EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 22.9.2021. COM(2021) 582 final 2021/0296(COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju društava za osiguranje i društava za reosiguranje i o izmjeni direktiva 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2009/138/EZ, (EU) 2017/1132 i uredaba (EU) br. 1094/2010 i (EU) br. 648/2012 (Tekst značajan za EGP) {SWD(2021) 260}

{SWD(2021) 261}

{SEC(2021) 620}



OBRAZLOŽENJE 1.KONTEKST PRIJEDLOGA •Razlozi i ciljevi prijedloga Police osiguranja sastavni su dio svakodnevnog života europskih građana. Za mnoge društvene i gospodarske aktivnosti potrebno je imati policu osiguranja radi zaštite od mogućih rizika. Polica osiguranja može biti i štedni proizvod koji će odrediti dugoročnu dobrobit ugovaratelja, a osiguratelji tu štednju preko financijskih tržišta usmjeravaju u realno gospodarstvo. Neuređena propast osiguratelja stoga može znatno utjecati na ugovaratelje osiguranja, korisnike osiguranja, oštećene osobe ili pogođena društva, posebno ako se ključne usluge osiguranja ne mogu zamijeniti u razumnom roku i uz razumne troškove. Upravljanje skorom propašću ili propašću nekih osiguratelja, posebno velikih prekograničnih grupa, ili istodobna propast više osiguratelja također može uzrokovati ili povećati financijsku nestabilnost. Direktivom Solventnost II smanjila se vjerojatnost propasti i povećala otpornost sektora osiguranja u EU-u, a ona će se još učvrstiti revizijom koja se donosi zajedno s ovim prijedlogom. Ipak, unatoč čvrstom i pouzdanom bonitetnom okviru, pojave financijskih poteškoća ne mogu se u potpunosti isključiti, a na europskoj razini trenutačno ne postoje usklađeni postupci za sanaciju osiguratelja. To dovodi do znatnih sadržajnih i postupovnih razlika među zakonima i drugim propisima kojima se uređuju slučajevi propadanja osiguratelja u državama članicama. Osim toga, redovni postupci u slučaju nesolventnosti trgovačkih društava nisu uvijek primjereni za osiguranje jer se njima ne može uvijek osigurati primjeren nastavak obavljanja ključnih funkcija. Stoga je potreban sustav koji će nadležnim tijelima osigurati vjerodostojan skup instrumenata sanacije za dovoljno ranu i brzu intervenciju ako društvo za osiguranje ili društvo za osiguranje propada ili je vjerojatno da će propasti i koji će istodobno omogućiti da se maksimalno ograniči učinak na gospodarstvo i financijski sustav i upotreba novca poreznih obveznika. Na međunarodnoj razini Odbor za financijsku stabilnost („FSB”) u listopadu 2014. izradio je Ključna obilježja djelotvornih postupaka sanacije za sektor osiguranja, dokument usmjeren na osiguratelje čija bi propast mogla biti sistemski značajna ili kritična. FSB je u lipnju 2016. objavio dodatne smjernice za izradu učinkovitih strategija i planova sanacije, a u kolovozu 2020. svoju metodologiju za procjenu ključnih obilježja. Pored toga, Međunarodno udruženje osiguravateljnih nadzornih tijela („IAIS”) donijelo je u studenome 2019. „Osnovna načela osiguranja” za sva društva za osiguranje i društva za reosiguranje i „Zajednički okvir za grupe osiguratelja koje posluju na međunarodnoj razini” kojim se utvrđuju standardi za preventivno planiranje oporavka za grupe osiguratelja koje posluju na međunarodnoj razini i ovlasti koje bi nadležne tijela trebala imati kako bi mogla upravljati urednim izlaskom s tržišta. Planiranje sanacije pojedinačnih grupa osiguratelja trebalo bi se provoditi po potrebi. Ovaj je prijedlog odraz tih kretanja i njime se ti međunarodni standardi prenose u europsko zakonodavstvo. Temelji se na pripremnom radu EIOPA-e, posebno na njezinu mišljenju iz srpnja 2017., te na tehničkom savjetu EIOPA-e o reviziji Direktive Solventnost II. Osim toga, nadovezuje se na izvješća ESRB-a iz 2017. i 2018., u kojima se navode argumenti za usklađeni okvir za oporavak sanaciju u osiguranju. •Dosljednost s postojećim odredbama politike u tom području Ovaj je prijedlog potpuno usklađen s okvirom Solventnost II, a posebno s ljestvicom intervencija za društva u slučaju pogoršanja financijskog stanja i mjerama oporavka koje su već dostupne u slučaju neusklađenosti s potrebnim kapitalom. Iako se njime dodaju određeni elementi pripravnosti za krizu, nove preventivne ovlasti usklađene su s ljestvicom intervencija i nadzornim ovlastima koji su već predviđeni okvirom Solventnost II; one ne dovode do novih unaprijed definiranih pokretača djelovanja osim razine potrebnog solventnog kapitala. Prijedlog je osim toga usklađen s odgovarajućim politikama u području oporavka i sanacije kreditnih institucija i investicijskih društava i središnjih drugih ugovornih strana. •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije Stabiliziranjem ključnih funkcija osiguratelja u poteškoćama ovaj prijedlog doprinosi boljoj zaštiti štediša i ulagatelja, održavanju osnovnih funkcija osiguratelja u interesu realnog gospodarstva te jačanju financijske stabilnosti. Njime se podupire stvaranje temeljnih uvjeta za olakšavanje učinkovitih i održivih tokova kapitala tamo gdje su potrebni. Općenito, ovim se prijedlogom doprinosi jačanju uloge osiguratelja kao dugoročnih ulagatelja i čimbenika u gospodarskom oporavku nakon krize uzrokovane pandemijom bolesti COVID-19, u skladu s političkim ciljevima unije tržišta kapitala i europskog zelenog plana. 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST •Pravna osnova Pravna osnova prijedloga je članak 114. UFEU-a. Njime se omogućuje donošenje mjera za usklađivanje nacionalnih propisa čiji je cilj uspostava i funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Prijedlogom se usklađuju nacionalni propisi o oporavku i sanaciji osiguratelja, ili se uvodi takav okvir ako on još ne postoji, u mjeri u kojoj je to potrebno kako bi države članice mogle odgovoriti na njihovu propast istim instrumentima i postupcima. Uvođenjem minimalnih usklađenih zahtjeva na unutarnjem tržištu prijedlogom bi se uspostavili jednaki uvjeti u svim državama članicama. Osim toga, usklađenim okvirom zaštitili bi se interesi ugovaratelja osiguranja i očuvalo realno gospodarstvo. Doprinijelo bi se financijskoj stabilnosti i povjerenju u unutarnje tržište osiguranja i reosiguranja osiguravanjem minimalnog kapaciteta za sanaciju osiguratelja u svim državama članicama i olakšavanjem suradnje među nacionalnim tijelima u odgovoru na propast prekograničnih grupa. Stoga je cilj prijedloga uspostava i funkcioniranje unutarnjeg tržišta, a članak 114. UFEU-a primjerena je pravna osnova. •Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost) Sustavi za oporavak i sanaciju u osiguranju trenutačno postoje samo na nacionalnoj razini i primjenjuju se tek u malom broju država članica. Stoga u mnogim pravnim sustavima nisu dodijeljene ovlasti koje su tijelima potrebne za odgovarajuće postupanje prema osigurateljima koji propadaju. Neujednačena nacionalna zakonodavstva ne mogu primjereno odgovoriti na propast prekograničnih subjekata, posebno u slučaju prekograničnih grupa, kad nekoordinirano djelovanje može brzo dovesti do neoptimalnih ishoda. Za uspostavu odgovarajućih sanacijskih aranžmana na razini Unije potrebno je znatno usklađivanje nacionalnih praksi i postupaka, što opravdava predlaganje potrebnog zakonodavstva na razini Unije.

Cilj ovog prijedloga, to jest usklađivanje pravila i postupaka oporavka i sanacije osiguratelja, ne mogu dostatno ostvariti države članice; on se zbog učinaka propasti bilo kojeg društva u Uniji na bolji način može ostvariti na razini Unije. Stoga Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. •Proporcionalnost Ovim se prijedlogom provode međunarodni standardi i slijedi savjet EIOPA-e. Kako bi se osigurala prikladnost i djelotvornost okvira za oporavak i sanaciju i ograničilo administrativno opterećenje i troškovi za društva i tijela, prijedlog sadržava proporcionalne zahtjeve kojima se uzima u obzir priroda, veličina i složenost organizacije, aktivnosti i usluga osiguratelja. To se odnosi na opseg društava koja bi podlijegala preventivnom planiranju oporavka i planiranju sanacije, a tijela osigurateljima mogu omogućiti i primjenu pojednostavnjenih obveza u pogledu izrade i održavanja njihovih planova. Nacionalni postupci u slučaju nesolventnosti ostali bi moguće rješenje za izlazak s tržišta propalih osiguratelja, a nadzorna intervencija i dalje bi se temeljila na prosudbi. Stoga su odredbe prijedloga proporcionalne onome što je nužno za ostvarivanje njegovih ciljeva. •Odabir instrumenta Bonitetni nadzor temelji se na Direktivi Solventnost II, a sanacija je usko povezana s neusklađenim područjima nacionalnog prava, kao što su pravo o nesolventnosti i imovinsko pravo. Stoga je direktiva primjeren pravni instrument jer se prijenosom osigurava provedba okvira na način kojim se ostvaruje željeni učinak, u granicama specifičnosti nacionalnog prava. 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENA UČINKA •Ex post evaluacije/provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva Ovaj prijedlog temelji se na istoj procjeni učinka kao prijedlog o reviziji okvira Solventnost II. U Prilogu 10. procjeni učinka ocjenjuje se postojeći okvir Solventnost II i zaključuje da je općenito djelotvoran u smislu postizanja napretka u odnosu na njegove sveobuhvatne ciljeve – olakšavanje razvoja jedinstvenog tržišta usluga osiguranja uz primjerenu zaštitu ugovaratelja osiguranja. Međutim, od početka primjene bonitetnog okvira Direktive Solventnost II 2016., nacionalna nadzorna tijela provode ga na različite načine. To se primjerice odnosi na ljestvicu intervencija za obnovu financijskog stanja osiguratelja nakon što je uočeno pogoršanje ili, općenitije, mjere povezane s oporavkom i sanacijom. Osim toga, s obzirom na sve veću prekograničnu aktivnost i nove izazove koji proizlaze iz postojećih gospodarskih i financijskih uvjeta, postojeći okvir Solventnost II zasada ne pruža sustav koji bi omogućio koordiniranu sanaciju osiguratelja. Većina država članica nema djelotvoran okvir za oporavak i sanaciju, a kad on i postoji, znatne su razlike među državama članicama. Te se razlike odnose na ovlasti i instrumente koji su dostupni tijelima, uvjete pod kojima se te ovlasti mogu izvršavati i ciljeve koji se postižu odgovorom na propast osiguratelja. Osim toga, kao što je vidljivo iz nekoliko slučajeva propasti i skore propasti koje je zabilježila EIOPA, nedovoljna pripremljenost osiguratelja i javnih tijela, nedostatak odgovarajućih instrumenata i ovlasti ili nedostatak prekogranične koordinacije možda su otežali brz i uspješan oporavak ili sanaciju osiguratelja u EU-u kojima je prijetila propast. te je moguće da zbog toga razina zaštite ugovaratelja i korisnika osiguranja nije bila optimalna. •Savjetovanja s dionicima EIOPA je u srpnju 2017. objavila mišljenje o usklađivanju okvira za oporavak i sanaciju osiguratelja u državama članicama; na Komisijin zahtjev za savjetovanje iz veljače 2019. EIOPA je u prosincu 2020. izdala drugo mišljenje. EIOPA je u oba slučaja provela javno savjetovanje. Osim toga, Komisija je u siječnju 2020. organizirala konferenciju na kojoj je jedna od tema bio oporavak i sanacija. Komisija se 19. veljače 2020. savjetovala s državama članicama u okviru Stručne skupine za bankarstvo, plaćanja i osiguranja. Države članice pozvane su da dostave primjedbe o Komisijinoj strategiji savjetovanja i EIOPA-inoj procjeni učinka njezinih prijedloga. Održana je posebna razmjena mišljenja o mogućem pristupu oporavku i sanaciji, posebno u okviru ciljane ankete. U početnoj procjeni učinka iz srpnja 2020. navedena je detaljna analiza različitih opcija politike; povratne informacije dionika o početnoj procjeni učinka prikupljene su do kolovoza 2020. U okviru javnog savjetovanja o reviziji okvira Solventnost II od srpnja do listopada 2020. primljena su 73 odgovora različitih dionika, većinom iz Europskog gospodarskog područja. Sažeto izvješće o povratnim informacijama u okviru tog savjetovanja objavljeno je 1. veljače 2021.. Savjetovanja su pokazala da postoji široka potpora javnih tijela i civilnog društva boljem usklađivanju elemenata oporavka i sanacije, dok je sektor osiguranja smatrao da je takvo usklađivanje uglavnom nepotrebno i ukazao na vjerojatno visoke troškove usklađivanja. Neki sudionici naglasili su potrebu za proporcionalnom primjenom pravila, a svi dionici naglasili su potrebu za boljom koordinacijom i razmjenom informacija među nadzornim tijelima u prekograničnom kontekstu. Komisija se 10. studenoga 2020. u Stručnoj skupini za bankarstvo, plaćanja i osiguranja savjetovala s državama članicama o dodatnim elementima povezanima s oporavkom i sanacijom u osiguranju. Stručnjaci iz država članica općenito su se složili sa smjernicama politike predloženima u mišljenju EIOPA-e iz 2020. •Prikupljanje i primjena stručnog znanja Radi potpore njezinu radu na reviziji okvira Solventnost II, Komisija je EIOPA-i uputila sveobuhvatan zahtjev za savjetovanje, među ostalim o oporavku i sanaciji. Završno izvješće EIOPA-e objavljeno je 17. prosinca 2020. Osim savjetovanja s dionicima, Komisija je sudjelovala u raspravama i razmjenama mišljenja koje su doprinijele radu EIOPA-e, IAIS-a i FSB-a u vezi s oporavkom i sanacijom osiguratelja. U tom smislu zakonodavni prijedlog u potpunosti je u skladu s najnovijim smjernicama politike FSB-a i IAIS-a. •Procjena učinka

Procjena učinka za ovaj prijedlog izrađena je u okviru šire revizije Direktive Solventnost II i dobila pozitivno mišljenje Odbora za nadzor regulative (RSB) 23. travnja 2021. EIOPA je detaljno procijenila troškove i koristi povezane s ovim prijedlogom i dvaput joj je upućen zahtjev za savjetovanje; glavni zaključci iz analize EIOPA-e navedeni su u procjeni učinka i sažeti u nastavku. Nakon RSB-ovih preporuka procjena učinka dodatno je poboljšana. Konkretno, detaljnije je potkrijepljena procjena opcija te ukupnih troškova i koristi revizije Direktive Solventnost II, uključujući prijedlog o oporavku i sanaciji. U procjeni učinka navodi se da bi se provedbom okvira o preventivnim mjerama za oporavak i sanaciji djelotvorno riješio problem uočenog nedostatka pripravnosti, mogućih odgođenih intervencija, djelomične nedostupnosti potrebnih instrumenata i nekoordiniranog upravljanja prekograničnim slučajevima (skore) propasti. Međutim, zaključuje se da je u skladu s međunarodnim smjernicama i standardima potrebno uvesti posebne uvjete za pokretanje sanacije kako bi se uzele u obzir situacije u kojima bi osigurateljeva propast imala sistemski učinak. U tom kontekstu, opcije politike iznesene u prijedlogu predstavljale bi vjerodostojan okvir za djelovanje ako se osiguratelj čija bi propast negativno utjecala na ugovaratelje osiguranja nađe u poteškoćama. Usklađenim skupom ovlasti u pogledu sprečavanja propasti i odgovora na propast, s jedinstvenim strukturnim i provedbenim obilježjima te obilježjima izvršenja, potaknula bi se prekogranična suradnja i koordinacija u slučaju krize i izbjegli nepotrebni troškovi nekoordiniranog donošenja odluka različitih javnih tijela i sudova. Time bi se doprinijelo i jednakim uvjetima na tržištu i izbjegla regulatorna arbitraža. Kad je riječ o troškovima, procjena učinka pokazala je da bi oni uglavnom bili povezani sa zahtjevima za planiranje i procjenu mogućnosti sanacije. U EIOPA-inoj procjeni učinka daje se pregled raspona troškova izrade i održavanja planova sanacije, procjena mogućnosti sanacije te nadzora preventivnih planova oporavka kako su ih procijenila nacionalna nadzorna tijela. Osiguratelji bi snosili troškove izrade preventivnih planova oporavka, osiguravanja informacija za planiranje sanacije ili mogućih promjena koje bi bile potrebne za rješavanje prepreka mogućnosti sanacije. Procjena tih troškova nije bila dostupna pri izradi procjene učinka, ali s obzirom na to da bi preventivni planovi oporavka bili uključeni u tekuće upravljanje rizikom osiguratelja, izvješća o vlastitoj procjeni rizika i planiranje za nepredviđene situacije mogli bi se upotrijebiti kao izvor podataka. Procjena učinka potvrdila je EIOPA-inu ocjenu da ne bi bilo proporcionalno zahtijevati da sektor osiguranja financira sanacijski fond ni da pojedinačni osiguratelji povećaju svoje obveze kako bi se gubici mogli pokriti vlastitim sredstvima i dokapitalizirati osiguratelji koji propadaju. U procjeni učinka ocjenjuje se da bi se tim mjerama povećala bilanca osiguratelja radi stvaranja kapaciteta za pokrivanje gubitaka proporcionalno njihovim tehničkim pričuvama; to bi značilo veće troškove za sektor i stvorilo dodatne rizike servisiranja za društva koji ne bi bili opravdani bitnim povećanjem koristi. •Primjerenost i pojednostavnjenje propisa Kako je objašnjeno u odjeljku 2., ne uvodi se dodatna ljestvica intervencija u okviru Direktive Solventnosti II, a novi zahtjevi u pogledu planiranja primjenjuju se proporcionalno. Uvođenje elemenata proporcionalnosti trebalo bi doprinijeti smanjenju regulatornog i administrativnog opterećenja povezanog s provedbom prijedloga i postizanju odgovarajuće ravnoteže u odnosu na očekivane koristi. Promicanjem osviještenosti i pripravnosti prijedlog doprinosi informiranijem i pravodobnom poduzimanju korektivnih mjera kad su osiguratelju potrebne. Osim toga, postiže se veća jednakost u pogledu mjera koje poduzimaju tijela radi obnove financijskog stanja i sanacije osiguratelja, čime se doprinosi pravednijim uvjetima tržišnog natjecanja. •Temeljna prava Ovim se prijedlogom poštuju temeljna prava i načela koja su priznata u Povelji Europske unije o temeljnim pravima, osobito pravo na vlasništvo, sloboda poduzetništva, pravo na djelotvoran pravni lijek i na pošteno suđenje te pravo na obranu, i njegova primjena mora biti u skladu s tim pravima i načelima. Svako zadiranje u prava dioničara i vjerovnika koje bi proizašlo iz mjere sanacije moralo bi biti u skladu s Poveljom. Konkretno, ako se prema vjerovnicima iz iste kategorije postupa različito u okviru mjere sanacije, takve razlike trebale bi biti opravdane javnim interesom i biti razmjerne rizicima koji se njima rješavaju. Pogođeni vjerovnici, uključujući ugovaratelje osiguranja, ne bi zbog toga smjeli snositi gubitke veće od gubitaka koje bi snosili da je osiguratelj likvidiran u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti u trenutku donošenja odluke o sanaciji. 4.UTJECAJ NA PRORAČUN Prijedlog ne utječe na proračun Unije. Na temelju prijedloga EIOPA bi bila obvezna: i. izraditi deset tehničkih standarda i šest smjernica; ii. sastaviti jedno godišnje izvješće o primjeni pojednostavnjenih obveza; iii. održavati bazu podataka o administrativnim sankcijama o kojima su je obavijestila nacionalna tijela; i iv. sudjelovati u sanacijskim kolegijima, donositi odluke u slučaju neslaganja između nadzornih i sanacijskih tijela i izvršiti obvezujuće posredovanje. I novoosnovani sanacijski odbor pripremao bi zadaće za EIOPA-u u područjima koja su obuhvaćena ovim prijedlogom. U tom kontekstu, relevantna nadležna tijela bit će pozvana da u tome sudjeluju kao članovi kako bi se maksimalno iskoristili postojeći resursi. Rok za dostavu tehničkih standarda je 18 mjeseci nakon stupanja Direktive na snagu. Taj bi rok EIOPA-i trebao ostaviti dovoljno vremena za njihovu izradu s obzirom na njezine postojeće resurse. Jedini periodični dokument koji bi EIOPA morala sastavljati je izvješće o primjeni pojednostavnjenih obveza. Radno opterećenje povezano s uspostavom i održavanjem baze podataka o sankcijama vjerojatno će ovisiti o tijeku događaja o kojima će je nacionalna tijela obavješćivati. Događaji bi trebali biti ograničeni i vremenski razmaknuti, što bi EIOPA-i omogućilo da upravlja svojim postojećim resursima prema potrebi. S obzirom na prošle i sadašnje aktivnosti EIOPA-e u području upravljanja krizom, smatra se da predložene zadaće neće zahtijevati otvaranje dodatnih radnih mjesta i da se mogu obaviti s postojeći resursima. 5.DRUGI ELEMENTI •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja

Prijedlogom se zahtijeva da države članice prenesu pravila o oporavku i sanaciji i nacionalno zakonodavstvo u roku od 18 mjeseci od stupanja na snagu. Kako je navedeno u odjeljku 5., nacionalna tijela trebala bi EIOPA-u izvješćivati o primjeni pojednostavnjenih obveza na godišnjoj osnovi, a EIOPA bi te podatke zatim trebala objavljivati. •Detaljno obrazloženje posebnih odredaba prijedloga Glava I. – Područje primjene, definicije i tijela Predmet i područje primjene (članak 1.) Ovaj se prijedlog odnosi na upravljanje krizom (preventivne ovlasti, preventivno planiranje oporavka i planiranje sanacije) u odnosu na sva društva za osiguranje i društva za reosiguranje s poslovnim nastanom u EU-u koja podliježu okviru Solventnost II. Osim toga, budući da propast subjekta povezanog s grupom može utjecati na solventnost i poslovanje cijele grupe, pri preventivnom planiranju oporavka i planiranju sanacije potrebno je utvrditi i obuhvatiti sve bitne subjekte grupa kojima osiguratelj pripada, a tijela bi trebala imati na raspolaganju učinkovita sredstva za djelovanje u odnosu na te subjekte kako bi mogla odrediti korektivne mjere kojima se uzima u obzir financijska stabilnost grupe, riješiti prepreke mogućnosti sanacije u kontekstu grupe i izraditi dosljedan program sanacije za grupu u cjelini, posebno u prekograničnom kontekstu. Uspostava sanacijskih tijela (članak 3.) Ovim se prijedlogom zahtijeva da države članice uspostave sanacijska tijela za osiguranje koja imaju minimalni usklađeni skup ovlasti za poduzimanje svih relevantnih pripremnih mjera i mjera sanacije. U prijedlogu se ne navodi određeno tijelo koje je potrebno imenovati, pa to mogu biti, na primjer, nacionalne središnje banke, nadležna ministarstva, tijela javne uprave ili druga tijela kojima su povjerene ovlasti javne uprave. Ako se ovlasti dodjeljuju postojećem tijelu, treba uspostaviti odgovarajuće strukturne aranžmane kako bi se izbjegli sukobi interesa između nadzornih i sanacijskih funkcija i osigurala operativna neovisnost, posebno u pogledu nadzornih tijela. Glava II. – Priprema Pojednostavnjene obveze (članak 4.) Kako bi se poštovalo načelo proporcionalnosti i izbjeglo pretjerano administrativno opterećenje, tijela bi trebala, kad je to primjereno, primijeniti drukčije ili smanjene zahtjeve u pogledu preventivnog planiranja oporavka i planiranja sanacije te dostave informacija na razini pojedinačnog društva, uz smanjenu učestalost ažuriranja, uzimajući u čimbenike specifične za društvo. Tijela bi svake godine trebala EIOPA-i dostaviti izvješće o primjeni pojednostavnjenih obveza. Preventivno planiranje oporavka (članci od 5. do 8.) Grupe bi trebale sastaviti preventivni plan oporavka grupe i dostaviti ga nadzorniku grupe. I osiguratelji koji ne pripadaju grupi koja podliježe takvim zahtjevima planiranja obvezni su sastaviti i redovito ažurirati preventivni plan oporavka u kojem se navode mjere koje trebaju poduzeti kako bi obnovili svoj financijski položaj nakon njegova znatnog pogoršanja. Nadzornici bi trebali utvrditi osiguratelje koji su obvezni izraditi preventivni plan oporavka na temelju određenih čimbenika. Općenito, najmanje 80 % tržišta država članica trebalo bi podlijegati takvim zahtjevima, a niskorizična društva isključila bi se na pojedinačnoj osnovi. Ti bi planovi trebali osigurateljima pomoći da bolje razumiju vlastite slabosti, a realne opcije u stresnim scenarijima trebale bi biti sastavni dio sustava upravljanja društva, dok bi se u pripremi preventivnih planova oporavka mogli koristiti postojeći alati. Preventivne planove oporavka trebaju procijeniti nadzorna tijela kako bi provjerila jesu li sveobuhvatni i može li se njihovom provedbom pravodobno obnoviti održivost društva. Planiranje sanacije i procjene mogućnosti sanacije (članci od 9. do 16.) Zahtijeva se da sanacijska tijela pripreme planove sanacije u kojima se navode predviđene mjere sanacije koje bi tijelo poduzelo u slučaju ispunjenja uvjeta za sanaciju. Općenito, najmanje 70 % društava u svakoj državi članici trebalo bi podlijegati planiranju sanacije, a niskorizična društva isključila bi se na pojedinačnoj osnovi. Relevantne osiguratelje trebalo bi utvrditi na temelju niza kriterija proporcionalnosti, uključujući očekivani učinak njihove propasti. Preventivni planovi oporavka i planovi sanacije ne bi se smjeli temeljiti na bilo kakvoj izvanrednoj javnoj financijskoj pomoći niti izložiti porezne obveznike riziku od gubitka. U sklopu planiranja sanacije sanacijska tijela trebala bi procijeniti i cjelokupnu mogućnost sanacije osiguratelja te riješiti moguće prepreke sanaciji. Diskrecijsko pravo tijela trebalo bi biti ograničeno na ono što je nužno za pojednostavnjenje strukture i poslovanja društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje isključivo radi poboljšanja mogućnosti njegove sanacije. Zajedničke odluke (članak 17.)

Nadzornici grupe, nadzorna tijela, sanacijska tijela za grupu i sanacijska tijela, ovisno o slučaju, trebali bi nastojati postići zajedničku odluku u skladu s postupkom utvrđenim u tom članku. Glava III. – Sanacija Uvjeti za sanaciju (članak 19.) Prijedlogom se utvrđuje zajednički parametar koji služi kao pokretač za primjenu instrumenata sanacije. Postupak sanacije društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje trebalo bi pokrenuti kad ono propada ili je vjerojatno da će propasti, a ne očekuje se da bi alternativne mjere privatnog sektora ili nadzorne mjere mogle spriječiti njegovu propast. Istodobno je potrebno osigurati da se invazivne mjere poduzimaju samo kad je zadiranje u prava dionika opravdano i kad bi mjera sanacije bila u javnom interesu. Instrumenti sanacije i sanacijske ovlasti (članci od 26. do 52.) Kad budu zadovoljeni uvjeti za sanaciju, sanacijska tijela bit će ovlaštena primijeniti sljedeće instrumente sanacije: (a)otpis ili konverzija instrumenata kapitala, dužničkih instrumenata i ostalih prihvatljivih obveza, posebno kako bi se olakšalo izvršavanje drugih instrumenata sanacije, kao što je instrument za solventno run-off poslovanje ili instrumenti za prijenos. Uspostavlja se posebna hijerarhija koja dopunjuje i, prema potrebi, zamjenjuje onu koja je utvrđena u nacionalnom pravu o nesolventnosti. U pravilu potraživanja dioničara trebala bi se iscrpiti prije potraživanja podređenih vjerovnika. Tek kad se ta potraživanja iscrpe, sanacijska tijela mogu rasporediti gubitke na više kategorije potraživanja. U određenim okolnostima konverzija se provodi kako bi se znatno razvodnila preostala potraživanja dioničara; (b)solventno run-off poslovanje: povlači se odobrenje društva u sanaciji za sklapanje novih ugovora o osiguranju odnosno reosiguranju i njegova aktivnost ograničava isključivo na upravljanje postojećim portfeljem, čime se omogućuje maksimalno pokriće osigurnina postojećom imovinom; (c)prodaja poslovanja: cjelokupno poslovanje društva ili njegov dio može se prodati prema komercijalnim uvjetima bez poštovanja postupovnih zahtjeva koji bi se inače primjenjivali; (d)prijelazno društvo: cjelokupno poslovanje društva ili njegov dio može se prenijeti na subjekt pod kontrolom javnog tijela. Prijelazno društvo mora imati odobrenje za rad u skladu s Direktivom Solventnost II. Njegovo poslovanje je privremene prirode, a cilj je njegova prodaja privatnom kupcu kad tržišni uvjeti budu za to primjereni. (e)odvajanje imovine i obveza: imovina umanjene vrijednosti ili problematična imovina i/ili obveze mogu se prenijeti na subjekt za upravljanje radi upravljanja i njihova postupnog rješavanja. Kako bi se narušavanje tržišnog natjecanja i moralni rizici sveli na najmanju moguću mjeru, taj bi se instrument trebao upotrebljavati samo u kombinaciji s drugim instrumentom sanacije. Sustavi jamstva u osiguranju, ako postoje, mogli bi doprinijeti financiranju postupka sanacije pokrivanjem gubitaka do razine neto gubitaka koje bi ti sustavi morali snositi nakon zaštite ugovaratelja osiguranja u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti. U tim bi se slučajevima primjenom instrumenta za otpis ili konverziju osigurala zaštita prihvatljivih ugovaratelja osiguranja barem do razine pokrića, što je glavni razlog zbog kojeg su takvi sustavi osiguranja uspostavljeni u okviru nacionalnog prava. Kako bi mogla primijeniti te instrumente, sanacijska tijela bit će ovlaštena preuzeti kontrolu nad institucijom koja je propala ili propada, preuzeti ulogu dioničara i upravitelja, prenijeti imovinu i obveze i izvršiti ugovore, Prema potrebi, mjere sanacije trebaju biti usklađene s okvirom Unije za državne potpore. Nacionalna tijela moći će pored minimalnog usklađenog skupa instrumenata predvidjeti posebne nacionalne instrumente i ovlasti, pod uvjetom da su spojivi s načelima i ciljevima Unijina okvira za sanaciju. Konkretno, nacionalna tijela mogu razmotriti upotrebu instrumenta za otpis ili konverziju radi dokapitalizacije osiguratelja koji propada pod uvjetom da to ne utječe na osigurnine i da se poduzmu odgovarajuće mjere reorganizacije i restrukturiranja. Dodatne odredbe o sanaciji, uključujući vrednovanje, zaštitne mjere, postupovne obveze i pravo na žalbu i isključivanje drugih mjera (članci od 23. do 25. i od 53. do 66.) Kako bi se osiguralo da se odluke o sanaciji donose u skladu s ključnim načelima povezanima s vlasničkim pravima i poštujući relevantne propise o vrijednosnim papirima i pravo trgovačkih društava, Direktiva uključuje potrebne odredbe i korake koje sanacijska moraju poštovati prije i nakon donošenja odluka o sanaciji. To primjerice uključuje osiguravanje točnog vrednovanja bilance osiguratelja, zaštitne mjere za pogođene dioničare i vjerovnike, uključujući ugovaratelje osiguranja, kako bi primili naknadu ako su u nepovoljnijem položaju nego što bi bili da je društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje likvidirano u okviru nacionalnog postupka u slučaju nesolventnosti, postupovne korake koje nadležna tijela trebaju poštovati pri obavješćivanju osiguratelja i drugih predmetnih tijela o odlukama o sanaciji i pravo na žalbu na mjere za sprečavanje krize ili upravljanje krizom. Kako bi se olakšala sanacija i cilj zaštite financijske stabilnosti, okvir uključuje i privremeni moratorij na isplatu potraživanja i suspenziju prava otkupa ugovaratelja osiguranja u vezi s ugovorima o životnom osiguranju. Glava IV. – Sanacija prekograničnih grupa (članci od 67. do 71.) Kako bi se uzela u obzir prekogranična priroda nekih grupa osiguratelja i uspostavio sveobuhvatan i integrirani okvir za mjere oporavka i sanacije u Uniji, osnovat će se sanacijski kolegiji pod vodstvom sanacijskog tijela za grupu i uz sudjelovanje EIOPA-e. EIOPA će olakšavati suradnju tijela, doprinositi dosljednosti i po potrebi posredovati. Cilj je kolegija koordinirati pripremne i sanacijske mjere među nacionalnim tijelima kako bi se osigurala optimalna rješenja na razini Unije. Glava V. – Odnosi s trećim zemljama (članci od 72. do 77.) Osiguratelji iz Unije posluju u trećim zemljama, a osiguratelji iz trećih zemalja posluju u Uniji i stoga je u okviru djelotvornog okvir za sanaciju potrebno predvidjeti suradnju s tijelima trećih zemalja. Prijedlogom se tijelima Unije osiguravaju potrebne ovlasti kako bi mogla poduprijeti inozemne mjere sanacije u odnosu na inozemnog osiguratelja koji propada izvršenjem prijenosa njegove imovine i obveza koji se nalaze u njihovoj državi članici ili se na njih primjenjuje pravo njihove države članice, pod određenim uvjetima. Sanacijska tijela Unije trebala bi osim toga imati ovlast za primjenu instrumenata sanacije na nacionalne podružnice društava iz trećih zemalja ako je odvojena sanacija nužna zbog javnog interesa ili zaštite lokalnih ugovaratelja osiguranja.

Prijedlogom se predviđa mogućnost sklapanja sporazuma o suradnji s inozemnim sanacijskim tijelima kako bi se olakšala potpora inozemnim mjerama sanacije. EIOPA u skladu s člankom 33. Uredbe (EU) br. 1094/2010. može sklapati okvirne administrativne sporazume s tijelima trećih zemalja, a nacionalna tijela mogu sklapati bilateralne sporazume u skladu s EIOPA-inim okvirnim sporazumima. Glava VI. – Sankcije (članci od 78. do 82.) Kako bi se osiguralo da osiguratelji, oni koji stvarno kontroliraju njihovo poslovanje te njihovo upravno, upravljačko ili nadzorno tijelo ispunjavaju svoje obveze koje proizlaze iz ovog prijedloga, države članice trebale bi predvidjeti administrativne sankcije i druge administrativne mjere koje su učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće. EIOPA bi trebala voditi središnju bazu podataka o svim administrativnim sankcijama. Glava VII. – Izmjene Direktive Solventnost II, direktiva o pravu trgovačkih društava i Uredbe o EIOPA-i Izmjene Direktive Solventnost II, uključujući preventivne mjere (članak 83.) Ne utječući na postojeću ljestvicu intervencija, ovim se prijedlogom pojašnjavaju ovlasti nadzornih tijela da u slučaju pogoršanja financijskog položaja ili kršenja regulatornih zahtjeva osigurateljima u ranoj fazi pogoršanja uvedu preventivne mjere kako bi se izbjegla eskalacija problema. U cilju djelotvorne sanacije, odredbe o reorganizaciji i likvidaciji mijenjaju se kako bi se proširila njihova primjena u slučaju upotrebe instrumenata sanacije i kad se ti instrumenti primjenjuju na osiguratelje i subjekte obuhvaćene sustavom sanacije. Izmjene direktiva o pravu trgovačkih društava i Uredbe o EIOPA-i (članci od 83. do 88.) Direktive o pravu trgovačkih društava Unije sadržavaju pravila o zaštiti dioničara i vjerovnika. Neka od tih pravila mogu ometati brzo djelovanje sanacijskih tijela. Stoga se predlaže da se ona izmijene. Kako bi se osigurala zastupljenost sanacijskih tijela u Europskom sustavu financijskog nadzora i kako bi EIOPA imala potrebno stručno znanje, Uredba (EU) br. 1094/2010 izmijenila bi se tako da se sanacijska tijela obuhvate pojmom nadležnih tijela. 2021/0296 (COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju društava za osiguranje i društava za reosiguranje i o izmjeni direktiva 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2009/138/EZ, (EU) 2017/1132 i uredaba (EU) br. 1094/2010 i (EU) br. 648/2012 (Tekst značajan za EGP) EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima, uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke,

uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora, u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom, budući da: (1)Kad su društva za osiguranje u poteškoćama, to može imati znatne gospodarske i socijalne posljedice u državama članicama ako zbog toga dođe do poremećaja u zaštiti koju pružaju ugovarateljima osiguranja, korisnicima osiguranja i oštećenim osobama. Zbog uloge društava za reosiguranje u gospodarstvu i njihove povezanosti s primarnim društvima za osiguranje i financijskim tržištima u širem smislu te relativno velike koncentracije tržišta reosiguranja potrebno je uspostaviti odgovarajući okvir kako bi se uredile situacije kad su društva za reosiguranje poteškoćama ili propadaju. Stoga bi trebalo riješiti pitanja oporavka i sanacije i primarnih društava za osiguranje i društava za reosiguranje, uzimajući u obzir njihove posebnosti. (2)Globalna financijska kriza 2008. ukazala je na slabosti financijskog sektora i njegovu povezanost. Čini se da su uzroci poteškoća i propasti bili su povezani, među ostalim, s razvojem financijskih tržišta i specifičnim obilježjima djelatnosti osiguranja i reosiguranja. U tom smislu kao glavni problemi za društva za osiguranje i društva za reosiguranje često se spominju rizici osiguranja, odnosno nedovoljne pričuve za osigurnine, pogrešno određivanje cijena, odnosno podcijenjene premije, te loše upravljanje imovinom i obvezama i gubici od ulaganja. U tom kontekstu za više društava za osiguranje upotrijebljen je novac poreznih korisnika kako bi se obnovilo njihovo narušeno financijsko stanje. Direktiva 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća usmjerena je na jačanje financijskog sustava u Uniji i otpornosti društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje, međutim njome nije u potpunosti otklonjena mogućnost propasti društava za osiguranje i društava za reosiguranje. Posebnu opasnost za profitabilnost i solventnost društava za osiguranje i društava za reosiguranje predstavljaju velika volatilnost tržišta i dugotrajno niske kamatne stope. Zbog osjetljivosti društava za osiguranje i društava za reosiguranje na tržišna i gospodarska kretanja potreban je poseban oprez te je potrebno uspostaviti odgovarajući okvir za upravljanje mogućim pogoršanjima financijskog položaja takvih društava, među ostalim i preventivno. Neki nedavni slučajevi propusti i skore propasti, posebno prekogranične prirode, ukazali su na slabosti postojećeg okvira koje je potrebno riješiti kako bi se na odgovarajući način organizirao uredan izlazak s tržišta društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje. (3)Aktivnosti, usluge i poslove društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje koji se ne mogu lako zamijeniti u razumnom vremenskom okviru ili uz razuman trošak za ugovaratelje osiguranja, korisnike osiguranja ili oštećene osobe treba smatrati ključnim funkcijama koje se moraju nastaviti. Takve aktivnosti, usluge i poslovi mogu biti ključni na razini Unije, nacionalnoj ili regionalnoj razini. Kontinuitet osigurateljne odnosno reosigurateljne zaštite često ima prednost pred likvidacijom društva koje propada jer takav kontinuitet osigurava najpovoljniji ishod za ugovaratelje osiguranja, korisnike osiguranja ili oštećene osobe. Stoga je ključno osigurati dostupnost odgovarajućih instrumenata za sprečavanje propasti, a ako do nje dođe, za smanjenje negativnih posljedica očuvanjem kontinuiteta tih ključnih funkcija. (4)Osiguravanje učinkovite sanacije društava za osiguranje i društava za reosiguranje u Uniji koja propadaju ključan je element u uspostavi unutarnjeg tržišta. Njihova propast ne utječe samo na ugovaratelje osiguranja i, u određenim slučajevima, na realno gospodarstvo i financijsku stabilnost tržišta na kojima ta društva za osiguranje i društva za reosiguranje posluju nego i na povjerenje u unutarnje tržište osiguranja. Uspostavom unutarnjeg tržišta financijskih usluga pojačana je interakcija između različitih nacionalnih financijskih sustava. Društva za osiguranje i društva za reosiguranje aktivna su na financijskim tržištima radi upravljanja svojim portfeljem ulaganja i rizicima povezanima s njihovim aktivnostima. Na temelju poslova s izvedenicama povezana su međubankovnim i drugim financijskim tržištima koja su uglavnom paneuropska. U tom kontekstu, nemogućnost država članica da reagiraju na propadanje društava za osiguranje ili društava za reosiguranje i saniraju ih na predvidiv i usklađen način kojim bi se spriječila šira sistemska šteta može ugroziti stabilnost financijskih tržišta i, posljedično, unutarnjeg tržišta u području financijskih usluga. (5)Globalna financijska kriza 2008. naglasila je potrebu za izradom odgovarajućeg okvira za oporavak i sanaciju društava za osiguranje i društava za reosiguranje. Na međunarodnoj razini Odbor za financijsku stabilnost („FSB”) u listopadu 2014. izradio je Ključna obilježja djelotvornih postupaka sanacije za društva za osiguranje čija bi propast mogla biti sistemski značajna ili kritična. U lipnju 2016. FSB je objavio dodatne smjernice za izradu učinkovitih strategija i planova sanacije za sistemski važne osiguratelje. Isto tako, Međunarodno udruženje osiguravateljnih nadzornih tijela („IAIS”) donijelo je u studenome 2019. „Osnovna načela osiguranja” za sva društva za osiguranje i društva za reosiguranje i „Zajednički okvir za grupe osiguratelja koje posluju na međunarodnoj razini”, u kojima se utvrđuju standardi za preventivno planiranje oporavka i mjere koje nadležna tijela trebaju poduzeti u odnosu na društvo za osiguranje ili društvo za reosiguranje koje izlazi s tržišta i ulazi u postupak sanacije. Sve bi to trebalo uzeti u obzir pri utvrđivanju okvira za oporavak i sanaciju društava za osiguranje i društava za reosiguranje koja propadaju. (6)Mnoga društva za osiguranje i društva za reosiguranje posluju izvan nacionalnih granica. Zbog nedostatka koordinacije i suradnje među javnim tijelima u pripremi i upravljanju situacijama kad su društva za osiguranje ili društva za reosiguranje koja posluju prekogranično u poteškoćama ili propadaju moglo bi se narušiti uzajamno povjerenje među državama članicama i nastati neoptimalni ishodi za ugovaratelje osiguranja, korisnike osiguranja i oštećene osobe, što bi utjecalo i na vjerodostojnost unutarnjeg tržišta osiguranja. (7)Trenutačno na razini Europske unije ne postoje usklađeni postupci za koordiniranu sanaciju društava za osiguranje i društava za reosiguranje. Naprotiv, vidljive su znatne materijalne i postupovne razlike među zakonima i drugim propisima država članica kojima se uređuje propast društava za osiguranje i društava za reosiguranje. Osim toga, redovni postupci u slučaju nesolventnosti trgovačkih društava nisu uvijek primjereni za društva za osiguranje i društva za reosiguranje jer se njima ne može uvijek osigurati primjeren nastavak obavljanja ključnih funkcija u interesu ugovaratelja osiguranja, korisnika osiguranja i oštećenih osoba te realnog gospodarstva i financijske stabilnosti u cjelini. (8)Potrebno je osigurati kontinuitet ključnih funkcija društava za osiguranje i društava za reosiguranje koja propadaju ili će vjerojatno propasti i istodobno maksimalno ograničiti učinak njihove propasti na gospodarstvo i financijski sustav. Stoga je potrebno utvrditi okvir i tijelima pružiti vjerodostojan skup instrumenata za ranu i brzu intervenciju ako društvo za osiguranje ili društvo za osiguranje propada ili je vjerojatno da će propasti. Tim bi okvirom trebalo osigurati da dioničari prvi snose gubitke i da vjerovnici snose gubitke nakon dioničara, pri čemu nijedan vjerovnik ne bi smio snositi veće gubitke od onih koje bi snosio da je društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje likvidirano u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti, u skladu s načelom prema kojem nijedan vjerovnik ne smije biti doveden u nepovoljniji položaj. (9)Utvrđeni okvir trebao bi nadležnim tijelima omogućiti da osiguraju kontinuitet osigurateljne zaštite za ugovaratelje osiguranja, korisnike osiguranja i oštećene osobe, da prenesu održive aktivnosti i portfelje društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje ako je to primjereno te raspodijele gubitke na pravedan i predvidiv način. Određivanjem tih ciljeva trebali bi se izbjeći nepotrebni gubici odnosno socijalne posljedice za ugovaratelje osiguranja, korisnike osiguranja i oštećene osobe, ublažiti negativni učinci na realno gospodarstvo, umanjiti negativne posljedice za financijska tržišta i smanjiti troškovi za porezne obveznike. (10)Revizijom Direktive 2009/138/EZ, a posebno uvođenjem potrebnog kapitala koji je osjetljiviji na rizik, pojačanog nadzora, strožeg praćenja likvidnosti i boljih instrumenata makrobonitetne politike, trebala bi se dodatno smanjiti vjerojatnost propasti društava za osiguranje odnosno društva za reosiguranje i povećati njihova otpornost na gospodarske šokove, bilo da su uzrokovani sistemskim poremećajima ili događajima koji su specifični za određeno društvo. Ipak, unatoč čvrstom i pouzdanom bonitetnom okviru, pojave financijskih poteškoća ne mogu se u potpunosti isključiti. Stoga bi države članice trebale biti pripremljene i raspolagati odgovarajućim instrumentima za oporavak i sanaciju i za slučaj sistemskih kriza i za slučaj propasti pojedinačnih društava. Takvi bi instrumenti trebali uključivati mehanizme koji tijelima omogućuju da djelotvorno reagiraju na situacije kad društva propadaju ili je vjerojatno da će propasti. Pri upotrebi takvih instrumenata i izvršavanju takvih ovlasti trebalo bi se uzeti u obzir okolnosti u kojima dolazi do propasti. (11)Neke su države članice već uvele zahtjeve za preventivno planiranje oporavka i mehanizme za sanaciju društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje koja propadaju. Međutim, nedostatak zajedničkih uvjeta, ovlasti i postupaka za oporavak i sanaciju društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje u Uniji može biti prepreka neometanom funkcioniranju unutarnjeg tržišta i kočiti suradnju među nacionalnim tijelima u situacijama kad su prekogranične grupe u poteškoćama ili propadaju. To se posebno odnosi na situaciju u kojoj različiti pristupi znače da nacionalna tijela nemaju jednaku razinu kontrole ili jednaku sposobnost za sanaciju društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje. Te razlike u sustavima za oporavak i sanaciju mogu utjecati na jednake uvjete na tržištu i potencijalno narušiti tržišno natjecanje među društvima. Te bi prepreke trebalo ukloniti i donijeti pravila kako se ne bi ugrozilo unutarnje tržište. Stoga bi pravila o preventivnim mjerama za oporavak i sanaciji društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje trebala podlijegati zajedničkim pravilima o minimalnom usklađivanju. Kako bi se osigurala usklađenost s postojećim zakonodavstvom Unije u području usluga osiguranja, sustav preventivnih mjera za oporavak i sanacije trebao bi se primjenjivati na društva za osiguranje i društva za reosiguranje koja podliježu bonitetnim zahtjevima utvrđenima u Direktivi 2009/138/EZ. (12)Propast subjekta povezanog s grupom može brzo utjecati na solventnost i poslovanje cijele grupe. Stoga je potrebno utvrditi zahtjeve za preventivno planiranje oporavka i planiranje sanacije grupe. Osim toga, tijela bi trebala imati na raspolaganju učinkovita sredstva za djelovanje u odnosu na te subjekte kako bi mogla odrediti korektivne mjere kojima se uzima u obzir financijska stabilnost svih subjekata grupe, riješiti prepreke mogućnosti sanacije u kontekstu grupe i izraditi dosljedan program sanacije za grupu u cjelini, posebno u prekograničnom kontekstu. Stoga bi se zahtjevi u pogledu preventivnog planiranja oporavka i planiranja sanacije i mogućnosti sanacije te sustav sanacije trebali primjenjivati i na matična društva, holdinge i ostale subjekte grupe, uključujući podružnice društava za osiguranje i društava za reosiguranje s poslovnim nastanom izvan Unije. (13)Potrebno je osigurati prikladnost i djelotvornost okvira za oporavak i sanaciju bez stvaranja nepotrebnog administrativnog opterećenja i troškova za društva i tijela. Stoga bi provedba takvog okvira za oporavak i sanaciju trebala biti razmjerna prirodi, veličini i složenosti predmetnog društva i njegovih aktivnosti i usluga. Kad je riječ o području primjene zahtjeva za planiranje oporavka i otpornosti, tijela bi na temelju usklađenog skupa kriterija koji se temelje na riziku trebala odrediti koja društva podliježu tim zahtjevima planiranja. U cilju poticanja povjerenja u jedinstveno tržište osiguranja i reosiguranja i promicanja jednakih uvjeta na tržištu trebalo bi utvrditi minimalnu razinu pokrivenosti tržišta kako bi se postigao minimalni stupanj pripravnosti. Međutim, minimalnom razinom pokrivenosti tržišta trebalo bi uzeti u obzir razlike između oporavka i sanacije i pitanje je li mjera sanacije u javnom interesu. (14)Zbog istog bi razloga tijela trebala, kad je to primjereno, primijeniti drukčije ili smanjene zahtjeve u pogledu preventivnog planiranja oporavka i planiranja sanacije te dostave informacija na razini pojedinačnog društva, uz smanjenu učestalost ažuriranja. Pri primjeni takvih pojednostavnjenih obveza tijela bi trebala uzeti u obzir prirodu, veličinu, složenost i zamjenjivost poslovanja društva, njegovu dioničarsku strukturu i pravni oblik, profil rizičnosti, stupanj povezanosti s drugim reguliranim društvima ili s financijskim sustavom općenito. Tijela bi trebala uzeti u obzir i pitanje je li vjerojatno da bi propast i naknadna likvidacija društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti u znatnoj mjeri negativno utjecale na ugovaratelje osiguranja, financijska tržišta, ostala društva ili šire gospodarstvo. Tijela bi trebala izvješćivati EIOPA-u o primjeni takvih pojednostavnjenih obveza na godišnjoj osnovi. (15)Kako bi se osigurao uredan postupak sanacije i izbjegli sukobi interesa, države članice trebale bi imenovati javna upravna tijela ili tijela kojima su povjerene ovlasti javne uprave koja će izvršavati funkcije i zadaće povezane s okvirom za oporavak i sanaciju. Države članice trebale bi osigurati dodjelu odgovarajućih sredstava tim sanacijskim tijelima. Ako država članica imenuje sanacijsko tijelo koje ima i druge funkcije, trebalo bi uspostaviti odgovarajuće strukturne aranžmane kako bi se te funkcije razdvojile od sanacijskih funkcija i osigurala operativna neovisnost. Takvim razdvajanjem ne bi se smjelo spriječiti da sanacijska funkcija pristupa informacijama koje su joj potrebne za izvršavanje dužnosti povezanih s okvirom za oporavak i sanaciju ili za suradnju među različitim tijelima koja su uključena u primjenu okvira za oporavak i sanaciju. (16)S obzirom na posljedice koje bi propast društva za osiguranje ili društva za reosiguranje mogla imati za ugovaratelje osiguranja, financijski sustav i gospodarstvo država članica te moguću potrebu da se za rješavanje tih posljedica upotrebljavaju javna sredstva, ministarstva financija ili druga relevantna ministarstva u državama članicama trebala bi u ranoj fazi biti uključena u postupak kriznog upravljanja i sanacije. (17)Na pogoršanje financijskog položaja društava za osiguranje i društava za reosiguranje ili kršenja regulatornih zahtjeva treba djelotvorno reagirati kako bi se spriječila eskalacija problema. Nadzorna tijela stoga bi trebala biti ovlaštena odrediti preventivne mjere. Međutim, takve preventivne ovlasti trebale bi biti usklađene s ljestvicom intervencija i nadzornim ovlastima koje su već predviđene Direktivom 2009/138/EZ za slične okolnosti, uključujući nadzorne ovlasti predviđene u okviru postupka nadzornog pregleda iz članka 36. Direktive 2009/138/EZ. Osim toga, te preventivne ovlasti ne bi smjele dovesti do novog unaprijed definiranog pokretača djelovanja koji bi se primjenjivao prije potrebnog solventnog kapitala utvrđenog u glavi I. poglavlju VI. odjeljku 4. te direktive. Nadzorna tijela trebala bi svaku situaciju zasebno procijeniti i odlučiti o potrebi za preventivnim mjerama na temelju okolnosti, situacije predmetnog društva i vlastite nadzorne prosudbe.

(18)Ključno je da grupe ili, ovisno o slučaju, pojedinačna društva, pripreme i redovito ažuriraju preventivne planove oporavka u kojima se navode mjere koje te grupe odnosno društva trebaju poduzeti kako bi obnovili svoj financijski položaj nakon znatnog pogoršanja koje bi moglo ugroziti njihovu održivost. Društva za osiguranje i društva za reosiguranje trebala bi stoga utvrditi skup kvantitativnih i kvalitativnih pokazatelja koji bi bili pokretači korektivnih mjera predviđenih u preventivnim planovima oporavka. Takvi pokazatelji trebali bi pomoći društvima za osiguranje i društvima za reosiguranje da poduzmu korektivne mjere u najboljem interesu svojih ugovaratelja osiguranja i ne bi trebali sadržavati nove regulatorne bonitetne zahtjeve. Preventivnim planovima oporavka trebalo bi obuhvatiti sve bitne pravne subjekte u grupi, a trebali bi se temeljiti na realnim pretpostavkama koje se mogu primijeniti u odnosu na niz koherentnih i ozbiljnih scenarija. Ti preventivni planovi oporavka trebali bi biti sastavni dio sustava upravljanja društva. U pripremi tih preventivnih planova oporavka mogu se koristiti postojeći alati, uključujući vlastitu procjenu rizika i solventnosti, planove za slučaj nepredviđenih okolnosti i planove upravljanja rizikom likvidnosti. Međutim, zahtjev za pripremu preventivnog plana oporavka trebao bi se primjenjivati razmjerno i ne bi smio dovesti u pitanje izradu i dostavu realnog plana oporavka kako je propisano člankom 138. stavkom 2. Direktive 2009/138/EZ. Kad je to relevantno, elementi preventivnog plana oporavka mogu se upotrijebiti kao izvor ili osnova za izradu plana oporavka propisanog člankom 138. stavkom 2. Direktive 2009/138/EZ. (19)Potrebno je osigurati odgovarajući stupanj pripravnosti za krizne situacije. Stoga bi trebalo zahtijevati da krajnja matična društva ili pojedinačna društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje svoj preventivni plan oporavka podnesu nadzornim tijelima na temeljitu procjenu, među ostalim kako bi provjerila je li sveobuhvatan i može li se njegovom provedbom pravodobno obnoviti održivost društva odnosno grupe, također i u razdobljima ozbiljnog financijskog stresa. Ako preventivni plan oporavka koji je društvo dostavilo nije primjeren, nadzorna tijela trebala bi biti ovlaštena zahtijevati da društvo poduzme potrebne mjere kako bi se ispravili bitni nedostaci plana. (20)Planiranje sanacije ključan je dio djelotvorne sanacije. Sanacijska tijela stoga bi trebala raspolagati svim potrebnim informacijama kako bi mogla utvrditi ključne funkcije i osigurati da se one nastave obavljati. Društva za osiguranje i društva za reosiguranje najbolje poznaju vlastito poslovanje i sve probleme koji iz njega mogu proizaći; stoga bi sanacijska tijela trebala sastavljati planove sanacije među ostalim i na temelju informacija koje su im dostavila predmetna društva. Kako bi se izbjeglo nepotrebno administrativno opterećenje, sanacijska tijela trebala bi potrebne informacije prvenstveno pribavljati od nadzornih tijela. (21)Društva s profilom niske rizičnosti zbog svoje male rizičnosti ne bi trebala biti obvezna izraditi zasebne preventivne planove oporavka ni podlijegati planiranju sanacije. (22)Kako bi se predvidjela moguća interakcija korektivnih i sanacijskih mjera te povećala pripravnost za krizu i mogućnost sanacije, svako postupanje prema grupi u okviru preventivnog planiranja oporavka i planiranja sanacije trebalo bi se primjenjivati na sve subjekte grupe koji podliježu nadzoru grupe. U preventivnim planovima oporavka i planovima sanacije trebalo bi uzeti u obzir financijsku, tehničku i poslovnu strukturu predmetne grupe i stupanj njezine unutarnje povezanosti. (23)Preventivni planovi oporavka i planovi sanacije grupe trebali bi se pripremiti za grupu u cjelini i trebali bi sadržavati mjere i za krajnje matično društvo i za pojedinačna društva kćeri koja su dio te grupe. Međutim, društva kćeri trebalo bi u preventivnim planovima oporavka i planovima sanacije uzeti u obzir u mjeri u kojoj su relevantna za grupu, ugovaratelje osiguranja, realno gospodarstvo i financijski sustav u državama članicama u kojima posluju. U izradu planova sanacije trebalo bi uključiti sanacijska tijela država članica u kojima grupa ima društva kćeri. Predmetna tijela koja djeluju u kolegijima nadzornika ili sanacijskim kolegijima trebala bi uložiti potrebne napore kako bi se postigla zajednička odluka o procjeni i donošenju tih planova. Međutim, ako se ne postigne zajednička odluka u kolegiju nadzornika ili sanacijskom kolegiju, to ne bi smjelo utjecati na pripravnost za krizu. U tom slučaju svako nadzorno tijelo nadležno za podružnicu trebalo bi imati mogućnost zahtijevati preventivni plan oporavka za društva kćeri u svojoj nadležnosti i provesti vlastitu procjenu preventivnog plana oporavka. Zbog istog bi razloga svako sanacijsko tijelo nadležno za društvo kćer trebalo izraditi i ažurirati plan sanacije za društva kćeri u svojoj nadležnosti. Pojedinačni preventivni planovi oporavka i planovi sanacije za društva koja su dio grupe trebali bi se pripremati samo u iznimnim, valjano opravdanim slučajevima i pritom bi trebalo primjenjivati iste standarde koji se primjenjuju na usporediva društva u predmetnoj državi članici. Ako se pripremaju pojedinačni preventivni planovi oporavka i planovi sanacije za društva koje su dio grupe, predmetna tijela trebala bi nastojati postići najveću moguću usklađenost s preventivnim planovima oporavka i sanacije za ostatak grupe. (24)Kako bi sva predmetna tijela u svakom trenutku imala na raspolaganju sve potrebne informacije, nadzorna tijela trebala bi prosljeđivati preventivne planove oporavka i sve njihove izmjene predmetnim sanacijskim tijelima, a sanacijska tijela trebala bi prosljeđivati planove sanacije i sve njihove izmjene predmetnim nadzornim tijelima. (25)Na temelju procjene mogućnosti sanacije društva za osiguranje ili društva za reosiguranje, sanacijska tijela trebala bi biti ovlaštena zahtijevati, izravno ili neizravno preko nadzornog tijela, da društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje promijeni svoju strukturu i organizaciju. Osim toga, sanacijska tijela trebala bi moći poduzeti nužne i razmjerne mjere kako bi se smanjile ili uklonile bitne prepreke primjeni instrumenata sanacije i osigurala mogućnost sanacije predmetnih subjekata. Sanacijska tijela trebala bi procijeniti mogućnost sanacije društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje na razini onih društava za koja se očekuje poduzimanje mjera sanacije u skladu s planom sanacije grupe. Mogućnost sanacijskih tijela da zahtijevaju promjene u strukturi i organizaciji društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje ili da poduzmu mjere za smanjenje ili uklanjanje bitnih prepreka primjeni instrumenata sanacije i osiguravanje mogućnosti sanacije predmetnih društava ne bi smjela prelaziti ono što je nužno za pojednostavnjenje strukture i poslovanja predmetnog društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje kako bi se poboljšala mogućnost njegove sanacije. (26)Provedba mjera navedenih u preventivnom planu oporavka ili u planu sanacije može utjecati na zaposlenike društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje. Ti bi planovi stoga trebali sadržavati procedure za informiranje predstavnika zaposlenika i savjetovanje s njima u svim fazama procesa oporavka i sanacije, kad je to primjereno. Tim procedurama trebalo bi uzeti u obzir kolektivne ugovore, druge aranžmane koje predviđaju socijalni partneri te pravo Unije i nacionalno pravo o uključivanju sindikata i predstavnika radnika u postupak restrukturiranja društva. (27)Djelotvoran oporavak i sanacija društava za osiguranje i društava za reosiguranje ili subjekata grupe koji posluju u više država članica Unije zahtijevaju suradnju među nadzornim tijelima i sanacijskim tijelima u okviru kolegija nadzornika i sanacijskih kolegija u svim fazama procesa, od pripreme preventivnih planova oporavka i planova sanacije do same sanacije društva. U slučaju neslaganja tijela u pogledu odluka koje treba donijeti u odnosu na grupe i društva, europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje) („EIOPA”), osnovano Uredbom (EU) br. 1094/2010 Europskog parlamenta i Vijeća, trebalo bi, kao krajnja mjera, imati ulogu posrednika. (28)U fazi oporavka i u preventivnoj fazi dioničari bi trebali zadržati punu odgovornost i kontrolu nad društvom za osiguranje odnosno društvom za reosiguranje. Oni tu odgovornost ne bi smjeli zadržati nakon pokretanja sanacije društva. Okvirom za sanaciju trebalo bi stoga predvidjeti pravodobno pokretanje sanacije, to jest prije nego što nastupi nesolventnost u bilanci ili novčanim tokovima društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje, prije nego što se njegov vlasnički kapital potpuno iscrpi ili prije nego što društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje postane nesposobno podmirivati svoje obveze plaćanja po njihovu dospijeću. Sanaciju bi trebalo pokrenuti ako nadzorno tijelo, nakon savjetovanja sa sanacijskim tijelom, utvrdi da društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje propada ili je vjerojatno da će propasti, a alternativne mjere ne bi spriječile takvu propast u razumnom vremenskom okviru. Trebalo bi smatrati da društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje propada ili da će vjerojatno propasti u sljedećim okolnostima: i. društvo nije usklađeno ili vjerojatno neće biti usklađeno s minimalnim potrebnim kapitalom iz glave I. poglavlja VI. odjeljka 4. Direktive 2009/138/EZ i nije realno očekivati da će se s njim ponovno uskladiti; ii. društvo više ne ispunjava uvjete za dobivanje odobrenja za rad ili u velikoj mjeri ne ispunjava svoje pravne obveze prema zakonima i drugim propisima koji se na njega odnose ili je vjerojatno da će u skoroj budućnosti u velikoj mjeri prestati ispunjavati svoje pravne obveze prema zakonima i drugim propisima koji se na njega odnose na način koji opravdava oduzimanje odobrenja za rad; iii. društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje nije u mogućnosti ili u skoroj budućnosti vjerojatno neće biti u mogućnosti otplaćivati svoje dugove ili izvršavati druge obveze, uključujući isplate ugovarateljima osiguranja ili korisnicima osiguranja, po njihovu dospijeću; iv. društvu za osiguranje odnosno društvu za reosiguranje potrebna je izvanredna javna financijska potpora. (29)Primjenom instrumenata sanacije i sanacijskih ovlasti mogu se narušiti prava dioničara i vjerovnika društava za osiguranje i društava za reosiguranje. Konkretno, ovlast sanacijskih tijela da bez suglasnosti dioničara prenesu dionice ili svu imovinu društva za osiguranje ili društva za reosiguranje ili njezin dio privatnom kupcu posebno utječe na vlasnička prava dioničara. Osim toga, ovlast za donošenje odluke o tome koje obveze treba prenijeti iz društva koje propada kako bi se osigurao kontinuitet usluga i izbjegle negativne posljedice za ugovaratelje osiguranja, korisnike osiguranja i oštećene osobe te realno gospodarstvo ili financijsku stabilnosti u cjelini može utjecati na jednako postupanje prema vjerovnicima. Instrumente sanacije trebalo bi stoga primjenjivati samo na društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koja propadaju ili je vjerojatno da će propasti i samo kad je to nužno za ostvarenje ciljeva sanacije u općem interesu. Konkretno, instrumente sanacije trebalo bi primjenjivati samo ako se društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje ne može likvidirati u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti bez neželjenog utjecaja na zaštitu ugovaratelja osiguranja, korisnika osiguranja i podnositelja odštetnih zahtjeva ili destabiliziranja financijskog sustava. Osim toga, mjere sanacije trebale bi biti nužne da se osigura brzi prijenos i nastavak obavljanja ključnih funkcija i ne bi smjela postojati realna mogućnost da bi se bilo kakvim alternativnim rješenjem privatnog sektora, među ostalim povećanjem kapitala koje bi izvršili postojeći dioničari ili bilo koja treća strana, mogla u potpunosti obnoviti održivost društva bez utjecaja na osigurnine. Svako zadiranje u prava dioničara i vjerovnika koje bi proizašlo iz mjere sanacije moralo bi biti u skladu s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima (Povelja). Konkretno, ako se prema vjerovnicima iz iste kategorije postupa različito u kontekstu mjere sanacije, takve razlike trebale bi biti opravdane javnim interesom i biti razmjerne rizicima koji se njima rješavaju te ne bi smjele uzrokovati izravnu ili neizravnu diskriminaciju na temelju nacionalnosti. (30)Pri primjeni instrumenata sanacije i izvršavanju sanacijskih ovlasti sanacijska tijela trebala bi poduzeti sve što je potrebno kako bi se mjere sanacije provele poštujući načelo da osigurnine ne smiju biti pogođene dok dioničari i ostali vjerovnici ne podnesu svoj dio gubitaka. Osim toga, sanacijska tijela trebala bi osigurati da se troškovi sanacije društva za osiguranje ili društva za reosiguranje svedu na najmanju moguću mjeru i da se prema vjerovnicima iz iste kategorije postupa jednako. (31)U okviru otpisa ili konverzije instrumenata kapitala, dužničkih instrumenata i ostalih prihvatljivih obveza trebalo bi predvidjeti unutarnji mehanizam pokrivanja gubitaka. Taj mehanizam, u kombinaciji s instrumentima za prijenos kojima je cilj održavanje kontinuiteta osigurateljnog pokrića u korist ugovaratelja osiguranja, korisnika osiguranja i oštećenih osoba, trebao bi omogućiti postizanje ciljeva sanacije i u velikoj mjeri ograničiti učinak propasti društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje na ugovaratelje osiguranja. Međutim, moglo bi se dogoditi da je u nekim ekstremnim slučajevima u sanaciji društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje potrebna intervencija u okviru određenih nacionalnih programa, posebno sustava jamstva u osiguranju ili sanacijskog fonda, kako bi se osigurali dodatni resursi za pokrivanje gubitaka i restrukturiranje ili, kao krajnja mjera, izvanredno javno financiranje. Nužnim zaštitnim mjerama za zaštitu vjerovnika trebalo bi uzeti u obzir postojanje takvih posebnih nacionalnih programa, koji moraju biti usklađeni s okvirom Unije za državne potpore. Instrument za otpis ili konverziju trebalo bi primijeniti prije korištenja bilo kakve izvanredne javne financijske potpore. (32)Zadiranje u vlasnička prava ne bi smjelo biti nerazmjerno. Pogođeni dioničari i vjerovnici društava za osiguranje i društava za reosiguranje, uključujući ugovaratelje osiguranja, stoga ne bi smjeli snositi veće gubitke od onih koje bi snosili da je društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje likvidirano u trenutku donošenja odluke o sanaciji. U slučaju djelomičnog prijenosa imovine i obveza društva za osiguranje ili društva za reosiguranje u sanaciji na privatnog kupca ili prijelazno društvo, preostali dio društva u sanaciji trebalo bi likvidirati u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti. Dioničari i vjerovnici koji ostaju u postupku likvidacije društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje trebali bi u postupku likvidacije na ime svojih potraživanja imati pravo na isplatu ili naknadu u iznosu koji nije manji od onog koji bi primili da je cijelo društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje likvidirano u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti. (33)Da bi se zaštitila prava dioničara i vjerovnika, potrebno je utvrditi jasne obveze u pogledu vrednovanja imovine i obveza društva u sanaciji i u pogledu vrednovanja postupanja prema dioničarima i vjerovnicima koje bi se primijenilo da je društvo likvidirano u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti. Stoga je potrebno utvrditi da se prije poduzimanja bilo kakve mjere sanacije mora provesti pravedno i realno vrednovanje imovine i obveza društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje. Takvo vrednovanje trebalo bi biti podložno pravu na žalbu. Međutim, zbog prirode mjere sanacije i njezine uske povezanosti s vrednovanjem, takva bi žalba trebala biti moguća samo ako je istodobno usmjerena protiv odluke o sanaciji. Osim toga, potrebno je utvrditi da je nakon primjene instrumenata sanacije potrebno provesti usporedbu između postupanja koje je stvarno primijenjeno prema dioničarima i vjerovnicima i onoga koje bi bilo primijenjeno u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti. Ta ex post usporedba trebala bi se moći pobijati odvojeno od odluke o sanaciji. Dioničari i vjerovnici koji su primili manji iznos od onog koji bi primili u redovnom postupka u slučaju nesolventnosti trebali bi imati pravo na isplatu razlike. (34)Važno je priznati gubitke nakon propasti društva za osiguranje ili društva za reosiguranje. Vrednovanje imovine i obveza društava za osiguranje odnosno društava za reosiguranje koja propadaju trebalo bi se temeljiti na pravednim, razboritim i realnim pretpostavkama u trenutku primjene instrumenata sanacije. Međutim, pri tom vrednovanju na vrijednost obveza ne bi smjelo utjecati financijsko stanje društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje. Sanacijskim tijelima trebalo bi omogućiti da u iznimno hitnim slučajevima provedu brzo vrednovanje imovine i obveza društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada. To bi vrednovanje trebalo biti privremeno i primjenjivati se do provedbe neovisnog vrednovanja. EIOPA bi trebala utvrditi okvir načela koja će se primjenjivati u provođenju takvih vrednovanja, pri čemu bi trebalo omogućiti da sanacijska tijela i neovisni procjenitelji prema potrebi primjenjuju različite posebne metodologije. (35)Pri poduzimanju mjera sanacije sanacijska tijela trebala bi uzeti u obzir i slijediti mjere predviđene u planovima sanacije, osim ako sanacijska tijela procijene, uzimajući u obzir okolnosti slučaja, da će se ciljevi sanacije djelotvornije postići poduzimanjem mjera koje nisu predviđene u planovima sanacije. (36)Instrumenti sanacije trebali bi biti osmišljeni i prikladni za širok spektar uglavnom nepredvidivih scenarija, uzimajući u obzir moguće razlike između krize pojedinačnog društva za osiguranje ili društva za reosiguranje i šire sistemske krize. Instrumentima sanacije trebalo bi stoga obuhvatiti svaki od tih scenarija, uključujući režim solventnog run-off poslovanja društva u sanaciji do njegova prestanka, prodaju poslovanja ili dionica društva u sanaciji, osnivanje prijelaznog društva, odvajanje imovine i obveza društva koje propada od portfelja umanjene vrijednosti odnosno portfelja koji ostvaruju slabe rezultate te otpis ili konverziju instrumenata kapitala i ostalih prihvatljivih obveza društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada. (37)Ako su instrumenti sanacije primijenjeni kako bi se portfelj osiguranja prenio na zdrav subjekt, koji može biti kupac iz privatnog sektora ili prijelazno društvo, preostali dio društva trebalo bi likvidirati u primjerenom roku. Duljina tog roka trebala bi se temeljiti na potrebi da društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje koje propada pruža usluge ili potporu kako bi kupac iz privatnog sektora ili prijelazno društvo mogli obavljati aktivnosti ili usluge stečene prijenosom.

(38)Instrumentom prodaje poslovanja sanacijskim tijelima trebalo bi omogućiti da bez suglasnosti dioničara prodaju društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje ili dijelove njegova poslovanja jednom kupcu ili više njih. Pri primjeni instrumenta prodaje poslovanja tijela bi trebala uspostaviti aranžmane za stavljanje na tržište društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje ili dijela njegova poslovanja u okviru otvorenog, transparentnog i nediskriminirajućeg postupka, istodobno nastojeći postići što je moguće veću prodajnu cijenu. Kada je zbog hitnosti takav proces nemoguć, nadležna tijela trebala bi poduzeti korake za popravljanje štetnih učinaka na tržišno natjecanje i unutarnje tržište. (39)Svi neto prihodi od prijenosa imovine ili obveza društva u sanaciji pri primjeni instrumenta prodaje poslovanja trebali bi ići u korist društva koje ostaje u postupku likvidacije. Svi neto prihodi od prijenosa dionica ili drugih vlasničkih instrumenata društva u sanaciji pri primjeni instrumenta prodaje poslovanja trebali bi ići u korist vlasnika tih dionica odnosno drugih vlasničkih instrumenata. Ti bi se prihodi trebali računati bez troškova nastalih zbog propasti društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje i postupka sanacije. (40)Informacije o stavljanju na tržište društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada i pregovorima s potencijalnim stjecateljima prije primjene instrumenta prodaje poslovanja mogu biti osjetljive i predstavljati rizik za povjerenje u tržište osiguranja. Stoga je važno osigurati da se objavljivanje takvih informacija, koje je propisano Uredbom (EU) br. 596/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, može odgoditi onoliko dugo koliko je potrebno za planiranje i strukturiranje sanacije društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje. (41)Prijelazno društvo je društvo za osiguranje ili društvo za reosiguranje koje je u potpunom ili djelomičnom vlasništvu jednog ili više javnih tijela ili pod kontrolom sanacijskog tijela. Glavna je svrha prijelaznog društva osigurati nastavak ključnih funkcija za ugovaratelje osiguranja društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada. Prijelaznim društvom stoga bi trebalo upravljati kao održivim subjektom koji trajno posluje te ga vratiti na tržište čim uvjeti to dopuste ili ga likvidirati ako nije održivo. (42)Instrumentom odvajanja imovine i obveza trebalo bi omogućiti da tijela prenesu imovinu, prava i obveze društva u sanaciji na odvojeni subjekt radi uklanjanja, upravljanja i likvidacije takve imovine, prava ili obveza. Kako društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje koje propada pritom ne bi steklo neprimjerenu konkurentsku prednost, instrument odvajanja imovine i obveza trebalo bi upotrebljavati samo u kombinaciji s drugim instrumentima. (43)Djelotvoran sustav sanacije trebao bi osigurati da se društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje saniraju tako da njihova propast ima što manji negativan učinak na ugovaratelje osiguranja, porezne obveznike, realno gospodarstvo i financijsku stabilnost. Otpisom ili konverzijom trebalo bi osigurati da, čim se upotrijebi sanacijska ovlast, dioničari i vjerovnici društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada prvi podnesu gubitke i snose odgovarajući dio troškova koji proizlaze iz propasti društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje, prije nego što budu pogođene osigurnine. Instrument za otpis ili konverziju trebao bi stoga dati snažniji poticaj dioničarima i vjerovnicima društava za osiguranje i društava za reosiguranje, a donekle i ugovarateljima osiguranja, da prate zdravlje društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje u normalnim okolnostima. (44)Trebalo bi osigurati da sanacijska tijela u različitim okolnostima imaju potrebnu fleksibilnost da društvo u sanaciji podvrgnu režimu solventnog run-off poslovanja, da prenesu njegovu imovinu, prava i obveze po najboljim uvjetima za ugovaratelje osiguranja ili da raspodijele preostale gubitke. Stoga je primjereno utvrditi da bi sanacijska tijela trebala imati mogućnost primijeniti instrument za otpis ili konverziju i kad je cilj društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje koje propada sanirati kao društvo u režimu solventnog run-off poslovanja i kad se ključne usluge osiguranja prenose, a preostali dio društva za osiguranje ili društva za reosiguranje prestaje s radom i likvidira se. U tom kontekstu može biti opravdano restrukturiranje obveza iz osiguranja kako bi se osigurao nastavak pružanja znatnog dijela osigurateljnog pokrića ako se smatra da je to u najboljem interesu ugovaratelja osiguranja. (45)Ako postoji realna mogućnost da se obnovi održivost društva i da ugovaratelji osiguranja ne pretrpe gubitke u postupku sanacije, instrument za opis ili konverziju mogao bi se upotrijebiti kako bi se osigurao nastavak trajnog poslovanja društva u sanaciji. U tom bi slučaju sanacija primjenom otpisa ili konverzije trebala biti popraćena zamjenom rukovodstva, osim ako je zadržavanje rukovodstva primjereno i nužno za ostvarenje ciljeva sanacije. (46)Instrument za otpis ili konverziju nije primjereno primjenjivati na potraživanja u mjeri u kojoj su oni osigurana, kolateralizirana ili na neki drugi način zajamčena jer bi takav otpis ili konverzija mogli biti nedjelotvorni ili imati negativan učinak na financijsku stabilnost. Međutim, da bi se osigurala djelotvornost instrumenta za otpis ili konverziju i postizanje njegovih ciljeva, poželjno je da se on može primijeniti na što veći broj neosiguranih obveza društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada. Bez obzira na to, primjereno je izuzeti određene vrste neosiguranih obveza iz područja primjene instrumenta za otpis ili konverziju. Kako bi se osigurao kontinuitet ključnih funkcija, instrument za otpis ili konverziju stoga se ne bi trebao primjenjivati na određene obveze prema zaposlenicima društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada ni na komercijalna potraživanja koja se odnose na robu i usluge ključne za dnevno funkcioniranje društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje. Kako bi se poštovala mirovinska prava i iznosi mirovina koji se duguju mirovinskim fondovima i njihovim upraviteljima, instrument za otpis ili konverziju ne bi se trebao primjenjivati na obveze koje društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje koje propada ima prema sustavu mirovinskog osiguranja. Kako bi se smanjio rizik od sistemske zaraze, instrument za otpis ili konverziju ne bi se trebao primjenjivati na obveze koje proizlaze iz sudjelovanja u platnim sustavima s preostalim rokom do dospijećem kraćim od sedam dana i obveze prema društvima za osiguranje odnosno društvima za reosiguranje, kreditnim institucijama i investicijskim društvima, osim subjekata koji pripadaju istoj grupi, s izvornim rokom dospijeća kraćim od sedam dana. (47)Zaštita ugovaratelja osiguranja, korisnika osiguranja ili oštećenih osoba jedan je od glavnih ciljeva sanacije. Stoga bi instrument za otpis ili konverziju trebalo primjenjivati na osigurnine samo u krajnjoj nuždi i sanacijska tijela trebala bi pažljivo razmotriti posljedice mogućeg otpisa osigurnina koje proizlaze iz ugovora o osiguranju sklopljenih s fizičkim osobama te mikro, malim i srednjim poduzećima. (48)Sanacijska tijela trebala bi moći isključiti ili djelomično isključiti obveze u određenim okolnostima u kojima obveze nije moguće otpisati ili konvertirati u razumnom vremenskom okviru ako je takvo isključenje strogo potrebno i razmjerno da bi se postigli ciljevi sanacije ili ako bi primjena instrumenta za otpis ili konverziju uzrokovala uništenje vrijednosti zbog kojeg bi gubici koje bi snosili ostali vjerovnici bili veći nego da te obveze nisu bile isključene. Ako se primjenjuju ta izuzeća, može se podići razina otpisa ili konverzije ostalih prihvatljivih obveza kako bi se ta izuzeća uzela u obzir, pod uvjetom da se poštuje načelo da nijedan vjerovnik ne smije biti u nepovoljnijem položaju nego što bi bio u slučaju redovnog postupka u slučaju nesolventnosti. Istodobno se od država članica ne bi smjelo zahtijevati da financiraju sanaciju iz svojeg općeg proračuna. (49)Sanacijska tijela trebala bi u pravilu primijeniti instrument za otpis ili konverziju poštujući jednako postupanje prema vjerovnicima i zakonski isplatni red potraživanja u skladu s primjenjivim pravom o nesolventnosti. Gubici bi se stoga prvo trebali pokriti instrumentima regulatornog kapitala i trebali bi se raspodijeliti dioničarima poništenjem ili prijenosom dionica ili njihovim značajnim razvodnjavanjem. Ako to nije dovoljno, podređeni dug trebalo bi konvertirati ili otpisati. Nadređene obveze trebale bi se konvertirati ili otpisati samo ako je podređeni dug potpuno konvertiran ili otpisan. (50)Izuzeće obveza, među ostalim za platne sustave i sustave namire, zaposlenike i trgovačke vjerovnike, te povlašteno rangiranje trebali bi se primjenjivati jednako u trećim zemljama i u Uniji. Kako bi se omogućio otpis ili konverzija obveza u trećim zemljama, potrebno je predvidjeti da se ugovornim odredbama na koje se primjenjuje pravo trećih zemalja prizna ta mogućnost. Takve ugovorne odredbe ne bi trebalo zahtijevati za obveze izuzete od primjene instrumenta za otpis ili konverziju ili ako se pravom treće zemlje ili obvezujućim sporazumom sklopljenim s trećom zemljom sanacijskom tijelu predmetne države članice omogućuje da primijeni instrument za otpis ili konverziju. (51)Dioničari i vjerovnici trebali bi u potrebnoj mjeri doprinijeti mehanizmu raspodjele gubitaka društva koje propada. Države članice trebale bi osigurati da se instrumentima kapitala kategorije 1, kategorije 2 i kategorije 3 potpuno pokriju gubici u trenutku neodrživosti društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje izdavatelja. U skladu s tim, trebalo bi zahtijevati da u trenutku neodrživosti, a prije poduzimanja bilo kakve mjere sanacije, sanacijska tijela potpuno otpišu te instrumente ili ih konvertiraju u instrumente kategorije 1. U tu svrhu trenutkom neodrživosti trebao bi se smatrati trenutak u kojem predmetno sanacijsko tijelo utvrdi da društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje zadovoljava uvjete za sanaciju ili trenutak u kojem predmetno sanacijsko tijelo zaključi da bi društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje prestalo biti održivo kad se ti instrumenti kapitala ne bi otpisali ili konvertirali. Ti bi zahtjevi trebali biti priznati u odredbama koje se primjenjuju na instrument i u prospektu ili dokumentima ponude objavljenima ili dostavljenima u vezi s instrumentima. (52)Sanacijska tijela trebala bi imati sve potrebne pravne ovlasti koje se, u različitim kombinacijama, mogu izvršavati pri primjeni instrumenata sanacije kako bi se osigurala djelotvorna provedba sanacije. Te bi pravne ovlasti trebale uključivati ovlast prijenosa dionica, imovine, prava i obveza društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada na drugi subjekt, uključujući drugo društvo ili prijelazno društvo, ovlast otpisa ili poništenja dionica, otpisa ili konverzije obveza društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada, ovlast zamjene uprave i ovlast izricanja privremenog moratorija na isplatu potraživanja. Potrebne su dodatne ovlasti, uključujući ovlast zahtijevanja nastavka pružanja osnovnih usluga od drugih dijelova grupe. (53)Nije nužno propisati točan način na koji sanacijska tijela trebaju intervenirati u društvu za osiguranje odnosno društvu za reosiguranje koje propada. Sanacijska tijela trebala bi imati mogućnost izbora između preuzimanja kontrole izravnom intervencijom u društvu za osiguranje odnosno društvu za reosiguranje ili putem izvršnog naloga. Trebala bi odlučiti u skladu s okolnostima slučaja. (54)Potrebno je utvrditi postupovne zahtjeve kako bi se osiguralo primjereno obavješćivanje o mjerama sanacije i njihovo objavljivanje. Međutim, informacije koje su dostupne sanacijskim tijelima i njihovim stručnim savjetnicima tijekom postupka sanacije mogu biti osjetljive i stoga bi do objave odluke o sanaciji trebale podlijegati djelotvornom režimu povjerljivosti. Za svaku informaciju koja se pruži u vezi s odlukom prije nego što je ona donesena, bilo o tome jesu li uvjeti za sanaciju zadovoljeni, o upotrebi određenog instrumenta ili o bilo kojoj mjeri tijekom postupka, mora se pretpostaviti da ima učinak na javne i privatne interese koji su mjerom obuhvaćeni. Stoga je potrebno osigurati da postoje primjereni mehanizmi za čuvanje povjerljivosti takvih informacija, među ostalim kad je riječ o sadržaju i detaljima planova oporavka i sanacije te rezultatima bilo koje procjene provedene u tom kontekstu. (55)Sanacijska tijela trebala bi imati dodatne ovlasti kako bi osigurala djelotvoran prijenos dionica ili dužničkih instrumenata te imovine, prava i obveza na kupca koji je treća osoba ili prijelazno društvo. Kako bi se omogućio prijenos osigurnina bez utjecanja na ukupni profil rizičnosti povezanog portfelja i povezanih tehničkih pričuva i potrebnog kapitala, trebalo bi očuvati ekonomske koristi ugovora o reosiguranju. Sanacijska tijela stoga bi trebala imati mogućnost prenijeti osigurnine zajedno s pripadajućim pravima iz reosiguranja. U okviru toga trebala bi imati ovlast ukidanja prava trećih strana iz prenesenih instrumenata ili imovine, ovlast izvršenja ugovora i ovlast osiguravanja nastavka primjene aranžmana na primatelje prenesene imovine i dionica. Osim toga, pravo bilo koje strane da otkaže ugovor s društvom u sanaciji ili subjektom njegove grupe iz drugih razloga osim sanacije društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada ne bi se smjelo dovesti u pitanje. Isto tako, sanacijska tijela trebala bi imati dodatnu ovlast da od preostalog dijela društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koja se likvidira u redovnom postupku u slučaju nesolventnosti zatraži pružanje usluga koje su nužne da bi se omogućilo poslovanje društva na koje je prenesena imovina ili dionice primjenom instrumenta prodaje poslovanja ili instrumenta prijelaznog društva. (56)U skladu s člankom 47. Povelje, svatko čija su prava i slobode koji su zajamčeni pravom Unije povrijeđeni ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom. Odluke koje donose sanacijska tijela trebale bi stoga biti podložne pravu na žalbu. (57)Za mjere za upravljanje krizom koje poduzimaju nacionalna sanacijska tijela mogu biti potrebne složene ekonomske procjene i široko diskrecijsko pravo. Sanacijska tijela imaju posebna stručna znanja potrebna za provedbu takvih procjena i utvrđivanje primjerene upotrebe diskrecijskog prava. Stoga je važno osigurati da nacionalni sudovi koriste složene ekonomske procjene koje u tom kontekstu provedu nacionalna sanacijska tijela kao osnovu pri preispitivanju predmetnih mjera za upravljanje krizom. Međutim, složena narav tih procjena ne bi trebala spriječiti nacionalne sudove da ispitaju jesu li dokazi na koje se sanacijsko tijelo oslanja činjenično točni, pouzdani i dosljedni, sadržavaju li sve relevantne informacije koje bi se trebale uzeti u obzir kako bi se procijenila složena situacija i opravdavaju li zaključke koji se iz njih donose.

(58)Kako bi se obuhvatile hitne situacije, potrebno je predvidjeti da podnošenje žalbe ne uzrokuje automatsku suspenziju učinaka pobijane odluke te da je odluka sanacijskog tijela odmah izvršiva pod pretpostavkom da bi suspenzija bila suprotna javnom interesu. (59)Potrebno je zaštititi treće strane koje su u dobroj vjeri stekle imovinu, prava i obveze društva u sanaciji izvršavanjem sanacijskih ovlasti tijela. Jednako je tako potrebno i osigurati stabilnost financijskih tržišta. Pravo na žalbu protiv odluke o sanaciji stoga ne bi smjelo utjecati na naknadne administrativne akte ili transakcije koji se temelje na poništenoj odluci. U takvim slučajevima, pravni lijekovi protiv protupravnih odluka trebali bi biti ograničeni na dodjelu naknade za štetu koju su pretrpjele pogođene osobe. (60)Zbog ozbiljnih rizika za financijsku stabilnost u predmetnoj državi članici i Uniji mogu biti potrebne mjere za upravljanje krizom. Stoga bi svaki postupak u okviru nacionalnog prava povezan sa zahtjevom za ex ante suglasnost suda za mjeru upravljanja krizom i razmatranje tog zahtjeva od strane suda trebali biti žurni. Države članice trebale bi osigurati da predmetno tijelo može donijeti odluku čim dobije suglasnost suda. Ta mogućnost ne bi smjela utjecati na pravo zainteresiranih strana da sudu podnesu zahtjev za poništenje odluke. Međutim, takva bi mogućnost trebala postojati samo u ograničenom razdoblju nakon što je sanacijsko tijelo poduzelo mjeru za upravljanje krizom kako se ne bi neprimjereno odgodila primjena odluke o sanaciji. (61)Kako bi se osigurala učinkovita sanacija i izbjegao sukob jurisdikcija, redovni postupak u slučaju nesolventnosti za društvo za osiguranje odnosno društvo za reosiguranje koje propada ne bi se trebao pokrenuti niti nastaviti dok sanacijsko tijelo izvršava svoje sanacijske ovlasti ili primjenjuje instrumente sanacije, osim na inicijativu sanacijskog tijela ili uz njegovu suglasnost. Stoga je potrebno utvrditi da se određene ugovorne obveze mogu suspendirati na ograničeno razdoblje kako bi se sanacijskim tijelima omogućila primjena instrumenata sanacije. Međutim, ta se mogućnost ne bi trebala primjenjivati na obveze u odnosu na sustave koje je država članica odredila u skladu s Direktivom 98/26/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, uključujući središnje druge ugovorne strane. Direktivom 98/26/EZ smanjuje se rizik povezan sa sudjelovanjem u platnim sustavima i sustavima za namiru vrijednosnih papira, posebno smanjenjem poremećaja u slučaju nesolventnosti sudionika u takvom sustavu. Potrebno je osigurati da se te zaštite nastave primjenjivati i u kriznim situacijama te da se održi određena sigurnost za upravitelje platnih sustava i sustava za namiru vrijednosnih papira i druge sudionike na tržištu. Stoga se mjera za sprečavanje krize ili mjera za upravljanje krizom sama po sebi ne bi trebala smatrati postupkom u slučaju nesolventnosti u smislu Direktive 98/26/EZ, pod uvjetom da se bitne obveze iz predmetnog ugovora i dalje izvršavaju. (62)Potrebno je osigurati da sanacijska tijela pri prijenosu imovine i obveza na kupca iz privatnog sektora ili prijelazno društvo imaju na raspolaganju odgovarajuće vrijeme za utvrđivanje ugovora koje treba prenijeti. Stoga bi sanacijska tijela trebala moći ograničiti pravo drugih ugovornih strana na konačno netiranje, prijevremeno ispunjenje ili otkaz financijskih ugovora na drugi način dok se ne izvrši prijenos. Takva ograničenja trebala bi sanacijskim tijelima omogućiti da dobiju točan uvid u bilancu društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koja propada, bez promjena vrijednosti i opsega do kojih bi došlo opsežnim izvršavanjem prava otkaza, te pridonijeti sprečavanju nestabilnosti na tržištu. Međutim, zadiranje u ugovorna prava drugih ugovornih strana trebalo bi svesti na najmanju moguću mjeru. Sva ograničenja prava otkaza koja uvedu sanacijska tijela stoga bi se trebala primjenjivati samo u odnosu na mjere za upravljanje krizom ili događaje izravno povezane s primjenom takvih mjera. Prema tome, trebalo bi zadržati prava na otkaz proizišla iz nekog drugog neispunjavanja obveza, uključujući neplaćanje ili neisplatu iznosa nadoknada. (63)Potrebno je očuvati legitimne aranžmane tržišta kapitala u slučaju kad se prenosi dio, ali ne i sva imovina, prava i obveze društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada. Stoga je primjereno utvrditi zaštitne mjere kako bi se spriječilo razdvajanje povezanih obveza ili povezanih prava i ugovora, uključujući ugovore s istom drugom ugovornom stranom obuhvaćene sporazumima o osiguranju, ugovorima o financijskom kolateralu s prijenosom prava vlasništva, sporazumima o prijeboju, sporazumima o konačnom netiranju i strukturiranim financijskim sporazumima. Ako se primjenjuju takve zaštitne mjere, sanacijska tijela trebala bi biti obvezna prenijeti sve povezane ugovore u okviru zaštićenog aranžmana ili ih sve ostaviti u preostalom dijelu društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje koje propada. Tim zaštitnim mjerama trebalo bi osigurati da se ne utječe na tretman regulatornog kapitala u pogledu izloženosti pokrivenih sporazumom o netiranju za potrebe Direktive 2009/138/EZ. (64)Kako bi se osigurala financijska stabilnost društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje, potrebno je uvesti moratorij na prava otkupa ugovaratelja osiguranja. Takav moratorij, i financijska stabilnost predmetnog društva koja iz njega proizlazi, sanacijskim tijelima trebali bi osigurati dovoljno vremena da provedu vrednovanje društva i ocijene koje bi instrumente sanacije trebalo primijeniti. Takvim moratorijem trebalo bi se isto tako osigurati jednako postupanje prema ugovarateljima osiguranja i izbjeći mogući negativni financijski učinci na ugovaratelje osiguranja koji ne bi među prvima otkupili policu. Budući da je jedan od ciljeva sanacije nastavak osigurateljnog pokrića, ugovaratelji osiguranja trebali bi nastaviti izvršavati sva obvezna plaćanja na temelju predmetnih ugovora o osiguranju, među ostalim i u slučaju renti. (65)Osiguravanjem istih instrumenata sanacije i sanacijskih ovlasti za sva sanacijska tijela olakšava se usklađeno djelovanje u slučaju propasti prekogranične grupe. Međutim, potrebne su dodatne mjere kako bi se potaknula suradnja i spriječili fragmentirani nacionalni odgovori. Stoga bi se u slučaju sanacije subjekata grupe sanacijska tijela trebala međusobno savjetovati i surađivati u sanacijskim kolegijima kako bi postigla dogovor o programu sanacije grupe. Kako bi se osigurao forum za raspravu i postizanje takvog dogovora, sanacijski kolegiji trebali bi se osnivati na temeljima postojećih kolegija nadzornika uključivanjem sanacijskih tijela, nadležnih ministarstava, EIOPA-e i, prema potrebi, tijela odgovornih za sustave jamstva u osiguranju. Sanacijski kolegiji ne bi trebali biti tijela za donošenje odluka, već platforma koja nacionalnim tijelima olakšava donošenje odluka, a predmetna nacionalna tijela trebala bi biti odgovorna za donošenje zajedničkih odluka. (66)Pri sanaciji prekograničnih grupa trebala bi se postići ravnoteža između potrebe za postupcima kojima se uzima u obzir hitnost situacije i omogućuju učinkovita, pravedna i pravodobna rješenja za cijelu grupu, s jedne strane, i potrebe da se zaštite ugovaratelji osiguranja, realno gospodarstvo i financijska stabilnost u svim državama članicama u kojima grupa posluje, s druge strane. Stoga bi različita sanacijska tijela trebala razmjenjivati mišljenja u sanacijskom kolegiju, a sve mjere sanacije koje predlaže sanacijsko tijelo za grupu trebale bi se pripremiti i raspraviti među različitim sanacijskim tijelima u kontekstu planova sanacije grupe. Kako bi se olakšalo brzo donošenje zajedničkih odluka kad god je to moguće, sanacijski kolegiji trebali bi uzeti u obzir i mišljenja sanacijskih tijela svih država članica u kojima grupa posluje. (67)Sanacijska tijela za grupu trebala bi uvijek voditi računa o utjecaju mjera sanacije koje poduzimaju na ugovaratelje osiguranja, realno gospodarstvo i financijsku stabilnost u državama članicama u kojima grupa posluje. Stoga bi sanacijska tijela države članice u kojoj društvo kći ima sjedište trebala, u krajnjoj nuždi i u valjano opravdanim slučajevima, imati mogućnost prigovora na odluke sanacijskog tijela za grupu ako smatraju da mjere sanacije nisu primjerene, bilo zbog potrebe da se zaštite ugovaratelji osiguranja, realno gospodarstvo i financijska stabilnost u toj državi članici ili zbog obveza kojima podliježu usporediva društva u toj državi članici. (68)Programi sanacije grupe trebali bi olakšati koordiniranu sanaciju, koja će vjerojatnije dati najbolje rezultate za sva društva grupe. Sanacijska tijela za grupu trebala bi stoga predložiti programe sanacije grupe i podnijeti ih sanacijskom kolegiju. Ako se sanacijska tijela ne slažu s programom sanacije grupe ili odluče poduzeti nezavisnu mjeru sanacije, trebala bi sanacijskom tijelu za grupu i ostalim sanacijskim tijelima obuhvaćenima programom sanacije grupe objasniti razloge svojeg neslaganja i priopćiti im te razloge, zajedno s pojedinostima nezavisne mjere sanacije koju namjeravaju poduzeti. Svako nacionalno tijelo koje odluči odstupiti od programa sanacije grupe trebalo bi primjereno razmotriti mogući učinak takvog odstupanja na ugovaratelje osiguranja, realno gospodarstvo i financijsku stabilnost u državama članicama u kojima se nalaze ostala sanacijska tijela te moguće učinke na ostale dijelove grupe. (69)Kako bi se osiguralo koordinirano djelovanje na razini grupe, sanacijska tijela trebalo bi pozvati da, u okviru programa sanacije grupe, na subjekte iz iste grupe koji zadovoljavaju uvjete za sanaciju primjenjuju isti instrument. Sanacijska tijela za grupu trebala bi stoga imati ovlast za primjenu instrumenta prijelaznog društva na razini grupe radi stabilizacije grupe u cjelini i za prijenos vlasništva nad društvima kćerima na prijelazno društvo radi prodaje tih društava kćeri, u paketu ili pojedinačno, kad tržišni uvjeti budu za to primjereni. Osim toga, sanacijsko tijelo za grupu trebalo bi imati ovlast primjene instrumenta za otpis ili konverziju na razini matičnog društva. (70)Za djelotvornu sanaciju društava i grupa za osiguranje i reosiguranje koji posluju na međunarodnoj razini potrebna je suradnja između sanacijskih tijela država članica i trećih zemalja. U tu bi svrhu, kad predmetna situacija to opravdava, EIOPA trebala biti ovlaštena za izradu i sklapanje neobvezujućih okvirnih sporazuma o suradnji s tijelima trećih zemalja u skladu s člankom 33. Uredbe (EU) br. 1094/2010. Zbog istog bi razloga nacionalnim tijelima trebalo dopustiti sklapanje bilateralnih sporazuma s tijelima trećih zemalja u skladu s EIOPA-inim okvirnim sporazumima o suradnji. Izradom takvih bilateralnih sporazuma trebalo bi se osigurati djelotvorno planiranje, donošenje odluka i koordinacija u odnosu na takva međunarodno aktivna društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje. Kako bi se osigurali jednaki uvjeti, takvi bilateralni sporazumi trebali bi biti recipročni, pri čemu bi sanacijska tijela međusobno priznavala i izvršavala postupke drugog sanacijskog tijela, osim ako se primjenjuje iznimka koja omogućuje odbijanje priznavanja sanacijskog postupka treće zemlje. (71)Suradnjom među sanacijskim tijelima trebalo bi obuhvatiti i društva kćeri grupa iz Unije ili treće zemlje i podružnice društava za osiguranje i društava za reosiguranje iz Unije ili treće zemlje. Društva kćeri grupa iz treće zemlje su društva s poslovnim nastanom u Uniji te stoga u cijelosti podliježu pravu Unije, uključujući primjenu instrumente sanacije. Međutim, potrebno je da države članice zadrže pravo djelovanja u pogledu podružnica društava za osiguranje i društava za reosiguranje sa sjedištem u trećim zemljama ako bi priznavanje i primjena sanacijskog postupka treće zemlje u odnosu na podružnicu ugrozili realno gospodarstvo ili financijsku stabilnost u Uniji ili ako postupanje prema ugovarateljima osiguranja u Uniji ne bi bilo jednako kao prema ugovarateljima osiguranja u trećoj zemlji. U tim okolnostima države članice trebale bi imati pravo odbiti priznavanje sanacijskog postupka treće zemlje, nakon savjetovanja sa svojim sanacijskim tijelima. (72)EIOPA bi trebala promicati konvergenciju praksi sanacijskih tijela putem smjernica koje se izdaju u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 1094/2010. Konkretno, EIOPA bi trebala utvrditi sve niže navedeno: (a) primjenu pojednostavnjenih obveza za određena društva; (b) metode za određivanje udjela tržišta i kriterije za opseg preventivnog planiranja oporavka; (c) minimalni popis kvalitativnih i kvantitativnih pokazatelja i niz scenarija za preventivne planove oporavka; (d) kriterije za utvrđivanje ključnih funkcija; (e) pojedinosti o mjerama za rješavanje ili uklanjanje prepreka mogućnosti sanacije i okolnosti u kojima se može primijeniti svaka mjera; i (f) način pružanja informacija u sažetom ili zbirnom obliku za potrebe zahtjeva povjerljivosti. (73)Tehnički standardi u području financijskih usluga trebali bi olakšati dosljedno usklađivanje i odgovarajuću zaštitu ugovaratelja osiguranja, ulagatelja i potrošača u Uniji. Budući da je EIOPA visokospecijalizirano stručno tijelo, bilo bi učinkovito i primjereno da joj se dodijeli zadaća izrade nacrta regulatornih i provedbenih tehničkih standarda koji ne uključuju odluke o politikama, koje će ona dostaviti Komisiji. (74)Komisija bi, u slučajevima predviđenima u ovoj Direktivi, trebala delegiranim aktima na temelju članka 290. UFEU-a i u skladu s člancima od 10. do 14. Uredbe (EU) br. 1094/2010 donijeti nacrte regulatornih tehničkih standarda koje je izradila EIOPA kojima se utvrđuje sljedeće: (a) informacije koje moraju sadržavati preventivni planovi oporavka; (b) sadržaj planova sanacije i sadržaj planova sanacije grupe; (c) pitanja i kriteriji za procjenu mogućnosti sanacije; (d) različiti elementi vrednovanja, uključujući metodologiju izračuna zaštitnog sloja za dodatne gubitke koje treba uvrstiti u privremena vrednovanja i metodologiju za vrednovanje razlike u postupanju; (e) sadržaj ugovorne odredbe koju treba uključiti u financijski ugovor na koji se primjenjuje pravo treće zemlje; (f) operativno funkcioniranje sanacijskih kolegija. Komisija bi, u slučajevima predviđenima u ovoj Direktivi, trebala provedbenim aktima na temelju članka 291. UFEU-a i u skladu s člankom 15. Uredbe (EU) br. 1094/2010 donijeti nacrte provedbenih tehničkih standarda koje je izradila EIOPA kojima se utvrđuju postupci, sadržaj i minimalni skup standardnih obrazaca i predložaka za dostavu informacija za potrebe planova sanacije te suradnja društva za osiguranje odnosno društva za reosiguranje. (75)Direktivom 2009/138/EZ predviđeno je uzajamno priznavanje i izvršenje odluka o reorganizaciji ili likvidaciji društava za osiguranje u svim državama članicama. Tom direktivom osigurava se obrada sve imovine i obveza društva, bez obzira na to u kojoj se zemlji nalaze, u okviru jedinstvenog postupka u matičnoj državi članici te jednako postupanje prema vjerovnicima u državi članici domaćinu i vjerovnicima u matičnoj državi članici. U cilju djelotvorne sanacije, odredbe o reorganizaciji i likvidaciji utvrđene u Direktivi 2009/138/EZ trebale bi se primjenjivati u slučaju upotrebe instrumenata sanacije i kad se ti instrumenti primjenjuju na društva za osiguranje i društva za reosiguranje i kad se