Člankom 4. Direktive propisuje se obveza odgovarajućeg osiguranja za brodovlasnike:

(a) čiji brod plovi pod zastavom države članice;

(b) čiji brod uplovljava u luku u nadležnosti države članice te

(c) čiji brod plovi u teritorijalnim vodama države članice, pod uvjetom da je dotična država odlučila uključiti taj promet u područje primjene Direktive i ne dovodeći u pitanje pravila međunarodnog prava o neškodljivom prolasku.

Direktivom se propisuje i da osiguranje mora pokrivati potraživanja koja su obuhvaćena područjem primjene Protokola iz 1996. kao potraživanja koja podliježu ograničenjima. Iznos osiguranja po brodu i po događaju mora biti jednak odgovarajućem maksimalnom iznosu za ograničenje odgovornosti na temelju Protokola iz 1996.

Države članice koje su države zastave i države luke moraju od brodovlasnika zahtijevati poštovanje odgovarajuće obveze na temelju Direktive. Sve države članice imenovale su nacionalna nadležna tijela za provedbu obveza na temelju članka 4. Direktive.

Međutim, u pogledu provedbe u državi zastave, samo su neke države članice prijavile da će se obavljati provjera valjanosti odgovarajuće potvrde o osiguranju, posebno da bi se provjerilo poštovanje obveze osiguranja od odgovornosti. Slično tome, u pogledu nadzora države luke nisu sve države članice djelotvorno navele kako se provjerava prikladnost potvrde o osiguranju brodova koji plove pod stranom zastavom pri uplovljavanju u njihove luke. Samo je nekoliko država članica izvijestilo Komisiju da se pri inspekcijskim pregledima u nadzoru države luke provjerava valjanost potvrde o osiguranju, posebno u pogledu osiguranja od odgovornosti.

S obzirom na mogućnost da se za brodove koji plove teritorijalnim vodama država članica zahtijeva osiguranje, neke su države članice prijavile prijenos tog zahtjeva u svoje nacionalno zakonodavstvo. Međutim, Komisija nije zaprimila dovoljno informacija da utvrdi kako se taj zahtjev primjenjuje u državama članicama.

4.3. Inspekcijski pregledi i poštovanje obveze putem nadzora države luke (članak 5.)

Člankom 5. Direktive propisuje se da brodovi koji ulaze u luke država članica i plove pod zastavom druge države moraju imati osiguranje za pomorske tražbine u skladu s člankom 4. Direktive. Države članice ispunjavaju svoje obveze država luka na temelju Direktive putem inspekcijskih pregleda u nadzoru države luke koji se provode u okviru Direktive 2009/16/EZ.

Iako plovila koja podliježu nadzoru države luke nisu predmetom inspekcije na temelju svojeg statusa osiguranja, u sve se inspekcijske preglede broda koje obavlja država luke u skladu s Direktivom 2009/16/EZ mora uključiti provjera posjedovanja potvrde o osiguranju na brodu, u skladu s člankom 6. Direktive. Provjera potvrde o osiguranju dio je inspekcijskog pregleda u nadzoru države luke u skladu s točkom 41. Priloga IV. Direktivi 2009/16/EZ. Inspekcijski pregled u nadzoru države luke ne može se zabilježiti u THETIS-u, osim ako se na odgovarajući način prijavi provjera prisutnosti potvrde o osiguranju. U THETIS-u je stvoren specijalizirani modul (THETIS-I) za bilježenje nedostataka u državama članicama na temelju Direktive, a u upotrebi je od 1. srpnja 2013. Iako se ne pregledava svako plovilo pri svakom posjetu, sustavni inspekcijski pregledu u okviru režima nadzora države luke u EU-u podrazumijevaju da se svako pojedino plovilo koje pristaje u lukama EU-a podvrgava inspekciji u prosjeku svakih 11 mjeseci.

Uz to, nekoliko je država članica izvijestilo da od brodova koji uplovljavaju u njihove luke zahtijevaju obavijest o osiguranju prije ulaska, uglavnom uz pomoć Sustava Unije za razmjenu pomorskih informacija (SafeSeaNet, (SSN)). Zahtjevi za obavijest prije ulaska korisni su za odabir brodova za inspekciju i njima se pridonosi djelotvornijoj i racionalnijoj provedbi Direktive. Treba napomenuti da dotičnim obalnim postajama u drugim državama članicama smještenima duž planiranog plovidbenog puta broda treba dostaviti podatke o brodovima u skladu s člankom 16. stavkom 1. točkom (d) Direktive 2002/59/EZ koji nisu obavijestili o potvrdama o osiguranju ili financijskim jamstvima u skladu sa zakonodavstvom Unije i međunarodnim pravilima, ili ih nemaju.

Komisija snažno podupire tu praksu, kojom se ispunjavaju i ciljevi ove Direktive, kako je istaknuto u procjeni učinka priloženoj Komisijinu Prijedlogu direktive o građanskoj odgovornosti i financijskim jamstvima brodovlasnika, na temelju kojeg je Direktiva donesena.

Nadalje, obavijest o osiguranju prije ulaska, uz potencijal za pojednostavnjenje prijave koju nudi SSN, mogla bi biti djelotvorno sredstvo uklanjanja nesigurnosti u pogledu odgovornosti brodovlasnika i mogućnosti naknade kad brodu treba pomoć u vodama EU-a ili u njihovoj blizini. Upotrebom SSN-a za dobivanje i razmjenu informacija o osiguranju brodova koji uplovljavaju u luke EU-a može se uvelike pomoći nacionalnim nadležnim tijelima pri ispitivanju mogućnosti prihvata broda kojem treba pomoć pri pronalasku mjesta zakloništa.

U slučaju da brod koji uplovljava u luku države članice pod zastavom druge države ne poštuje Direktivu, naime nema odgovarajuće osiguranje, zabrana plovidbe broda moguća je u skladu s Direktivom 2009/16/EZ. Nadalje, člankom 5. stavkom 2. Direktive osiguran je dodatan alat uz one predviđene Direktivom 2009/16/EZ. Tim alatom, o čijoj primjeni odlučuju same države članice, predviđa se protjerivanje brodova koji ne poštuju Direktivu iz luke države članice uz istodobnu obavijest Komisiji, drugim državama članicama i dotičnoj državi zastave, što rezultira odbijanjem uplovljavanja dotičnog broda u luke drugih država članica. Obavijest se šalje putem SSN-a, uz pomoć predloška za prijavu događaja koji je razvijen u tu svrhu. Većina država članica prenijela je tu mogućnost protjerivanja, ali ona je vrlo rijedak slučaj u EU-u.

4.4. Potvrde o osiguranju (članak 6.)

Člankom 6. Direktive uspostavljaju se minimalni zahtjevi koji se moraju ispuniti za dokazivanje postojanja odgovarajućeg osiguranja na brodu, u skladu s člankom 4. Provjera minimalnog formalnog sadržaja potvrde, kako je propisan člankom 6. Direktive, glavni je element provjere valjanosti osiguranja. Provjera vjerodostojnosti potvrde i ograničenja odgovornosti u skladu s Protokolom iz 1996. nisu toliko česte u državama članicama. Ograničen broj država članica uspostavio je nacionalne smjernice za provjeru valjanosti osiguranja.

Važno je pitanje, u kojem se pristupi država članica razlikuju, prihvaćanje u praksi potvrda o osiguranju u elektroničkom obliku, uglavnom tijekom nadzora države luke. Važno je napomenuti da je sektor osiguranja prihvatio gotovo isključivu upotrebu elektroničkih potvrda (npr. potvrda ulaska P&I-ja), a IMO je odobrio smjernice za upotrebu elektroničkih potvrda u brodarstvu (Guidelines for the Use of Electronic Certificates), što se može primijeniti i na provjeru valjanosti osiguranja. Elektroničke verzije potvrda imaju posebna obilježja, a uspostavljeni su i postupci za provjeru njihove vjerodostojnosti i posljedičnu potvrdu. Kako bi se osiguralo da se upotreba elektroničkih potvrda za potrebe ove Direktive prihvati i primjenjuje u svim državama članicama, trebalo bi predvidjeti daljnje razmatranje ovog pitanja.

4.5. Kazne za nepoštovanje obveze vlastitih brodova (članak 7.)

Za potrebe provedbe zahtjeva iz članka 4. Direktive u državi zastave, člankom 7. predviđa se uspostavljanje sustava kazni za kršenje nacionalnih odredaba donesenih u ovom području. Nacionalne kazne utvrđene tom odredbom moraju biti djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće. Na temelju ispitivanja nacionalnih mjera prijenosa dostavljenih Komisiji i odgovora država članica na anketu EMSA-e, tumačenje ovog zahtjeva na temelju Direktive razlikuje se u državama članicama, posebno u pogledu odgovarajućih iznosa financijskih kazni. Nema prijavljenih slučajeva uvođenja kazni za brodove pod zastavom neke države članice koji ne poštuju Direktivu na temelju ove odredbe.