Uredbom, prevladava potonja. 4. Ured europskog javnog tužitelja ima isključivu nadležnost za istrage i kazneni progon kaznenih djela protiv financijskih interesa Unije. 5. Ured europskog javnog tužitelja izvršava istrage na nepristran način i traži sve odgovarajuće dokaze, bez obzira na to jesu li optužujući ili oslobađajući. 6. Ured europskog javnog tužitelja pokreće istrage bez nepotrebnog odgađanja i osigurava brzu provedbu istraga i kaznenog progona. 7. Nadležna tijela država članica aktivno pomažu i podržavaju istrage i kazneni progon Ureda europskog javnog tužitelja na njegov zahtjev i suzdržavaju se od djelovanja, politika ili postupaka koji bi mogli usporiti ili spriječiti njihov napredak. Odjeljak 4. Nadležnost Ureda europskog javnog tužitelja Članak 12. Kaznena djela u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja Ured europskog javnog tužitelja nadležan je za kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije kako je propisano Direktivom 2013/xx/EU i provedeno nacionalnim pravom. Članak 13. Sporedna nadležnost 1. Ako su kaznena djela iz članka 12. usko povezana s kaznenim djelima koja nisu ona iz članka 12. i njihova su zajednička istraga i progon u interesu dobrog pravosuđa, Ured europskog javng tužitelja nadležan je i za ta druga kaznena djela pod uvjetom da su kaznena djela iz članka 12. nadređena i da se druga kaznena djela temelje na istim činjenicama. Ako su zadovoljeni ti uvjeti, država članica koja je nadležna za druga kaznena djela nadležna je i za kaznena djela iz članka 12. 2. Ured europskog javnog tužitelja i nacionalna tijela nadležna za kazneni progon uzajamno se savjetuju kako bi se utvrdilo koje tijelo ima nadležnost u skladu s člankom 1. Ako je to potrebno kako bi se pojednostavilo utvrđivanje te nadležnosti, može se pridružiti Eurojust u skladu s člankom 57. 3. U slučaju neslaganja između Ureda europskog javnog tužitelja i nacionalnih tijela nadležnih za kazneni progon oko nadležnosti u skladu s člankom 1., nacionalno pravosudno tijelo nadležno za odlučivanje o dodjeli nadležnosti u slučaju kaznenog progona na nacionalnoj razini odlučuje o sporednoj nadležnosti. 4. Utvrđivanje nadležnosti u skladu s ovim člankom nije podložno preispitivanju. Članak 14. Izvršavanje nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja Ured europskog javnog tužitelja izvršava svoju isključivu nadležnost za istragu i kazneni progon bilo kojeg kaznenog djela iz članaka 12. i 13. ako je to kazneno djelo u cijelosti ili djelomično počinjeno a) na teritoriju jedne ili više država članica, ili b) od strane jednog od njihovih državljana, ili od strane zaposlenika Unije ili pripadnika Institucija. POGLAVLJE III. POSLOVNIK O ISTRAGAMA, KAZNENOM PROGONU I SUDSKIM POSTUPCIMA Odjeljak 1. Provođenje istraga Članak 15. Izvori istraga 1. Sva nacionalna tijela država članica i sve institucije, tijela, uredi i agencije Unije odmah obavješćuju Ured europskog javnog tužitelja o postupanju koje bi moglo predstavljati kazneno djelo iz njegove nadležnosti. 2. Ako delegirani europski tužitelji postanu svjesni postupanja koje bi moglo predstavljati kazneno djelo iz nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja, oni o tome odmah obavješćuju europskog javnog tužitelja. 3. Ured europskog javnog tužitelja može prikupljati ili primati informacije od bilo koje osobe o postupanju koje bi moglo predstavljati kazneno djelo iz njegove nadležnosti. 4. Sve informacije koje su prijavljene Uredu europskog javnog tužitelja registriraju se i provjeravaju od strane europskog javnog tužitelja ili delegiranih europskih tužitelja. Ako oni nakon provjere odluče da neće pokrenuti istragu, oni će zatvoriti predmet i razloge navesti u sustavu vođenja predmeta. O tome će obavijestiti nacionalno nadležno tijelo i instituciju, tijelo, ured ili agenciju Unije koji su dostavili informaciju te na njihov zahtjev, ako je potrebno, osobe koje su njima dostavile tu informaciju. Članak 16. Pokretanje istraga 1. Europski javni tužitelj ili, u njegovo ime, delegirani europski tužitelji, mogu pokrenuti istrage pisanom odlukom ako postoji razumna osnova vjerovati da je u tijeku ili je već počinjeno kazneno djelo iz nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja. 2. Ako istragu pokreće europski javni tužitelj, on predmet dodjeljuje delegiranom europskom tužitelju osim ako želi istragu provoditi sam u skladu s kriterijima iz članka 18. stavka 5. Ako istragu pokrene delegirani europski tužitelj, on odmah obavješćuje europskog javnog tužitelja. Po primitku te obavijesti, europski javni tužitelj provjerava je li istragu već pokrenuo on ili neki drugi delegirani europski tužitelj. U interesu učinkovitosti istrage, europski javni tužitelj može predmet dodijeliti drugom delegiranom europskom tužitelju ili odlučiti sam preuzeti predmet u skladu s kriterijima iz članka 18. stavka 5. Članak 17. Hitne mjere i upućivanja 1. Ako je potrebno hitno djelovanje u odnosu na kazneno djelo u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja, nacionalna nadležna tijela poduzimaju sve hitne mjere koje su nužne za osiguranje učinkovite istrage i kaznenog progona. Nakon toga nadležna nacionalna tijela bez odgađanja upućuju predmet Uredu europskog javnog tužitelja. U tom slučaju, Ured europskog javnog tužitelja potvrđuje, po mogućnosti u roku od 48 sati od početka istrage, mjere koje su poduzela nacionalna nadležna tijela, čak i ako su te mjere poduzete i izvršene u skladu s pravilima koja nisu navedena u ovoj Uredbi. 2. U bilo kojoj fazi istrage, ako postoje sumnje u nadležnost u vezi s predmetom, Ured europskog javnog tužitelja može se savjetovati s nacionalnim tijelima nadležnima za kazneni progon kako bi utvrdio koje je tijelo nadležno. U iščekivanju odluke o nadležnosti Ured europskog javnog tužitelja poduzima sve hitne mjere koje su nužne za osiguravanje učikovite istrage i kaznenog progona predmeta. Ako se utvrdi nadležnost nacionalnog tijela, nacionalno tijelo u roku od 48 sati od početka istrage na nacionalnoj razini potvrđuje hitne mjere koje je poduzeo Ured europskog javnog tužitelja. 3. Ako se u istrazi koju je pokrenuo Ured europskog javnog tužitelja otkrije da postupanje koje je predmet istrage predstavlja kazneno djelo koje nije u njegovoj nadležnosti, Ured europskog javnog tužitelja odmah predmet upućuje nadležnim nacionalnim pravosudnim i sudskim tijelima. 4. Ako se u istrazi koju je pokrenulo nacionalno tijelo naknadno pokaže da postupanje predstavlja kazneno djelo u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja, nacionalna tijela predmet bez odlaganja upućuju Uredu europskog javnog tužitelja. U tom slučaju Ured europskog javnog tužitelja, ako je moguće u roku od 48 sati od pokretanja istrage, potvrđuje mjere koje su poduzela nacionalna tijela, čak i ako su te mjere poduzete i izvršene u skladu s pravilima koja nisu propisana ovom Uredbom. Članak 18. Provođenje istrage 1. Delegirani europski tužitelj određen za vođenje istrage vodi istragu u ime i u skladu s uputama europskog javnog tužitelja. Određeni delegirani javni tužitelj može poduzeti istražne mjere samostalno ili to naložiti nadležnim pravosudnim tijelima države članice u kojoj se on nalazi. Ta su tijela dužna postupiti u skladu s nalogom delegiranog europskog tužitelja i izvršiti istražne mjere koje su im dodijeljene. 2. U prekograničnim predmetima, ako se istražne mjere moraju provoditi u državi članici koja nije ona u kojoj je pokrenuta istraga, delegirani europski tužitelj koji je pokrenuo istragu ili kojem je predmet dodijelio europski javni tužitelj, djeluje u dogovoru s delegiranim europskim tužiteljem u zemlji u kojoj se istražna mjera mora provoditi. Taj delegirani europski tužitelj poduzima istražne mjere sam ili nalaže nadležnim nacionalnim tijelima da poduzmu te mjere. 3. U prekograničnim predmetima europski javni tužitelj može povezati nekoliko delegiranih europskih tužitelja s istragom i uspostaviti zajedničke istražne timove. On može naložiti delegiranom europskom tužitelju da prikupi odgovarajuće informacije ili poduzme posebne istražne mjere u njegovo ime. 4. Europski javni tužitelj nadzire istrage koje provode delegirani europski javni tužitelji i osigurava njihovu koordinaciju. On im daje upute ako je potrebno. 5. Europski javni tužitelj može dodijeliti predmet drugom delegiranom europskom tužitelju ili voditi istragu sam ako se to čini potrebnim u interesu učinkovitosti istrage ili kaznenog progona na osnovi jednog ili više sljedećih kriterija: a) težina kaznenog djela; b) posebne okolnosti vezane uz status navodnog počinitelja; c) posebne okolnosti vezane uz prekograničnu dimenziju istrage; d) nedostupnost nacionalnih istražnih tijela; ili e) zahtjev nadležnih tijela dotične države članice. 6. Ako istragu provodi izravno europski javni tužitelj, on obavješćuje delegiranog europskog tužitelja u državi članici u kojoj je potrebno provesti istražne mjere. Sve istražne mjere koje provodi europski javni tužitelj izvršavaju se zajedno s nadležnim tijelima države članice o čijem se teritoriju radi. Prisilne mjere provode samo nadležna nacionalna tijela. 7. Istrage koje se provode u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja zaštićene su pravilima o službenoj tajni u skladu s primjenjivim zakonodavstvom Unije. Tijela koja sudjeluju u istragama Ureda europskog javnog tužitelja obavezna su poštovati poslovnu tajnu kako je propisano primjenjivim nacionalnim pravom. Članak 19. Ukidanje povlastica ili imuniteta 1. Ako istrage Ureda europskog javnog tužitelja uključuju osobe koje su zaštićene povlasticama ili imunitetom u skladu s nacionalnim pravom i takva povlastica ili imunitet predstavljaju prepreku za posebnu istragu koja se provodi, Ured europskog javnog tužitelja podnosi obrazložen pisani zahtjev za njihovo ukidanje u skladu s postupcima predviđenima tim nacionalnim pravom. 2. Ako istrage Ureda europskog javnog tužitelja uključuju osobe zaštićene povlasticama ili imunitetima u skladu s pravom Unije, posebno Protokolom o povlasticama i imunitetima Europske unije, i takva povlastica ili imunitet predstalvja prepreku za posebnu istragu koja je u tijeku, Ured europskog javnog tužitelja podnosi obrazložen pisani zahtjev za njihovo ukidanje u skladu s postupcima pedviđenima pravom Unije. Odjeljak 2. Obrada podataka Članak 20. Pristup podacima od strane Ureda europskog javnog tužitelja Od trenutka kada registrira predmet, Ured europskog javnog tužitelja mora moći dobiti sve odgovarajuće podatke pohranjene u nacionalnim istražnim i pravosudnim bazama podataka, te u svim drugim odgovarajućim registrima javnih tijela ili dobiti pristup takvim informacijama putem delegiranih europskih tužitelja. Članak 21. Prikupljanje informacija 1. Ako je to potrebno u svrhe istrage, Ured europskog javnog tužitelja dobiva, na zahtjev, od Eurojusta i Europola sve odgovarajuće informacije koje se odnose na kazneno djelo u njegovoj nadležnosti te može tražiti od Europola da pruži analitičku potporu posebnoj istrazi koju provodi Ured europskog javnog tužitelja. 2. Institucije, tijela, uredi i agencije Unije i nadležna tijela država članica pružaju potrebnu pomoć i podatke Uredu europskog javnog tužitelja na njegov zahtjev. Članak 22. Sustav vođenja predmeta, indeks i privremeni radni dosjei 1. Ured europskog javnog tužitelja uspostavlja sustav vođenja predmeta, sastavljen od privremenih radnih dosjea i indeksa, koji sadržava osobne podatke iz Priloga i podatke koji nisu osobne prirode. 2. Sustav vođenja predmeta ima svrhu: a) pružiti potporu istragama i kaznenom progonu koje provodi Ured europskog javnog tužitelja, posebno unakrsnim upućivanjem podataka; b) olakšati pristup podacima o istragama i kaznenim progonima koji su u tijeku; c) olakšati nadzor zakonitosti i usklađenosti s odredbama ove Uredbe u vezi s obradom osobnih podataka. 3. Sustav vođenja predmeta može se povezati sa sigurnosnom telekomunikacijskom vezom iz članka 9. Odluke 2008/976/PUP[8]. 4. Indeks sadržava upućivanja na privremene radne dosjee koji se obrađuju u okviru rada Ureda europskog javnog tužitelja i ne smije sadržavati nikakve osobne podatke osim onih navedenih u stavku 1. točkama (a) do (i), (k) i (m) i u stavku 2. Priloga. 5. U obavljanju svojih zadaća u skladu s ovom Uredbom, Ured europskog javnog tužitelja može obrađivati podatke o pojedinim predmetima na kojima radi u privremenom radnom dosjeu. Ured europskog javnog tužitelja dopušta službeniku za zaštitu podataka koji je predviđen u članku 41. pristup privremenom radnom dosjeu. Ured europskog javnog tužitelja obavješćuje službenika za zaštitu podataka o svakom novom privremenom radnom dosjeu koji sadržava osobne podatke. 6. U svrhu obrade osobnih podataka vezanih uz predmet, Ured europskog javnog tužitelja ne smije uspostavljati automatiziranu datoteku osim u sustavu vođenja predmema ili privremenom radnom dosjeu. Članak 23. Funkcioniranje privremenih radnih dosjea i indeksa 1. Ured europskog javnog tužitelja otvara privremeni radni dosje za svaki predmet u vezi kojeg zaprimi podatke ako je taj prijenos u skladu s ovom Uredbom i drugim primjenjivim pravnim instrumentima. Ured europskog javnog tužitelja odgovoran je za vođenje privremenih radnih dosjea koje je otvorio. 2. Ured europskog javnog tužitelja odlučuje, ovisno o pojedinim predmetima, hoće li zadržati ograničen pristup privremenom radnom dosjeu ili će članovima osoblja omogućiti pristup cijelom ili dijelovima tog dosjea kada je to potrebno za izvršavanje njihovih zadaća. 3. Ured europskog javnog tužitelja odlučuje o tome koji će se podaci vezani uz privremeni radni dosje unijeti u indeks. Osim ako Europski javni tužitelj odluči drugačije, podaci koji su registrirani i podliježu provjeri u skladu s člankom 15. stavkom 4. ne unose se u indeks. Članak 24. Pristup sustavu vođenja predmeta Delegirani europski tužitelji i njihovo osoblje, ako su povezani sa sustavom vođenja predmeta, imaju pristup samo: a) indeksu, osim ako taj pristup nije izričito zabranjen; b) privremenim radnim dosjeima koje je otvorio Ured europskog javnog tužitelja vezano uz istrage ili kazneni progon koji su u tijeku u njihovim državama članicama; c) privremenim radnim dosjeima koje je otvorio Ured europskog javnog tužitelja vezano uz istrage ili kazneni progon koji su u tijeku u drugoj državi članici ako su vezani uz istrage ili kazneni progon koji su u tijeku u njihovoj državi članici. Odjeljak 3. Istražne mjere Članak 25. Ovlast Ureda europskog javnog tužitelja da provodi istrage 1. U svrhe istraga i kaznenog progona koji provodi Ured europskog javnog utžitelja, teritorij država članica Unije smatra se jedinstvenim pravnim područjem u kojem Ured europskog javnog tužitelja ima nadležnost. 2. Ako Ured europskog javnog tužitelja odluči primijeniti nadležnost nad kaznenim djelom koje je djelomično ili potpuno počinio izvan teritorija država članica jedan od njegovih državljana, zaposlenika Unije ili članova osoblja institucija, on traži pomoć kako bi ostvario suradnju s predmetnom trećom zemljom u skladu s instrumentima i postupcima iz članka 59. Članak 26. Istražne mjere 1. Ured europskog javnog tužitelja ima ovlasti zatražiti ili naložiti sljedeće istražne mjere prilikom ostvarivanja svoje nadležnosti: a) pretragu prostorija, zemljišta, prijevoznih sredstava, privatnog stana i druge osobne imovine ili računalnih sustava; b) dobivanje svih odgovarajućih predmeta ili dokumenata ili pohranjenih računalnih podataka, uključujući podatke o prometu i bankovnim računima, šifriranih ili dešifriranih, u izvornom obliku ili u nekom drugom navedenom obliku; c) pečačenje prostorija i prijevoznih sredstava i zamrzavanje podataka kako bi sačuvao njihov integritet, izbjegao gubitak ili kontaminacija dokaza odnosno osigurao mogućnost oduzimanja; d) zamrzavanje sredstava ili prihoda od kaznenog djela, uključjući zamrzavanje imovine, ako se očekuje da će ih sud oduzeti ili postoji razlog vjerovati da će vlasnik, imatelj ili upravitelj pokušati onemogućiti presudu kojom se nalaže oduzimanje; e) presresti telekomunikacije, uključujući poruke elektroničke pošte prema i od osumnjičenika na bilo kojoj telekomunikacijskoj vezi koju koristi osumnjičena osoba; f) nadzirati telekomunikacije u stvarnom vremenu nalažući trenutni prijenos podataka telekomunikacijskog prometa za lociranje osumnjičene osobe i za identifikaciju osoba koje su s njome bile u kontaktu u određenom trenutku; g) nadzirati financijske transakcije nalažući svim financijskim ili kreditnim ustanovama da obavijeste Ured europskog javnog tužitelja u stvarnom vremenu o financijskoj transakciji koja se izvršava kroz određeni račun koji posjeduje ili nadzire osumnjičena osoba ili druge račune za koje se razumno vjeruje da se koriste u vezi s kaznenim djelom; h) zamrznuti buduće financijske transakcije nalažući svim financijskim ili kreditnim ustanovama da se suzdrže od izvršavanja financijskih transakcija koje uključuju određeni račun ili račune koje posjeduje ili nadzire osumnjičena osoba; i) poduzeti mjere nadzora na mjestima koja nisu javna nalažući prikriveni video i audio nadzor mjesta koja nisu javna, osim video nadzora privatnih domova, i snimanje rezultata; j) poduzeti prikrivene istrage nalažući službeniku da djeluje prikriveno ili pod lažnim identitetom; k) pozvati osumnjičenike i svjedoke ako postoji razumna osnova vjerovati da bi mogli dati korisne podatke za istrage; l) poduzeti mjere identificiranja, nalažući fotografiranje, vizualno snimanje osoba i snimanje biometrijskih obilježja osoba; m) oduzeti predmete koji su potrebni kao dokaz; n) ući u prostorije i uzimati uzorke robe; o) pregledavati prijevozna sredstva ako postoji razumna osnova za uvjerenje da se prevozi roba u vezi s istragom; p) poduzeti mjere za praćenje i nadzor osoba kako bi se utvrdilo gdje se osoba nalazi; q) pratiti predmet tehničkim sredstvima, uključujući kontroliranu isporuku robe i kontrolirane financijske transakcije; r) poduzimati ciljani nadzor osumnjičenih i trećih osoba na javnim mjestima; s) ostvariti pristup nacionalnim ili europskim javnim registrima i registrima koje vode privatna tijela u javnom interesu; t) ispitivati osumnjičene osobe i svjedoke; u) imenovati stručnjake, po službenoj dužnosti ili na zahtjev osumnjičenih osoba, gdje je potrebno specijalizirano znanje. 2. Države članice osiguravaju da se mjere iz stavka 1. mogu koristiti u istragama i kaznenom progonu koje provodi Ured europskog javnog tužitelja. Takve mjere podložne su uvjetima predviđenima u ovom članku i onima propisanima u nacionalnom pravu. Istražne mjere, uz one iz stavka 1., može zatražiti ili naložiti samo Ured europskog javnog tužitelja ako su dostupne u okviru prava države članice u kojoj se provodi mjera. 3. Pojedinačne istražne mjere iz stavka 1. ne smiju se naložiti bez razumne osnove i ako se manje intruzivnim sredstvima može ostvariti isti cilj. 4. Države članice osiguravaju da su istražne mjere iz stavka 1. točaka (a) - (j) podložne odobrenju nadležnog pravosudnog tijela države članice u kojoj će se provoditi. 5. Istražne mjere iz stavka 1. točaka (k) – (u) podliježu sudskom odobrenju ako to traži nacionalno pravo države članice u kojoj će se provoditi istražna mjera. 6. Ako su ispunjeni uvjeti iz ovog članka kao i oni koji se u skladu s nacionalnim pravom primjenjuju na odobrenje mjere u skladu sa zahtjevom, odobrenje se daje u roku od 48 sati u obliku pisane i obrazložene odluke nadležnog pravosudnog tijela. 7. Ured europskog javnog tužitelja može zatražiti od nadležnog pravosudnog tijela da uhiti ili pritvori osumnjičenika u skladu s nacionalnim pravom. Odjeljak 4. Okončanje istrage i ovlasti kaznenog progona Članak 27. Kazneni progon pred nacionalnim sudovima 1. Europski javni tužitelj i delegirani europski tužitelji imaju iste ovlasti kao nacionalni tužitelji s obzirom na kazneni progon i podizanje optužnice, posebno ovlast izjašnjavanja o krivnji, sudjelovanja u prikupljanju dokaza i izvršavanju dostupnih pravnih lijekova. 2. Ako nadležni delegirani europski tužitelj smatra da je istraga završena, on predaje sažetak predmeta s nacrtom optužnice i popisom dokaza europskom javnom tužitelju na preispitivanje. Ako on ne naloži odbacivanje predmeta u skladu s člankom 28., europski javni tužitelj nalaže delegiranom europskom tužitelju da pokrene postupak pred nadležnim nacionalnim sudom podizanjem optužnice ili da ga vrati na daljnju istragu. Ured europskog javnog tužitelja može i sam pokrenuti postupak pred nadležnim nacionalnim sudom. 3. Optužnica predana nadležnom nacionalnom sudu sadržava popis dokaza koji će se izvoditi na suđenju. 4. Europski javni tužitelj bira, savjetujući se s delegiranim europskim tužiteljem koji pokreće postupak i imajući na umu primjereno izvršenje pravde, nadležnost za suđenje i određuje nadležni nacionalni sud uzimajući u obzir sljedeće kriterije: a) mjesto gdje je počinjeno kazneno djelo ili, u slučaju više kaznenih djela, gdje je počinjena većina kaznenih djela; b) mjesto gdje optuženik ima prebivalište; c) mjesto gdje se nalaze dokazi; d) mjesto gdje izravne žrtve imaju prebivalište. 5. Ako je potrebno u svrhe povrata, administrativnog postupanja ili nadzora, Europski javni tužitelj obavješćuje o optužnici nadležna nacionalna tijela, zainteresirane osobe i mjerodavne institucije, tijela i agencije Unije. Članak 28. Odbacivanje predmeta 1. Europski javni tužitelj odbacuje predmet ako je kazneni progon postao nemoguć iz jednog od sljedećih razloga: a) smrt osumnjičenika; b) potupanje koje je predmet istrage ne čini kazneno djelo; c) osumnjičenik je dobio oprost ili imunitet; d) nastupila je zastara kaznenog progona; e) osumnjičena osoba već je oslobođena ili osuđena zbog istih činjenica u Uniji ili je predmet riješen u skladu s člankom 29. 2. Europski javni tužitelj može odbaciti predmet na temelju bilo kojeg od sljedećih razloga: a) kazneno je djelo blaže kazneno djelo u skladu s nacionalnim zakonom kojim se provodi Direktiva 2013/XX/EU o borbi kaznenim pravom protiv prijevare protiv financijskih interesa Unije; b) nedostatak odgovarajućih dokaza. 3. Ured europskog javnog tužitelja može uputiti predmete koje je odbacio OLAF-u ili nadležnim nacionalnim upravnim ili pravosudnim tijelima radi povrata, administrativnog postupanja ili nadzora. 4. Ako je istraga pokrenuta na temelju informacija koje je dostavila oštećena stranka, Ured europskog javnog tužitelja o tome obavješćuje tu stranku. Članak 29. Transakcija 1. Ako predmet nije odbačen i ako bi to moglo biti u službi primjerenog izvršenja pravde, Ured europskog javnog tužitelja može, nakon naknade štete, predložiti osumnjičeniku da plati paušalnu kaznu koja, kada je plaćena, podrazumijeva konačno odbacivanje predmeta (transkacija). Ako se osumnjičenih složi, on Uniji plaća paušalni iznos. 2. Ured europskog javnog tužitelja nadzire prikupljanje financijskih sredstava uključenih u transakciju. 3. Ako je osumnjičenik prihvatio i uplatio transakciju, Ured europskog javnog tužitelja konačno odbacuje predmet i službeno o tome obavješćuje nadležna nacionalna pravosudna i sudbena tijela i nadležne institucije, tijela i agencije Unije. 4. Odbačaj iz stavka 3. ne podliježe sudskom preispitivanju. Odjeljak 5. PRIHVATLJIVOST DOKAZA Članak 30. Prihvatljivost dokaza 1. Dokazi koje izvodi Ured europskog javnog tužitelja sudu pred kojim se vodi postupak, ako sud smatra da prihvaćanje tih dokaza ne bi imalo negativan utjecaj na pravičnost postupka ili prava obrane sadržana u člancima 47. i 48. Povelje o temeljnim pravima Europske unije, prihvaćaju se na suđenju bez potvrđivanja ili sličnog pravnog postupka čak i ako su u nacionalnom pravu države članice u kojoj se nalazi sud propisana drugačija pravila o prikupljanju i izvođenju takvih dokaza. 2. Kada su dokazi prihvaćeni, to ne utječe na nadležnost nacionalnih sudova da slobodno ocjenjuju dokaze koje izvodi Ured europskog javnog tužitelja na suđenju. Odjeljak 6. Oduzimanje Članak 31. Postupanje s oduzetom imovinom Ako je na zahtjev Ureda europskog javnog tužitelja nadležni nacioalni sud odlučio konačnom presudom oduzeti imovinu koja je povezana s kaznenim djelom ili je stečena kaznenim djelom koje je u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja, novčana protuvrijednost takve imovine ili financijskih sredstava prenosi se u proračun Unije u mjeri u kojoj je to potrebno za naknadu štete uzrokovane Uniji. POGLAVLJE IV. POSTUPOVNI ZAŠTITNI MEHANIZMI Članak 32. Opseg prava osumnjičenika i optuženika te drugih uključenih osoba 1. Aktivnosti Ureda europskog javnog tužitelja izvršavaju se uz potpuno poštovanje prava osumnjičenika koja su sadržana u Povelji o temeljnim pravima Europske unije, uključujući pravo na pošteno suđenje i pravo na obranu. 2. Svaki osumnjičenik i optuženik uključen u postupak Ureda europskog javnog tužitelja ima, najmanje, sljedeća postupovna prava koja su propisana u zakonodavstvu Unije i nacionalnom pravu države članice: (a) pravo na tumačenje i prijevod kako je propisano u Direktivi 2010/64/EU Europskog parlamenta i Vijeća; (b) pravo na informacije i pristup spisima predmeta, kako je propisano u Direktivi 2012/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća; (c) pravo na pristup odvjetniku i pravo komuniciranja s trećim osobama i informiranja trećih osoba u slučaju pritvora, kako je predviđeno u [Direktivi 2013/xx/EU Europskog parlamenta i Vijeća od xx xxxx 2013. o pravu pristupa odvjetniku u kaznenim postupcima i pravo na komuniciranje nakon uhićenja]; (d) pravo na šutnju i pravo biti smatran nedužnim; (e) pravo na pravnu pomoć; (f) pravo izvoditi dokaze, imenovati stručnjake i saslušati svjedoke. 3. Osumnjičenici i optuženici imaju prava iz stavka 2. od trenutka kada su osumnjičeni da su počinili kazneno djelo. Kada nadležni nacionalni sud prihvati optužnicu, postupovna prava osumnjičenika i optuženika temelje se na nacionalnom režimu koji se primjenjuje u predmetnom slučaju. 4. Prava iz stavka 2. primjenjuju se i na druge osobe koje nisu osumnjičenici ili optuženici, a koje saslušava Ured europskog javnog tužitelja ako, tijekom ispitivanja, svjedočenja ili saslušanja, ona postane osumnjičena da je počinila kazneno djelo. 5. Ne dovodeći u pitanje prava predviđena u ovom Poglavlju, osumnjičenici i optuženici, kao i druge osobe uključene u postupke Ureda europskog javnog tužitelja, imaju sva postupovna prava koja su im omogućena u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom. Članak 33. Pravo na šutnju i pravo biti smatran nedužnim 1. Osumnjičenik i optuženik uključeni u postupke Ureda europskog javnog tužitelja imaju, u skladu s nacionalnim pravom, pravo na šutnju prilikom ispitivanja u vezi s kaznenim djelima za koje su osumnjičeni da su počinili, i moraju biti obaviješteni da nemaju obvezu sami sebe teretiti. 2. Osumnjičenik i optuženik smatraju se nedužnima dok im se ne dokaže krivnja u skladu s nacionalnim pravom. Članak 34. Pravo na pravnu pomoć Svaka osoba koja je osumnjičena ili optužena za kazneno djelo u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja ima, u skladu s nacionalnim pravom, pravo dobiti pravnu pomoć besplatno ili djelomično besplatno od strane nacionalnih tijela ako nema dovoljno sredstava sama to platiti. Članak 35. Prava u vezi dokaza 1. Osumnjičenik i optuženik imaju, u skladu s nacionalnim pravom, pravo dostaviti dokaze na razmatranje Uredu europskog javnog tužitelja. 2. Osumnjičenik i optuženik imaju, u skladu s nacionalnim pravom, pravo zatražiti od Ureda europskog javnog tužitelja prikupljanje dokaza važnih za istragu, uključujući imenovanje vještaka i saslušanje svjedoka. POGLAVLJE V. SUDSKO PREISPITIVANJE Članak 36. Sudsko preispitivanje 1. Kada donosi postupovne mjere u obnašanju svojih funckija, Ured europskog javnog tužitelja smatra se nacionalnim nadležnim tijelom u svrhu sudskog preispitivanja. 2. Ako odredbe nacionalnog prava postanu primjenjive temeljem ove Uredbe, te se odredbe ne smatraju odredbama prava Unije u svrhe članka 267. Ugovora. POGLAVLJE VI. ZAŠTITA PODATAKA Članak 37. Obrada osobnih podataka 1. Ured europskog javnog tužitelja može obrađivati automatski ili u strukturiranim ručnim dosjeima u skladu s ovom Uredbom samo osobne podatke iz točke 1. Priloga o osobama koje su, prema nacionalnom zakonodavstvu predmetnih država članica, osumnjičene da su počinile ili da su sudjelovale u počinjenju kaznenog djela koje je u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja ili koje su osuđene za počinjenje takvog kaznenog djela, u sljedeće svrhe: – istraga i kazneni progon koji se pokreću u skladu s ovom Uredbom; – razmjena informacija s nadležnim tijelima država članica i drugim tijelima Unije u skladu s ovom Uredbom; – suradnja s trećim zemljama u skladu s ovom Uredbom. 2. Ured europskog javnog tužitelja može obrađivati samo osobne podatke iz točke 2. Priloga o osobama koje se, prema nacionalnom zakonodavstvu predmetnih država članica, smatraju svjedocima ili žrtvama u istrazi ili progonu u vezi s jednom ili više vrsta kaznenih djela u nadležnosti Ureda europskog javnog tužitelja, ili osobama mlađima od 18 godina. Takvi se osobni podaci mogu obrađivati samo ako je to neophodno u svrhe iz stavka 1. 3. U iznimnim slučajevima, Ured europskog javnog tužitelja može, na ograničeno vrijeme koje ne prelazi vrijeme potrebno za zaključenje predmeta u vezi kojeg se obrađuju podaci, obrađivati osobne podatke koji nisu oni iz stavaka 1. i 2., ali su povezani s okolnostima kaznenog djela jer su neposredno važni za i uključeni u istrage koje su u tijeku i koje provodi Ured europskog javnog tužitelja te ako je njihova obrada neophodna u svrhe iz stavka 1., pod uvjetom da se obrada takvih podataka odvija u skladu s ovom Uredbom. Službenik za zaštitu podataka iz članka 41. odmah se obavješćuje o primjeni ovog stavka. 4. Ured europskog javnog tužitelja može obrađivati osobne podatke koji se obrađuju automatski ili na druge načine i koji otkrivaju podatke o rasnom ili etničkom podrijetlu, političkim uvjerenjima, vjerskim ili filozofskim uvjerenjima, članstvu u sindikatima i podatke o zdravlju ili seksualnom životu samo kada su ti podaci neophodni za njegove istrage i ako nadopunjuju druge već obrađene osobne podatke. Službenik za zaštitu podataka odmah se obavješćuje o primjeni ovog stavka. Takvi se podaci ne mogu obrađivati u Indeksu iz članka 22. stavka 4. Ako se takvi drugi podaci odnose na svjedoke ili žrtve u smislu stavka 2., odluku o njihovoj obradi donosi Europski javni tužitelj. 5. Uredba (EZ) br. 45/2001 primjenjuje se na obradu osobnih podataka od strane UEJT-a u kontekstu njegovih aktivnosti. Ovom se Uredbom podrobno opisuje i nadopunjuje Uredba (EZ) br. 45/2001 u odnosu na operativne osobne podatke. Članak 38. Rokovi za pohranu osobnih podataka 1. Osobni podaci koje obrađuje Ured europskog javnog tužitelja ne smiju se pohranjivati duže od prvog primjenjivog datuma između sljedećih datuma: a) datuma kada je zabranjen progon zbog zastare u svim državama članicama koje su uključene u istragu i progon; b) datuma kada je osoba oslobođena i kada je sudska odluka postala konačna; c) tri godine nakon datuma kada je postala konačna sudska presuda u posljednjoj državi članici koja je uključena u istragu ili kazneni progon; d) datuma kada je Ured europskog javnog tužitelja utvrdio da više nije nužno da nastavi s istragom ili kaznenim progonom. 2. Poštovanje rokova za pohranu iz stavka 1. stalno se provjerava prikladnom automatskom obradom. Ipak, svake se tri godine od unosa podataka preispituje potreba za njihovom pohranom. Ako su podaci o osobama iz Priloga pohranjeni duže od pet godina, o tome mora biti obaviješten Europski nadzornik za zaštitu podataka. 3. Po isteku jednog od rokova za pohranu iz stavka 1., Ured europskog javnog tužitelja preispituje potrebu za dužom pohranom podataka radi izvršavanja zadaća i može, odstupajući od pravila, odlučiti pohraniti podatke do sljedećeg preispitivanja. Razlozi za dužu pohranu moraju biti opravdani i zabilježeni. Ako nije donesena odluka o daljnjoj pohrani osobnih podataka, ti se podaci nakon tri godine automatski brišu. 4. Ako su, u skladu sa stavkom 3., podaci pohranjeni nakon datuma iz stavka 1., Europski nadzornik za zaštitu podataka svake tri godine preispituje potrebu za pohranom tih podataka. 5. Ako postoji dosje koji sadržava neautomatizirane i nestrukturirane podatke, po isteku roka za pohranu posljednje stavke automatiziranih podataka iz dosjea uništavaju se svi dokumenti iz datoteke i svi primjerci. Članak 39. Evidentiranje i dokumentacija 1. U svrhe provjere zakonitosti obrade podataka, samopraćenja i osiguravanja odgovarajućeg integriteta i sigurnosti podataka, Ured europskog javnog tužitelja vodi evidenciju o prikupljanju, izmjeni, pristupu, otkrivanju, kombiniranju ili brisanju osobnih podataka koji se koriste u operativne svrhe. Takva evidencijaili dokumentacija briše se nakon 18 mjeseci, osim ako su podaci potrebni i dalje za kontrolu koja je u tijeku. 2. Evidencija i dokumentacija pripremljena u skladu sa stavkom 1. priopćuje se na zahtjev Europskom nadzorniku za zaštitu podataka. Europski nadzornik za zaštitu podataka te informacije koristi samo u svrhu nadzora zaštite podataka, osiguravanja odgovarajuće obrade podataka te integriteta i sigurnosti podataka. Članak 40. Ovlašteni pristup osobnim podacima Samo europski javni tužitelj, delegirani europski tužitelji i njihovo ovlašteno osoblje mogu, u svrhe ispunjavanja svojih zadaća i u okvirima predviđenima ovom Uredbom, imati pristup osobnim podacima koje Ured europskog javnog tužitelja obrađuje u svrhu svojih operativnih zadaća. Članak 41. Službenik za zaštitu podataka 1. Europski javni tužitelj imenjuje službenika za zaštitu podataka u skladu s člankom 24. Uredbe (EZ) br. 45/2001. 2. Kako bi ispunio obveze iz članka 24. Uredbe (EZ) br. 45/2001, službenik za zaštitu podataka mora: a) osigurati čuvanje pisane evidencije o prijenosu osobnih podataka; b) surađivati s osobljem Ureda europskog javnog tužitelja koje je odgovorno za postupke, osposobljavanje i savjete u vezi s obradom podataka; c) pripremiti godišnje izvješće i to izvješće priopćiti europskom javnom tužitelju i Europskom nadzorniku za zaštitu podataka. 3. Prilikom izvršavanja svojih zadaća, službenik za zaštitu podataka ima pristup svim podacima koje obrađuje Ured europskog javnog tužitelja i svim prostorijama Ureda. 4. Osoblje Ureda europskog javnog tužitelja koje pomaže službeniku za zaštitu podataka u izvršavanju njegovih dužnosti ima pristup osobnim podacima koje on obrađuje i njegovim prostorijama u mjeri u kojoj je to nužno za izvršavanje njihovih zadaća. 5. Ako službenik za zaštitu podataka smatra da se ne poštuju odredbe Uredbe (EZ) br. 45/2001 ili ove Uredbe u vezi s obradom osobnih podataka, on obavješćuje europskog javnog tužitelja i traži od njega da riješi problem nepoštovanja u određenom roku. Ako europski javni tužitelj ne riješi problem nepoštovanja u određenom roku, službenik za zaštitu podataka problem prosljeđuje Europskom nadzorniku za zaštitu podataka. 6. Europski javni tužitelj donosi provedbena pravila iz članka 24. stavka 8. Uredbe (EZ) br. 45/2001. Članak 42. Načini ostvarivanja prava pristupa 1. Svaki subjekt obrade podataka može ostvarivati pravo pristupa osobnim podacima u skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 a posebno njezinim člankom 13. 2. Ako je pravo pristupa ograničeno u skladu s člankom 20. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 45/2001, Ured europskog javnog tužitelja pisanim putem obavješćuje subjekt obrade podataka u skladu s člankom 20. stavkom 3. Informacije o glavnim razlozima na kojima se temelji primjena ograničenja mogu se ispustiti ako bi davanje takvih informacija ograničenje lišilo njegova učinka. Subjekt obrade podataka mora biti obaviješten barem to tome da su izvršene sve potrebne provjere od strane Europskog nadzornika za zaštitu podataka. 3. Ured europskog javnog tužitelja bilježi osnove za izostavljanje priopćavanja glavnih razloga na kojima se temelji ograničenje iz stavka 2. 4. Ako prilikom primjene članaka 46. i 47. Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europski nadzornik za zaštitu podataka provjerava zakonitost obrade koju izvršava Ured europskog javnog tužitelja, on obavješćuje subjekt obrade podataka barem o tome da su izvršene sve potrebne provjere od strane Europskog nadzornika za zaštitu podataka.. Članak 43. Pravo na ispravljanje, brisanje i ograničenja obrade 1. Ako je osobne podatke koje obrađuje Ured europskog javnog tužitelja potrebno ispraviti, brisati ili njihova obrada mora biti ograničena u skladu s člancima 14., 15. i 16. Uredbe (EZ) br. 45/2001, Ured europskog javnog tužitelja ispravlja, briše ili ograničava obradu takvih podataka. 2. U slučajevima iz članaka 14., 15. ili 16. Uredbe (EZ) br. 45/2001, svi adresati takvih podataka obavješćuju se o tome u skladu s člankom 17. Uredbe (EZ) br. 45/2001. U skladu s pravilima koja se na njih primjenjuju, adresati zatim ispravljaju, brišu ili ograničavaju obradu tih podataka u njihovim sustavima. 3. Ured europskog javnog tužitelja obavješćuje subjekt obrade podataka u pisanom obliku bez odlaganja i u svakom slučaju u roku od tri mjeseca od primitka zahtjeva da su podaci koji se odnose na njega ispravljeni, izbrisani ili je njihova obrada ograničena. 4. Ured europskog javnog tužitelja obavješćuje subjekt obrade podataka pismenim putem o odbijanju ispravka, brisanja ili ograničenja obrade i o mogućnosti podnošenja žalbe Europskom nadzorniku za zaštitu podataka te traženja pravnog lijeka. Članak 44. Odgovornost u pitanjima obrade podataka 1. Ured europskog javnog tužitelja obrađuje osobne podatke na takav način da se može utvrditi koje je tijelo dostavilo podatke ili odakle su dobiveni osobni podaci. 2. Europski javni tužitelj odgovoran je za usklađenost s Uredbom (EZ) br. 45/2001 i sa ovom Uredbom. Odgovornost za zakonitost prijenosa osobnih podataka dostavljenih Uredu europskog javnog tužitelja snosi pružatelj osobnih podataka i Ured europskog javnog tužtelja za osobne podatke koji su dostavljeni državama članicama, tijelima Unije i trećim zemljama ili organizacijama. 3. U skladu s drugim odredbama ove Uredbe, Ured europskog javnog tužitelja odgovoran je za sve podatke koje obrađuje. Članak 45. Suradnja između Europskog nadzornika za zaštitu podataka i nacionalnih tijela za zaštitu podataka 1. Europski nadzornik za zaštitu podataka djeluje u bliskoj suradnji s nacionalnim tijelima koja su odgovorna za nadzor zaštite podataka u pogledu posebnih pitanja koja zahtijevaju uključenost nacionalnih tijela, posebno ako Europski nadzornik za zaštitu podataka ili nacionalno tijelo odgovorno za nadzor podataka utvrde velike razlike među praksama država članica ili potencijalne nezakonite prijenose putem komunikacijskih kanala Ureda europskog javnog tužitelja ili u kontekstu pitanja koja postavljaju jedno ili više nacionalnih nadzornih tijela o provedbi i tumačenju ove Uredbe. 2. U slučajevima iz stavka 1., Europski nadzornik za zaštitu podataka i nacionalna tijela nadležna za nadzor zaštite podataka, mogu, djelujući u okviru svojih nadležnosti, razmjenjivati odgovarajuće podatke, međusobno si pomagati u izvršavanju revizija i inspekcija, ispitivati probleme u tumačenju ili primjeni ove Uredbe, proučavati probleme u vezi s izvršavanjem neovisnog nadzora ili u vezi s izvšavanjem prava subjekata obrade podataka, pripremati usklađene prijedloge za zajednička rješenja za sve probleme i promicati svijest o zaštiti podataka, u skladu s potrebama. 3. Nacionalna nadzorna tijela i Europski nadzornik za zaštitu podataka sastaju se u svrhe iz ovog članka, prema potrebi. Troškovi i servisiranje tih sastanaka idu na račun Europskog nadzornika za zaštitu podataka. Poslovnik se donosi na prvom sastanku. Daljnje metode rada razvijaju se zajednički prema potrebi. Članak 46. Pravo podnošenja pritužbi Europskom nadzorniku za zaštitu podataka 1. Ako subjekt obrade podataka uloži pritužbu u skladu s člankom 32. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 koja se odnosi na odluku iz članka 43., Europski nadzornik za zaštitu podataka savjetuje se s nacionalnim nadzornim tijelima ili nadležnim pravosudnim tijelom u državi članici koja je bila izvor podataka ili državnom članicom koja je izravno uključena. Odluka Europskog nadzornika za zaštitu podataka, koja može uključivati odbijanje pružanja informacija, donosi se u suradnji s naconalnim nadzornim tijelom ili nadležnim pravosudnim tijelom. 2. Ako se pritužba odnosi na obradu podataka dostavljenih Uredu europskog javnog tužitelja od strane tijela Unije, trećih zemalja ili organizacija ili privatnih stranaka, Europski nadzornik za zaštitu podataka osigurava da Ured europskog javnog tužitelja provede potrebne provjere. Članak 47. Odgovornost za neovlaštenu ili neispravnu obradu podataka 1. Ured europskog javnog tužitelja odgovara, u skladu s člankom 340. Ugovora, za bilo kakvu štetu uzrokovanu pojedincu kao rezultat neovlaštene ili neispravne obrade podataka. 2. Prigovori protiv Ureda europskog javnog tužitelja u odnosu na odgovornost iz stavka 1. podnose se Sudu EU-a u skladu s člankom 268. Ugovora. POGLAVLJE VII. FINANCIJSKE ODREDBE I ODREDBE VEZANE UZ OSOBLJE Odjeljak 1. FINANCIJSKE ODREDBE Članak 48. Financijski izvršitelji 1. Europski javni tužitelj odgovoran je za donošenje odluka o financijskim i proračunskim pitanjima. 2. Zamjenik kojeg imenuje Ured europskog javnog tužitelja u skladu s člankom 6. stavkom 3. odgovoran je za provedbu proračuna Ureda europskog javnog tužitelja kao dužnosnik za ovjeravanje. Članak 49. Proračun 1. Procjene svih prihoda i rashoda Ureda europskog javnog tužitelja pripremaju se za svaku financijsku godinu, koja odgovara kalendarskoj godini, i prikazuju se u proračunu. 2. Proračun Ureda europskog javnog tužitelja uravnotežen je u smislu prihoda i rashoda. 3. Ne dovodeći u pitanje druge resurse, prihod Ureda europskog javnog tužitelja usključuje: a) doprinos Unije unesen u opći proračun Unije; b) naknade za publikacije i usluge koje pruža Ured europskog tužitelja. 4. Rashodi Ureda europskog javnog tužitelja uključuju naknade osoblju, administrativne troškove i troškove infrastrukture i operativne troškove. 5. Ako delegirani europski tužitelji djeluju u okvirima zadaća Ureda europskog javnog tužitelja, odgovarajući rashodi vezani uz te aktivnosti smatraju se operativnim rashodima.. Članak 50. Donošenje proračuna 1. Svake godine zamjenik europskog javnog tužitelja iz članka 48. priprema privremeni nacrt procjene prihoda i rashoda Ureda europskog javnog tužitelja za sljedeću finacijsku godinu. Europski javni tužitelj, na temlju tog nacrta, priprema privremeni nacrt procjene prihoda i rashoda Ureda europskog javnog tužitelja za sljedeću financijsku godinu. 2. Privremeni nacrt procjene prihoda i rashoda Ureda europskog javnog tužitelja šalje se Komisiji najkasnije 31. siječnja svake godine. Europski javni tužitelj Komisiji do 31. ožujka šalje konačni nacrt procjene, koji uključuje nacrt plana radnih mjesta. 3. Komisija šalje izvješće o procjeni Europskom parlamentu i Vijeću (tijelu nadležnom na proračun) zajedno s nacrtom općeg proračuna Unije. 4. Na temelju izvješća o procjeni, Komisija unosi u nacrt općeg proračuna Unije procjene koje smatra potrebnima za plan radnih mjesta i za iznos doprinosa koji će se naplatiti iz općeg proračuna te ga dostavlja tijelu nadležnom za proračun u skladu s člancima 313. i 314. Ugovora. 5. Tijelo nadležno za proračun odobrava sredstva za doprinose Uredu europskog javnog tužitelja. 6. Tijelo nadležno za proračun donosi plan radnih mjesta Ureda europskog javnog tužitelja. 7. Europski javni tužitelj donosi proračun Ureda europskog javnog tužitelja. On postaje konačan nakon konačnog donošenja općeg proračuna Unije. Proračun se prilagođava prema potrebi. 8. O svakom građevinskom projektu koji bi mogao imati znatan utjecaj na proračun, Ured europskog javnog tužitelja obavješćuje Europski parlament i Vijeće što je prije moguće u skladu s odredbama članka 203. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012. 9. Osim u slučajevima više sile iz članka 203. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012, Europski parlament i Vijeće odlučuju o građevinskom projektu u roku od četiri tjedna od njegova primitka od strane obiju institucija. Građevinski projekt smatra se odobrenim po isteku tog razdoblja od četiri tjedna, osim ako Europski parlament i Vijeće u tome roku donesu odluku kojom odbijaju prijedlog. Ako Europski parlament ili Vijeće izraze opravdanu zabrinutost u roku od ta četiri