Direktivom bi se opseg mehanizama rješavanja sporova proširio na sve situacije prekograničnog poslovanja koje podliježu dvostrukom porezu na dobit poduzeća (članak 1.). Cilj uklanjanja dvostrukog oporezivanja i konkretne situacije koje su time obuhvaćene iznova su navedeni istim tekstom kao u Arbitražnoj konvenciji Unije. Međutim, u predloženoj se Direktivi dodaju izričita obveza postizanja rezultata za države članice i jasno utvrđen rok. S druge strane, isključene su situacije koje obilježavaju dvostruko neoporezivanje ili slučajevi prijevare, hotimične pogreške ili krajnje nepažnje (članak 15.).

U skladu s Arbitražnom konvencijom Unije Direktivom se omogućuje postupak međusobnog sporazuma, koji se pokreće prigovorom poreznog obveznika, a u okviru kojeg države članice slobodno surađuju i u roku od dvije godine postižu sporazum o sporu povezanom s dvostrukim oporezivanjem (članak 4.). Ako MAP ne uspije, automatski se pokreće postupak rješavanja spora pri čemu nadležna tijela uključenih država članica donose konačnu obveznu i obvezujuću odluku.

Dijagram u nastavku daje sažetak triju ključnih faza u postupku: prigovora, MAP-a i postupka rješavanja spora:

U člancima od 3. do 5. navode se formalna pravila za pojašnjenje uvjeta u kojima je prigovor prihvatljiv za MAP, tj. vremenski okvir za prigovor, te pojašnjavaju situacije dvostrukog oporezivanja koje daje porezni obveznik i pružanje informacija kako bi se nadležnim tijelima omogućilo ispitivanje slučaja i razmatranje njegove dopuštenosti. Tim se člancima povećava i opseg informacija koje se pružaju poreznom obvezniku te se utvrđuju obveze država članica da pošalju obavijest ako slučaj bude odbijen ili se proglasi nedopuštenim.

Dijagrami u nastavku daju sažetak različitih koraka u fazi prigovora i veze s dva sljedeća koraka, tj. MAP-om ili fazom rješavanja spora:

Člancima od 6. do 7. početna faza MAP-a upotpunjuje se automatskim arbitražnim postupkom kojim se predviđa rješavanje spora arbitražom u roku od petnaest mjeseci u slučaju da države članice nisu uspjele postići sporazum u početnoj prijateljskoj fazi. Kako bi se riješio sukob o dopuštenosti slučaja poreznog obveznika (moguće uskraćivanje pristupa) za fazu MAP-a, situacije u kojima se obje države članice ne dogovore o dopuštenosti slučaja mogu se podvrgnuti arbitražnom postupku i u ranijoj fazi, pod uvjetom da porezni obveznik to zatraži i dokaže da se odrekao domaćih pravnih lijekova ili da je isteklo razdoblje pristupanja tim pravnim lijekovima. U okviru tog dodatnog arbitražnog postupka i u skladu s člankom 8. Direktive moraju se imenovati odbor od tri do pet neovisnih osoba (arbitara) (jedna ili dvije osobe za svaku državu članicu i jedan neovisni predsjedatelj) te dva predstavnika svake države članice. To „savjetodavno povjerenstvo” daje konačno mišljenje o uklanjanju dvostrukog oporezivanja u spornom slučaju koje će biti obvezujuće za države članice, osim ako se dogovore o alternativnom rješenju za uklanjanje dvostrukog oporezivanja (članak 13.).

U slučaju da se u određenom roku (članak 7.) ne osnuje savjetodavno povjerenstvo pokreće se zadani mehanizam brzog izvršenja koji nadziru nadležni nacionalni sudovi svake uključene države članice. Porezni obveznik u tom bi slučaju imao pravo obratiti se nacionalnom sudu radi imenovanja neovisnih osoba koje bi zatim izabrale predsjedatelja. Neovisne osobe i predsjedavajući bit će izabrani s unaprijed utvrđenog popisa koji vodi Europska komisija.

Sljedeći dijagrami opisuju fazu rješavanja spora te novi postupak rješavanja spora koji se uvodi u slučaju uskraćivanja pristupa u ranoj fazi jer je samo jedna država članica uskratila prihvaćanje ili dopuštenost prigovora, a druga država članica ga je prihvatila:

Taj mehanizam izvršenja i zadanog imenovanja arbitražnog tijela osmišljen je po uzoru na postojeće mehanizme u državama članicama EU-a, prema kojima nacionalni sudovi imenuju arbitre ako to ne učine stranke koje su sklopile arbitražni sporazum. Nadležni nacionalni sud koji bi odredile države članice posebno bi se bavio slučajevima u kojima su procjenom učinka utvrđeni nedostaci, npr. uskraćivanje pristupa ako se države članice ne slažu u pogledu dopuštenosti spora povezanog s dvostrukim oporezivanjem ili blokirani i produljeni postupak dulji od dvije godine.

Članak 8. slijedi zahtjeve dogovorene u Arbitražnoj konvenciji Unije u pogledu osnivanja savjetodavnog povjerenstva te uvjete pod kojima Europska komisija sastavlja i vodi popis neovisnih osoba koje mogu biti članovi savjetodavnog povjerenstva. Člankom 6. predviđa se mogućnost da se nadležna tijela dotičnih država članica dogovore o alternativnom obliku tijela za rješavanje sporova koje može riješiti slučaj primjenom drugih tehnika rješavanja sporova poput posredovanja, mirenja, korištenja stručnim znanjem ili bilo koje druge prikladne i djelotvorne tehnike, te da takvo tijelo osnuju.

Člankom 10. predviđa se okvir djelovanja savjetodavnog povjerenstva – pravila djelovanja. Ona obuhvaćaju bitne aspekte poput opisa slučaja, određivanja pravne osnove na kojima se on temelji, pitanja koja treba razmotriti savjetodavno povjerenstvo i neke ključne logističke i organizacijske aspekte koji obuhvaćaju vremenski okvir, organizaciju sastanaka i saslušanja, razmjenu dokumenata, radni jezik i upravljanje troškovima.

U članku 12. odražava se Arbitražna konvencija Unije i u njemu je riječ o zahtjevima obavješćivanja i postupovnim aspektima savjetodavnog povjerenstva.

Članci 13. i 14. slijede Arbitražnu konvenciju Unije u pogledu uvjeta, uključujući ograničeni vremenski okvir, pod kojima bi savjetodavna komisija trebala dati svoje mišljenje koje bi bilo referenca za kasniju konačnu i obvezujuću odluku nadležnih tijela. Posebne obveze država članica u pogledu troškova predviđene su u članku 11. U njima se odražavaju odredbe Arbitražne konvencije Unije o tim aspektima.

Međudjelovanje s domaćim sudskim postupcima i žalbe obrađuju se u članku 15. slično kao u Arbitražnoj konvenciji Unije. Uključene su odredbe o iznimnim slučajevima koji ne bi trebali biti obuhvaćeni opsegom postupka (tj. isključeni su slučajevi prijevare, hotimične pogreške ili krajnje nepažnje).

Jedan je od ciljeva predložene Direktive omogućiti više transparentnosti. Članak 16. uključuje odredbe Arbitražne konvencije Unije u tom pogledu, prema kojima nadležna tijela uz suglasnost poreznog obveznika mogu objaviti konačnu arbitražnu odluku i detaljnije informacije.