EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 26.10.2021. COM(2021) 962 final IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU o funkcioniranju europskog tržišta ugljika 2020. u skladu s člankom 10. stavkom 5. i člankom 21. stavkom 2. Direktive 2003/87/EZ (kako je izmijenjena Direktivom 2009/29/EZ i Direktivom (EU) 2018/410) {COM(2021) 950 final} - {SWD(2021) 308 final}



Sadržaj Popis pokrata i kratica 1. UVOD 2. INFRASTRUKTURA I OBUHVAT ETS-a EU-a 2.1. Registar EU-a i Dnevnik transakcija Europske unije 3. FUNKCIONIRANJE TRŽIŠTA UGLJIKA 3.1. Ponuda: emisijske jedinice puštene u optjecaj 3.1.1. Ograničenje 3.1.2. Besplatna dodjela 3.1.3. Dražbovna prodaja emisijskih jedinica 3.1.4. Odstupanje od trgovanja svim jedinicama na dražbi za proizvodnju električne i toplinske energije 3.1.5. Program NER 300 3.1.6. Inovacijski fond 3.1.7. Fond za modernizaciju 3.1.8. Nadoknada neizravnih troškova ugljika 3.1.9. Međunarodne jedinice 3.2. Potražnja: emisijske jedinice povučene iz optjecaja 3.2.1. Smanjenje emisija 3.2.2. Ravnoteža ponude i potražnje

4. ZRAKOPLOVSTVO 5. NADZOR TRŽIŠTA 6. PRAĆENJE, IZVJEŠĆIVANJE I VERIFIKACIJA EMISIJA 7. VEZA ETS-a EU-a i ETS-a ŠVICARSKE 8. UČINCI PROVEDBE DIREKTIVE O ENERGETSKOJ UČINKOVITOSTI I NACIONALNIH ENERGETSKIH I KLIMATSKIH PLANOVA NA ETS EU-a 8.1. Učinak provedbe Direktive o energetskoj učinkovitosti na ETS EU-a 8.2. Učinak provedbe nacionalnih energetskih i klimatskih planova na ETS EU-a 9. ZAKLJUČCI I IZGLEDI Popis pokrata i kratica AVR Uredba o akreditaciji i verifikaciji CEF DI Dužnički instrument u okviru Instrumenta za povezivanje Europe CEM-ovi sustavi kontinuiranog mjerenja emisija CINEA Europska izvršna agencija za klimu, infrastrukturu i okoliš CO2 ugljikov dioksid CO2eq ekvivalent ugljikova dioksida CORSIA Program za neutralizaciju i smanjenje emisija ugljika za međunarodno zrakoplovstvo CP2 drugo obvezujuće razdoblje Kyotskog protokola EA Europska organizacija za akreditaciju EGP Europski gospodarski prostor EED Direktiva o energetskoj učinkovitosti

EEX European Energy Exchange EIB Europska investicijska banka ESMA Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala EU27 države članice Europske unije ETS EU-a sustav Europske unije za trgovanje emisijama EUTL Dnevnik transakcija Europske unije GHG staklenički plin ICAO Međunarodna organizacija civilnog zrakoplovstva ICE InterContinental Exchange Futures Europe InnovFin EDP energetski demonstracijski projekti u okviru instrumenta InnovFin MAR Uredba o zlouporabi tržišta MiFID2 Direktiva o tržištima financijskih instrumenata MiFIR Uredba o tržištima financijskih instrumenata MRR Uredba o praćenju i izvješćivanju MSR rezerva za stabilnost tržišta N2O dušikov oksid NECP-ovi nacionalni energetski i klimatski planovi NER rezerva za nove sudionike OTC izvan uređenog tržišta PFC perfluorougljici

SARP-ovi standardi i preporučene prakse CORSIA-e TNAC ukupni broj emisijskih jedinica u optjecaju UK Ujedinjena Kraljevina UNFCCC Okvirna konvencija Ujedinjenih naroda o promjeni klime

1. UVOD Od 2005. sustav Europske unije za trgovanje emisijama (ETS EU-a) temelj je strategije EU-a za smanjenje emisija stakleničkih plinova. Od njegova pokretanja 2005. emisije iz proizvodnje električne i toplinske energije te energetski intenzivnih industrijskih sektora obuhvaćenih ETS-om EU-a smanjile su se za približno 43 %. U kombinaciji s djelovanjem u skladu s drugim zakonodavstvom, kao što je zakonodavstvo o energiji iz obnovljivih izvora i energetskoj učinkovitosti, znatno je pridonio postizanju općeg cilja EU-a da se do 2020. emisije stakleničkih plinova smanje za 20 % u odnosu na razine iz 1990. EU je premašio taj cilj te je do 2020. smanjio emisije stakleničkih plinova za približno 31 % u odnosu na razine iz 1990. U srpnju 2021. Komisija je donijela paket prijedloga za provedbu europskog zelenog plana. Tim se prijedlozima nastojalo prilagoditi politike EU-a o klimi, energiji, korištenju zemljišta, prometu i oporezivanju zadatku smanjenja neto emisija stakleničkih plinova za najmanje 55 % do 2030. u odnosu na razine iz 1990. ETS EU-a imat će važnu ulogu u postizanju tog cilja. Paket obuhvaća prijedlog za povećanje ambicija ETS-a EU-a, odnosno za novi cilj smanjenja emisija za 61 % do 2030. u odnosu na razine iz 2005. (trenutačni je cilj smanjenje za 43 % u odnosu na 2005.), sniženje gornje granice ukupnih emisija i veće godišnje smanjenje emisija, koje bi se sa sadašnjih 2,2 % trebalo povećati na 4,2 %. U prijedlogu za reviziju ETS-a EU-a predviđeno je i njegovo proširenje na emisije iz sektora pomorskog prometa te je predložen novi, odvojeni sustav trgovanja emisijama, kojim bi se obuhvatile emisije iz goriva koja se upotrebljavaju u cestovnom prometu i zgradama. Zasebnim prijedlogom osnažuje se mehanizam rezerve za stabilnost tržišta, u okviru kojeg se od 2019. nastoji pronaći rješenje za višak emisijskih jedinica prikupljenih u ETS-u EU-a i kojim se poboljšava otpornost sustava na velike šokove prilagođavanjem ponude emisijskih jedinica koje su predviđene za prodaju na dražbi. Dvama dodatnim prijedlozima iz srpanjskog paketa ETS EU-a osnažen je za zrakoplovstvo kako bi se osiguralo da taj sektor pridonosi postizanju cilja smanjenja emisija u EU-u i kako bi se Program za neutralizaciju i smanjenje emisija ugljika za međunarodno zrakoplovstvo (CORSIA) uključio u zakonodavstvo EU-a u skladu s klimatskim ciljevima EU-a do 2030. Ovo izvješće o funkcioniranju europskog tržišta ugljika podnosi se u skladu s člankom 10. stavkom 5. i člankom 21. stavkom 2. Direktive 2003/87/EZ (Direktiva o ETS-u EU-a). Obuhvaća 2020. i prvu polovinu 2021. (do 30. lipnja 2021.), a s obzirom na to da je 2020. posljednja godina treće faze ETS-a EU-a (2013.–2020.), sadržava i pregled glavnih kretanja u tom razdoblju. U izvješću je ispitano znatno smanjenje emisija postignuto u trećoj fazi, kao i čimbenici koji su to omogućili (poglavlje 3.2.1.), te je analizirana uloga rezerve za stabilnost tržišta u smanjenju viška emisijskih jedinica prikupljenih u ETS-u EU-a (poglavlje 3.2.2.). Osim toga, istaknuta su glavna kretanja u trećoj fazi u pogledu zrakoplovstva (poglavlje 4.), besplatne dodjele (poglavlje 3.1.2.), dražbovne prodaje emisijskih jedinica, prihoda od prodaje na dražbi i njihova korištenja (poglavlje 3.1.3.), instrumenata financiranja ETS-a EU-a (poglavlja od 3.1.4. do 3.1.8.), nadzora tržišta (poglavlje 5.) te učinkovitosti provedbe ETS-a EU-a u zemljama sudionicama (poglavlje 6.). Izvješće sadržava i dva nova poglavlja: u poglavlju 7. opisano je povezivanje ETS-a EU-a i ETS-a Švicarske te je ispitan učinak te veze na tržišta ugljika EU-a i Švicarske, a u poglavlju 8. ispitan je učinak provedbe Direktive 2012/27/EU kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/2002 (Direktiva o energetskoj učinkovitosti) te nacionalnih energetskih i klimatskih planova (NECP-ovi) za 2019. na ETS EU-a. Osim ako je drugačije naznačeno, podaci korišteni za ovo izvješće bili su javno dostupni ili dostupni Komisiji do kraja lipnja 2021. Izvješće obuhvaća podatke za Ujedinjenu Kraljevinu za 2020. u skladu s područjem primjene ETS-a EU-a do 31. prosinca 2020. Tehničke i opisne informacije o ETS-u EU-a nalaze se u dodacima radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću. 2. INFRASTRUKTURA I OBUHVAT ETS-a EU-a Tijekom treće faze ETS-a EU-a (2013.–2020.) sustav je obuhvaćao 28 država članica EU-a (uključujući Ujedinjenu Kraljevinu) i tri zemlje EFTA-e – Island, Lihtenštajn i Norvešku. Od 1. siječnja 2021. ETS EU-a obuhvaća 27 država članica, Island, Lihtenštajn i Norvešku te postrojenja za proizvodnju električne energije u Sjevernoj Irskoj. Od 1. siječnja 2020. ETS EU-a povezan je sa švicarskim tržištem ugljika (vidjeti poglavlje 7.). ETS EU-a sveukupno regulira emisije iz više od 10 400 postrojenja za proizvodnju toplinske i električne energije i proizvodnih postrojenja te emisije približno 350 operatera zrakoplova koji lete između zračnih luka Europskog gospodarskog prostora (EGP) te iz zemalja EGP-a u Švicarsku i Ujedinjenu Kraljevinu. Iako je na početku treće faze ETS-om EU-a bila obuhvaćena otprilike polovina svih emisija stakleničkih plinova u EU-u, trenutačno je njime obuhvaćeno oko 36 % emisija stakleničkih plinova u EU-u. Detaljan pregled područja primjene ETS-a EU-a u trećoj fazi dostupan je u Dodatku 1. radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću. 2.1. Registar EU-a i Dnevnik transakcija Europske unije U Registru EU-a i Dnevniku transakcija Europske unije (EUTL) prati se vlasništvo nad općim emisijskim jedinicama i emisijskim jedinicama za zrakoplovstvo bilježenjem količine u vlasništvu na računima i transakcija između računa. Ti sustavi bilježe i emisije stacionarnih postrojenja (za proizvodnju električne i toplinske energije te industrijskih) i operatera zrakoplova te podatke o poštovanju obveza koje proizlaze iz tih emisija. Komisija je nadležna za upravljanje tim dvama sustavima i za njihovo održavanje, a nacionalni administratori registra u svakoj od zemalja sudionica i dalje služe kao kontaktna točka za vlasnike i predstavnike računa (poduzeća i pojedinci). U Registru EU-a nalaze se računi te se bilježe informacije o usklađenosti, a u EUTL-u se automatski provjeravaju, bilježe i odobravaju sve transakcije između računa, čime se jamči da su svi prijenosi u skladu s pravilima ETS-a EU-a. Podaci zabilježeni u Registru EU-a i EUTL-u i dalje su važan izvor podataka za više vrsta izvješćivanja u okviru ETS-a EU-a, kao što su izračun pokazatelja viška u rezervi za stabilnost tržišta (vidjeti poglavlje 3.2.2.) i izvješća koja sastavlja Europska agencija za okoliš. EUTL osigurava i transparentnost ETS-a EU-a jer se u njemu objavljuju informacije o usklađenosti stacionarnih postrojenja i operatera zrakoplova s odredbama ETS-a EU-a te o transakcijama između računa.

Tijekom treće faze javne internetske stranice EUTL-a funkcionirale su pouzdano te su svake godine bile operativne 24 sata dnevno svih 365 dana u godini, uz samo manje prekide zbog planirane tehničke nadogradnje. Tako je bilo i 2020. Iznimka je bio 18. kolovoza 2020., kad zbog tehničkih problema nekoliko transakcija nije bilo ispravno obrađeno. Od 19. do 21. kolovoza Registar EU-a nije bio dostupan zbog otklanjanja problema i popravaka. Tijekom 2020. i u prvoj polovini 2021. u Registru EU-a provedeno je nekoliko većih razvojnih promjena. Prvo, od 1. siječnja 2021. privremeno se primjenjivao Sporazum o trgovini i suradnji između EU-a i Ujedinjene Kraljevine, koji je stupio na snagu 1. svibnja 2021. U Sporazumu su se EU i Ujedinjena Kraljevina obvezale na to da će od kraja 2020. u okviru svojih klimatskih i okolišnih politika zadržati istu razinu ambicija te da će prilagoditi te politike svojim međunarodnim obvezama. U članku 392. Sporazuma predviđeno je da će od 1. siječnja 2021. obje strane imati sustav određivanja cijene ugljika koji će obuhvaćati emisije stakleničkih plinova iz proizvodnje električne i toplinske energije, te iz industrije i zrakoplovstva. Proizvođači električne energije u Sjevernoj Irskoj i letovi iz EGP-a u Ujedinjenu Kraljevinu i dalje su obuhvaćeni ETS-om EU-a, a odlazni letovi iz Ujedinjene Kraljevine u EGP obuhvaćeni su sustavom Ujedinjene Kraljevine za određivanje cijene ugljika (vidjeti poglavlje 4.). Stoga su proizvođači električne energije u Sjevernoj Irskoj ostali u Registru EU-a, a Direktiva o ETS-u EU-a izmijenjena je kako bi bila u skladu s promjenama u obuhvatu letova. Dana 31. prosinca 2020. stupila je na snagu i Izmjena iz Dohe, kojom se uspostavlja drugo obvezujuće razdoblje (CP2) Kyotskog protokola (od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2020.). Prema članku 5. Uredbe Komisije (EU) br. 389/2013 (Uredba o registru) Komisija djeluje kao administrator EU-ova registra Kyotskog protokola, koji je dio Registra EU-a. Iako je 31. prosinca 2020. bio posljednji dan razdoblja CP2, sustav transparentnosti i usklađenosti Kyotskog protokola nastavit će s radom do konačne provjere usklađenosti. Godine 2023. bit će prijavljeni i pregledani inventari emisija za posljednju godinu razdoblja CP2 te će biti podneseno konačno izvješće. Sporazum o povezivanju ETS-a EU-a s ETS-om Švicarske stupio je na snagu 1. siječnja 2020. Kako bi veza postala operativna, 21. rujna 2020. uspostavljeno je privremeno rješenje za povezivanje registara tih dvaju sustava i omogućivanje prijenosa emisijskih jedinica između njih (vidjeti poglavlje 7.). Naposljetku, tehnička provedba novih pravila donesenih Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2019/1122 uspješno je dovršena, a nove funkcije postale su dostupne u Registru EU-a 1. siječnja 2021. 3. FUNKCIONIRANJE TRŽIŠTA UGLJIKA 3.1. Ponuda: emisijske jedinice puštene u optjecaj 3.1.1. Ograničenje Ograničenje je maksimalna apsolutna količina emisija stakleničkih plinova koju tijela obuhvaćena ETS-om EU-a mogu ispustiti kako bi se osiguralo postizanje cilja smanjenja emisija u okviru ETS-a i koja odgovara broju emisijskih jedinica puštenih u optjecaj u razdoblju trgovanja. Za cjelokupni ETS EU-a primjenjuje se zajedničko ograničenje za cijeli EU (detaljne informacije o ograničenju dostupne su u Dodatku 2. radnom dokumentu službi Komisije koji je priložen ovom izvješću). Tijekom treće faze ETS-a EU-a (2013.–2020.) ograničenje se svake godine smanjivalo linearnim faktorom smanjenja od 1,74 %, čime se osiguralo smanjenje ukupnih emisija (vidjeti poglavlje 3.2.1.). U četvrtoj fazi ETS-a EU-a (2021.–2030.) ograničenje za stacionarna postrojenja i zrakoplovstvo godišnje će se smanjivati linearnim faktorom smanjenja od 2,2 %. Tablica 1. prikazuje vrijednosti ograničenja emisija iz stacionarnih postrojenja i broj emisijskih jedinica za zrakoplovstvo koje su svake godine puštene u optjecaj tijekom treće faze. Godina Godišnje ograničenje (stacionarna postrojenja) Godišnje emisijske jedinice za zrakoplovstvo puštene u optjecaj 2013. 2 084 301 856 32 455 296 2014. 2 046 037 610 41 866 834 2015. 2 007 773 364 50 669 024 2016. 1 969 509 118 38 879 316 2017. 1 931 244 873 38 711 651 2018. 1 892 980 627 38 909 585 2019. 1 854 716 381 38 830 950 2020. 1 816 452 135 42 803 537 Sporazum o povlačenju Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije stupio je na snagu 1. veljače 2020. Direktiva o ETS-u EU-a primjenjivala se na Ujedinjenu Kraljevinu do 31. prosinca 2020., a u skladu s Protokolom o Irskoj i Sjevernoj Irskoj proizvodnja električne energije smještena u Sjevernoj Irskoj i dalje je obuhvaćena ETS-om EU-a s odgovarajućim pravima i obvezama. Komisija je zbog tih promjena 16. studenoga 2020. donijela Odluku o prilagodbi količine emisijskih jedinica na razini EU-a. U okviru izmijenjenog ograničenja (u odnosu na ograničenje koje se primjenjivalo od početnog razdoblja 2008.–2012.) uzimale su se u obzir samo emisije iz proizvodnje električne energije u Sjevernoj Irskoj, pri čemu je smanjenje ograničenja izračunano razmjerno emisijama iz Ujedinjene Kraljevine koje se više nisu obračunavale. Slika 1. sažeto prikazuje smanjenje ograničenja nakon povećanja linearnog faktora smanjenja na 2,2 % od 2021. Prikazuje i ulogu dodavanja emisijskih jedinica u rezervu za stabilnost tržišta te doprinose toj rezervi mjerom odgode u prodaji (vidjeti poglavlje 3.2.2.). Isprekidane linije na slici približan su prikaz utjecaja većeg cilja smanjenja emisija do 2030. kako je predložila Komisija u revizijskom paketu za provedbu europskog zelenog plana 14. srpnja 2021. 3.1.2. Besplatna dodjela Iako od treće faze na prodaju na dražbi u načelu otpada 57 % raspodjele ukupne količine emisijskih jedinica, znatna količina emisijskih jedinica dodjeljuje se besplatno kako bi se spriječio rizik od istjecanja ugljika (kad se aktivnosti presele u zemlje koje nisu članice EU-a i koje imaju manje ambiciozne klimatske politike o emisijama stakleničkih plinova, što može dovesti do općeg povećanja emisija). Proizvodnja električne energije nije ispunjavala uvjete za besplatne emisijske jedinice, a besplatna dodjela industriji temeljila se na referentnim vrijednostima učinkovitosti kako bi se osnažili poticaji za smanjenje emisija stakleničkih plinova i povećanje inovacija.

Na početku treće faze u ETS-u EU-a uspostavljena je rezerva za nove sudionike (NER) kako bi se novim industrijskim postrojenjima i postrojenjima koja znatno povećaju svoj kapacitet osigurale dodatne besplatne dodjele u iznosu od 5 % ukupne količine emisijskih jedinica za to razdoblje. Sektori i podsektori za koje se smatra da su izloženi znatnom riziku od istjecanja ugljika i kojima je stoga dodijeljen veći udio besplatnih emisijskih jedinica uvršteni su na popis sektora izloženih riziku od istjecanja ugljika. S obzirom na to da je potražnja za besplatnim emisijskim jedinicama premašivala raspoloživu ponudu, dodjela za sva postrojenja smanjena je za isti postotak primjenom međusektorskog faktora korekcije, koji je revidiran 2017. Vrijednosti međusektorskog faktora korekcije prikazane su u tablici 3.1. u Dodatku 3. priloženom radnom dokumentu službi Komisije. Početna rezerva iznosila je 480,2 milijuna emisijskih jedinica nakon oduzimanja 300 milijuna emisijskih jedinica za program NER 300, kojim se podupiru inovacije (vidjeti poglavlje 3.1.5.). Do lipnja 2021. rezervirano je 178,3 milijuna emisijskih jedinica za 1 392 postrojenja za cijelu treću fazu. Stoga je u rezervi ostalo 301,9 milijuna emisijskih jedinica. Od te količine 200 milijuna emisijskih jedinica bit će namijenjeno za četvrtu fazu u okviru rezerve, a ostatak će biti stavljen u rezervu za stabilnost tržišta. Do lipnja 2021. prvotno odobrena količina za besplatnu dodjelu u trećoj fazi od 6,5 milijardi emisijskih jedinica smanjena je za približno 585 milijuna emisijskih jedinica zbog zatvaranja postrojenja ili smanjenja proizvodnje ili proizvodnih kapaciteta. U t abl ici 2. sažeto su prikazane besplatne dodjele za industrijski sektor u trećoj fazi. 2013. 2014. 2015. 2016. 2017. 2018. 2019. 2020. Besplatna dodjela

(27 država članica EU-a + Ujedinjena Kraljevina + Island, Lihtenštajn i Norveška) 903,0 874,8 847,6 821,3 796,2 771,9 748,1 724,8 Dodjela iz rezerve za nove sudionike (nova ulaganja i povećanje kapaciteta) 11,7 15,2 18,9 22,8 24,6 26,9 29,1 28,9 Besplatne emisijske jedinice koje nisu dodijeljene zbog zatvaranja postrojenja ili promjena u proizvodnji ili proizvodnim kapacitetima 41,9 61,3 74,0 76,5 79,9 85,1 80,3 85,9 Iako 2021. zemlje sudionice još uvijek mogu podnijeti izvješća o izmjenama besplatnih dodjela za posljednju godinu treće faze, o velikoj većini izmjena već je izviješteno. Stoga se može zaključiti da je na kraju treće faze otprilike bilo: ·1 821 postrojenje od njih 11 646 koje je prestalo s radom ili doživjelo fizičku promjenu koja je dovela do smanjenja kapaciteta postrojenja na razinu nižu od praga i povlačenja njegove dozvole za emisije stakleničkih plinova, ·505 novih sudionika, ·887 znatnih proširenja kapaciteta, ·378 znatnih smanjenja kapaciteta, ·2 985 postrojenja koja su djelomično prestala s radom, ·1 434 postrojenja koja su se oporavila nakon djelomičnog prestanka rada. Emisijske jedinice koje nisu bile dodijeljene zbog zatvaranja, djelomičnog prestanka rada ili znatnog smanjenja kapaciteta (na temelju članka 10.a stavka 19. i članka 10.a stavka 20. Direktive o ETS-u EU-a) bit će stavljene u rezervu za stabilnost tržišta u skladu s člankom 1. stavkom 3. Odluke (EU) 2015/1814 (Odluka o rezervi za stabilnost tržišta), kao i nedodijeljene emisijske jedinice iz NER-a. Kako bi se spriječio rizik od istjecanja ugljika, besplatna dodjela nastavlja se u četvrtoj fazi na temelju referentnih vrijednosti koje proizlaze iz učinka 10 % najučinkovitijih postrojenja u EU-u. Nakon političkog dogovora o revidiranoj Direktivi o ETS-u EU-a postignutog u studenome 2017. Komisija je donijela zakonodavne akte o provedbi besplatne dodjele industriji u četvrtoj fazi. Doneseni zakonodavni akti navedeni su u tablici 4.1. u Dodatku 4. priloženom radnom dokumentu službi Komisije. 3.1.3. Dražbovna prodaja emisijskih jedinica Od treće faze dražbovna prodaja primarni je način raspodjele emisijskih jedinica u ETS-u EU-a te na nju otpada 57 % ukupne količine emisijskih jedinica. Uređena je Uredbom Komisije (EU) br. 1031/2010 (Uredba o dražbama), kojom su utvrđeni raspored, upravljanje i drugi aspekti načina održavanja dražbi kako bi se osigurao otvoren, transparentan, usklađen i nediskriminirajući postupak. U trećoj fazi dražbe su se održavale na sljedećim dražbovnim platformama: ·European Energy Exchange AG (EEX), koja je djelovala kao zajednička dražbovna platforma za 25 država članica koje sudjeluju u zajedničkom postupku nabave. Na njoj se provode dražbe i za Poljsku (koja je izuzeta iz zajedničkog postupka nabave, ali još nije odredila vlastitu dražbovnu platformu) te, od lipnja 2019., za Island, Lihtenštajn i Norvešku (nakon što je Sporazum o EGP-u izmijenjen kako bi se Islandu, Lihtenštajnu i Norveškoj omogućilo sudjelovanje u Sporazumu o zajedničkoj nabavi za potrebe korištenja zajedničke dražbovne platforme); ·EEX, koja je zastupala Njemačku kao zasebna dražbovna platforma; ·ICE Futures Europe (ICE), koja je zastupala Ujedinjenu Kraljevinu kao zasebna dražbovna platforma do kraja 2020.

Određeno je da će platforma EEX ponovno biti zajednička dražbovna platforma od 2021., pri čemu nije bilo većih promjena u pogledu sudjelovanja na dražbama. U trećoj fazi održano je više od 1 800 dražbi, a do 30. lipnja 2021. održano je znatno više od 1 900 dražbi. U t abl ici 3. daje se pregled količine emisijskih jedinica koje su EEX i ICE prodali na dražbi do 30. lipnja 2021., uključujući rane dražbe općih emisijskih jedinica. Godina Opće emisijske jedinice Emisijske jedinice za zrakoplovstvo 2012. 89 701 500 2 500 000 2013. 808 146 500 0 2014. 528 399 500 9 278 000 2015. 632 725 500 16 390 500 2016. 715 289 500 5 997 500 2017. 951 195 500 4 730 500 2018. 915 750 000 5 601 500 2019. 588 540 000 5 502 500 2020. 778 505 000 7 505 000 2021. (do 30. lipnja 2021.) 308 326 000 1 343 000 Izvor: EEX Nakon što je rezerva za stabilnost tržišta postala operativna u siječnju 2019., došlo je do znatnog smanjenja ponude emisijskih jedinica raspoloživih za dražbu. Dražbe su uglavnom provedene bez poteškoća, a konačne dražbovne cijene bile su u velikoj mjeri usklađene s cijenama na sekundarnom tržištu. U trećoj fazi od više od 1 800 dražbi ukupno ih je poništeno 15 jer nije postignuta cijena rezerve ili zato što je ukupna količina ponuda bila manja od količine koja se prodaje na dražbi u skladu s pravilima Uredbe o dražbama. Slika 2. pruža pregled konačnih dražbovnih cijena na tržištu ugljika u EU-u od 2013. Izvor: EEX Broj sudionika u dražbama općih emisijskih jedinica u trećoj fazi naveden je u Dodatku 5. radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću. Dražbovne platforme pravodobno objavljuju detaljne rezultate svake dražbe na namjenskim internetskim stranicama. Dodatne informacije o provedbi dražbi, uključujući informacije o sudjelovanju, omjeru obuhvaćenosti i cijenama, dostupne su u izvješćima zemalja sudionica koja se objavljuju na internetskim stranicama Komisije . Države članice, Ujedinjena Kraljevina te Island, Lihtenštajn i Norveška u trećoj su fazi od dražbi ukupno ostvarili više od 68 milijardi EUR prihoda (vidjeti tablice 5.1., 5.2. i 5.3. u priloženom radnom dokumentu službi Komisije). Samo 2020. ostvareno je više od 19 milijardi EUR ukupnih prihoda od dražbi, a u prvoj polovini 2021. 13,9 milijardi EUR. U Direktivi o ETS-u EU-a propisano je da bi države članice trebale najmanje 50 % prihoda od dražbi, uključujući sve prihode od emisijskih jedinica raspodijeljenih za potrebe solidarnosti i rasta te sve prihode od emisijskih jedinica izdanih za zrakoplovstvo, iskoristiti za potrebe u području klime i energije. Prema informacijama koje su države članice dostavile Komisiji, procijenjeno je da je 2020. za potrebe u području klime i energije iskorišteno približno 72 % prihoda od dražbi te približno 75 % (56,5 milijardi EUR) ukupnih prihoda tijekom treće faze. Iako je mali udio tog iznosa (približno 3 % ukupnih prihoda od 2013.) potrošen na međunarodnoj razini, najveći dio prihoda od dražbi u trećoj fazi potrošen je na potrebe EU-a u području klime i energije (uglavnom na energiju iz obnovljivih izvora, energetsku učinkovitost te istraživanje i razvoj). U praksi su države članice potrošile više za potrebe u području klime i energije nego što iznose njihovi prihodi od dražbi. 3.1.4. Odstupanje od trgovanja svim jedinicama na dražbi za proizvodnju električne i toplinske energije U trećoj se fazi u skladu s člankom 10.c Direktive o ETS-u EU-a odstupalo od općeg pravila za prodaju na dražbi radi potpore ulaganjima u modernizaciju elektroenergetskog sektora u nekoliko država članica s nižim dohotkom. Besplatne emisijske jedinice iz članka 10.c izuzete su iz količine koju bi pojedinačna država članica u suprotnom prodala na dražbi. S obzirom na to da je besplatna dodjela emisijskih jedinica proizvođačima električne energije na temelju članka 10.c uključivala državnu potporu, nacionalni programi uspostavljeni za provedbu odstupanja iz članka 10.c odobreni su u okviru pravila o državnim potporama te podliježu zahtjevima iz smjernica o državnim potporama. Ukupna vrijednost prijavljene potpore ulaganjima na temelju članka 10.c u razdoblju od 2009. do 2020. iznosi više od 13,1 milijardu EUR. Kako prikazuje slika 3. , 83 % tog iznosa bilo je namijenjeno za modernizaciju i nadogradnju infrastrukture (najviše za modernizaciju elektrana na ugljen i plin te elektroenergetskih i toplinskih mreža). Ostala ulaganja odnosila su se na postizanje diversifikacije kombinacije izvora energije i razvoj čiste tehnologije. Izvor: GU za klimatsku politiku Slika 4. prikazuje broj emisijskih jedinica u skladu s člankom 10.c dodijeljenih za razdoblje 2013.–2019. po državama članicama EU-a (za 2020. nisu dodijeljene emisijske jedinice).

Izvor: GU za klimatsku politiku Tablica 6.1. u Dodatku 6. radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću prikazuje broj emisijskih jedinica koje su države članice koje ispunjavaju uvjete besplatno dodijelile proizvođačima električne energije u trećoj fazi. Tablica 6.2. u Dodatku 6. prikazuje maksimalan broj emisijskih jedinica po godinama koji će se dodijeliti na temelju članka 10.c. Emisijske jedinice u skladu s člankom 10.c koje nisu dodijeljene u trećoj fazi mogu se prodati na dražbi ili se mogu, u skladu s Direktivom o ETS-u EU-a, dodijeliti u četvrtoj fazi za ulaganja u skladu s člankom 10.c koja se odabiru u okviru natječajnog postupka ili prenijeti u Fond za modernizaciju. Slika 5. prikazuje količine emisijskih jedinica u skladu s člankom 10.c iz svake godine treće faze koje su dodijeljene, prodane na dražbi ili prenesene u četvrtu fazu. Izvor: GU za klimatsku politiku U razdoblju od 2013. do 2019. ukupno je dodijeljeno približno 74 % raspoloživih emisijskih jedinica iz članka 10.c. Većina preostalih emisijskih jedinica prodana je na dražbi, a samo mala količina (približno 0,5 %) prenesena je u četvrtu fazu. Broj nedodijeljenih emisijskih jedinica koje su države članice prodale na dražbi (ili planirale prodati na dražbi) na temelju odstupanja iz članka 10.c u trećoj fazi prikazan je u tablici 6.3. u Dodatku 6. priloženom radnom dokumentu službi Komisije. Prijelazna besplatna dodjela na temelju članka 10.c Direktive o ETS-u EU-a i dalje će biti dostupna u četvrtoj fazi, ali uz snažnije odredbe o transparentnosti te s mogućnošću da države članice koje ispunjavaju uvjete upotrijebe sve ili dio dodjela na temelju članka 10.c za podupiranje ulaganja u okviru Fonda za modernizaciju. Bugarska, Rumunjska i Mađarska odlučile su nastaviti primjenjivati odstupanje iz članka 10.c u četvrtoj fazi te izrađuju nacionalne okvire za provedbu te odredbe, koje Komisija treba odobriti u skladu s pravilima o državnim potporama. Druge države članice koje ispunjavaju uvjete odlučile su da će emisijske jedinice za četvrtu fazu prodati na dražbi ili prenijeti u Fond za modernizaciju. Broj emisijskih jedinica za četvrtu fazu koje će se upotrijebiti na temelju odstupanja iz članka 10.c, prenijeti u Fond za modernizaciju ili prodati na dražbi prikazan je u tablici 6.4. u Dodatku 6. radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću. 3.1.5. Program NER 300 U trećoj fazi program NER 300 bio je opsežan program financiranja za inovativne demonstracijske projekte proizvodnje energije s niskim emisijama ugljika. Bio je usmjeren na demonstraciju tehnologija za hvatanje i skladištenje ugljika i inovativnih tehnologija upotrebe energije iz obnovljivih izvora sigurnih za okoliš na komercijalnoj razini u EU-u. NER 300 financirao se iz monetizacije 300 milijuna emisijskih jedinica iz rezerve za nove sudionike (NER). Sredstva su se dodjeljivala za projekte odabrane u dva kruga poziva na podnošenje prijedloga u prosincu 2012. i srpnju 2014. Potpora iz programa NER 300 u iznosu od 2,1 milijarde EUR dodijeljena je za ukupno 38 projekata za energiju iz obnovljivih izvora i jedan projekt za hvatanje i skladištenje ugljika u 20 država članica. Do 30. lipnja 2021. osam projekata bilo je operativno: projekt proizvodnje energije iz biomase Verbiostraw u Njemačkoj, projekt kopnene vjetroelektrane Windpark Handalm u Austriji, projekti odobalnih vjetroelektrana Veja Mate i Nordsee One u Njemačkoj, projekt pametne električne mreže Puglia Active Network u Italiji, projekti plutajućih odobalnih vjetroelektrana Vertimed u Francuskoj i Windfloat u Portugalu te projekt koncentrirane solarne energije Minos u Grčkoj. Dva projekta, talijanski projekt proizvodnje energije iz biomase BEST i švedski projekt kopnene vjetroelektrane Windpark Blaiken, smatraju se dovršenima. Pripreme za daljnja četiri projekta odabrana nakon drugog poziva na podnošenje prijedloga napreduju. Međutim, zbog pandemije bolesti COVID-19 izmijenjeni su datumi njihova pokretanja. Zbog teškoća sa sufinanciranjem prema zahtjevima programa NER 300 i izazovne gospodarske i političke situacije za 23 projekta nije prikupljeno dovoljno dodatnih sredstava te su oni povučeni iz programa, čime je oslobođeno ukupno gotovo 1,5 milijardi EUR. Izmjenom Odluke o programu NER 300 2017. odobreno je ponovno ulaganje sredstava oslobođenih iz otkazanih projekata u okviru prvog poziva za podnošenje prijedloga (708,7 milijuna EUR) namijenjeno za projekte koji se podupiru u okviru postojećih financijskih instrumenata, energetskih demonstracijskih projekata u okviru instrumenta InnovFin i Dužničkog instrumenta u okviru Instrumenta za povezivanje Europe, kojima upravlja Europska investicijska banka. Ti projekti i s njima povezani portfelji uspješno pokazuju da uspostavljeni mehanizam mješovitih sredstava učinkovito funkcionira. Potpuna dodjela neisplaćenih sredstava u okviru programa 300 NER očekuje se do kraja 2022. Preostala nepotrošena sredstva iz drugog kruga poziva na podnošenje prijedloga bit će usmjerena u Inovacijski fond. U Inovacijski fond dosad je preneseno 746,6 milijuna EUR. U Dodatku 7. priloženom radnom dokumentu službi Komisije dostupno je više informacija o programu NER 300. 3.1.6. Inovacijski fond U Inovacijskom fondu u okviru ETS-a EU-a dražbovnom prodajom 450 milijuna emisijskih jedinica prikupljeno je najmanje 20 milijardi EUR za razdoblje 2020.–2030. To ga čini jednim od najvećih programa na svijetu koji ima za cilj financirati komercijalne demonstracije inovativnih tehnologija s niskom razinom emisije ugljika i industrijskih rješenja za dekarbonizaciju europskih energetski intenzivnih industrija, inovativne obnovljive izvore energije, skladištenje energije te hvatanje i skladištenje ugljika. Zajedno s Europskom izvršnom agencijom za klimu, infrastrukturu i okoliš objavila je prve pozive za podnošenje prijedloga u okviru Inovacijskog fonda 2020. Pozivi su, u svim državama članicama te u Islandu i Norveškoj, potaknuli velik interes poduzeća svih veličina koja traže sredstva za svoje inovativne projekte čiste tehnologije u različitim sektorima. U okviru poziva za velike projekte za 70 najbolje rangiranih projekata (od 311 prijava) upućen je poziv na dostavu cjelovitog prijedloga za drugu fazu do 23. lipnja 2021. Pristiglo je 66 cjelovitih prijedloga za koje se tražila potpora od otprilike 6 milijardi EUR od ukupno raspoloživih financijskih sredstava u okviru tog poziva od milijardu EUR. Rezultati procjene bit će dostupni u četvrtom tromjesečju 2021.

Poziv za male projekte zatvoren je 10. ožujka 2021. s 232 pristigle prijave. Za financiranje su odabrana 32 mala projekta, za koje je u srpnju 2021. upućen poziv za fazu pripreme dodjele bespovratnih sredstava u ukupnom iznosu od 118 milijuna EUR. Uspješni projekti nalaze se u 12 država članica te u Islandu i Norveškoj, a njima će se smanjiti emisije stakleničkih plinova u energetskom i industrijskom sektoru. Za instrument Pomoć pri razvoju projekata u okviru Inovacijskog fonda odabrano je 15 velikih projekata, za koje su u okviru tog instrumenta ukupno namijenjena 4 milijuna EUR. 3.1.7. Fond za modernizaciju Fond za modernizaciju ključni je instrument financiranja u okviru ETS-a EU-a, uspostavljen radi podupiranja dekarbonizacije u državama članicama središnje i istočne Europe. U četvrtoj fazi u njemu je prikupljeno približno 25 milijardi EUR od dražbovne prodaje više od 643 milijuna emisijskih jedinica. Fond za modernizaciju počeo je s radom u siječnju 2021. U prvom dvogodišnjem ciklusu isplate potvrđeno je šest višegodišnjih programa u Mađarskoj, Poljskoj i Češkoj u ukupnom iznosu od 304 milijuna EUR. Ti programi uključuju ulaganja u energiju iz obnovljivih izvora, energetsku učinkovitost, pametne električne mreže te razvoj energetskih mreža i energetskih zajednica. Tablica 7.3. u Dodatku 7. priloženom radnom dokumentu službi Komisije prikazuje ukupni broj emisijskih jedinica po državama članicama korisnicama u četvrtoj fazi. 3.1.8. Nadoknada neizravnih troškova ugljika Uz besplatnu dodjelu koja obuhvaća izravne emisije države članice mogu nekim industrijama koje su veliki potrošači električne energije dodijeliti državnu potporu radi nadoknade troškova ugljika koji proizlaze iz neizravnih emisija, odnosno viših cijena električne energije zbog toga što proizvođači električne energije prenose troškove kupnje emisijskih jedinica na potrošače. Kako bi se zajamčila usklađena primjena nadoknade neizravnih troškova ugljika u državama članicama i smanjilo narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, Komisija je donijela smjernice za državne potpore u okviru ETS-a EU-a. Prvo izdanje tih smjernica odnosilo se na neizravne troškove nastale u razdoblju od 2013. do 2020., a naknadno su revidirane kako bi se njima obuhvatilo razdoblje 2021.–2030. U ovom izvješću detaljno su opisani izdaci država članica 2020. za neizravne troškove nastale 2019. na temelju prvog izdanja smjernica. Podaci o nadoknadi neizravnih troškova nastalih 2020. još nisu dostupni. Države članice koje odluče započeti ili i dalje nadoknađivati neizravne troškove nastale 2021. i poslije na temelju revidiranih smjernica moraju obavijestiti Komisiju o svojim programima. Sve veći broj država članica počeo je nadoknađivati neizravne troškove. Komisija je dosad odobrila 16 programa u 15 država članica. Poljska i Rumunjska prvi su put počele nadoknađivati neizravne troškove 2020. Komisija je odobrila novi češki program u studenome 2020. i novi talijanski program u srpnju 2021. I Češka i Italija počet će nadoknađivati neizravne troškove 2021. (za troškove nastale 2020.). Direktivom o ETS-u EU-a utvrđuje se da bi u roku od tri mjeseca od kraja svake godine države članice s uspostavljenim programom nadoknade neizravnih troškova trebale u lako dostupnom obliku objaviti ukupni iznos nadoknade dodijeljen po sektorima i podsektorima. U t abl ici 4. sažeto su prikazani podaci koje su države članice objavile o nadoknadi isplaćenoj 2020. za neizravne troškove nastale 2019. Ti su podaci uspoređeni s prihodima od dražbi 2019. Država članica Nadoknada isplaćena 2020. za neizravne troškove nastale 2019. (u milijunima eura) Broj korisnika (postrojenja) Prihodi od prodaje na dražbi 2019. (ne uključuju emisijske jedinice za zrakoplovstvo; u milijunima eura) Postotak prihoda od prodaje na dražbi potrošen na nadoknadu neizravnih troškova MRR 546 902 3146,1 17,4 % BE (FL) 89,4 108 353,5 30,9 % BE (WL) 20 31 MRR 110,1 93 435,6 25,3 % MRR 42,2 48 503,3 8,3 % MRR 0,66 1 83,7 0,7 % MRR 4 10 244,4 4,1 % MRR 266,4 302 711,6 37,4 % MRR 74,6 61 217,4 34,3 % MRR 61 204 1225,2 5,0 % MRR 10,6 4 16,8 63,0 % MRR 76,6 (340,9 PLN) 25 2545,9 3 % MRR nije dostupno 44 747,9 nije dostupno UK 57,25 (50,9 GBP) 61 nije dostupno nije dostupno Ukupna vrijednost nadoknade za neizravne troškove koju je 13 država članica isplatilo 2020. za troškove nastale 2019. iznosila je najmanje 1,358 milijuna EUR, što je više nego dvostruko više u odnosu na iznos isplaćen 2019. (za troškove nastale 2018.). To znatno povećanje prije svega je povezano s povećanjem cijena ugljika. Većina programa nema fiksni proračun, nego se nadoknada temelji na stvarnim neizravnim troškovima. Nadalje, u formuli za izračun nadoknade utvrđene u smjernicama o državnim potporama navodi se da države članice pri izračunu isplaćene nadoknade moraju upotrijebiti prosječnu terminsku cijenu emisijskih jedinica u godini t – 1. To znači da se za izračun nadoknade neizravnih troškova nastalih 2019. upotrebljavaju terminske cijene iz 2018. U razdoblju od 2018. do 2019. cijena ugljika koja se upotrebljavala kao osnova za nadoknadu porasla je s približno 6 EUR na približno 16 EUR. U jednoj odredbi o transparentnosti u Direktivi o ETS-u EU-a određeno je da države članice koje su u bilo kojoj godini na nadoknadu neizravnih troškova potrošile više od 25 % prihoda od prodaje na dražbi moraju objaviti izvješće u kojem se navode razlozi premašivanja tog iznosa. Godine 2020. najmanje pet država članica premašilo je ograničenje od 25 %, a 2019. nijedna država članica to nije učinila. Nadalje, prosječni udio ukupnog iznosa nadoknade u usporedbi s ukupnim prihodima od prodaje na dražbi znatno se povećao: do 13,7 % u 2020. u odnosu na 7,9 % u 2019. Rastom cijena ugljika povećavaju se i prihodi od prodaje na dražbi i nadoknada neizravnih troškova i stoga bi relativni udio trebao ostati sličan. Međutim, 2019. više cijene ugljika nisu dovele do većih prihoda od prodaje na dražbi jer je to bila prva godina u kojoj je rezervom za stabilnost tržišta smanjena količina emisijskih jedinica prodanih na dražbi. Godine 2019. na dražbi je prodano otprilike 30 % manje emisijskih jedinica nego 2018. Stoga je pri usporedbi neizravnih troškova nastalih 2019. i 2018. (nadoknada isplaćena 2020. odnosno 2019.) važno uzeti u obzir činjenicu da se za utvrđivanje iznosa nadoknade upotrebljavaju buduće cijene ugljika. S obzirom na to da je prosječna cijena u godini t – 1 više porasla nego što se povećao prihod od prodaje na dražbi, povećao se i relativni udio nadoknade u odnosu na prihode od prodaje na dražbi. Smanjenje prihoda od prodaje na dražbi glavni je razlog koji države članice navode kako bi objasnile veći udio prihoda od prodaje na dražbi u potrošnji na nadoknadu neizravnih troškova ugljika 2020. Usporedba prihoda od prodaje na dražbi u 10 država članica koje su dodijelile nadoknadu 2019. i 2020. (za troškove nastale 2018. odnosno 2019.) pokazuje da su se prihodi smanjili za približno 4,2 % jer je rezervom za stabilnost tržišta smanjena količina za prodaju na dražbi. Drugi je razlog činjenica da neke države članice imaju relativno visok udio industrija koje su veliki potrošači električne energije, a stoga i relativno visok iznos nadoknade neizravnih troškova. S obzirom na to da ne ispuštaju izravno CO2, te industrije nemaju bitnu ulogu u podjeli prihoda od prodaje na dražbi između država članica koja se temelji na povijesnim emisijama. Naposljetku, u državama članicama s povijesno niskim emisijama zbog relativno niskougljične kombinacije izvora energije postoji trend relativno povećanih udjela prihoda od prodaje na dražbi koji se koriste za nadoknadu neizravnih troškova. Stoga se može zaključiti da su viši iznosi nadoknada 2020. povezani s povećanjem cijena ugljika. Činjenica da su se udjeli nadoknade povećali može se objasniti time što se za određivanje nadoknade upotrebljava terminska cijena ugljika i time što su se smanjili prihodi od prodaje na dražbi jer je rezervom za stabilnost tržišta smanjena količina za prodaju na dražbi. 3.1.9. Međunarodne jedinice U trećoj fazi sudionici ETS-a EU-a mogli su svoje obveze u okviru ETS-a EU-a ispuniti upotrebom međunarodnih jedinica iz mehanizma čistog razvoja i zajedničke provedbe u okviru Kyotskog protokola. Te su jedinice financijski instrumenti koji predstavljaju tonu CO2 uklonjenog ili smanjenog iz atmosfere u okviru projekta za smanjenje emisija. Sudionici su mogli upotrijebiti međunarodne jedinice do kraja ciklusa usklađivanja 2020. u skladu s kvalitativnim i kvantitativnim standardima. Jedinice se nisu izravno predavale, nego su se razmjenjivale za emisijske jedinice ETS-a EU-a.

Na početku treće faze analitičari tržišta procijenili su da će količina međunarodnih jedinica obuhvaćenih pravima korištenja tijekom druge i treće faze (2008.–2020.) iznositi približno 1,6 milijardi jedinica. Do 1. svibnja 2021. ukupno je iskorišteno ili razmijenjeno približno 1,57 milijardi međunarodnih jedinica, što je gotovo 98 % procijenjenog maksimuma. U trećoj fazi ukupno je razmijenjeno samo približno 506 milijuna međunarodnih jedinica. Cjelovit pregled predaje i razmjene međunarodnih jedinica dostupan je u tablicama 8.1., 8.2. i 8.3. u Dodatku 8. radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću. U skladu s Direktivom o ETS-u EU-a od ciklusa usklađivanja 2021. međunarodne jedinice više se ne mogu upotrijebiti za usklađenost s ETS-om EU-a. Time se osigurava smanjenje emisija u EU-u, čuva okolišni integritet sustava i onemogućuje prekomjerna ponuda kako bi se održala njezina troškovna učinkovitost. 3.2. Potražnja: emisijske jedinice povučene iz optjecaja 3.2.1. Smanjenje emisija Od početka treće faze 2013. emisije iz stacionarnih postrojenja obuhvaćenih ETS-om EU-a (elektrane i proizvodna postrojenja) smanjile su se za gotovo 29 %, što je pridonijelo ukupnom smanjenju od približno 43 % od uspostave sustava 2005. Na temelju podataka zabilježenih u Registru EU-a verificirane emisije iz stacionarnih postrojenja iznosile su 2020. 1,355 milijuna tona CO2eq, što je smanjenje od 11,4 % u odnosu na 2019. Kao što je prikazano u tablici 5. , smanjenje emisija uglavnom je ostvareno u proizvodnji električne i toplinske energije, u okviru čega su se emisije smanjile za više od 15 % u odnosu na 2019., što je odraz i smanjene potrošnje električne energije zbog pandemije bolesti COVID-19 i prethodno utvrđenih trendova dekarbonizacije. To uključuje i prelazak s upotrebe ugljena na proizvodnju u plinskim elektranama i zamjenu fosilnih goriva obnovljivim izvorima energije. Emisije iz industrijskih postrojenja smanjene su za 7 %, što je najveće pojedinačno smanjenje od početka treće faze, a BDP u 27 država članica EU-a smanjio se za 6 % zbog pandemije.



Godina 2011. 2012. 2013. 2014. 2015. 2016. 2017. 2018. 2019. 2020. Ukupne verificirane emisije 1 904 1 867 1 908 1 814 1 803 1 751 1 755 1 683 1 530 1 355 Promjena u odnosu na godinu x – 1 –2,0 % 2,2 % –4,9 % –0,6 % –2,9 % 0,2 % –4,1 % –9,1 % –11,4 % Verificirane emisije iz proizvodnje električne i toplinske energije 1 261 1 254 1 191 1 100 1 091 1 046 1 036 964 822 696 Promjena u odnosu na godinu x – 1 –0,5 % –5,0 % –7,7 % –0,8 % –4,1 % –1,0 % –7,0 % –14,7 % –15,3 % Verificirane emisije iz industrijskih postrojenja 643 613 717 714 712 704 719 719 708 659 Promjena u odnosu na godinu x – 1 –4,7 % 17,0 % –0,4 % –0,3 % –1,1 % 2,0 % 0,1 % –1,6 % –7,0 % Stopa rasta realnog BDP-a u 27 država članica EU-a + Ujedinjenoj Kraljevini 1,8 % –0,4 % 0,3 % 1,8 % 2,3 % 2,0 % 2,6 % 2,0 % 1,6 % –6 % Izvor: EUTL, podaci o BDP-u prema Eurostatu (šifra tablice: tec00115, pristupljeno u srpnju 2021.). Verificirane emisije iz zrakoplovstva zasebno su navedene u poglavlju 4. Smanjenje emisija 2020., koje je odraz i učinaka pandemije bolesti COVID-19, smanjilo je potražnju za emisijskim jedinicama, što je utjecalo na ukupni višak emisijskih jedinica na tržištu ugljika u EU-u i dovelo do blagog povećanja u odnosu na 2019. (vidjeti poglavlje 3.2.2.). Kako prikazuje slika 6. , najvažniji izvori energije tijekom treće faze bili su kameni ugljen, lignit (i sub-bitumenski ugljen) i prirodni plin. Na te tri skupine zajedno otpada približno 75 % emisija iz fosilnih goriva svake godine, ali očito je da se udio kamenog ugljena smanjuje, a udio prirodnog plina povećava. To je bilo izraženije 2019. i 2020.: emisije iz kamenog ugljena te su dvije godine činile samo 16 % ukupnih emisija (što je smanjenje u odnosu na 29 % u 2013.), emisije iz prirodnog plina 2020. iznosile su 35 % (što je povećanje u odnosu na 24 % u 2013.), a emisije iz lignita neznatno su se smanjile s najvećeg iznosa od 27 % u 2014. na 23 % u 2020. Slično kao i ranijih godina, u posljednjoj godini treće faze među drugim značajnim izvorima energije uglavnom su bili rafinerijski plin (i ostali procesni plinovi) i druge vrste fosilnih goriva, koji su činili 8,4 %, odnosno 6,8 % ukupno prijavljenih emisija povezanih s izgaranjem. Na temelju izvješća u skladu s člankom 21. koja su države članice dostavile 2021. emisije s nultom stopom iz biomase smanjile su se sa 150 Mt u 2019. na 142 Mt u 2020., sličnu razinu kao 2018.

Upotrebu biomase prijavilo je 2 163 od 9 623 postrojenja (22,5 % svih postrojenja u okviru ETS-a EU-a koja podnose izvješća). Ukupne emisije iz biomase 2020. približno su deset puta niže od emisija iz fosilnih goriva u okviru sektora obuhvaćenih ETS-om EU-a. Emisije iz biomase bez nulte stope i dalje su minimalne (iznose približno 0,9 Mt CO2eq) i čine manje od 0,1 % ukupnih emisija u okviru ETS-a EU-a. Od 1. siječnja 2022. na emisije iz biomase s nultom stopom u okviru ETS-a EU-a primjenjivat će se novi kriteriji u pogledu održivosti i uštede emisija stakleničkih plinova na temelju Direktive 2018/2001 (Direktiva o energiji iz obnovljivih izvora) . Time će se osnažiti postojeći kriteriji za pogonska biogoriva i druga tekuća biogoriva u ETS-u EU-a te će se uvesti novi kriteriji za krutu i plinovitu biomasu. Slika 7. prikazuje postrojenja kategorije A, B i C i odgovarajuće emisije koje potječu iz biomase prijavljene u trećoj fazi. Ne uključuje fazu apsorpcije i neto vrijednost emisija.

Raščlamba verificiranih emisija ETS-a koje nisu CO2 iz stacionarnih postrojenja u trećoj fazi prema vrsti stakleničkih plinova (N2O i PFC-i) nalazi se u tablici 9.1. u Dodatku 9. priloženom radnom dokumentu službi Komisije. U 2020. dobrovoljno je poništeno 92 812 emisijskih jedinica. U trećoj fazi do kraja lipnja 2021. ukupno je zabilježeno 498 435 dobrovoljno poništenih emisijskih jedinica. Većinu poništenih emisijskih jedinica u trećoj fazi odobrili su vlasnici računa u registrima Njemačke, Švedske, Norveške, Nizozemske i Ujedinjene Kraljevine. 3.2.2. Ravnoteža ponude i potražnje Na početku treće faze u ETS-u EU-a postojala je velika strukturna neravnoteža između ponude i potražnje emisijskih jedinica u iznosu od 2,1 milijarde emisijskih jedinica. Kako bi pokušala riješiti problem te neravnoteže, Komisija je 2014. odgodila dražbovnu prodaju 900 milijuna emisijskih jedinica za 2014., 2015. i 2016. na razdoblje 2019.–2020., što je bila kratkoročna mjera, a kao dugoročno rješenje uspostavila je rezervu za stabilnost tržišta 2015. Mehanizmom rezerve za stabilnost tržišta količine za prodaju na dražbi usklađuju se prema unaprijed definiranim pragovima ukupnog broja emisijskih jedinica u optjecaju (TNAC) kako bi se održavala ravnoteža tržišta ugljika. U razdoblju od 2018. do 2019., kad je rezerva za stabilnost tržišta postala operativna, višak je znatno smanjen, s 1,65 milijardi na približno 1,385 milijardi emisijskih jedinica. U 2020. višak se zbog manje potražnje povećao na 1,579 milijardi emisijskih jedinica. Očekuje se da će se dodatni višak iz 2020. apsorbirati u sljedeće dvije do četiri godine. Slika 8. prikazuje razvoj viška na europskom tržištu ugljika do kraja 2020. Izvor: GU za klimatsku politiku Pri reviziji ETS-a EU-a 2018. u funkcioniranje rezerve za stabilnost tržišta uvedene su velike promjene, kako je prikazano na slici 10.1. u Dodatku 10. radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću. U ovom izvješću objedinjeni su iznosi ponude i potražnje koji se objavljuju prema vremenskom rasporedu obveza izvješćivanja propisanih Direktivom o ETS-u EU-a i njezinim provedbenim odredbama. Slika 9. prikazuje sastav kumulativne ponude i potražnje 2020. Relevantni podaci objavljeni su i u komunikaciji Komisije o ukupnom broju emisijskih jedinica u optjecaju (TNAC) za potrebe rezerve za stabilnost tržišta . Ponuda (kumulativno, u milijardama) Potražnja (kumulativno, u milijardama) Izvor: GU za klimatsku politiku (* Konačna količina emisijskih jedinica koje nisu dodijeljene postrojenjima u skladu s člankom 10.a stavkom 7. Direktive 2003/87/EZ i emisijskih jedinica koje nisu dodijeljene postrojenjima zbog primjene članka 10.a stavaka 19. i 20. iste Direktive još nije bila dostupna u vrijeme dovršetka ovog izvješća.) Kako bi se omogućilo da rezerva za stabilnost tržišta postane operativna 2019., Komisija je od sredine svibnja 2017. redovno objavljivala ukupni broj emisijskih jedinica u optjecaju za prethodnu godinu . U svibnju 2021. peti je put objavljen ukupni broj emisijskih jedinica u optjecaju, a iznosio je 1 578 772 426 emisijskih jedinica . U skladu s komunikacijom emisijske jedinice ponovno su stavljene u rezervu za stabilnost tržišta, čime je smanjena količina emisijskih jedinica za prodaju na dražbi 2021. i 2022. Zbog načina funkcioniranja ETS-a EU-a 2020. i 2021., ukupnog broja emisijskih jedinica u optjecaju i revidiranog zakonodavstva količine za prodaju na dražbi 2021. smanjile su se za gotovo 40 %, što je približno 320 milijuna emisijskih jedinica. Na sličan će se način smanjiti i količine za prodaju na dražbi 2022. Tablica 10.1. u Dodatku 10. priloženom radnom dokumentu službi Komisije prikazuje informacije o doprinosima rezervi za stabilnost tržišta po državama članicama od 2019. kad je postala operativna do kraja 2021. Komisija je 2021. provela prvi pregled rezerve za stabilnost tržišta u okviru šire inicijative o jačanju ETS-a EU-a. Pregled je pokazao da rezerva za stabilnost tržišta ispunjava svoju svrhu, odnosno da se njome smanjuje višak emisijskih jedinica i postiže stabilizacija tržišta ugljika u EU-u, čak i tijekom pandemije bolesti COVID-19. Problem povijesnih neravnoteža nastoji se riješiti rezervom za stabilnost tržišta od 2019., što je dovelo do unosa od gotovo milijardu emisijskih jedinica. To uključuje usklađivanje 264 milijuna emisijskih jedinica povučenih iz količina za prodaju na dražbi 2019., 397 milijuna emisijskih jedinica povučenih iz količina za prodaju na dražbi u razdoblju 2019.–2020. i više od 300 milijuna emisijskih jedinica koje će biti povučene iz količina za prodaju na dražbi u razdoblju 2020.–2021., što je 24 % viška u prethodnoj godini u svakom slučaju. Smanjenje emisija 2020. zbog krize uzrokovane bolešću COVID-19 dovest će do većeg unosa u rezervu za stabilnost tržišta u razdoblju 2021.–2022. u iznosu od 379 milijuna emisijskih jedinica. Očekuje se da će unosi u rezervu za stabilnost tržišta i dalje smanjivati ponudu na dražbi u narednim godinama, pri čemu će iznos viška i dalje biti viši od gornjeg praga, a posljedice pandemije bolesti COVID-19 utjecat će na potražnju. Stoga će se rezervom za stabilnost tržišta i dalje pokušavati riješiti problem povijesne neravnoteže nastale na tržištu ugljika u EU-a tijekom druge i treće faze uz istodobno nastojanje da se ublaže učinci šoka u pogledu potražnje uzrokovanog pandemijom. 4. ZRAKOPLOVSTVO

Zrakoplovni sektor uključen je u ETS EU-a od 2012. Izvornim su zakonodavstvom bili obuhvaćeni svi dolazni letovi u EGP i odlazni letovi iz EGP-a. Međutim, kako bi podupro razvoj globalne tržišno utemeljene mjere Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva (ICAO) za smanjenje emisija iz zrakoplovstva, EU je obveze u okviru ETS-a EU-a privremeno ograničio na letove unutar EGP-a koje obavljaju zračni prijevoznici sa sjedištem u bilo kojoj zemlji. U listopadu 2016. skupština ICAO-a prihvatila je Rezoluciju o CORSIA-i, koja se treba početi primjenjivati 2021. CORSIA je sustav za neutralizaciju emisija ugljika u okviru kojeg se kupnjom i poništavanjem međunarodnih jedinica neto emisije iz međunarodnog zrakoplovstva nastoje stabilizirati na fiksnim razinama. S obzirom na to, Direktiva o ETS-u EU-a izmijenjena je 2017. kako bi se primjena ETS-a EU-a za zrakoplovstvo samo unutar EGP-a produljila do kraja 2023. Kao posljedica Sporazuma između EU-a i Švicarske o povezivanju njihovih tržišta ugljika (vidjeti poglavlje 7.) od 1. siječnja 2020. područje primjene ETS-a EU-a za zrakoplovstvo prošireno je na sve odlazne letove iz EGP-a u Švicarsku. Švicarska zauzvrat primjenjuje svoj ETS na sve letove prema zračnim lukama u EGP-u. Time se osiguravaju jednaki uvjeti na rutama u oba smjera. Na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji između EU-a i Ujedinjene Kraljevine, koji je sklopljen u prosincu 2020., a primjenjuje se od 1. siječnja 2021., ETS EU-a i dalje se primjenjuje na letove iz EGP-a u Ujedinjenu Kraljevinu, a novi ETS Ujedinjene Kraljevine primjenjuje se na letove iz Ujedinjene Kraljevine u zemlje EGP-a. Godine 2020. emisijske jedinice izdavane su u skladu s područjem primjene ETS-a EU-a za zrakoplovstvo unutar EGP-a, s proširenjem na Švicarsku. Besplatno je dodijeljeno nešto više od 32,5 milijuna emisijskih jedinica. To uključuje besplatnu dodjelu (nešto više od 31,7 milijuna emisijskih jedinica) i gotovo 0,8 milijuna besplatnih emisijskih jedinica dodijeljenih iz posebne rezerve za nove sudionike i brzorastuće operatere. Osim toga, operaterima zrakoplova pod nadležnošću nacionalnih administratora u zemljama EGP-a besplatno je dodijeljeno približno 0,5 milijuna švicarskih emisijskih jedinica za zrakoplovstvo u okviru ETS-a Švicarske. Na dražbi je 2020. prodano približno 9,2 milijuna emisijskih jedinica za zrakoplovstvo. U trećoj fazi ETS-a EU-a (2013.–2020.) količina emisija iz zrakoplovstva povećavala se svake godine do 2020., kad je taj trend zaustavljen zbog pandemije bolesti COVID-19. U razdoblju od 2013. do 2019. količina emisija iz letova obuhvaćenih ETS-om EU-a povećala se za 27,5 %. Zbog pandemije i povezanih ograničenja putovanja 2020. količina verificiranih emisija operatera zrakoplova pod nadležnošću zemalja EGP-a naglo se smanjila za 63 % u odnosu na 2019., tako da je dosegnuta količina od 24,9 milijuna tona CO2 u okviru ETS-a EU-a i 0,3 milijuna tona u okviru ETS-a Švicarske (25,2 milijuna tona CO2 u t abl ici 6. u nastavku). To znači da je 2019. bila godina s najvećim emisijama iz zrakoplovstva dosad. U t abl ici 6. sažeto su prikazane verificirane emisije, besplatna dodjela i količine za prodaju na dražbi za zrakoplovni sektor od početka treće faze. Godina 2012. 2013. 2014. 2015. 2016. 2017. 2018. 2019. 2020. 2021. Verificirane emisije (u milijunima tona ekvivalenta CO2) 84 53,5 54,8 57,1 61,5 64,4 67,5 68,2 25,2 Promjena verificiranih emisija u odnosu na godinu x – 1 – 2,5 % 4,1 % 7,7 % 4,8 % 4,8 % 1 % –63 % Besplatna dodjela (27 država članica EU-a + Ujedinjena Kraljevina + Island, Lihtenštajn i Norveška

+ Švicarska za 2020. i 2021.) 173,8 32,4 32,4 32,1 32,0 33,1 31,3 31,3 32,5 17,3 Besplatna dodjela iz posebne rezerve za nove sudionike i brzorastuće operatere 0 0 0 0 0 1,1 1,1 1,0 0,8 0,3 Količine emisijskih jedinica prodanih na dražbama 2,5 0 9,3 16,4 6,0 4,7 5,6 5,5 9,2 1,3 Izvori: EUTL, GU za klimatsku politiku Količine emisijskih jedinica za zrakoplovstvo koje su prodane na dražbi u razdoblju 2013.–2015. odraz su odluke suzakonodavaca iz 2014. o „zaustavljanju sata” i ograničavanju klimatskih obveza samo na letove unutar EGP-a. Usklađivanje za zrakoplovni sektor odgođeno je za 2013. Za emisije iz zrakoplovstva u razdoblju od 2013. do 2014. usklađivanje je provedeno u razdoblju od siječnja do travnja 2015. Uključivanje zrakoplovnog sektora u ETS EU-a imalo je velik utjecaj na okolišnu učinkovitost sustava u cjelini u trećoj fazi. Do 2020. operateri zrakoplova predali su 308 milijuna emisijskih jedinica za zrakoplovstvo i 139 milijuna općih emisijskih jedinica. Broj općih emisijskih jedinica pokazuje da je zrakoplovni sektor morao kupovati velike količine emisijskih jedinca od stacionarnih postrojenja, čime je općenito pridonio strogosti i ambicijama ETS-a EU-a. Znatan utjecaj pandemije bolesti COVID-19 na međunarodno zrakoplovstvo odrazio se i na CORSIA-u. Globalne emisije iz zrakoplovstva smanjile su se 2020. za više od 54 % u odnosu na razine iz 2019. U kontekstu tog utjecaja zrakoplovna je industrija, uz potporu brojnih zemalja sudionica ICAO-a, uspješno zatražila prilagodbu osnovne vrijednosti CORSIA-e s početnog prosjeka emisija u razdoblju 2019.–2020. na emisije 2019. za pilot-fazu (2021.–2023.). Budući da se ne očekuje da će se zrakoplovna industrija oporaviti prije 2023. (povratak na razinu prometa 2019.), tijekom pilot-faze CORSIA-e za zračne prijevoznike vjerojatno neće biti određene obveze neutralizacije ili će biti određeno samo nekoliko njih. Prema Direktivi o ETS-u EU-a Komisija je obvezna izvješćivati Europski parlament i Vijeće o općoj ambiciji i cjelokupnom okolišnom integritetu CORSIA-e. U skladu s člankom 3.d Direktive Komisija „provodi studiju o sposobnosti sektora zrakoplovstva da prenese troškove CO2 svojim kupcima […] s namjerom da se podnese prijedlog za povećanje postotka prodaje na dražbi”. U okviru šireg paketa za provedbu europskog zelenog plana objavljenog 14. srpnja 2021. i na temelju Direktive o ETS-u EU-a kako je izmijenjena 2017. Komisija je predložila izmjenu ETS-a EU-a za zrakoplovstvo . Procjena učinka priložena tom prijedlogu uključuje izvješće o procjeni CORSIA-e i studiju o prijenosu troška. Njime se CORSIA nastoji uključiti u pravo EU-a na način koji je u skladu s klimatskim ciljevima EU-a do 2030. 5. NADZOR TRŽIŠTA Tijekom treće faze ETS-a EU-a (2013.–2020.) uspostavljen je stabilan pravni okvir za nadzor tržišta ugljika u EU-u. Izvedenice emisijskih jedinica klasificirane su kao financijski instrumenti od početka ETS-a EU-a. Međutim, od siječnja 2018. i promptne emisijske jedinice klasificirane su kao financijski instrumenti na temelju Direktive o tržištima financijskih instrumenata (MiFID). Klasifikacija emisijskih jedinica odražava se u nizu sekundarnih zakonodavnih akata, uključujući Uredbu o dražbama, radi nadzora primarnog tržišta (dražbi). Stoga sve trgovanje emisijskim jedinicama podliježe istom režimu koji se primjenjuje na financijska tržišta EU-a. Glavna pravila financijskog tržišta koja se primjenjuju na trgovanje emisijskim jedinicama jesu sljedeća: ·Direktiva i Uredba o tržištima financijskih instrumenata (MIFID II/MIFIR), u kojima su utvrđeni zahtjevi u pogledu odobrenja za mjesta trgovanja i financijske posrednike (investicijska društva), važni zahtjevi za izvješćivanje i transparentnost kako bi se izbjegla zlouporaba tržišta te pravila o nadzoru i suradnji između nadležnih nacionalnih tijela, ·Uredba o zlouporabi tržišta, u kojoj se navode EU-ova pravila prema kojima se zabranjuju razne vrste zlouporabe tržišta, kao što su trgovanje na temelju povlaštenih informacija i manipuliranje tržištem u okviru praksi kao što su širenje lažnih informacija ili glasina. Uredba o zlouporabi tržišta primjenjuje se na sve sudionike na tržištu, neovisno o tome odvija li se zlouporaba u EU-u ili izvan njega,

·Direktiva o sprečavanju pranja novca, kojom su utvrđene važne mjere zaštite od pranja novca i financiranja terorizma. Tržište nadziru financijska tijela 27 država članica, koje koordinira europski regulator, Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA). U skladu s pravilima financijskog tržišta mjesta trgovanja i investicijska društva podliježu strogim zahtjevima u pogledu izvješćivanja i transparentnosti. To nadležnim tijelima u državama članicama omogućuje da prate način trgovanja sudionika na tržištu. Osim toga, Uredba o zlouporabi tržišta obvezuje sudionike na tržištu da bez odgode prijave sumnjive narudžbe i transakcije. Nacionalna tijela imaju ovlast poduzeti korektivne mjere ili odrediti kazne ako smatraju da određeno ponašanje dovodi do zlouporabe tržišta. Pravila financijskog tržišta važno su jamstvo cjelovitosti i transparentnosti tržišta ugljika u EU-u. Dosad je uspostavljeni okvir dobro funkcionirao i ključno je osigurati da se pravila pravilno provode. ESMA svake godine objavljuje procjenu veličine europskih tržišta, uključujući tržište ugljika. U najnovijoj procjeni za 2020. ESMA je izračunala da vrijednost ukupne aktivnosti trgovanja emisijskim jedinicama iznosi približno 687 milijardi EUR. Od tog ukupnog iznosa daleko najveći dio čine izvedenice emisijskih jedinica. Većina transakcija provedena je na mjestima trgovanja (otprilike 95 %), a samo mali udio provodio se izvan uređenog tržišta. Izvedenice imaju ključnu ulogu jer operaterima obuhvaćenima ETS-om omogućuju fleksibilne načine upravljanja rizikom u pogledu cijene ugljika. Te ugovore nude burze i financijski posrednici koji slobodno mogu „upakirati” emisijske jedinice u razne financijske proizvode, ovisno o potrebama na tržištu i utvrđenom zakonskom okviru. Pandemija bolesti COVID-19 utjecala je na sva tržišta 2020., pa tako i na tržište ugljika u EU-u. U jeku krize cijena emisijskih jedinica pala je s prosječne cijene od 24,84 EUR u 2019. na 14,71 EUR. Unatoč tome, cijene ugljika brzo su se vratile na prijašnje razine. Analitičari tržišta istaknuli su da je rezerva za stabilnost tržišta znatno povećala otpornost tržišta na velike šokove u potražnji, kao što je šok prouzročen globalnom pandemijom. Mnogo je čimbenika koji mogu utjecati na cijenu emisijskih jedinica . Vodeći analitičari tržišta kao čimbenike posebno ističu rezervu za stabilnost tržišta, koja apsorbira višak na tržištu, i očekivanja sudionika na tržištu u pogledu dugoročnih politika. Na tržištu ugljika razmatraju se buduća kretanja te se predviđaju buduće promjene zakonodavstva. U skladu s povećanim klimatskim ambicijama za 2030., koje su utvrđene u Europskom zakonu o klimi, zahtijeva se niže ograničenje emisija u okviru ETS-a EU-a, što bi smanjilo ponudu emisijskih jedinica. Prema analitičarima, sudionici na tržištu već uzimaju u obzir tu očekivanu promjenu. Subjekti koji podliježu usklađenosti s ETS-om i dalje su dominantna kategorija i na primarnom i na sekundarnom tržištu. Broj ponuditelja koji ispunjavaju uvjete za prodaju na dražbi na zajedničkoj dražbenoj platformi neznatno se povećao te je u prosincu 2020. bilo 90 sudionika. Velika većina sudionika bili su operateri (72 %), a ostatak su činila investicijska društva i kreditne institucije (18 %) te osobe izuzete od zahtjevâ iz MiFID-a (10 %). Na sekundarnom tržištu pravila u skladu s MiFID-om zahtijevaju da mjesta trgovanja i investicijska društva izvještavaju nadležna tijela o pozicijama koje drže u emisijskim jedinicama. Ukupna raščlamba pozicija koje u emisijskim jedinicama drže sudionici na tržištu, uključujući investicijska društva, također je javno dostupna te se na tjednoj osnovi objavljuje na internetskim stranicama ESMA-e. Ta izvješća dobar su pokazatelj raspodjele količina među sudionicima na tržištu te pokazuju da investicijski fondovi, koji se mogu povezati sa spekulativnim ponašanjem, trenutačno drže mali udio u ukupnim pozicijama na tržištu. Početak četvrte faze obilježila je znatna promjena na sekundarnom tržištu. Najveći dio trgovanja na sekundarnom tržištu prije se odvijao na platformi za razmjenu ICE Futures Europe, koja ima sjedište u Ujedinjenoj Kraljevini. Platforma ICE London premjestila je 7. lipnja 2021. trgovanje emisijskim jedinicama EU-a (i promptnim emisijskim jedinicama i izvedenicama) u svoju podružnicu ICE Endex u Nizozemskoj. Trgovanje na platformi ICE Endex podliježe nadzoru Nizozemske uprave za financijska tržišta. Zbog porasta cijena energije 2021. cijene ugljika i režim nadzora tržišta ugljika u EU-u opet su postali predmet interesa. Opće je mišljenje da su glavni uzrok porasta rekordne cijene plina na svjetskoj razini, a da povećana cijena ugljika ima znatno manji učinak. Komunikacija Komisije od 13. listopada 2021. pokazuje da je učinak porasta cijene plina na cijenu električne energije devet puta veći od učinka porasta cijene ugljika. Pravedno određivanje cijena i cjelovitost tržišta ugljika u EU-a zajamčeni su stabilnim sustavom nadzora, koji se primjenjuje i na druga financijska tržišta. Neovisno o tome, Komisija je najavila da će od ESMA-e zatražiti da dodatno poboljša praćenje razvoja tržišta ugljika u EU-u. 6. PRAĆENJE, IZVJEŠĆIVANJE I VERIFIKACIJA EMISIJA Za treću fazu (2013.–2020.) i razdoblje nakon nje zahtjevi ETS-a EU-a za praćenje, izvješćivanje, verifikaciju i akreditaciju usklađeni su u Uredbi o praćenju i izvješćivanju i Uredbi o akreditaciji i verifikaciji. Sustav praćenja u okviru ETS-a EU-a osmišljen je kao modularni pristup u okviru kojeg se operaterima omogućuje visoka razina fleksibilnosti radi osiguravanja isplativosti, uz istodobno osiguravanje visoke razine pouzdanosti podataka o emisijama koje se prate. U tu svrhu operateri mogu primjenjivati nekoliko metoda praćenja („na temelju izračuna” ili „na temelju mjerenja” te iznimno „nadomjesne pristupe”), uključujući kombinaciju metoda za pojedine dijelove postrojenja. Kad je riječ o operaterima zrakoplova, dopušteni su samo pristupi na temelju izračuna, pri čemu je potrošnja goriva ključni parametar koji je potrebno izračunati za letove obuhvaćene ETS-om EU-a. Zahtjev na temelju Uredbe o praćenju i izvješćivanju prema kojem postrojenja i operateri zrakoplova moraju imati plan praćenja koji je odobrilo odgovarajuće nadležno tijelo onemogućuje im proizvoljan odabir metoda praćenja i vremensku promjenjivost. (Detaljan pregled praćenja koje se primjenjuje u zemljama sudionicama ETS-a EU-a dostupan je u poglavlju 11.1. Dodatka 11. priloženom radnom dokumentu službi Komisije.) Uredbom o akreditaciji i verifikaciji uveden je usklađen pristup akreditaciji verifikatora na razini EU-a. Verifikatori moraju od nacionalnog akreditacijskog tijela pribaviti akreditaciju za provedbu verifikacija u skladu s Uredbom o akreditaciji i verifikaciji. Taj jedinstveni akreditacijski sustav verifikatorima omogućuje djelovanje u svim zemljama sudionicama, čime se u potpunosti iskorištavaju pogodnosti unutarnjeg tržišta i osigurava dostatna raspoloživost verifikatora u EU-u. (Detaljan pregled provedbe Uredbe o akreditaciji i verifikaciji u zemljama sudionicama ETS-a EU-a dostupan je u poglavlju 11.2. Dodatka 11. priloženom radnom dokumentu službi Komisije.) Nakon prvog ažuriranja Uredbe o praćenju i izvješćivanju i Uredbe o akreditaciji i verifikaciji 2018. radi poboljšanja, pojašnjenja i pojednostavnjenja pravila o praćenju, izvješćivanju, verifikaciji i akreditaciji te radi poboljšanja učinkovitosti sustava, od veljače 2019. u tijeku je drugo ažuriranje tih dviju uredbi. Cilj je bio riješiti neriješena pitanja, kao što je provedba preinačene Direktive o energiji iz obnovljivih izvora. To je dovelo do donošenja Provedbene uredbe Komisije 2020/2085 o izmjeni Uredbe o praćenju i izvješćivanju i Provedbene uredbe Komisije 2020/2084 o izmjeni Uredbe o akreditaciji i verifikaciji 14. prosinca 2020. Zemlje koje sudjeluju u ETS-u EU-a primjenjuju različite pristupe u pogledu nadležnih tijela zaduženih za njegovu provedbu. U nekim je zemljama uključeno nekoliko lokalnih tijela, a u drugima je provedba više centralizirana. (Detaljniji pregled administrativnih aranžmana u zemljama sudionicama ETS-a EU-a dostupan je u poglavlju 11.3. Dodatka 11. priloženom radnom dokumentu službi Komisije.) Organizacija upravljanja ETS-om EU-a u zemljama sudionicama tijekom treće se faze uglavnom pokazala učinkovitom. Kad je riječ o mjerama usklađenosti, u Direktivi o ETS-u EU-a predviđeno je da se za svaku tonu ispuštenog CO2 za koju emisijske jedinice nisu pravodobno predane plaća kazna od 100 EUR (indeksirano u skladu s inflacijom), koja se dodaje cijeni predaje. Ostale kazne koje se primjenjuju na kršenje provedbe ETS-a EU-a temelje se na nacionalnim odredbama koje je utvrdila svaka predmetna zemlja. (Detaljan pregled usklađenosti s ETS-om EU-a u zemljama sudionicama dostupan je u poglavlju 11.4. Dodatka 11. priloženom radnom dokumentu službi Komisije.) Učinkovitost sustava usklađivanja povećala se jer je Uredbom o praćenju i izvješćivanju zemljama omogućeno da elektroničko izvješćivanje učine obveznim. Tijekom treće faze više od polovine zemalja sudionica ETS-a EU-a izvijestilo je o korištenju elektroničkih predložaka za planove praćenja, izvješća o emisijama, izvješća o verifikaciji i/ili izvješća o poboljšanju. Druga polovina izvijestila je da za izvješćivanje u okviru ETS-a EU-a upotrebljava neku vrstu automatiziranog informatičkog sustava. Unatoč teškoj gospodarskoj situaciji zbog krize uzrokovane bolešću COVID-19, koja je utjecala na cikluse usklađivanja 2020. i 2021., razina usklađenosti s ETS-om EU-a u trećoj je fazi ostala konstantno vrlo visoka. Operateri odgovorni za više od 99 % emisija iz stacionarnih postrojenja i zrakoplovstva u većini su godina ispunili svoje zakonske obveze.

7. VEZA ETS-a EU-a i ETS-a ŠVICARSKE Pregovori o povezivanju ETS-a EU-a s tržištem ugljika u Švicarskoj zaključeni su tijekom 21. Konferencije stranaka Okvirne konvencije Ujedinjenih naroda o promjeni klime u prosincu 2015. Na temelju Odluke Vijeća (EU) 2017/2240 potpisan je Sporazum o povezivanju , koji se privremeno primjenjivao od 23. studenoga 2017. i koji je EU odobrio Odlukom Vijeća (EU) 2018/219 . EU i Švicarska Konfederacija razmijenili su instrumente o ratifikaciji 6. prosinca 2019. nakon što je Švicarska Konfederacija 5. prosinca 2019. Odlukom 2/2019 proširila svoj ETS na zrakoplovstvo Posljedično, Ugovor o povezivanju stupio je na snagu 1. siječnja 2020. Otad su emisije u ETS-u EU-a i ETS-u Švicarske 2020. obuhvaćene tim povezanim sustavima. Sporazum o povezivanju ne utječe na neovisnost ETS-a EU-a i ETS-a Švicarske. Oba sustava i dalje su neovisna, za razliku od sustava Islanda, Lihtenštajna i Norveške, koji su mehanizmima utvrđenima u Sporazumu o EGP-u potpunosti integrirani u ETS EU-a. U Sporazumu o povezivanju definirani su uvjeti i zahtjevi prema kojima su ta dva sustava povezana te je uspostavljen mehanizam koji je potreban kako bi se osiguralo ispunjavanje uvjeta povezivanja iz članka 25. Direktive o ETS-u EU-a . Uključivanje zrakoplovstva u Sporazum o povezivanju bilo je ključni uvjet EU-a. Na temelju članka 6. Sporazuma Švicarska za područje primjene, ograničenja i dodjelu emisijskih jedinica primjenjuje isti pristup kao i ETS EU-a. Švicarski domaći letovi i letovi iz Švicarske u EGP obuhvaćeni su ETS-om Švicarske, a letovi iz EGP-a u Švicarsku obuhvaćeni su ETS-om EU-a. Tako se omogućuje da Sporazum o povezivanju doprinosi okolišnom integritetu i ETS-a EU-a i ETS-a Švicarske. Kao što je prikazano u t abl ici 7. , kompatibilnost tih dvaju sustava nije pitanje veličine, nego kvalitativnih zahtjeva i razmatranja radi očuvanja integriteta povezanih tržišta ugljika i jednakih uvjeta za operatere. ETS EU-a ETS Švicarske Broj općih emisijskih jedinica prodanih na dražbi 2020. 778 505 000 265 000 (od kojih je 175 000 jedinica prodano na dražbi 2021. zbog otkazivanja dražbi 2020.) Broj emisijskih jedinica za zrakoplovstvo prodanih na dražbi 2020. 9 174 000 196 500 Broj općih emisijskih jedinica koje su besplatno dodijeljene 2020. 66 775 8544 4 391 331 Broj emisijskih jedinica za zrakoplovstvo koje su besplatno dodijeljene operaterima 2020. Emisijske jedinice za zrakoplovstvo EU-a za ETS EU-a Emisijske jedinice za zrakoplovstvo Švicarske za ETS Švicarske Emisijske jedinice za zrakoplovstvo Švicarske za ETS Švicarske Emisijske jedinice za zrakoplovstvo EU-a za ETS EU-a 32 486 017 501 278 570 696 473 521 Verificirane emisije stacionarnih postrojenja 2020. 1 355 141 953 4 874 278 Verificirane emisije zrakoplovnih operatera 2020. ETS EU-a ETS Švicarske ETS Švicarske ETS EU-a 24 917 481 299 610 283 329 366 102 Broj stacionarnih postrojenja 2020. 10 437 51 Broj zrakoplovnih operatera 2020. 352 3 Izvor: EUTL i Registar Švicarske Od stupanja na snagu Sporazuma o povezivanju obuhvaćene mogu biti emisije proizvedene u bilo kojem od tih sustava predajom emisijskih jedinica izdanih u bilo kojem od njih. Stoga operateri obaju sustava mogu pristupiti većem tržištu, što može omogućiti povećanje učinkovitosti. Kako bi se to omogućilo, uspostavljena je izravna veza, kako je propisano člankom 3. stavkom 2. Sporazuma, između registara obaju sustava radi prijenosa emisijskih jedinica s računa u jednom sustavu na račun u drugom sustavu. Nakon što je Sporazum o povezivanju stupio na snagu 2020., operateri (i stacionarnih postrojenja i zrakoplovni operateri) iskoristili su 642 413 emisijskih jedinica izdanih u okviru ETS-a Švicarske na osnovi veće fleksibilnosti koju omogućuje veza ETS-a EU-a i ETS-a Švicarske. U tablicama 8. i 9. u nastavku prikazan je učinak povezivanja ili mjera u kojoj su operateri za koje je nadležan ETS EU-a ( t abl ica 8. ) ili ETS Švicarske ( t abl ica 9. ) imali koristi od povezivanja upotrebom emisijskih jedinica izdanih u drugom sustavu kako bi ispunili svoje obveze predaje. U ETS-u EU-a stacionarna su postrojenja samo u vrlo maloj mjeri koristila emisijske jedinice iz ETS-a Švicarske za obveze usklađenosti: ispunila su 0,0044 % obveza upotrebom manje od 60 000 švicarskih općih emisijskih jedinica. Operateri zrakoplova obuhvaćeni ETS-om EU-a ispunili su 2,34 % obveza upotrebom švicarskih emisijskih jedinica za zrakoplovstvo, a opće emisijske jedinice nisu koristili. U ETS-u Švicarske stacionarna postrojenja ispunila su 0,19 % svojih obveza s pomoću emisijskih jedinica iz ETS-a EU-a. Suprotno tome, opće emisijske jedinice i emisijske jedinice za zrakoplovstvo iz ETS-a EU-a poslužile su za ispunjavanje više od 40 % obveza usklađenosti operatera zrakoplova obuhvaćenih ETS-om Švicarske jer su EU nekim operaterima koji su obuhvaćeni ETS-om Švicarske dodijeljene emisijske jedinice kako bi ispunili svoje obveze u pogledu emisija u okviru ETS-a EU-a. Prijenosi (opće emisijske jedinice i emisijske jedinice za zrakoplovstvo iz obaju sustava) Iz U Ukupno EU CH 977 065 CH EU 450 578 Bilanca 526 487

8. UČINCI PROVEDBE DIREKTIVE O ENERGETSKOJ UČINKOVITOSTI I NACIONALNIH ENERGETSKIH I KLIMATSKIH PLANOVA NA ETS EU-a U izvješću o tržištu ugljika treba uzeti u obzir učinke provedbe Direktive o energetskoj učinkovitosti i ukupni učinak politika i mjera uključenih u integrirane nacionalne energetske i klimatske planove (NECP-ovi) na rad ETS-a EU-a, uključujući ravnotežu ponude i potražnje emisijskih jedinica na tržištu ugljika u EU-u. U ovom je poglavlju riječ o tim dvjema temama. 8.1. Učinak provedbe Direktive o energetskoj učinkovitosti na ETS EU-a Između ETS-a EU-a i Direktive o energetskoj učinkovitosti postoji međusobna povezanost u nekoliko aspekata, posebno u području u kojem mjere politike utječu na energetsku učinkovitost operatera koji su obuhvaćeni sustavom ETS-a EU-a. U članku 8. Direktive o energetskoj učinkovitosti promiču se troškovno učinkovite mjere energetske učinkovitosti tako što se od velikih operatera zahtijeva da svake četiri godine provedu energetski pregled ili da se koriste certificiranim sustavom gospodarenja energijom ili upravljanja okolišem. To velikim operaterima pomaže u utvrđivanju gubitaka energije, potencijala za uštedu energije i troškovno učinkovitih mjera za smanjenje potrošnje energije. Ključna odredba Direktive o energetskoj učinkovitosti koja se izravno odnosi na postizanje ušteda energije jest članak 7., u kojem se od država članica zahtijeva da provedu mjere politike za postizanje ušteda energije. S obzirom na to da države članice mogu same odabrati na koje će se sektore usmjeriti, te mjere mogu biti povezane s obvezama u okviru ETS-a EU-a. Kad je riječ o potencijalnim učincima na sektore obuhvaćene ETS-om EU-a, mjere država članica mogu se razvrstati u četiri kategorije: ·mjere politike za energetsku učinkovitost koje se provode u sektorima koji nisu obuhvaćeni ETS-om EU-a i koje nisu izravno povezane sa sustavom, primjerice zamjena stare peći na ugljen učinkovitijim kotlom na biomasu, ·mjere za energetsku učinkovitost usmjerene na smanjenje potrošnje energije koja se isporučuje iz sektora obuhvaćenih ETS-om, kao što su sektori električne energije, centraliziranog grijanja i rafinerija koje proizvode gorivo za prijevoz i grijanje. To uključuje izolaciju zgrada s centraliziranim grijanjem, zamjenu električnih uređaja i mjere za učinkovitu potrošnju goriva u prometu. Iako se relevantne odluke ne odnose na postrojenja koja su obuhvaćena ETS-om EU-a, cjenovni signal za ugljik može potaknuti djelovanje sudionika na tržištu, pretežno potrošača, ·mjere politike kojima se promiče djelovanje koje vodi do promjene nositelja energije, primjerice zamjena električnog grijača solarnim grijačem (što dovodi do smanjenja potrošnje energije u sektoru obuhvaćenom ETS-om) ili zamjena plinskog kotla toplinskom crpkom (što dovodi do povećanja potrošnje energije u sektoru obuhvaćenom ETS-om), ·mjere politike kojima se promiče energetska učinkovitost osnovnih procesa u postrojenjima obuhvaćenima ETS-om EU-a. Posljednje navedene mjere u izravnoj su interakciji s ETS-om EU-a. U razdoblju 2014.–2020. Belgija, Nizozemska i Rumunjska izvijestile su o mjerama politike iz članka 7. usmjerenima na postrojenja obuhvaćena ETS-om, odnosno o dobrovoljnim sporazumima (Belgija i Nizozemska) ili ekvivalentnim mjerama (Rumunjska). Te su mjere bile zaslužne za visok udio kumulativnih ušteda energije koje su te zemlje prijavile za razdoblje 2014.–2018.: 61 % u Belgiji, 20 % u Nizozemskoj i 44 % u Rumunjskoj. Iako je u dobrovoljnim sporazumima propisano da se operateri trebaju obvezati da će nastojati postići ciljeve u pogledu energetske učinkovitosti ili ušteda energije, ti ciljevi nisu ograničeni na potrošnju energije obuhvaćenu ETS-om EU-a. U praksi je vjerojatno da će se većina uštede energije postići poboljšanjem energetske učinkovitosti u industrijskim procesima koji su obuhvaćeni ETS-om EU-a, ali dio ušteda može se postići u okviru potrošnje energije izvan sustava (npr. učinkovitost potrošnje goriva u prometu, energetska učinkovitost u uredima). Iako mjere većine država članica uključuju barem jednu mjeru politike koja je usmjerena na industrije obuhvaćene i ETS-om EU-a, u prijavljenim podacima o mjerama iz članka 7. ne razlikuje se udio ušteda iz industrija obuhvaćenih ETS-om i ušteda iz drugih (pod)sektora. Za razdoblje od 2014. do lipnja 2020. odredbe iz članka 7. stavka 4. Direktive o energetskoj učinkovitosti odnosile su se na povezanost s ETS-om EU-a: ·članak 7. stavak 4. točka (b) odnosio se na mogućnost koju su države članice mogle primijeniti pri izračunu iznosa potrebnih ušteda energije za razdoblje 2014.–2020. Iz izračuna su mogle u cijelosti ili djelomično isključiti količinu prodane energije upotrijebljene u industrijskim postrojenjima obuhvaćenima ETS-om EU-a. Tu je mogućnost iskoristilo 15 država članica, ·na temelju članka 7. stavka 4. točke (c) države članice mogu izvješćivati o uštedama energije postignutima na temelju mjera kojima se promiče energetska učinkovitost na strani ponude kao dijelu ušteda energije izračunanih u skladu s člankom 7. stavcima 2. i 3. Tu su mogućnost iskoristile samo tri države članice. Uštede energije postignute mjerama politike energetske učinkovitosti u okviru ETS-a smanjuju potražnju za emisijskim jedinicama. Učinak na emisije stakleničkih plinova mnogo je složeniji jer ograničenja u okviru ETS-a obuhvaćaju ukupnu količinu emisija svih obuhvaćenih subjekata, a rezervom za stabilnost tržišta rješava se problem neravnoteže između ponude i potražnje. Stoga uštede energije u sektorima koji su izravno uključeni u ETS ili koji su s njime neizravno povezani mogu pridonijeti smanjenju emisija ili snižavanju cijena ugljika. Isto tako, sudionicima se omogućuje smanjenje emisija uz niže troškove jer se mjerama politike o energetskoj učinkovitosti rješava problem tržišnih nedostataka i prepreka u provedbi troškovno učinkovitih mjera za uštedu energije, a ostvaruju se i dodatne pogodnosti. Nastavno na to, poticaj ETS-a EU-a u pogledu cijene ugljika doprinosi postizanju ciljeva EU-a i okvirnih nacionalnih ciljeva povećanja energetske učinkovitosti na temelju članka 3. 8.2. Učinak provedbe nacionalnih energetskih i klimatskih planova na ETS EU-a U 27 nacionalnih energetskih i klimatskih planova (NECP-ovi) koji su dovršeni 2019. pružen je pregled načina na koji države članice EU-a pristupaju prvoj fazi svoje tranzicije prema klimatskoj neutralnosti u razdoblju od 2021. do 2030. Procjena NECP-ova koju je Komisija izradila pokazala je da u skladu s postojećim i planiranim mjerama države članice planiraju smanjiti emisije za 41 % u odnosu na razine iz 1990., čime bi premašile prijašnji cilj EU-a da se do 2030. emisije smanje za 40 %. Ti planovi pokazuju i da gotovo sve države članice koje za proizvodnju električne energije upotrebljavaju ugljen postupno ukidaju njegovu upotrebu ili su odredile datume postupnog ukidanja. Ukupno 21 država članica više ne upotrebljava ugljen u proizvodnji električne energije ili se obvezala na postupno ukidanje upotrebe ugljena (uključujući lignit i treset) na određene datume utvrđene u NECP-ovima. U tom je kontekstu u NECP-ovima predviđeno da će se do 2030. upotreba ugljena smanjiti za 70 % u odnosu na 2015. i da će električna energija iz obnovljivih izvora do 2030. doseći 60 % proizvedene električne energije. Takva razvojna kretanja izravno bi utjecala na ETS EU-a, što bi potencijalno dovelo do znatnog smanjenja emisija iz energetskog sektora i naknadnog smanjenja potražnje za emisijskim jedinicama. Ta postupna ukidanja u okviru politika mogla bi sniziti cijene ugljika u ETS-u u mjeri u kojoj će ubrzati postupna ukidanja upotrebe ugljena potaknuta tržištem ugljika, a čije učinke neće neutralizirati rezerva za stabilnost tržišta. Procjena Komisije pokazala je i da bi udio energije iz obnovljivih izvora na razini EU-a u okviru postojećih i planiranih mjera mogao doseći 33,1–33,7 % do 2030., čime bi se premašio cilj za 2030. od najmanje 32 %. Daljnja ulaganja i reforme u području energije iz obnovljivih izvora utvrđeni u NECP-ovima pružaju potencijal za postizanje još većeg udjela. Kad je riječ o energetskoj učinkovitosti, potrebne su veće ambicije kako bi se postigao cilj za 2030. Iako konačni planovi i mjere planirane na razini EU-a ukazuju na veću osviještenost o tom pitanju, i dalje je potrebno uložiti znatne napore kako bi se nadoknadio zaostatak. Tim planovima i mjerama mogla bi se smanjiti potražnja za emisijskim jedinicama u mjeri u kojoj bi se njima utjecalo na sektore koji su izravno uključeni u ETS EU-a ili koji su s njime neizravno povezani. S druge strane, poticaj ETS-a EU-a u pogledu cijene ugljika doprinosi postizanju nacionalnih ciljeva u području energije iz obnovljivih izvora i povećanja energetske učinkovitosti utvrđenih u NECP-ovima. Od procjene konačnih NECP-ova koju je Komisija izradila u listopadu 2020. neke su države članice izmijenile i prilagodile svoje planove. Detaljnije informacije o učincima tih izmjena i prilagodbi dostupne su u Izvješću o djelovanju EU-a u području klime 2021. Sve države članice moraju dostaviti ažurirane NECP-ove u lipnju 2023. (u obliku nacrta) i 2024. (konačni planovi). U njima treba uzeti u obzir povećanu ambiciju u skladu s ciljem EU-a da se do 2030. neto emisije stakleničkih plinova smanje za najmanje 55 % u odnosu na 1990., pri čemu potencijalno treba uzeti u obzir veće ciljeve u području energetske učinkovitosti (uštede od 36–39 % u krajnjoj potrošnji energije i potrošnji primarne energije) i energije iz obnovljivih izvora (udio od 40 % obnovljivih izvora u kombinaciji izvora energije EU-a) za 2030., koje je Komisija predložila u okviru zakonodavnog paketa o provedbi europskog zelenog plana. Komisija će procijeniti sve ažurirane nacrte planova do kraja 2023., a konačne planove do kraja 2024. 9. ZAKLJUČCI I IZGLEDI