Globalni standardi BCBS-a dobivaju na važnosti zbog sve veće globalizacije i međusobne povezanosti bankarskog sektora. Iako olakšava međunarodnu trgovinu i ulaganja, globalizirani bankarski sektor stvara i složenije financijske rizike. Bez jedinstvenih globalnih standarda banke bi svoju poslovnu djelatnost mogle uspostaviti u jurisdikciji s najblažim regulatornim i nadzornim sustavima. To bi moglo dovesti do regulatorne utrke snižavanjem standarda s ciljem privlačenja banaka, čime bi se istodobno povećao rizik od globalne financijske nestabilnosti. Međunarodnom koordinacijom globalnih standarda uvelike se ograničava takva riskantna tržišna utrka te je ona okosnica financijske stabilnosti u globaliziranom svijetu. Globalnim standardima pojednostavnjuje se i poslovanje međunarodnih banaka, među kojima su i brojne banka iz EU-a, jer se njima jamči primjena vrlo sličnih pravila u najvažnijim svjetskim financijskim središtima.

Za tranziciju prema Komisijinim ciljevima održivosti potrebni su dosad nezabilježeni financijski napori za ublažavanje i prilagodbu klimatskim promjenama, obnovu prirodnog kapitala te jačanje otpornosti i šireg društvenog kapitala. No, samo javna financijska sredstva neće biti dovoljna. Potrebno je povećati privatna ulaganja u prelazak na održivo, ugljično neutralno, kružno i pravedno gospodarstvo kako bi se prikupio procijenjeni iznos sredstava potrebnih za ostvarivanje tih ciljeva. Cilj je Komisijine strategije za zeleno financiranje postaviti zeleno i održivo financiranje u središte financijskog sustava. Stoga će posredovanje banaka imati ključnu ulogu u financiranju prelaska na održivije gospodarstvo. Usto, zbog takvog će se prelaska institucije vjerojatno suočiti s rizicima kojima će trebati pravilno upravljati kako bi se minimiziralo narušavanje financijske stabilnosti. Za to je potrebna i važna bonitetna regulativa, što je prepoznato u strategiji EU-a te je istaknuta potreba za boljom integracijom okolišnih, socijalnih i upravljačkih (ESG) rizika u bonitetni okvir EU-a. Postojeći pravni zahtjevi sami po sebi nisu dovoljni da potaknu banke na sustavno i dosljedno upravljanje okolišnim, socijalnim i upravljačkim rizicima.

Na primjer, izmjene kojima se bankama uvode ex ante obveze obavješćivanja o događajima koja imaju bonitetni značaj podliježu pragovima značajnosti ispod kojih o događajima nije potrebno obavješćivati. U skladu s novim okvirom za podružnice iz trećih zemalja, male i manje rizične podružnice (podružnice iz trećih zemalja 2. razreda) podliježu usporedivo manje strogim bonitetnim i izvještajnim zahtjevima. Naposljetku, novi zahtjevi za ex ante procjenu stručnosti i primjerenosti prilagođeni su samo za primjenu na velike financijske institucije.

Budući da se predloženim mjerama nastoje dopuniti postojeći propisi Unije, to se može najbolje ostvariti na razini EU-a, a ne različitim nacionalnim inicijativama. Nacionalne mjere kojima se, primjerice, pravila od međunarodne važnosti, kao što je globalni standard Basel III ili bolje upravljanje ESG rizicima, nastoje uvesti u primjenjive propise ne bi bile učinkovite u osiguravanju financijske stabilnosti kao pravila EU-a. Kad je riječ o nadzornim mjerama, objavljivanju informacija i podružnicama iz trećih zemalja, provedbom inicijative samo na nacionalnoj razini mogla bi se smanjiti transparentnost i povećati troškovi arbitraže, što bi moglo dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja i utjecati na tokove kapitala. Osim toga, donošenje nacionalnih mjera bilo bi zahtjevno u pravnom smislu jer su CRR-om već uređena bankarska pitanja, među ostalim ponderi rizika, izvješćivanje i objavljivanje informacija te drugi zahtjevi iz CRR-a.

Pravna osnova odnosi se na područje unutarnjeg tržišta, koje se smatra podijeljenom nadležnošću, kako je definirano u članku 4. UFEU-a. Većinu razmatranih mjera čine ažuriranja i izmjene postojećih propisa Unije, stoga se one odnose na područja u kojima Unija već izvršava svoju nadležnost i ne namjerava je prestati izvršavati. Nekoliko mjera (posebno one kojima se izmjenjuje CRD) ima za cilj dodatno usklađivanje kako bi se dosljedno ostvarili ciljevi utvrđeni tom direktivom.

U procjeni učinka razmotren je niz opcija u četiri ključne dimenzije politike, uz osnovni scenarij prema kojem Unija ne poduzima nikakve mjere: Kao što se vidi iz simulacijske analize i makroekonomskog modeliranja u procjeni učinka, očekuje se da će provedba najpoželjnijih opcija, uzevši u obzir sve predložene mjere, dugoročno (do 2030.) dovesti do ponderiranog prosječnog povećanja minimalnih kapitalnih zahtjeva za banke u EU-u od + 6,4 % do + 8,4 %, nakon predviđenog prijelaznog razdoblja. U srednjoročnom razdoblju (do 2025.) očekuje se povećanje od +0,7 % do +2,7 %.

•Detaljno obrazloženje posebnih odredaba prijedloga

Neovisnost nadležnih tijela

Nedavni događaji potvrdili su da načelo neovisnosti nadležnih tijela treba odrediti na jasniji i operativniji način. Stoga se mijenja članak 4. kako bi se preciziralo na koji način države članice moraju osigurati neovisnost nadležnih tijela, uključujući njihovo osoblje i upravljačka tijela. Uvode se minimalni zahtjevi za sprečavanje sukoba interesa u nadzornim zadaćama nadležnih tijela, njihovog osoblja i upravljačkih tijela, a EBA je dobila ovlasti za izradu odgovarajućih smjernica, uzimajući u obzir najbolje međunarodne prakse.

Nadzorne ovlasti

Da bi bila učinkovita, bankovna unija treba se temeljiti na konvergenciji nadzornih praksi i, u konačnici, na dovoljnom stupnju usklađenosti različitih nacionalnih pravila kojima se utvrđuju nadzorne mjere. U tom se pogledu određene razlike među državama članicama smatraju veoma štetnima za pravilno funkcioniranje bankovne unije. To se posebno odnosi na nadzorne ovlasti. Iako se u Direktivi o kapitalnim zahtjevima navode minimalne nadzorne ovlasti koje moraju imati nadležna tijela u Uniji, neke od tih ovlasti u mnogim državama članicama već postoje, a u drugima to nije slučaj, što dovodi do nejednakih uvjeta i potencijalno do regulatorne arbitraže. Osim toga, nekim nadležnim tijelima onemogućuje se intervencija u određene transakcije nadziranog subjekta koje mogu dovesti do znatnih bonitetnih problema i/ili problema povezanih s pranjem novca/financiranjem terorizma.

Kako bi se to stanje ispravilo, prijedlogom Komisije proširuje se popis nadzornih ovlasti iz CRD-a koje su dostupne nadležnim tijelima kako bi se obuhvatile operacije kojima kreditne institucije stječu značajan udjel u financijskom ili nefinancijskom subjektu (novo poglavlje 3. trenutačne glave III.), značajan prijenos imovine ili obveza (novo poglavlje 4.) te spajanje odnosno pripajanje ili podjele (novo poglavlje 5.). Tim će se nadzornim ovlastima osigurati da nadležna tijela budu unaprijed obaviještena (članci 27.a, 27.f i 27.j), da imaju na raspolaganju sve informacije potrebne za bonitetnu procjenu tih operacija te da se u konačnici mogu usprotiviti završetku operacija (članci 27.b, 27.g i 27.k) štetnih za bonitetni profil nadziranih subjekata koji te operacije provode.

Nove nadzorne ovlasti zamišljene su tako da budu razmjerne, odnosno tako da se izbjegne nepotrebno dodatno administrativno opterećenje za nadzirane subjekte i nadležna tijela. Prvo, ovlasti koje se odnose na stjecanje kvalificiranih udjela od strane kreditnih institucija i prijenose imovine i obveza primjenjuju se samo u slučaju transakcija koje se smatraju značajnima. Predviđen je mehanizam prešutnog odobrenja, sličan postojećem mehanizmu za stjecanje značajnih udjela u kreditnim institucijama, kako bi se nadziranim subjektima pružila pravna sigurnost i uklonila obveza nadležnih tijela da pokrenu standardni postupak donošenja odluka kada one nisu potrebne. Prethodno odobrenje nadležnih tijela potrebno je za sve operacije samo kad je riječ o spajanjima odnosno pripajanjima i podjelama (osim onima unutar grupe), sve dok to ne dovodi do situacije u kojoj bi novi subjekt koji proizlazi iz spajanja odnosno pripajanja ili podjele trebao zatražiti odobrenje za rad kao kreditna institucija ili odobrenje za financijski holding.

Osim toga, kako bi se osigurala odgovarajuća usklađenost između različitih postupaka procjene koje će možda trebati provesti za jednu operaciju (koji bi mogli uključivati više nadležnih tijela), očekuje se bliska suradnja uključenih nadležnih tijela u okviru zahtjeva za unakrsno obavješćivanje i razmjenu informacija (članci 27.c, 27.h i 27.k). Kako bi se ta suradnja olakšala i osiguralo primjereno pojednostavnjenje postupaka obavješćivanja i procjene te izbjeglo nepotrebno administrativno opterećenje za nadzirane subjekte i nadležna tijela, predloženo je da se EBA-i dodijele određene ovlasti kako bi se dopunio pravni okvir za te nove nadzorne ovlasti predviđen CRD-om. Te se ovlasti odnose na područja kao što su informacije koje se šalju nadležnim tijelima, postupak procjene, dodatne pojedinosti o relevantnim kriterijima procjene ili suradnja među uključenim nadležnim tijelima.

O tim se izmjenama raspravljalo na posebnim sastancima u okviru Stručne skupine za bankarstvo, plaćanja i osiguranja.

Procjena stručnosti i primjerenosti

Okvir za stručnost i primjerenost jedno je od najneusklađenijih područja u propisima EU-a o nadzoru banaka, stoga su izmjene CRD-a nužne kako bi se osigurao dosljedniji, učinkovitiji i djelotvorniji nadzor članova upravljačkog tijela i nositelja ključnih funkcija. Unatoč naporima regulatora i nadzornih tijela da se osigura daljnja konvergencija nadzora, potrebne su zakonodavne izmjene radi poboljšanja nadzora. Postojeći okvir za članove odbora, koji se temelji na nacionalnim propisima kojima se prenosi Direktiva o kapitalnim zahtjevima, uglavnom je zasnovan na načelima i stoga ne precizira kada i na koji bi način nadzorna tijela trebala provoditi procjenu stručnosti i primjerenosti. Zbog nepostojanja definicije i okvira u pogledu nositelja ključnih funkcija u CDR-u, neka ih nadzorna tijela nisu pravilno identificirala i stoga nisu proveli procjenu njihove primjerenosti za obavljanje tih dužnosti, dok to druga nadzorna tijela čine na različite načine. Takvo je rascjepkano regulatorno okruženje ozbiljan problem, posebno u bankovnoj uniji. Stoga se, uz kriterije stručnosti i primjerenosti iz članka 91., uvode članci 91.a i 91.b kako bi se pojasnila uloga banaka i nadležnih tijela u provjeri usklađenosti članova uprave, uključujući rokove za takve procjene. Dodaju se članci 91.c i 91.d kako bi se utvrdili minimalni zahtjevi za nositelje ključnih funkcija.

Kako bi se u hitnim situacijama razrješenja ili zamjene članova upravljačkog tijela ili višeg rukovodstva u kontekstu primjene mjera rane intervencije ili provedbe sanacijskih mjera od strane nadležnih tijela i sanacijskih tijela osigurala financijska stabilnost, procjenu stručnosti i primjerenosti trebalo bi provesti nakon što te osobe preuzmu svoje dužnosti.

Pojašnjenje međusobnog odnosa izjave o propadanju ili vjerojatnoj propasti i oduzimanja odobrenja za rad

Mijenja se članak 18. kako bi se pojasnilo da ako nadležno tijelo ili sanacijsko tijelo utvrdi da kreditna institucija propada ili da će vjerojatno propasti, ono je ovlašteno oduzeti odobrenje za rad za banke.

U nekim nedavnim slučajevima utvrđena je neoptimalna usklađenost bonitetnog okvira i okvira za sanaciju. Primjerice, u okviru Unije za sanaciju banaka osnova na temelju koje se utvrđuje da kreditna institucija propada ili da će vjerojatno propasti nije samo stvarna nesolventnost ili stvarna nelikvidnost, već i vjerojatna nesolventnost i vjerojatna nelikvidnost. Umjesto toga, nacionalnim zakonima o nesolventnosti obično se propisuje da se postupak u slučaju nesolventnosti pokreće nakon stvarne nesolventnosti i/ili stvarne nelikvidnosti. Neki od elemenata koji su ugrađeni u nacionalni zakonodavni okvir za nesolventnost ne mogu se riješiti izmjenama CRD-a. Predlaže se da se u članku 18. točki (g) pojasni da bi kreditna institucija koja propada ili će vjerojatno propasti, a istodobno ne ispunjava druge uvjete za pokretanje sanacije (postojanje javnog interesa, nepostojanje tržišno usmjerene alternative za rješavanje krize), trebala prekinuti bankarsko poslovanje i da bi se trebala likvidirati u skladu s nacionalnim propisima.

Okolišni, socijalni i upravljački (ESG) rizici

Uvode se nove odredbe i prilagodbe nekoliko članaka CRD-a i CRR-a kako bi se uklonili značajni rizici s kojima će se kreditne institucije suočiti zbog klimatskih promjena i dubokih gospodarskih promjena koje su potrebne za upravljanje tim i drugim ESG rizicima. Odredbe članka 133. o okviru zaštitnog sloja za sistemski rizik već se mogu primjenjivati za rješavanje različitih vrsta sistemskih rizika, među ostalim rizika klimatskih promjena. Relevantna nadležna ili imenovana tijela, ovisno o slučaju, mogu od kreditnih institucija zahtijevati da održavaju zaštitni sloj za sistemski rizik radi uklanjanja rizika koji bi mogli imati ozbiljne negativne posljedice za financijski sustav i realno gospodarstvo u državama članicama ako se uvođenje stope zaštitnog sloja za sistemski rizik smatra učinkovitim i proporcionalnim za ublažavanje rizika. U skladu s člankom 133. stavkom 5. mjere koje u skladu s člankom 133. poduzimaju relevantna nadležna ili imenovana tijela mogu se primijeniti na određene skupine ili podskupine izloženosti, na primjer one koje podliježu fizičkim rizicima i rizicima tranzicije povezanima s klimatskim promjenama. Primjerenost makrobonitetnog okvira za postupanje s takvim rizicima procijenit će se na sveobuhvatan i strukturiran način u reviziji makrobonitetnog okvira 2022.

Izmjenama članaka 73. i 74. CRD-a želi se uvesti obveza uključivanja kratkoročnih, srednjoročnih i dugoročnih aspekata ESG rizika u strategije i postupke kreditnih institucija za vrednovanje potreba za internim kapitalom, kao i u odgovarajuće unutarnje upravljanje.

U članak 76. uvršteni su upućivanje na trenutačne i buduće učinke ESG rizika te zahtjev da upravljačko tijelo izradi konkretne planove za uklanjanje tih rizika.

Člankom 87.a CRD-a u bonitetni okvir uvodi se dimenzija održivosti kako bi se osiguralo bolje upravljanje ESG rizicima i potaknula bolja raspodjela bankovnog financiranja održivih projekata, čime se pomaže prelasku na održivije gospodarstvo. Člankom 87.a nadležnim se tijelima omogućuje i da preispitaju usklađenost banaka s relevantnim ciljevima politike Unije ili širim tranzicijskim kretanjima koji se odnose na okolišne, socijalne i upravljačke čimbenike i upravljanje banaka ESG rizicima u kratkoročnom, srednjoročnom i dugoročnom razdoblju, što rezultira boljim razumijevanjem tih rizika i nadležnim tijelima omogućuje rješavanje problema financijske stabilnosti koji bi mogli nastati zbog toga što kreditne institucije i dalje podcjenjuju ESG rizike. Kako bi se osigurala dosljedna procjena ESG rizika, člankom 87.a zadužuje se EBA da dodatno odredi kriterije za procjenu ESG rizika, uključujući način za utvrđivanje, mjerenje, nadzor i upravljanje rizicima te način na koji bi kreditne institucije trebale izraditi konkretne planove za postizanje otpornosti na stres i njezino interno testiranje i na dugoročne negativne učinke ESG rizika.