EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 18.11.2015. COM(2015) 574 final IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU Ocjena napretka država članica u postizanju nacionalnih ciljeva energetske učinkovitosti za 2020. i u provedbi Direktive o energetskoj učinkovitosti 2012/27/EU kako se zahtijeva člankom 24. stavkom 3. Direktive o energetskoj učinkovitosti 2012727/EU

{SWD(2015) 245 final}



Sadržaj 1. Uvod 2. Napredak prema cilju EU-a za povećanje energetske učinkovitosti do 2020. 3. Nacionalni ciljevi 4. Trendovi potrošnje energije i ocjena nacionalnih mjera prema sektorima 4.1. Industrija 4.2. Domaćinstva 4.3. Sektor usluga 4.4. Javni sektor 4.5. Sektor prometa 4.6. Sektor proizvodnje energije 4.7. Prenošenje EED-a 4.8. Financiranje 4.9. Uštede konačne energije 2016. zahtijevane Direktivom o energetskim uslugama 2006/32/EZ 5. ZAKLJUČAK Prilog I. Prilog II. 8





1.Uvod Strategijom energetske unije pozvalo se na temeljito promišljanje o energetskoj učinkovitosti i predložilo da je se počne smatrati samostalnim izvorom energije koji predstavlja vrijednost ušteđene energije. Usredotočivanjem na energetsku učinkovitost kao način smanjivanja potražnje za energijom ostvaruju se ciljevi sigurnosti opskrbe, konkurentnosti i održivosti te se dovodi do smanjenja troškova za potrošače i industriju. U Strategiji energetske unije potvrđuje se cilj povećanja energetske učinkovitost za 20 % do 2020., što znači manje od 1086 Mtoe konače potrošnje energije (FEC) ili manje od 1483 Mtoe potrošnje primarne energije (PEC). To su osnove za napredovanje prema smanjenju za najmanje 27 % do 2030., koje će se preispitati 2020. uzimajući u obzir cilj smanjenja za 30 %. Komisija je 2014. u svojoj Komunikaciji o energetskoj učinkovitosti (COM(2014) 520 završna verzija) zaključila kako će EU 2020. postići uštede energije od približno 18 – 19 %. Otada su države članice povećale svoje napore za provedbu zakonodavstva EU-a o energetskoj učinkovitosti i postavile ambicioznije ciljeve povećanja energetske učinkovitosti (kojima će se ušteda primarne energije za 2020. sada povećati na 17,6 %, dok je prošlogodišnjim ciljevima ostvareno samo 16,4 %). Na temelju toga Komisija ostaje optimistična u procjeni da će se cilj od 20 % ostvariti pod uvjetom da se postojeće zakonodavstvo EU-a u potpunosti provede, da države članice povećaju svoje ambicije i da se uvjeti za ulaganja u energetsku učinkovitost nastave poboljšavati u čitavoj Europi. U izvješću se daje ocjena napretka prema tom cilju te napretka u provedbi Direktive o energetskoj učinkovitosti 2012/27/EU. U njemu se nalaze i neke preporuke državama članicama, a temelji se na godišnjim izvješćima država članica i nacionalnim akcijskim planovima za energetsku učinkovitost. Izvješće je popraćeno radnim dokumentom službi Komisije u kojemu se nalaze detaljni opisi primijenjenih pokazatelja rezultata. 2.Napredak prema cilju EU-a za povećanje energetske učinkovitosti do 2020. Na razini EU-a postignut je znatan napredak u smanjenju potrošnje energije. U razdoblju od 2005. do 2013. konačna potrošnja energije ukupno se smanjila za 7 %. Potrošnja primarne energije smanjila se u istom razdoblju za 8 %, a prema preliminarnim procjenama taj se trend smanjenja na 1516 Mtoe nastavlja 2014. Konačna potrošnja energije u 28 država članica EU-a smanjila se s 1186 Mtoe, koliko je iznosila 2005., na 1102 Mtoe 2012., ali se 2013. povećala na 1105 Mtoe. To povećanje 2013. uglavnom je bilo zbog povećanja u Belgiji, Češkoj, Njemačkoj, Irskoj, Francuskoj, Mađarskoj, Nizozemskoj, Austriji, Slovačkoj i Ujedinjenoj Kraljevini. Potrošnja energije u industriji smanjila se u apsolutnim vrijednostima s 327 Mtoe 2005. na 275 Mtoe 2012. (16 %). Tom su trendu smanjivanja znatno doprinijeli gospodarska kriza, učinci restrukturiranja europskih gospodarstava i mjere za poboljšanje energetske učinkovitosti. Međutim, potrošnja energije u industriji povećala se na 277 Mtoe 2013. Do toga je došlo zbog povećanja u više industrijskih podsektora od čega je najveće bilo povećanje za 6 % u sektoru rudarstva i kamenoloma. U domaćinstvima se konačna potrošnja energije 2013. smanjila za 3 % u usporedbi s razinom iz 2005. U sektoru usluga konačna potrošnja povećala se za 6 % od 2005. do 2013., ali se dodana vrijednost ostvarena u tome sektoru u istom razdoblju povećala za 11 %, čime se ostvario poboljšani energetski intenzitet. Konačna potrošnja energije u prometu smanjila se u tom razdoblju za 6 %. Na promet je 2013. otpadao najveći udio konačne potrošnje energije (32 %). Slijedila su ga domaćinstva s 27 %, industrija s 25 % i sektor usluga s 14%. Na ostale sektore otpadalo je preostalih 2 %. Potrošnja primarne energije u 28 država članica EU-a smanjila se s 1709 Mtoe 2005. na 1567 Mtoe 2013. Preliminarne procjene pokazuju kako potrošnja primarne energije 2014. nastavlja padati na 1516 Mtoe. Međutim, u Belgiji, Danskoj, Njemačkoj, Estoniji, Francuskoj, Poljskoj, Portugalu i Slovačkoj 2013. je u usporedbi s 2012. došlo do povećanja u potrošnji primarne energije. Sveukupno gledajući, do tog je smanjivanja potrošnje primarne energije u 28 država članica EU-a od 2005. do 2013. došlo prvenstveno zbog pada konačne potrošnje energije, a na njega je utjecala i strukturna promjena sektora proizvodnje energije u smjeru električne energije iz obnovljivih izvora. Potrošnja energije u energetskom sektoru smanjila se za 13 %, a gubici u distribuciji smanjili su se u tom razdoblju za 8 %. Količina toplinske energije proizvedene kogeneracijskim postrojenjima u 28 država članica EU-a smanjila se za 9 %, s 46 Mtoe 2005. na 42 Mtoe 2013. 3.Nacionalni ciljevi Države članice utvrdile su 2013. nacionalne indikativne ciljeve povećanja energetske učinkovitosti. Otada su Austrija, Bugarska, Hrvatska, Cipar, Grčka, Mađarska, Italija, Slovačka i Španjolska u svojim nacionalnim akcijskim planovima za energetsku učinkovitost iz 2014. postavile ambicioznije ciljeve za konačnu potrošnju energije usmjeravajući se na znatnija smanjenja potražnje u domaćinstvima te industrijskom sektoru i sektorima usluga i prometa. Samo su Malta i Poljska Komisiji dostavile manje ambiciozne ciljeve konačne potrošnje energije. Cilj je energetske učinkovitosti potrošnju energije odvojiti, zahvaljujući povećanju učinkovitosti, od gospodarskog rasta. U tom kontekstu indikativni ciljevi koje su postavile Hrvatska, Cipar, Finska, Grčka, Italija, Portugal i Rumunjska nisu dovoljno ambiciozni jer je predviđena konačna potrošnja energije viša od prognoziranog rasta BDP-a od 2014. do 2020. S obzirom na potrošnju primarne energije, Cipar, Francuska, Grčka, Mađarska, Irska, Malta, Španjolska i Švedska postavile su u svojim nacionalnim akcijskim planovima za energetsku učinkovitost iz 2014. indikativne ciljeve koji su ambiciozniji u usporedbi s njihovim početnim ciljevima. Posebno su ambiciozne ciljeve, s obzirom na očekivani rast BDP-a u razdoblju 2014. – 2020., postavile Austrija, Belgija, Francuska, Njemačka, Malta, Nizozemska, Švedska i Ujedinjena Kraljevina. Bugarska, Hrvatska i Slovačka svoje su ambicije smanjile. U Hrvatskoj, Finskoj, Grčkoj i Rumunjskoj indikativnim će se ciljevima za potrošnju primarne energije za 2020. omogućiti povećanje potrošnje primarne energije stopom koja je viša od očekivanog prosječnog rasta njihovog BDP-a u razdoblju 2014. – 2020..

Nijedna država članica nije postavila dovoljno ambiciozne nacionale ciljeve povećanja energetske učinkovitost da bi se omogućilo postizanje cilja od 20 % na razini EU-a. U usporedbi s prognozama za 2020., zbroj tih nacionalnih indikativnih ciljeva odgovara uštedama primarne energije od 17,6 %. Iako to predstavlja dobrodošlo poboljšanje u usporedbi s prvim prijavljenim ciljevima, u usporedbi s prognozama za 2020. to je i dalje nedovoljno da bi se postigao cilj uštede 20 % primarne energije u EU-u. Međutim, podaci o nedavnom napretku govore u prilog tome da se može izvesti optimističniji zaključak. 4.Trendovi potrošnje energije i ocjena nacionalnih mjera prema sektorima Kako bi ocijenila napredak država članica prema njihovim indikativnim ciljevima povećanja energetske učinkovitosti, Komisija je analizirala njihove nacionalne akcijske planove za energetsku učinkovitost (NAPEU-i), godišnja izvješća i niz pokazatelja detaljnije opisanih u popratnom radnom dokumentu službi Komisije. Tom se analizom pokazalo da je većina država od 2005. do 2013. članica smanjila svoju potrošnju primarne energije i konačnu potrošnju energije stopom koja je bila viša od stope smanjenja koja im je potrebna u razdoblju od 2005. do 2020. da bi do 2020. ostvarile svoje ciljeve potrošnje primarne i konačne energije. Iznimke su: Belgija, Estonija, Francuska, Njemačka, Nizozemska, Poljska i Švedska (za potrošnju primarne energije) te Austrija, Belgija, Estonija, Francuska, Njemačka, Litva, Malta i Slovačka (za konačnu potrošnju energije). Intenzitet primarne energije od 2005. do 2013. u prosjeku se smanjio za cjelokupno gospodarstvo u svim državama članicama, osim u Estoniji. 4.1.Industrija Konačna potrošnja energije u industriji smanjila se u apsolutnim vrijednostima s 327 Mtoe, koliko je iznosila 2005., na 277 Mtoe 2013. (– 15 %). Smanjivanje između 2008. i 2012. može se objasniti smanjivanjem industrijske djelatnosti te promjenama strukture industrije. Međutim, tom je pozitivnom trendu najviše pridonijelo povećanje energetske učinkovitosti, i to gotovo triput većim utjecajem. Budući da se u većini država članica u sljedećim godinama očekuje gospodarski rast, bit će potrebni dodatni napori kako bi se osiguralo odvajanje potrošnje energije od gospodarskog rasta. Osim toga, nižim cijenama nafte i plina mogli bi se umanjiti motivi za ulaganja u energetsku učinkovitost u tom sektoru jer se time rok njihove otplate produžuje. Znatna je razlika između energetskog intenziteta industrije različitih država članica: energetski najintenzivnija država članica, Bugarska, troši sedam puta više energije od najmanje intenzivnih, Danske i Irske. Većina je država članica, uz iznimku Grčke, Mađarske, Irske i Latvije, od 2005. do 2013. smanjila energetski intenzitet u industrijskom i građevinskom sektoru. Europski sustav trgovanja emisijama bio je važan pokretač ulaganja u energetsku učinkovitost u energetski intenzivnim industrijskim sektorima. Nadalje, u većini država članica financijskim se poticajima i fiskalnim mjerama podupire energetska učinkovitost industrije. Dobrovoljni sporazumi još su jedan instrument zajedničke politike za industrijski sektor. Takve sporazume s industrijskim subjektima sklopilo je devet država članica: Belgija, Danska, Finska, Irska, Luksemburg, Nizozemska, Portugal, Švedska i Ujedinjena Kraljevina. Uštede energije u industrijskom sektoru ostvarene su i uz pomoć tržišno utemeljenih instrumenata, npr. u Italiji sustavom bijelih potvrda, a u Danskoj sustavom obveza uštede energije. Provedbom članka 8. stavka 4. Direktive o energetskoj učinkovitosti (EED), kojom se od velikih poduzeća zahtijeva da od 2015. nadalje provode energetske preglede, može se industrijskom sektoru pomoći u utvrđivanju isplativih mjera za poboljšanje energetske učinkovitosti. Međutim, približno polovina država članica još nije obavijestila Komisiju o nacionalnom zakonodavstvu kojim se prenosi taj zahtjev EED-a. Komisija je stoga protiv tih zemalja pokrenula postupak zbog povrede. Države članice ujedno moraju svoje politike usmjeriti na mala i srednja poduzeća kako bi im se uklonile tržišne prepreke i omogućilo iskorištavanje sveg preostalog potencijala za energetsku učinkovitost. 4.2.Domaćinstva Konačna potrošnja energije u domaćinstvima smanjila se u apsolutnim iznosima s 306 Mtoe, koliko je iznosila 2005., na 296 Mtoe 2013. (– 3 %), no nakon toga se malo povećala od 2012. do 2013. Do sveukupnog smanjenja uglavnom je došlo zahvaljujući mjerama za poboljšanje energetske učinkovitosti, posebno s obzirom na potrošnju energije za grijanje prostorija. Potrošnja energije po kvadratnom metru smanjila se u svim državama članicama od 2005. do 2013., osim u Italiji, gdje se povećala za 10 % ,i u Estoniji, gdje se nije promijenila. Ta niža potrošnja energije po kvadratnom metru može se objasniti strožim zahtjevima za energetsku učinkovitost zgrada, uređaja i tehnologija grijanja, djelomice zbog sve bolje provedbe Direktive o energetskoj učinkovitosti zgrada. Države članice nedavno su sastavile prvu dugoročnu strategiju obnove za čitav svoj fond nekretnina, kako je propisano člankom 4. EED-a. Iako u nekim strategijama nedostaju određene informacije, na primjer one o nestambenim zgradama, troškovima ulaganja i izvorima sredstava, očekuje se da će se kvaliteta tih dugoročnih strategija obnove poboljšati u njihovom sljedećem ažuriranju, koje je predviđeno za 2017. Kako bi se poboljšala kvaliteta obnove, instalateri i majstori moraju se osposobiti i moraju im se poboljšati vještine i iskustva koja se odnose na nove i učinkovitije tehnologije koje bi mogle zamijeniti postojeću opremu i postupke u gradnji i obnovi. Provedba nacionalnih planova kvalifikacije i osposobljavanja koji su sastavljeni u okviru projekta EU-a „BUILD UP Skills” već je 2013. i 2014. započela u 21 državi članici. Osim toga, u NAPEU-ima su opisane i druge nacionalne mjere osposobljavanja, ali su u tom području potrebni dodatni, ciljani napori. Energetskoj učinkovitosti u domaćinstvima pogoduje širok raspon političkih mjera, kao što su regulatorne i financijske/fiskalne mjere te mjere informiranja i podizanja osviještenosti, dobrovoljni sporazumi, infrastrukturna ulaganja (uvođenje pametnih brojila), tržišno utemeljeni instrumenti i druge. Regulatorne mjere uglavnom se odnose na provedbu Direktive o energetskoj učinkovitosti zgrada, uključujući minimalne zahtjeve energetskih svojstava i certifikate za nove i postojeće zgrade i preglede kotlova za zagrijavanje vode i klimatizacijskih sustava, te Direktive o ekološkom dizajnu, uključujući norme za energetsku učinkovitost uređaja i opreme. Financijske i fiskalne mjere kojima se podupiru povećanja energetske učinkovitosti uključuju bespovratna sredstva i subvencije. U nekoliko država članica (Francuska, Njemačka, Grčka, Nizozemska i Portugal) nude se i kreditni programi. Porezne olakšice za poboljšanja energetske učinkovitosti domaćinstava prijavljene su za Dansku, Finsku, Francusku, Njemačku, Grčku, Italiju, Nizozemsku i Portugal. Šest država članica (Austrija, Danska, Estonija, Njemačka, Nizozemska i Švedska) uvele su energetske poreze, čiji je cilj promjena ponašanja i ulaganja u energetsku učinkovitost. U domaćinstva u Austriji, Danskoj, Finskoj, Francuskoj, Grčkoj, Irskoj, Latviji, Ujedinjenoj Kraljevini te na Malti i Cipru uvode se pametna brojila. Kako bi se postigla godišnja ušteda od 1,5 % u potrošnji konačne energije, što se zahtijeva člankom 7. EED-a, sustavi obveza energetske učinkovitosti uglavnom su usredotočeni na domaćinstva. Ukupno je 16 zemalja donijelo ili planira donijeti sustave obveza energetske učinkovitosti. Većina je država članica odlučila primijeniti dopuštena izuzeća za postizanje najvećeg dozvoljenog sniženja od 25 % (osim Danske, Portugala i Švedske). Time se smanjuje iznos uštede energije koji će se ostvariti do 2020. Komisija ujedno uočava slabu provedbu tog članka u nekim zemljama jer se mnoge države članice oslanjaju na stare mjere, te je odgođena provedba prijavljenih mjera, očekivane su uštede precijenjene ili se nisu pravilno uzeli u obzir preklapajući učinci različitih politika. Stoga će Komisija pomno pratiti daljnju provedbu tog članka. Države članice moraju bolje informirati potrošače o mogućnostima energetske učinkovitosti i dodatno poboljšati uvjete za ulaganja privatnih potrošača kako bi se ubrzala trenutačno vrlo spora obnova postojećeg fonda nekretnina u Europi. U tom su sektoru potrebne ciljane mjere jer domaćinstva slabije reagiraju na povećanje cijena energije nego, primjerice, energetski intenzivna industrija. Osim toga, potrebne su usmjerenije mjere za osjetljive potrošače kako bi se učinkovito riješilo energetsko siromaštvo i povisio životni standard. Na primjer, korisne bi bile mjere poput beskamatnih kredita i rješavanja pitanja između najmoprimaca i iznajmljivača.

4.3.Sektor usluga Konačna potrošnja energije u sektoru usluga povećala se u apsolutnim iznosima s 144 Mtoe, koliko je iznosila 2005. na 153 Mtoe 2013. (6 %). Međutim, potrošnja energije rasla je sporije od dodane vrijednosti u istome razdoblju (11 %). Sveukupno gledajući, energetski intenzitet sektora usluga EU-a (normaliziran pomoću stupanj-dana grijanja) smanjio se za 4 % od 2005. do 2013., uglavnom u Austriji (20 %), Mađarskoj (26 %), Irskoj (37 %) i Portugalu (21 %), što je vrlo pozitivan trend. Međutim, Bugarska, Hrvatska, Finska, Grčka, Italija, Luksemburg i Španjolska svoj su energetski intenzitet 2013. povećali u usporedbi s 2005. Većina regulatornih mjera primijenjenih na domaćinstva odnose se i na sektor usluga. Budući da se očekuje kako će sektor usluga rasti, države članice morat će se dodatno angažirati u rješavanju vlastitih izazova da bi se taj pozitivan trend smanjenja energetskog intenziteta u čitavom EU-u nastavio. 4.4.Javni sektor Člankom 5. stavkom 1. EED-a od država članica zahtijeva se da obnove 3 % ukupne površine poda grijanih i hlađenih zgrada u vlasništvu i uporabi središnje vlasti, ili da ostvare ekvivalentne godišnje uštede. Osamnaest država članica provest će zahtjeve iz članka 5. primjenom alternativnih mjera (kao što su mjere kojima se stanare potiče da promijene svoje ponašanje): Ostale su se države odlučile za zadani pristup obnove 3 % ukupne površine poda. Države članice obvezne su u svojim godišnjim izvješćima izvijestiti o ukupnim površinama poda zgrada za koje nisu ispunjeni zahtjevi iz članka 5. stavka 1. EED-a i o obnovljenim površinama poda ili iznosima ušteda energije ostvarenima u skladu s člankom 5. stavcima 1. i 6. EED-a u prethodnoj godini. Većina država članica dostavila je neke informacije u svojim godišnjim izvješćima za 2015: Grčka, Francuska, Mađarska, Nizozemska i Slovenija nisu dostavile nikakve informacije o tome. Podaci o ukupnoj površini poda zgrada za koje se nisu ispunili zahtjevi energetskih svojstava u skladu s člankom 5. u većini su slučajeva navedeni, ali podaci o uštedama putem obnova (ili alternativnih mjera) zgrada u vlasništvu središnje vlasti, koji su obvezni od 1. siječnja 2014., u većini su godišnjih izvješća nedostajali ili nisu bili jasni. Stoga još nije moguće ocijeniti jesu li države članice 2014. ispunile svoje obveze u skladu s člankom 5. EED-a, no Komisija će pomno pratiti njegovu pravilnu provedbu. U skladu s člankom 6. EED-a, države članice moraju osigurati da središnja vlast kupuje samo visoko energetski učinkovite proizvode, usluge i zgrade. Sve su države članice predstavile mjere potrebne da se to ostvari, no u NAPEU-ima Belgije, Italije i Španjolske nedostajale su mjere kojima bi se na isto potaknula druga javna tijela. Komisija je pokrenula jednu studiju radi ocjenjivanja učinkovitosti te odredbe. Privremeni rezultati pokazuju da nisu svi zastupnici za javnu nabavu u potpunosti shvatili zahtjeve za energetsku učinkovitost u javnoj nabavi te da u nekim zemljama još nije dovršeno prenošenje zahtjeva iz članka 6. EED-a. Prema državama članicama, ostale prepreke uključuju: nedostatak vještina i praktičnog znanja o energetskoj učinkovitosti u javnoj nabavi u nadležnim tijelima, nedostatak jasnih smjernica i praktičnih alata te nejasne kriterije za ocjenjivanje u javnoj nabavi. Stoga će Komisija potražiti načine za bolju pomoć državama članicama u provedbi te odredbe. 4.5.Sektor prometa Konačna potrošnja energije u prometu u 28 država članica EU-a smanjila se s 370 Mtoe, koliko je iznosila 2005., na 349 Mtoe 2013. (– 6 %). Time se odražava povećanje od 4 % tijekom razdoblja 2005. – 2007., ali i brzo smanjenje nakon toga (– 9 % za razdoblje 2007. – 2013.). Procjenjuje se da je do približno 40 % smanjenja iz razdoblja 2007. – 2013. došlo zbog gospodarske krize, uz stabilizaciju putničkog prometa i pad teretnog prometa. Preostalih 60 % uglavnom je rezultat povećanja energetske učinkovitosti osobnih automobila, potaknutog strožim standardima u pogledu CO2 i ciljanim politikama prijevoza u državama članicama (koje su isto tako u nekim slučajevima prijavljene kao mjere u prometu u skladu s člankom 7. EED-a radi smanjivanja konačne potrošnje energije).. Najveća smanjenja konačne potrošnje energije u sektoru prometa u razdoblju 2005. – 2013. zabilježena su u Grčkoj, Irskoj i Španjolskoj. Potrošnja se malo povećala u Hrvatskoj, Finskoj i Njemačkoj, a znatno je povećanje zabilježeno u Litvi, Malti, Poljskoj, Rumunjskoj, Slovačkoj i Sloveniji. Udio javnog putničkog prometa povećao se 2013. u polovini država članica: Austriji, Belgiji, Hrvatskoj, Češkoj, Finskoj, Grčkoj, Mađarskoj, Luksemburgu, Nizozemskoj, Ujedinjenoj Kraljevini, Portugalu, Sloveniji, Španjolskoj i Švedskoj. U ostalim se državama članicama povećao udio osobnih automobila. Udio teretnog prometa željeznicom te unutarnjim vodenim putovima povećao se 2013. u Austriji, Belgiji, Danskoj, Finskoj, Njemačkoj, Italiji, Nizozemskoj, Portugalu, Rumunjskoj, Švedskoj i Ujedinjenoj Kraljevini u usporedbi s razinama iz 2005. Države članice podupiru učinkovitost u privatnom i javnom prijevozu poboljšavanjem učinkovitosti vozila i usklađenošću emisija CO2 sa standardima EU-a u pogledu CO2, prijelazom na ekološki prihvatljivija prometna sredstva (npr. željeznicu i druga sredstva javnog prijevoza) te obavješćivanjem i ponašanjem potrošača. U pogledu javnog prijevoza, Bugarska, Češka, Danska, Francuska, Italija, Latvija, Portugal, Švedska i Ujedinjena Kraljevina prijavili su u svojim NAPEU-ima mjere kojima se cilja na željeznički prijevoz. U Danskoj su utvrđeni zahtjevi za energetsku učinkovitost taksija. Produžavanje linija podzemne željeznice prijavile su Bugarska, Češka, Danska, Grčka i Italija. Poticanje promjene načina prometa i upotrebe javnog prijevoza ili vožnje biciklom i hodanja spominju Belgija, Irska i Portugal. Mjerama za privatni promet uključuju se povećanja učinkovitosti voznog parka, mjere kojima se podupire upotreba električnih automobila, automobila na vodik i onih koji su učinkovitiji u pogledu potrošnje goriva, razvoj biciklističkih staza i slično. Financijski poticaji za kupovinu energetski učinkovitih vozila osigurani su u Hrvatskoj, Luksemburgu i Španjolskoj (za električne automobile) te u Nizozemskoj, dok Danska nudi porezne olakšice vlasnicima električnih automobila i automobila na vodik te vlasnicima koji žele prijeći na vozilo s manjom potrošnjom goriva. Također se za Finsku, Nizozemsku (program osposobljavanja vozača) i Ujedinjenu Kraljevinu spominju mjere koje se odnose na ponašanje. U Francuskoj se planira i prijelaz na ekološki prihvatljivije oblike teretnog prometa, kao što su željeznički i pomorski promet te promet unutarnjim vodenim putovima. 4.6.Sektor proizvodnje energije Do smanjivanja potrošnje primarne energije tijekom proteklih godina došlo je zbog smanjivanja konačne potrošnje energije, provedbe europskog sustava trgovanja emisijama i strukturnih promjena u sektoru proizvodnje energije. Posljednjih je godina posebno došlo do strukturnih promjena s proizvodnje energije u termoelektranama na obnovljivije izvore energije. Učinkovitost sektora proizvodnje energije ključna je za ostvarivanje ciljeva povećanja energetske učinkovitosti za 2020. Energetska učinkovitost u sektoru proizvodnje energije snažno doprinosi sigurnosti opskrbe i dekarbonizaciji. Osim europskim sustavom trgovanja emisijama, usmjerenim politikama energetske učinkovitosti može se povećati energetska učinkovitost u tom sektoru npr. povećanjem udjela toplinske i električne energije proizvedene visokoučinkovitim kombiniranim postrojenjima za proizvodnju toplinske i električne energije (kogeneracija), centraliziranim grijanjem i hlađenjem te energijom iz obnovljivih izvora. Države članice posljednjih su godina povećale svoje napore u pogledu energije iz obnovljivih izvora. Kombinirani udio energije iz obnovljivih izvora u EU-u dostigao je 2013. 15 %, a procjene za 2014. ukazuju na udio od 15,3 %, čime se pridonosi sniženju potrošnje primarne energije jer većina obnovljivih izvora energije imaju stopostotnu učinkovitost pretvorbe. Člankom 24. stavkom 6. EED-a zahtijeva se od država članica da dostave podatke o toplinskoj i električnoj energiji proizvedenoj u termoelektranama i, posebno, kogeneracijom. Količina toplinske energije proizvedene kogeneracijskim postrojenjima u 28 država članica EU-a smanjila s 46 Mtoe, koliko je iznosila 2005., na 42 Mtoe 2013., odnosno za 9 %. S obzirom na povećanje učinkovitosti i doprinos industrijskoj produktivnosti, posebno su potrebni dodatni napori država članica za povećanje udjela visokoučinkovitih kogeneracijskih postrojenja. Člankom 14. EED-a utvrđuje se okvir za poticanje ulaganja u učinkovita centralizirana grijanja i hlađenja. Pozitivan trend vidljiv je u devet država članica, kod kojih se proizvodnja transformirane energije u postrojenjima za centralizirano grijanje u prosjeku povećala od 2005. do 2013. Međutim, kod preostalih 12 država članica s centraliziranim grijanjem vidljiv je trend smanjivanja. Zato je, kako bi se u sektoru proizvodnje energije u potpunosti iskoristio potencijal energetske učinkovitosti, potrebno i od najveće važnosti do kraja 2015. potpuno provesti članak 14. i sveobuhvatne ocjene država članica (u kojima se analizira njihov potencijal za primjenu visokoučinkovite kogeneracije i učinkovitog centraliziranog grijanja i hlađenja).





Okvir 1.: Dobri primjeri u državama članicama

4.7.Prenošenje EED-a Pravno prenošenje EED-a u mnogim državama članicama još nije dovršeno, čime se neke od njih sprečava u ostvarivanju njihovih indikativnih nacionalnih ciljeva za 2020., zaustavlja se odgovarajući razvoj tržišta energetske učinkovitosti i sprečava se potrošače i subjekte na tržištu u iskorištavanju svih prednosti energetske učinkovitosti. Potpuna i odgovarajuća provedba postojećeg zakonodavnog okvira energetske učinkovitosti ključna je za ostvarivanje energetskih i klimatskih ciljeva za 2020. u 28 država članica EU-a. U tu je svrhu Komisija pokrenula postupak zbog povrede kako bi se osiguralo potpuno i pravilno prenošenje. U tom su pogledu potrebni snažniji napori. Komisija je državama članicama do sada uputila 27 pisama opomene i 20 obrazloženih mišljenja zbog toga što nisu obavijestile Komisiju o svim nacionalnim zakonskim odredbama potrebnima za prenošenje svakog pojedinog zahtjeva iz EED-a. Osim toga, Komisija je pokrenula bilateralne kontakte sa svih 28 država članica te od njih traži opsežne informacije o provedbi članka 7. EED-a. 4.8.Financiranje Tržište energetske učinkovitosti nosi snažan potencijal za ulaganja, ali još uvijek je maleno, rascjepkano, (smatra se da je) riskantno, i (posebno u pogledu temeljitih obnova zgrada ili ulaganja u učinkovitost za čiju je otplatu potrebno više od tri godine) pretežno se oslanja na izravne ili neizravne subvencije. Europski strukturni i investicijski fondovi (ESIF) najveći su izvor financiranja tog područja u EU-u. U posljednjem višegodišnjem financijskom okviru (2007. – 2013.) EU je namijenio približno 6,1 milijardu EUR (2 % ukupnog Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) / Kohezijskog fonda) za prioritetnu temu „Energetska učinkovitost, kogeneracija, gospodarenje energijom”. Više od polovine tih sredstava EU-a (3,4 milijarde EUR) bilo je namijenjeno za energetsku učinkovitost javnih i stambenih zgrada. U razdoblju 2007. – 2013. 90 % potpore iz ESIF-a za energetsku učinkovitost bilo je pruženo putem bespovratnih sredstava, a krediti su predstavljali samo 8 % potpore EU-a. Na energetsku učinkovitost otpada i visok udio dostupnih sredstava za financijsko razdoblje 2014. – 2020. Procjenjuje se da će se od 45 milijardi EUR 13,3 milijardi EUR iskoristiti za potporu energetske učinkovitosti u javnim i stambenim zgradama, pri čemu će se pomoći gotovo jednom milijunu domaćinstava. Osim toga, 3,4 milijarde EUR bit će dodijeljeno za potporu energetskoj učinkovitosti poduzeća, pri čemu će se ciljati na mala i srednja poduzeća, čime će se povećati energetska učinkovitost više od 50 000 poduzeća. Međutim, za provođenje tih fondova bit će potrebni visokokvalitetni projekti i mobiliziranje privatnih sredstava kako bi se zadovoljile potrebe za ulaganjima u energetsku učinkovitost (više od 100 milijarda EUR godišnje). Stoga ESIF ima novi opis: Bespovratna sredstava smiju se koristiti samo za financiranje razlike u financiranju, tj. za troškove ulaganja u projekt koji se ne mogu pokriti očekivanim uštedama energije unutar razumnog roka, ili za rješavanje socijalnih pitanja, npr. energetskog siromaštva. Za smanjivanje troškova financiranja projekata koji su blizu da ostvare zaradu treba umjesto bespovratnih sredstava koristiti financijske instrumente. Javna i privatna sredstva moraju se koristiti zajednički kako bi se privukao privatni kapital i ostvarila veća ulaganja u energetsku učinkovitost, kao i više njih. U razdoblju 2014. – 2020. cilj je EU-a udvostručiti korištenje financijskih instrumenata u obliku kredita, jamstava i vlasničkog ulaganja. Očekuje se da će se tom promjenom potaknuti privatno financiranje i pomoći malim projektima koji prevladavaju u području energetske učinkovitosti. Osim toga, uspostavom Europskog fonda za strateška ulaganja (EFSU) 2015. osiguravaju se dodatna sredstva državama članicama i promicateljima projekata za poboljšavanje i unapređenje programa energetske učinkovitosti (uključujući i one koji se sufinanciraju iz ESIF-a) – posebno okupljanjem projekata u okviru većih ulagačkih aktivnosti. Sveukupni tržišni okvir poboljšao se za potrošačke i hipotekarne kredite, no glavni problemi u pogledu financiranja energetske učinkovitosti i dalje postoje. U EU-u na ulaganja utječu makroekonomski uvjeti i politika niske kamatne stope Europske središnje banke (ESB). Budući da većina europskih banaka ne nudi posebne proizvode za ulaganja u energetsku učinkovitost, može se zaključiti da kamatne stope koje se primjenjuju na kredite kojima se financiraju i mjere za poboljšanje energetske učinkovitosti slijede negativno kretanje kamatnih stopa banaka kakvo zadaje ESB. Na primjer, posljednji statistički podaci ESB-a pokazuju da potrošački krediti domaćinstvima (s kolateralom i/ili jamstvima) u kolovozu 2015. imaju stopu u rasponu od 3,30 % do 4,53 % (ovisno o tome je li ta stopa fiksna ili promjenjiva). Te su se stope posljednjih godina snizile za približno 22 %. Na tržištu nedostaje povjerenja u visoka ulaganja u energetsku učinkovitost kao posebnu „kategoriju imovine”. Takvo ulaganje i njegovo financiranje mora se temeljiti na široj osnovi, uključujući i „oslobođeni” tok novca sudionika (posljedica nižih troškova energije) i povišenu vrijednost imovine (posljedica njezine bolje energetske učinkovitosti) i mora se poduprijeti predvidljivim dugoročnim okvirom za ulaganja. 4.9.Uštede konačne energije 2016. zahtijevane Direktivom o energetskim uslugama 2006/32/EZ Direktivom 2006/32/EZ od država članica zahtijeva se da utvrde i nastoje ostvariti nacionalni indikativni cilj uštede energije od najmanje 9 % uštede konačne energije u 2016. Većina odredaba te Direktive u EED-u je zamijenjena preciznijim odredbama. Međutim, zahtjevi koji se odnose na cilj od 9 % neće biti stavljeni izvan snage do 2017. Tako se od država članica zahtijevalo da u svojim NAPEU-ima iz 2014. navedu podatke o svojim ciljevima uštede za 2016.: 19 država članica navodi da će se zahtijevane uštede ostvariti do 2016.; kod sedam država članica iz NAPEU-a nije jasno hoće li se ti ciljevi uštede ostvariti. 5.ZAKLJUČAK Izvješćem se pokazuje kako su države članice, osim niza političkih mjera EU-a (npr. ekološki dizajn, označivanje, europski sustav trgovanja emisijama (EU ETS), norme za automobile), uvele mjere za poboljšanje energetske učinkovitosti domaćinstava te industrijskog sektora i sektora usluga, prometa i proizvodnje energije. NAPEU-ima se pokazuje kako je većina država članica povećala svoje napore te ojačala postojeće ili uvela nove mjere za poboljšanje energetske učinkovitosti. Imajući na umu kako 28 država članica EU-a mora smanjiti godišnju potrošnju primarne energije u prosjeku za 11,9 Mtoe (2,7 Mtoe izraženo u konačnoj potrošnji energije) u odnosu na razinu iz 2013. kako bi se postigli njihovi ciljevi za 2020., može se zaključiti kako se, usprkos postignućima prethodnih godina, moraju uložiti dodatni napori posebno u građevinskom sektoru, sektoru prometa i sektoru proizvodnje energije. Na temelju pokazatelja rezultata za razdoblje 2005. – 2013. koji su upotrijebljeni u izvješću za analizu napretka u području energetske učinkovitosti vidljive su velike razlike među državama članicama. Međutim, većina ih se na europskoj razini poboljšala. Glavne su iznimke povećanje konačne potrošnje energije između 2012. i 2013. te smanjivanje količine toplinske energije proizvedene u kogeneracijskim postrojenjima između 2005. i 2013. Iako su neke države članice nedavno povećale svoje indikativne ciljeve povećanja energetske učinkovitost izražene potrošnjom primarne energije (na sveukupno 17,6 %), 28 država članica EU-a kao cjelina ne ispunjava zahtijevanu razinu od 20 %. Kako bi se popunio preostali iznos do cilja za 2020. izraženog u potrošnji primarne energije, države članice moraju intenzivirati svoje napore u smjeru postizanja ili nadmašivanja svojih nacionalnih ciljeva povećanja energetske učinkovitost za 2020. Vrijedi spomenuti kako su si neke države članice (Austrija, Belgija, Francuska, Njemačka, Malta, Nizozemska, Švedska i Ujedinjena Kraljevina) već postavile posebno ambiciozne ciljeve. Hrvatska, Finska, Grčka i Rumunjska, koje su s obzirom na očekivani rast BDP-a u razdoblju 2014. – 2020. postavile manje ambiciozne ciljeve, mogle bi imati koristi od ponovne ocjene načina na koji povećana energetska učinkovitost može povećati njihovu sigurnost opskrbe, konkurentnost i održivost. Mnoge su države članice sastavile uspješne strategije za smanjivanje svoje potrošnje primarne energije. Međutim, kako bi ostvarile svoje indikativne ciljeve potrošnje primarne energije za 2020., Belgija, Estonija, Francuska, Njemačka, Nizozemska, Poljska i Švedska svoju će potrošnju primarne energije morati u razdoblju 2014. – 2020. smanjivati većom stopom nego u razdoblju 2005. – 2013. Što se tiče konačne potrošnje energije, iz analize u ovom izvješću vidljivo je da se u većini država članica od 2005. naovamo pokazuje trend smanjivanja. Jasno je kako je tom trendu, osim politika energetske učinkovitosti, doprinijela i gospodarska kriza. Austrija, Belgija, Estonija, Francuska, Njemačka, Litva, Malta i Slovačka zadale su si ciljeve konačne potrošnje energije za 2020. za čije su ostvarivanje u razdoblju 2014. – 2020. potrebne stope smanjenja konačne potrošnje energije više od stope smanjenja ostvarene u razdoblju 2005. – 2013. Te će zemlje ovisiti o odlučnoj provedbi svojih sustava obveza u skladu s člankom 7. EED-a ili alternativnim mjerama kojima se potrošačima omogućuju uštede konačne energije i novca u kratkoročnom i dugoročnom razdoblju. Promatrajući te sektore na razini država članica, ohrabruje sveukupan pozitivni trend intenziteta konačne energije u industriji većine država članica. Međutim, s obzirom na energetski intenzitet, između države članice s najvišim i one s najnižim energetskim intenzitetom u industriji razlika je sedmerostruka. Cipar, Irska, Grčka, Mađarska i Latvija mogle bi iskoristiti iskustva iz pozitivnih primjera ostalih država članica i zaustaviti svoj vlastiti trend rasta intenziteta konačne energije u industriji. Za domaćinstva se posljednjih godina u većini država članica smanjila energetska potražnja provedbom mjera za poboljšanje energetske učinkovitosti usmjerenih na taj sektor. Tako se domaćinstvima pomaže u postizanju jednake razine udobnosti za manje novca. Potrošači bi mogli imati koristi od snažnijeg usredotočivanja na politike smanjivanja potrošnje energije u domaćinstvima u Belgiji, Estoniji, Italiji, Latviji, Poljskoj, Rumunjskoj, Sloveniji i na Malti, gdje se potrošnja energije po stanovniku u prosjeku posljednjih godina povećala. Općenito gledajući, kako bi se potrošači bolje osposobili za smanjivanje svoje potrošnje energije, sve ih države članice moraju bolje informirati o opcijama energetske učinkovitosti i dodatno poboljšati uvjete za njihova ulaganja kako bi se ubrzao trenutno vrlo spor napredak obnove postojećeg fonda nekretnina u Europi. Osim toga, potrebne su usmjerenije mjere za potrošače kojima će se učinkovito rješavati energetsko siromaštvo. Budući da se očekuje kako će sektor usluga rasti, usmjerenim mjerama za poboljšanje energetske učinkovitosti može se pomoći u davanju protuteže povećanju konačne potrošnje energije u tom sektoru i nastavku pozitivnog trenda smanjivanja energetskog intenziteta na razini EU-a u tom sektoru. Posebno bi Cipar, Belgija, Finska, Francuska, Grčka, Italija, Luksemburg i Španjolska mogli pokušati uvesti odgovarajuće mjere ili povećati njihov intenzitet kako bi dali protuteže nedavnom povećanju energetskog intenziteta u njihovom sektoru usluga.