Obavijest Komisije – Priručnik o transferu osuđenih osoba i kazni zatvora u Europskoj uniji

(2019/C 403/02)

SADRŽAJ

POPIS KRATICA 5

PREDGOVOR 6

UVOD I OPĆI PRAVNI KONTEKST 6

1. PREGLED 6

1.1. Glavne značajke Okvirne odluke 7

1.1.1. Prosljeđivanje 8

1.1.2. Potvrda 8

1.1.3. Presuda 8

1.1.4. Kazna 8

1.1.5. Država izdavateljica naloga i država izvršiteljica naloga 9

1.2. Načelo uzajamnog priznavanja 9

1.3. Pravni učinci okvirnih odluka EU-a 9

1.4. Članak 267. UFEU-a: Prethodni postupak 10

DIO I.: PROSLJEĐIVANJE PRESUDE I POTVRDE 10

2. ZAHTJEVI ZA PROSLJEĐIVANJE 10

2.1. Područje primjene Okvirne odluke 10

2.1.1. Ratione personae 10

2.1.2. Ratione materiae 10

2.1.3. Ratione temporis 11

2.2. Nadležna tijela 11

2.3. Odabir države izvršiteljice naloga 11

2.3.1. Scenariji u skladu s člankom 4. stavkom 1. 11

2.3.2. Transfer u državu članicu državljanstva osuđene osobe u kojoj on ili ona živi (članak 4. stavak 1. točka (a)) 12

2.3.3. Transfer u državu članicu u koju će osoba biti deportirana (članak 4. stavak 1. točka (b)) 12

2.3.4. Transfer u bilo koju drugu državu članicu koja daje suglasnost za transfer (članak 4. stavak 1. točka (c)) 12

2.4. Informirana suglasnost osuđene osobe 13

2.5. Suglasnost države izvršiteljice naloga 13

2.6. Mišljenje osuđene osobe 14

2.7. Procjena socijalne rehabilitacije 14

2.7.1. Država izdavateljica naloga mora biti uvjerena 14

2.7.2. Savjetovanje s državom izvršiteljicom naloga prema potrebi 14

2.7.3. Definicija socijalne rehabilitacije 15

2.7.4. Modaliteti izvršenja kazne 15

2.8. Popis 32 kaznena djela koja dovode do predaje bez provjere dvojne kažnjivosti 15

2.9. Ranjive skupine: maloljetnici i počinitelji s duševnim poremećajima i transfer mjera psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja 16

2.10. Aspekti temeljnih prava o kojima država izdavateljica naloga treba voditi računa 16

3. POSTUPAK ZA PROSLJEĐIVANJE 17

3.1. Subjekti koji imaju pravo pokrenuti postupak 17

3.2. Postupak za dobivanje mišljenja osuđene osobe 17

3.3. Obavijest osuđenoj osobi (članak 6. stavak 4. i obrazac iz priloga II.) 18

3.4. Dokumenti koje treba poslati 18

3.4.1. Potvrda 18

3.4.2. Presuda 19

3.5. Korisne dopunske informacije države izdavateljice naloga 22

3.6. Prosljeđivanje [slanje] 22

3.7. Zahtjev za podatke o odredbama o mogućem prijevremenom ili uvjetnom otpustu 22

3.8. Zahtjev za privremeno uhićenje 23

3.9. Povlačenje potvrde 23

DIO II.: PRIZNAVANJE PRESUDE I IZVRŠENJE KAZNE 24

4. POSTUPAK ZA PRIZNAVANJE 24

4.1. Rok za donošenje odluke o priznavanju i pravni lijekovi protiv odluke o transferu 24

4.2. Zahtjev za prevođenje presude 24

4.3. Odgoda 24

4.4. Privremeno uhićenje 25

5. ODLUKA O PRIZNAVANJU I IZVRŠENJU 25

5.1. Opća dužnost priznavanja i izvršenja 25

5.2. Suglasnost države izvršiteljice naloga 25

5.3. Popis 32 kaznena djela za koja se ne provodi provjera dvojne kažnjivosti 25

5.4. Promjena kazne 26

5.5. Osnove za nepriznavanje i neizvršenje 27

5.5.1. Nepotpuna ili netočna potvrda (članak 9. stavak 1. točka (a)) 27

5.5.2. Neusklađenost s kriterijima za prosljeđivanje (članak 9. stavak 1. točka (b)) 27

5.5.3. Ne bis in idem (članak 9. stavak 1. točka (c)) 27

5.5.4. Nepostojanje dvojne kažnjivosti (članak 9. stavak 1. točka (d)) 27

5.5.5. Za izvršenje kazne nastupila je zastara (članak 9. stavak 1. točka (e)) 28

5.5.6. Imunitet na temelju prava države izvršiteljice naloga (članak 9. stavak 1. točka (f)) 28

5.5.7. Minimalna dob za kaznenu odgovornost (članak 9. stavak 1. točka (g)) 28

5.5.8. Ostatak kazne koju osoba treba odslužiti je prekratak (članak 9. stavak 1. točka (h)) 28

5.5.9. Suđenja u odsutnosti (članak 9. stavak 1. točka)(i)) 28

5.5.10. Progon kaznenih djela počinjenih prije transfera (članak 9. stavak 1. točka (j)) 29

5.5.11. Mjera psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja ili druga mjera koja uključuje oduzimanje slobode (članak 9. stavak 1. točka (k)) 30

5.5.12. Eksteritorijalnost (članak 9. stavak 1. točka (l)) 30

5.6. Djelomično priznavanje i izvršenje 30

6. TRANSFER OSUĐENE OSOBE 30

6.1. Rokovi za fizički transfer 30

6.2. Tranzit kroz drugu državu članicu 30

6.3. Troškovi transfera 31

6.4. Putne isprave 31

7. IZVRŠENJE KAZNE 31

7.1. Propisi o izvršenju 31

7.2. Oduzimanje 31

7.3. Prijevremeni i uvjeti otpust 31

7.4. Amnestija, pomilovanje 31

7.5. Preispitivanje presude 32

7.6. Pravo na izvršenje presude 32

7.7. Dužnosti komunikacije i obavješćivanja 32

8. NAČELO SPECIJALNOSTI 49

DIO III.: RAZNO 33

9. KOMUNIKACIJA MEĐU NADLEŽNIM TIJELIMA U RAZLIČITIM FAZAMA POSTUPKA 33

10. ODNOS S DRUGIM SPORAZUMIMA 34

11. VEZE S DRUGIM INSTRUMENTIMA O PRAVOSUDNOJ SURADNJI U KAZNENIM STVARIMA 34

11.1 Okvirna odluka 2002/584/PUP o Europskom uhidbenom nalogu 34

11.2 Ostali instrumenti 35

11.2.1 Direktiva 2012/29/EU o pravima žrtava 35

11.2.2 Okvirna odluka 2008/947/PUP o primjeni načela uzajamnog priznavanja na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija 35

PRILOG I. – Okvirna odluka 2008/909/PUP, neslužbeni pročišćeni tekst 37

PRILOG II. – Potvrda o transferu 52

PRILOG III. – Obavijest osuđenoj osobi 58

PRILOG IV. – Hodogram postupanja na temelju Okvirne odluke 2008/909/PUP 59

PRILOG V. – Izvori informacija 60

PRILOG VI. – Popis presuda Suda u vezi s Okvirnom odlukom 2008/909/PUP 61

PRILOG VII. –Popis presuda Suda u vezi s Okvirnom odlukom 2002/584 62

POPIS KRATICA

Konvencija CISA Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma od 19. lipnja 1990. EUN Europski uhidbeni nalog EKLJP Konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda ESLJP Europski sud za ljudska prava EJN Europska pravosudna mreža u kaznenim stvarima EuroPris Europska organizacija za zatvorske i penalne sustave Okvirna odluka 2002/584 Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica Okvirna odluka Okvirna odluka Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj Uniji Okvirna odluka 2008/947 Okvirna odluka Vijeća 2008/947/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija Okvirna odluka 2009/299 Okvirna odluka Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. o izmjeni okvirnih odluka 2002/584/PUP, 2005/214/PUP, 2006/783/PUP, 2008/909/PUP i 2008/947/PUP radi jačanja postupovnih prava osoba i poticanja primjene načela uzajamnog priznavanja odluka donesenih na suđenju u odsutnosti dotične osobe UEU Ugovor o Europskoj uniji UFEU Ugovor o funkcioniranju Europske unije Direktiva o pravima žrtava Direktiva 2012/29/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o uspostavi minimalnih standarda za prava, potporu i zaštitu žrtava kaznenih djela te o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2001/220/PUP Konvencija VE-a iz 1983. Konvencija Vijeća Europe o transferu osuđenih osoba od 21. ožujka 1983. Dodatni protokol uz Konvenciju VE-a iz 1997. Dodatni protokol uz Konvenciju Vijeća Europe o transferu osuđenih osoba od 18. prosinca 1997.

Izjava o ograničenju odgovornosti: Ovaj priručnik nije pravno obvezujući ni konačan. Njime se ne dovode u pitanje postojeće zakonodavstvo Unije i njegov budući razvoj. Njime se ne dovodi u pitanje ni vjerodostojno tumačenje zakonodavstva Unije koje može dati Sud Europske unije.

PREDGOVOR

Ovim priručnikom nastoje se dati praktične smjernice državama članicama i njihovim imenovanim nadležnim tijelima za primjenu Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. (dalje u tekstu „Okvirna odluka”), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. o suđenjima u odsutnosti (1) (dalje u tekstu „Okvirna odluka 2009/299”). Kao datum početka provedbe Okvirne odluke utvrđen je 5. prosinca 2011. Pri izradi ovog Priručnika Komisija je uzela u obzir stajališta koja su izrazili stručnjaci na brojnim sastancima stručnjakâ organiziranima u suradnji s Europskom organizacijom za zatvorske i penalne sustave (dalje u tekstu „EuroPris”), na kojima su sudionici razmjenjivali informacije o problemima i preprekama u provedbi tog instrumenta i u praktičnoj provedbi transferâ zatvorenikâ (2). Osim toga, Komisija se o nacrtu dokumenta savjetovala sa stručnjacima koje je sama pozvala. Izvješće o provedbi Okvirne odluke objavljeno je 5. veljače 2014. (3)

Priručnik je dostupan na internetskim stranicama: https://e-justice.europa.eu i na internetskim stranicama Europske pravosudne mreže (dalje u tekstu „EJN”) (4) na svim službenim jezicima Unije.

Informacije o provedbi te Okvirne odluke i izjave koje su dale različite države članice dostupne su na internetskim stranicama EJN-a (5).

Važan je dokument i EuroPrisov „Priručnik o transferu osuđenih osoba” koji sadržava praktične smjernice (6).

U skladu s člankom 3. Odluke Vijeća 2002/187/PUP, jedan je od ciljeva Eurojusta poboljšanje izvršenja zahtjevâ za pravosudnu suradnju i odlukâ o pravosudnoj suradnji, među ostalim zahtjevâ i odlukâ koji se temelje na instrumentima kojima se provodi načelo uzajamnog priznavanja. Eurojust stoga može djelovati kao pomagač i koordinator u postupcima transfera zatvorenikâ (7).

Informacije u ovom Priručniku ažurirane su s obzirom na stanje do 1. srpnja 2019.

UVOD I OPĆI PRAVNI KONTEKST

1. PREGLED

Pravosudni odnosi među državama članicama temelje se na uzajamnom povjerenju u pravne sustave drugih država članica, čime se državi izvršiteljici naloga omogućuje priznavanje odlukâ koje su donijela tijela države izdavateljice naloga, pri čemu postoji samo ograničena mogućnost odbijanja priznavanja.

Proteklih desetljeća sve su češće situacije u kojima države članice osuđuju građane drugih država članica EU-a na kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode (8). Najnoviji dostupni podaci (9) pokazuju da se postotak građana drugih država članica EU-a u ukupnoj zatvorskoj populaciji pojedinačnih država članica kreće u rasponu od 0,3 % (Poljska i Rumunjska) do 39,4 % (Luksemburg). Neki zatvorenici imaju uobičajeno boravište u državi članici u kojoj se nalaze u zatvoru. Međutim, neke od tih osoba s uobičajenim boravištem mogu nakon odsluženja kazne biti deportirane.

Za mnoge osuđene građane država članica EU-a izvršenje kazne u državi članici u kojoj su osuđeni ne mora biti najbolje rješenje sa stajališta njihove socijalne rehabilitacije.

Okvirnom odlukom povećavaju se mogućnosti postupanja s osuđenom stranom osobom u pogledu njezina transfera u drugu državu članicu EU-a radi poboljšanja rehabilitacije te osobe.

Okvirna odluka primjenjuje se na sve građane EU-a i državljane trećih zemalja koji se nalaze u nekoj od država članica EU-a. Međutim, na strane državljane koji nemaju boravište u nekoj od država članica EU-a primjenjuju se drugi međunarodni instrumenti za pravosudnu suradnju, primjerice, Konvencija Vijeća Europe o transferu osuđenih osoba od 21. ožujka 1983. (dalje u tekstu „Konvencija VE-a iz 1983.”) i Dodatni protokol uz tu Konvenciju od 18. prosinca 1997. (dalje u tekstu „Dodatni protokol uz Konvenciju VE-a iz 1997.”) (10).

Ta je Konvencija VE-a iz 1983. bila i prvotni instrument za olakšavanje prekograničnih transfera unutar EU-a. Međutim, od 5. prosinca 2011. među državama članicama EU-a Konvenciju VE-a iz 1983. i njezin Dodatni protokol iz 1997. zamijenila je Okvirna odluka.

Jedna od glavnih promjena koja je uvedena Okvirnom odlukom u usporedbi s Konvencijom VE-a iz 1983. bio je prijelaz na obvezni sustav transferâ zatvorenikâ u određenim situacijama, uz istodobno pružanje šireg raspona mogućnosti transfera u odnosu na prethodno stanje. Naime, potreba da se za svaki transfer dobije suglasnost obiju država i osobe na koju se transfer odnosi dovodila je do poteškoća u primjeni Konvencije VE-a iz 1983. Kako bi se riješio taj problem, države članice schengenskog područja već su odlučile dopuniti Konvenciju VE-a iz 1983. dodavanjem mogućnosti „prisilnog transfera”. U skladu s člancima od 67. do 69. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma (dalje u tekstu „Konvencija CISA”) iz 1990., suglasnost osobe za služenje kazne u vlastitoj državi državljanstva nije potrebna ako je ta osoba bijegom u tu državu izbjegla izvršenje kazne ili mjere oduzimanja slobode. Ta novina iz Konvencije CISA preslikana je 1997. u Dodatni protokol uz Konvenciju VE-a iz 1983.

Konvencijom VE-a iz 1983. i Okvirnom odlukom poglavito se nastoji olakšati socijalna rehabilitacija zatvorenika tako što se stranim državljanima osuđenima za kazneno djelo omogućuje služenje kazne u drugoj državi članici.

Konačno, Okvirna odluka primjenjuje se na transfer zatvorenika koji nastavljaju sa služenjem svojih kazni, stoga se njome ne rješavaju pitanja deportacije počinitelja koji su odslužili svoje kazne te više ne podliježu kaznenom postupku. Međutim, Okvirnu odluku trebalo bi primjenjivati u skladu s mjerodavnim zakonodavstvom Unije, uključujući Direktivu 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica. U članku 28. te Direktive navodi se da se građane EU-a može deportirati iz druge države članice samo radi zaštite javnog poretka ili javne sigurnosti.

1.1. Glavne značajke Okvirne odluke

Okvirnom odlukom utvrđuje se u kojim situacijama i na koji način države članice EU-a, s ciljem olakšavanja socijalne rehabilitacije osuđenih osoba, moraju surađivati u pogledu priznavanja presuda i izvršenja kazni koje je izrekla druga država članica. Tim se instrumentom nastoji pojačati učinkovita suradnja, u usporedbi s Konvencijom VE-a iz 1983., primjenom načela uzajamnog priznavanja kojim se zahtijeva uzajamno povjerenje u pravosudne odluke država članica. Stoga se u Okvirnoj odluci primjenjuje drugačiji pristup s obzirom na neke od temeljnih značajki Konvencije VE-a iz 1983.:

— Okvirnom odlukom u načelu se uvodi obveza prihvaćanja zahtjeva za transfer u dvjema situacijama. Međutim, država izdavateljica naloga nema obvezu proslijediti presudu u svrhu njezina priznavanja i izvršenja u drugoj državi članici.

— Transferi se mogu odbiti samo na temelju ograničenog broja osnova za nepriznavanje i neizvršenje.

— Okvirnom odlukom ograničavaju se situacije u kojima je potrebna suglasnost osuđene osobe. Već i na temelju Dodatnog protokola uz Konvenciju VE-a iz 1997. ta suglasnost više nije bila potrebna ako je transfer tražila država u koju je osoba pobjegla (11) ili ako je za osuđenu osobu izdan nalog za protjerivanje ili deportaciju u državu kojoj je zahtjev podnesen (12). Osim tih dvaju izuzeća, Okvirnom odlukom predviđeno je treće izuzeće za slučajeve u kojima se traži transfer u državu članicu državljanstva u kojoj osuđena osoba živi.

— Tradicionalna provjera zahtjeva dvojne kažnjivosti (13) ukinuta je s obzirom na popis od 32 kaznena djela (međutim, država članica tu provjeru može zadržati) (14).

— Instrumentom se propisuju jasni rokovi za postupak.

— Okvirnom odlukom propisuje se nastavak izvršenja kazni kako ih je izrekla država izdavateljica naloga uz ograničene mogućnosti da država izvršiteljica naloga tu kaznu promijeni pod vrlo strogim uvjetima. Država izdavateljica naloga ima zadnju riječ u pogledu transfera ako je zadovoljna s promjenom kazne i načinima njezina izvršenja.

1.1.1. Prosljeđivanje

Prosljeđivanje presude i potvrde može se izvršiti ako je nadležno tijelo države izdavateljice naloga – prema potrebi nakon savjetovanja s nadležnim tijelom države izvršiteljice naloga – uvjereno da će se transferom u državu izvršiteljicu naloga i izvršenjem kazne u toj državi olakšati socijalna rehabilitacija osuđene osobe (članak 4. stavak 2.).

1.1.2. Potvrda

Država izdavateljica naloga prosljeđuje presudu državi članici u koju može transferirati osuđenu osobu, tj. državi izvršiteljici naloga (članak 4. stavak 1.). Kako bi se taj postupak ubrzao, presudi se prilaže standardna potvrda koja sadržava informacije potrebne za transfer (članci 4. i 5., vidjeti Prilog I. Okvirnoj odluci).

Potvrda se mora ispuniti na ispravan način i mora odgovarati presudi. Nadležno tijelo države izdavateljice naloga mora potpisati potvrdu i potvrditi točnost njezina sadržaja.

Potvrda se prevodi na službeni jezik – ili na jedan od službenih jezika ako ih je više primjenjivo – države izvršiteljice (članak 23. stavak 1.). Međutim, svaka država članica može Glavnom tajništvu Vijeća dostaviti izjavu o tome da će prihvatiti prijevod na jedan od službenih jezika EU-a ili više njih.

Ako dijelovi potvrde nisu ispunjeni ili ako nedostaju određene pojedinosti, to dovodi do situacije u kojoj država izvršiteljica naloga ne posjeduje dostatne informacije za donošenje odluke o transferu i mora zatražiti dodatne informacije od države izdavateljice naloga, zbog čega dolazi do kašnjenja u postupku (vidjeti članak 9. stavak 1. točku (a)).

Standardne potvrde dostupne su na svim službenim jezicima EU-a. Izjave o jezicima koje države članice prihvaćaju dostupne su na internetskim stranicama Europske pravosudne mreže (15).

U Okvirnoj odluci definiraju se određeni pojmovi (u članku 1. točkama od (a) do (d)) koje bi možda trebalo dodatno objasniti. U sljedećim odlomcima prikazuje se relevantna terminologija tog instrumenta.

1.1.3. Presuda

„Presuda” znači „pravomoćna odluka ili nalog suda države izdavateljice naloga kojima se izriče kazna za fizičku osobu”. U Okvirnoj odluci zahtijeva se da presuda ili nalog suda koji se trebaju proslijediti budu pravomoćne odluke (članak 1. točka (a)), tj. da su iscrpljene sve mogućnosti žalbe na nacionalnoj razini ili da su istekli rokovi za te pravne lijekove (16).

1.1.4. Kazna

„Kazna” znači svaka kazna zatvora ili druga mjera koja uključuje oduzimanje slobode koja je izrečena na određeno ili neodređeno razdoblje zbog počinjenja kaznenog djela utvrđenog u kaznenom postupku (članak 1. točka (b)).

U članku 3. stavku 3. pobliže se određuje da se Okvirna odluka primjenjuje samo na priznavanje presuda i izvršenje kazni u smislu Okvirne odluke. Činjenica da su uz kaznu izrečeni i novčana kazna ili nalog za oduzimanje koji još nisu plaćeni, vraćeni ili izvršeni ne sprečava prosljeđivanje presude. Uzajamno priznavanje odluka kojima se izriče novčana kazna ili se izdaju nalozi za oduzimanje nije obuhvaćeno Okvirnom odlukom, nego drugim instrumentima kao što su Okvirna odluka Vijeća 2005/214/PUP (17) o prekograničnom izvršenju novčanih kazni i Okvirna odluka 2006/783/PUP (18) o oduzimanju.

1.1.5. Država izdavateljica naloga i država izvršiteljica naloga

U Okvirnoj odluci „država izdavateljica naloga” znači „država članica u kojoj je presuda izrečena”, a „država izvršiteljica naloga” znači „država članica kojoj je presuda proslijeđena radi njezina priznavanja i izvršenja” (članak 1. točke (c) i (d)).

1.2. Načelo uzajamnog priznavanja

Nakon podrške koju je načelo uzajamnog priznavanja dobilo kao temelj za pravosudnu suradnju u kaznenim stvarima, ono je primijenjeno i kao osnova za donošenje Okvirne odluke 2008. (19).

To načelo podrazumijeva da država članica mora priznavati i izvršavati pravosudne odluke u kaznenim stvarima koje je izdala druga država članica, osim ako se primjenjuje jedna od taksativno navedenih osnova za odbijanje. Ono se temelji na visokom stupnju uzajamnog povjerenja među državama članicama EU-a.

Koncept uzajamnog povjerenja temelji se na pretpostavci da sve države članice EU-a u potpunosti poštuju načela slobode i demokracije, ljudska prava, temeljne slobode i vladavinu prava.

1.3. Pravni učinci okvirnih odluka EU-a

U skladu s njihovom pravnom osnovom (članak 34. stavak 2. točka (b) Ugovora o Europskoj uniji (dalje u tekstu „UEU”), u verziji koja se primjenjivala prije stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona) okvirne odluke obvezujuće su za države članice u pogledu rezultata koji je potrebno postići, no odabir oblika i metoda njegova postizanja prepušten je nacionalnim tijelima. Okvirne odluke nemaju izravan učinak. Na temelju Ugovora iz Lisabona Okvirna odluka nije stavljena izvan snage, poništena ni izmijenjena (kako se navodi u članku 9. Protokola br. 36 o prijelaznim odredbama donesenima u vezi sa stupanjem na snagu Ugovora iz Lisabona). Stoga se njezina priroda nije promijenila i posebno, nema izravan učinak (20).

Međutim, iz ustaljene prakse Suda jasno je da obvezujući karakter okvirne odluke obvezuje nacionalna tijela, uključujući nacionalne sudove, da tumače nacionalno pravo u skladu s pravom EU-a uzimajući u obzir cjelokupno domaće pravo i primjenjujući metode tumačenja. Kada primjenjuju nacionalno pravo, nacionalni sudovi od kojih se zahtijeva njegovo tumačenje dužni su to učiniti u najvećoj mogućoj mjeri u kontekstu teksta i svrhe dotične okvirne odluke radi postizanja rezultata koji se njome želi ostvariti. Ta je obveza tumačenja nacionalnog prava u skladu s pravom EU-a svojstvena sustavu uspostavljenom Ugovorom o funkcioniranju Europske unije (dalje u tekstu „UFEU”) jer nacionalnim sudovima omogućava da u okviru svojih nadležnosti osiguraju punu djelotvornost prava EU-a kada odlučuju u određenom sporu (21).

Dakako, načelo usklađenog tumačenja nacionalnog prava ima određena ograničenja. Tako je obveza nacionalnog suda da se pozove na sadržaj Okvirne odluke kada tumači i primjenjuje relevantna pravila nacionalnog prava ograničena općim načelima prava, osobito onima pravne sigurnosti i zabrane retroaktivnosti. Tim se načelima, posebno, sprečava tumačenje koje dovodi do utvrđivanja ili povećanja kaznene odgovornosti onih koji krše njezine odredbe, isključivo na temelju okvirne odluke i neovisno o zakonu donesenom radi njezine provedbe. Nadalje, načelo usklađenog tumačenja ne može biti temelj za tumačenje nacionalnog prava contra legem (22).

Međutim, zahtjev tumačenja nacionalnog prava u skladu s pravom EU-a obuhvaća obvezu za nacionalne sudove, uključujući one koji odlučuju u posljednjem stupnju, da prema potrebi izmijene ustaljenu nacionalnu sudsku praksu ako se ona temelji na tumačenju nacionalnog prava koje nije u skladu s ciljevima okvirne odluke. Stoga nadležni sud ima obvezu osigurati puni učinak Okvirne odluke i, prema potrebi i na temelju vlastite ovlasti, ne primjenjivati tumačenje Vrhovnog suda, ako to tumačenje nije u skladu s pravom EU-a (23).

1.4. Članak 267. UFEU-a: Prethodni postupak

Sud može tumačiti okvirne odluke kao i svaku drugu mjeru iz prava EU-a. U području policijske i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima od 1. prosinca 2014. svi sudovi svake države članice u sporovima koji se pred njima vode mogu Sudu uputiti pitanje o tumačenju prava Europske unije ili o valjanosti akta Europske unije. Sud ne odlučuje o samom sporu. Nacionalni sud mora riješiti predmet u skladu s odlukom Suda, koja je na sličan način obvezujuća za druge nacionalne sudove pred kojima se pojavi sličan problem. Prethodni postupak izvanparnični je postupak osmišljen s ciljem omogućivanja Sudu da usmjerava nacionalne sudove u tumačenju prava EU-a kako bi ga ti sudovi mogli ispravno primjenjivati.

Osnovne značajke prethodnog postupka navedene su u dokumentu Suda „Preporuke namijenjene nacionalnim sudovima koje se odnose na pokretanje prethodnog postupka” (24).

Prosječno vrijeme trajanja prethodnog postupka 2017. bilo je kraće od 16 mjeseci (25). No za nekoga tko se nalazi u pritvoru, to može biti dugo (26). U skladu s time Sud od 2008. primjenjuje žurni postupak za prethodne odluke, koji se naziva „PPU” (procédure préjudicielle d’urgence). Prosječno vrijeme potrebno za razmatranje tih predmeta 2017. bilo je u prosjeku svega 2,9 mjeseci (27).

DIO I.: PROSLJEĐIVANJE PRESUDE I POTVRDE

2. ZAHTJEVI ZA PROSLJEĐIVANJE

2.1. Područje primjene Okvirne odluke

2.1.1. Ratione personae

Priznavanje presude i izvršenje kazne primjenjuje se na sve građane EU-a i državljane trećih zemalja koji se nalaze u državi izdavateljici naloga ili državi izvršiteljici naloga (članak 3. točka 2.).

2.1.2. Ratione materiae

Kako bi se olakšala socijalna rehabilitacija osuđene osobe Okvirna odluka obuhvaća svaku kaznu zatvora ili drugu mjeru koja uključuje oduzimanje slobode, a koja je izrečena na određeno ili neodređeno razdoblje zbog počinjenja kaznenog djela utvrđenog u kaznenom postupku (članak 1. točka (b)).

Iz te je definicije jasno da se svaka presuda o počinjenju kaznenog djela koja je donesena u kaznenom postupku, a iz koje proizlazi oduzimanje slobode, može proslijediti na temelju Okvirne odluke. To znači da su odluke kojima se izriče oduzimanje slobode – nakon utvrđivanja da počinitelj u potpunosti ili djelomično nije kazneno odgovoran zbog duševnih smetnji (vidjeti uvodnu izjavu 20.) – uključene u definiciju koja se koristi u instrumentu.

Osim toga, Okvirnom odlukom obuhvaćene su i takozvane kombinirane kazne, kod kojih je pravosudno tijelo smatralo potrebnim izreći kombinaciju zatvorske mjere zajedno s drugom mjerom koja uključuje oduzimanje slobode, kao što je psihijatrijsko liječenje.

2.1.3. Ratione temporis

Okvirna odluka primjenjuje se od 5. prosinca 2011. (članak 26.).

Zahtjevi za transfer zaprimljeni prije 5. prosinca 2011. i dalje se uređuju u skladu s postojećim pravnim instrumentima o transferu osuđenih osoba. Zahtjevi zaprimljeni nakon toga datuma uređuju se pravilima koja države članice donesu u skladu s ovom Okvirnom odlukom (članak 28. stavak 1.).

Međutim, države članice imale su mogućnost da na datum donošenja Okvirne odluke izjave da će nastaviti primjenjivati postojeće pravne instrumente o transferu osuđenih osoba u pogledu pravomoćnih presuda donesenih prije određenog datuma (koji ne smije biti kasnije od 5. prosinca 2011.) (članak 28. stavak 2.). Datum donošenja Okvirne odluke bio je 27. studenoga 2008.

Četiri države članice (Irska, Malta, Nizozemska (28) i Poljska) dale su takve izjave. Međutim, one su to učinile nakon datuma donošenja ove Okvirne odluke, tj. nakon 27. studenoga 2008. Prema mišljenju Komisije te izjave nisu valjane i države članice stoga bi bez odgode iz svojeg zakonodavstva trebale ukloniti vremenska ograničenja (29).

2.2. Nadležna tijela

Glavni dionici koji osiguravaju suradnju na temelju Okvirne odluke nadležna su tijela države izdavateljice naloga i države izvršiteljice naloga. Države članice mogu slobodno odrediti svoje nadležno tijelo ili više njih na temelju svojeg nacionalnog prava kada postupaju u svojstvu države izdavateljice naloga ili države izvršiteljice naloga (članak 2.).

Treba napomenuti da se Okvirnom odlukom definicija „nadležnog tijela” ne ograničava na pravosudno tijelo, čime se državama članicama daje diskrecijska sloboda da odaberu nadležno tijelo koje smatraju najprikladnijim za postupanje u postupcima na temelju ovog instrumenta. U nekim su državama članicama te zadaće dodijeljene ministarstvu pravosuđa, dok su u drugima one povjerene pravosudnim ili neformalnim pravosudnim tijelima. Države članice moraju obavijestiti Glavno tajništvo Vijeća Europske unije, koje te informacije objavljuje (članak 2.) (30).

Neke su države članice prihvatile sustav prenošenja nadležnosti, što znači da su svi sudovi imenovani kao nadležna tijela. To može dovesti do komplikacija u utvrđivanju relevantnog tijela i do različitih pristupa unutar iste države članice. Neke države članice to su spriječile imenovanjem središnjeg tijela koje postupa na temelju zaprimljenih zahtjeva (31).

2.3. Odabir države izvršiteljice naloga

2.3.1. Scenariji u skladu s člankom 4. stavkom 1.

U članku 4. stavku 1. Okvirne odluke predviđa se mogućnost prosljeđivanja presude i potvrde:

— državi članici državljanstva osuđene osobe u kojoj on ili ona živi, ili

— državi članici državljanstva u koju će, iako ona nije država članica u kojoj osoba živi, osuđena osoba na temelju naloga za protjerivanje ili deportaciju biti deportirana nakon što bude oslobođena izvršenja kazne, ili

— bilo kojoj drugoj državi članici čije nadležno tijelo daje suglasnost za prosljeđivanje presude i potvrde, uz uvjet dobivanja suglasnosti osuđene osobe ako je ta suglasnost potrebna (vidjeti članak 4. stavak 3. u vezi s člankom 4. stavcima 6. i 7. i članak 6.).

2.3.2. Transfer u državu članicu državljanstva osuđene osobe u kojoj on ili ona živi (članak 4. stavak 1. točka (a))

Utvrđivanje mjesta na kojem osoba živi za potrebe članka 4. stavka 1. točke (a) važan je aspekt u ispravnoj primjeni Okvirne odluke i izravno je povezano s obvezujućom prirodom te odredbe. Ako taj uvjet nije ispunjen, za postupak transfera kazne često će se zahtijevati suglasnost osuđene osobe (vidjeti u nastavku druge situacije u kojima se ne zahtijeva suglasnost).

Pojam „države u kojoj osuđena osoba živi” dodatno se pojašnjava u uvodnoj izjavi 17. U skladu s tom uvodnom izjavom država u kojoj osoba živi znači mjesto za koje je osoba vezana na temelju uobičajenog boravišta i na temelju elemenata kao što su obitelj, socijalne ili profesionalne veze (32).

Dodatni uvid u to pitanje može se dobiti iz odluke Suda u predmetu Kozłowski. U kontekstu Okvirne odluka Vijeća 2002/584/PUP o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (33) (dalje u tekstu „Okvirna odluka 2002/584”) Sud je smatrao da se utvrđivanje povezanosti osobe s državom izvršiteljicom naloga treba temeljiti na cjelokupnoj procjeni „raznih objektivnih čimbenika koji obilježavaju položaj te osobe, što naročito uključuje trajanje, prirodu i okolnosti u kojima tražena osoba boravi u državi članici izvršiteljici naloga te obiteljske i gospodarske veze koje ta osoba ima s tom državom” (34). Nadalje, Sud je naveo da pojam „osoba s boravištem” znači da osoba ima stvarno boravište u toj državi i da tamo „boravi” ako je, nakon određenog vremena prisutnosti u toj državi, stekla veze s tom državom koje su sličnog stupnja kao i veze koje proizlaze iz boravišta (35).

2.3.3. Transfer u državu članicu u koju će osoba biti deportirana (članak 4. stavak 1. točka (b))

U skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (b), presuda i potvrda mogu se proslijediti i državi članici državljanstva u koju će, iako ona nije država članica u kojoj osuđena osoba živi, ta osoba biti deportirana nakon što bude oslobođena izvršenja kazne. Za primjenu te odredbe zahtijeva se da temeljni nalog za protjerivanje ili deportaciju bude uključen u presudu ili sudsku ili upravnu odluku ili u bilo koju drugu mjeru koja je posljedica presude.

2.3.4. Transfer u bilo koju drugu državu članicu koja daje suglasnost za transfer (članak 4. stavak 1. točka (c))

Treća situacija obuhvaćena područjem primjene Okvirne odluke (članak 4. stavak 1. točka (c)) primjenjuje se kada država izdavateljica naloga želi proslijediti presudu i potvrdu državi članici koja nije država članica državljanstva u kojoj osuđena osoba živi ili u koju će ta osoba biti deportirana na temelju naloga za protjerivanje ili deportaciju. To može biti, primjerice, država članica u kojoj osuđena osoba ima boravište ili studira ili država članica čiji je ta osoba državljanin, ali u kojoj ne živi niti će u nju biti deportirana.

U toj je situaciji potrebna prethodna suglasnost države izvršiteljice naloga (članak 4. stavak 1. točka (c)), te je obvezno savjetovanje među nadležnim tijelima (članak 4. stavak 3.). Nadležna tijela trebala bi uzeti u obzir elemente kao što su, na primjer, trajanje boravka ili druge veze s državom izvršiteljicom naloga. U slučajevima u kojima bi se osuđena osoba mogla transferirati u državu članicu i u treću zemlju na temelju nacionalnog prava ili međunarodnih instrumenata, nadležna tijela države izdavateljice naloga i države izvršiteljice naloga trebala bi, nakon provedenog savjetovanja, razmotriti bi li se izvršenjem u državi izvršiteljici naloga omogućila bolja socijalna rehabilitacija nego izvršenjem u trećoj zemlji (uvodna izjava 8.).

Prethodna suglasnost osuđene osobe zahtijeva se uvijek, osim u posebnoj situaciji iz članka 6. stavka 2. točke (c).

2.4. Informirana suglasnost osuđene osobe

Jedna od novina koje su Okvirnom odlukom uvedene u područje transfera osuđenih osoba – u usporedbi s prethodnim režimima međunarodnih transfera – jest ta da se njome povećava broj situacija u kojima se ne zahtijeva suglasnost osuđene osobe.

Suglasnost osuđene osobe ne zahtijeva se (članak 6. stavak 2.):

— ako je osoba državljanin države izvršiteljice naloga, a u toj državi i živi, ili

— ako će osoba, nakon što bude oslobođena izvršenja kazne, biti deportirana u državu izvršiteljicu naloga na temelju naloga za protjerivanje ili deportaciju koji su sastavni dio presude ili sudske ili upravne odluke ili na temelju bilo koje druge mjere koja je posljedica presude, ili

— ako je osoba pobjegla u državu izvršiteljicu naloga ili se na drugi način u nju vratila u vezi s kaznenim postupkom koji je u tijeku protiv te osobe u državi izdavateljici naloga ili nakon što joj je u toj državi izrečena presuda.

U svim se ostalim slučajevima zahtijeva informirana suglasnost osuđene osobe.

Članak 6. stavak 4. sadržava obvezu države izdavateljice naloga da upotrebom standardnog obrasca za obavješćivanje utvrđenog u Prilogu II. obavijesti osuđene osobe, na jeziku koji on ili ona razumije, da je odlučila proslijediti presudu zajedno s potvrdom (vidjeti također odjeljke 3.2. i 3.3.). Ako se osuđena osoba nalazi u državi izvršiteljici naloga u vrijeme donošenja te odluke, taj se obrazac šalje državi izvršiteljici naloga, koja je dužna o tome obavijestiti osuđenu osobu.

Budući da je važnost socijalne rehabilitacije vodeće načelo Okvirne odluke, mora se osigurati da predmetna osoba na prikladan način iznese svoje mišljenje o odlukama o transferu. Stoga se preporučuje da država izdavateljica naloga osuđenoj osobi pruži osnovne informacije kako bi se toj osobi omogućilo davanje informirane suglasnosti ili informiranog mišljenja. Takve informacije mogu uključivati logističke pojedinosti transfera i informacije o zatvorskim režimima prijevremenog i uvjetnog otpusta u državi izvršiteljici naloga.

U slučajevima u kojima osuđena osoba nije dala suglasnost za transfer nije moguće provesti transfer ako se zahtijeva suglasnost te osobe (članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1.). U situaciji u kojoj se ne zahtijeva suglasnost negativno mišljenje osuđene osobe mora se uzeti u obzir, no ono ne čini osnovu za odbijanje na temelju socijalne rehabilitacije (uvodna izjava 10.).

2.5. Suglasnost države izvršiteljice naloga

Suglasnost države izvršiteljice naloga zahtijeva se u svim situacijama osim u onima obuhvaćenima člankom 4. stavkom 1. točkama (a) i (b) (npr. ako je osoba državljanin države izvršiteljice naloga, ali u njoj ne živi niti će u nju biti deportirana, ili ako osoba boravi u državi izvršiteljici naloga, ali nije državljanin te države) (članak 4. stavak 1. točka (c). U tom slučaju obvezno je savjetovanje između nadležnih tijela države izdavateljice naloga i države izvršiteljice naloga, a država izvršiteljica naloga može odbiti suradnju uskraćivanjem suglasnosti za prosljeđivanje presude (uvodna izjava 8.).

Međutim, člankom 4. stavkom 7. svakoj državi članici omogućuje se davanje izjave o tome da njezina prethodna suglasnost nije potrebna za prosljeđivanje presude i potvrde:

(a) ako osuđena osoba živi i zakonito neprekidno boravi najmanje pet godina u državi izvršiteljici naloga te će u toj državi zadržati pravo na stalni boravak (36), i/ili

(b) ako je osuđena osoba državljanin države izvršiteljice naloga, osim u slučajevima iz članka 4. stavka 1. točaka (a) i (b).

Takva je izjava valjana u odnosima te države članice s drugim državama članicama koje su dale istu obavijest u trenutku donošenja Okvirne odluke ili bilo kada nakon toga (članak 4. stavak 7.). Izjave na temelju članka 4. stavka 7. mogu se pregledati na internetskim stranicama EJN-a (37).

U provedbi ove Okvirne odluke države članice donose mjere, posebno uzimajući u obzir lakšu socijalnu rehabilitaciju osuđene osobe, na temelju kojih njihova nadležna tijela moraju donijeti odluke o suglasnosti za prosljeđivanje presude i potvrde u slučajevima na temelju članka 4. stavka 1. točke (c) (članak 4. stavak 6.).

2.6. Mišljenje osuđene osobe

Čak i ako se ne zahtijeva suglasnost osuđene osobe, zahtijeva se da se osuđenoj osobi, ako je ona još uvijek u državi izdavateljici naloga, pruži mogućnost da (usmeno ili u pisanom obliku) iznese svoje mišljenje o transferu, priznavanju i izvršenju kazne (članak 6. stavak 3.).

Iako mišljenje osuđene osobe ne može činiti osnovu za odbijanje socijalne rehabilitacije (uvodna izjava 10.), to se mišljenje treba uzeti u obzir pri procjenjivanju olakšavanja socijalne rehabilitacije i primjerenosti traženog transfera. Osim toga, ako je osuđena osoba iskoristila mogućnost iznošenja mišljenja, pisani zapis tog mišljenja prosljeđuje se državi izvršiteljici naloga kako bi ga ona mogla uključiti u svoje obrazloženo mišljenje o svrsi rehabilitacije (članak 6. stavak 3.).

2.7. Procjena socijalne rehabilitacije

2.7.1. Država izdavateljica naloga mora biti uvjerena

U skladu s uvodnom izjavom 15. Okvirne odluke, Okvirna odluka trebala bi se primjenjivati u skladu s pravom građanâ Unije da se slobodno kreću i borave na državnom području državâ članicâ na temelju članka 18. Ugovora o osnivanju Europske zajednice, koji je sada ugrađen u članak 21. UFEU-a.

Kako je prethodno navedeno, socijalna rehabilitacija ključan je aspekt Okvirne odluke (38). Nadležno tijelo države izdavateljice naloga mora biti „uvjereno da će se izvršenjem kazne u državi izvršiteljici naloga olakšati socijalna rehabilitacija osuđene osobe (usp. uvodnu izjavu 9. i članak 4. stavak 2.).

Procjena olakšane socijalne rehabilitacije ne mora biti ograničena na puko utvrđivanje zemljopisne veze, nego se treba temeljiti na temeljitoj evaluaciji pojedinačnih slučajeva. U tu je svrhu u instrumentu predviđen postupak savjetovanja između države izdavateljice naloga i države izvršiteljice naloga.

2.7.2. Savjetovanje s državom izvršiteljicom naloga prema potrebi

Kad se država izdavateljica naloga neobavezno ili obvezno savjetuje s državom izvršiteljicom naloga radi utvrđivanja toga hoće li se socijalna rehabilitacija poboljšati, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga može nadležnom tijelu države izdavateljice naloga podnijeti obrazloženo mišljenje o tome da se izvršenjem kazne ne bi olakšala socijalna rehabilitacija osuđene osobe. Štoviše, država izvršiteljica naloga zadržava tu mogućnost čak i u situaciji u kojoj se ne provodi nikakvo savjetovanje među nadležnim tijelima. U tom se slučaju takvo mišljenje može bez odgode podnijeti nakon slanja presude i potvrde. Nadležno tijelo države izdavateljice naloga dužno je razmotriti takvo mišljenje i odlučiti hoće li povući potvrdu (članak 4. stavak 4.). Europska pravosudna mreža može pomagati u savjetovanjima među nadležnim tijelima (39).

Važno je imati na umu da negativno mišljenje samo po sebi ne čini osnovu za odbijanje na temelju socijalne rehabilitacije (uvodna izjava 10.).

Kad je država izdavateljica naloga suočena s mišljenjem osuđene osobe ili države izvršiteljice naloga prema kojemu se izvršenjem kazne ne bi postiglo olakšavanje socijalne rehabilitacije osuđene osobe, nadležno tijelo države izdavateljice naloga mora razmotriti to mišljenje i, ako želi nastaviti s postupkom, uvjeriti se da će se time, bez obzira na argumente iz predmetnog mišljenja, rehabilitacija ipak olakšati ili poboljšati (uvodna izjava 10).

2.7.3. Definicija socijalne rehabilitacije

Iako se u Okvirnoj odluci ne navodi nikakva izričita definicija socijalne rehabilitacije, u njoj se, međutim, nalazi netaksativan popis elemenata za procjenu toga hoće li se socijalna rehabilitacija osuđene osobe poboljšati kao rezultat transfera kazne. Nadležno tijelo države izdavateljice naloga trebalo bi uzeti u obzir elemente kao što su, primjerice, „povezanost te osobe s državom koja izvršava nalog, činjenicu smatra li osuđena osoba državu koja izvršava nalog mjestom na kojem ima obiteljske, jezične, kulturne, društvene ili gospodarske i druge veze” (uvodna izjava 9.).

Iz prethodno navedenoga slijedi da bi u kontekstu Okvirne odluke socijalnu rehabilitaciju trebalo shvaćati u smislu da je primjerenije da se mjere rehabilitacije provode u državi čiji jezik osuđena osoba razumije i s kojom je blisko povezana. Mogućnost socijalnog kontakta s rođacima i prijateljima pomaže u pripremanju osuđene osobe na povratak u zajednicu. Tom se cilju ne pridonosi ako se tu osobu drži u stranoj državi kad je vjerojatno da joj neće biti dopušteno da nakon odsluženja kazne ostane u toj državi.

2.7.4. Modaliteti izvršenja kazne

Izgledi za socijalnu rehabilitaciju mogu ovisiti i o modalitetima izvršenja kazne u državi izvršiteljici naloga.

Kada država izvršiteljica naloga – tijekom savjetovanja ili kada je iskoristila mogućnost podnošenja obrazloženog mišljenja nakon slanja presude i potvrde – predvidi potrebu za promjenom kazne, ona tu informaciju može uključiti u svoje obrazloženje u pogledu izgleda za olakšavanje socijalne rehabilitacije.

Slično se opažanje može iznijeti i u pogledu potencijalnih odredbi o prijevremenom ili uvjetnom otpustu koji može biti primjenjiv u državi članici izvršiteljici naloga (usp. članak 17.). Država izdavateljica naloga ima mogućnost zatražiti informacije o tim modalitetima izvršenja, nakon čega država izvršiteljica naloga ima obvezu obavijestiti je o njima (vidjeti članak 17. stavak 3.).

Tako bi se državi izvršiteljici naloga omogućilo da potkrijepi svoju evaluaciju traženog transfera te da državi izdavateljici naloga dostavi dodatne relevantne informacije kako bi se ona uvjerila da će se socijalna rehabilitacija poboljšati.

2.8. Popis 32 kaznena djela koja dovode do predaje bez provjere dvojne kažnjivosti

Prije transferiranja kazne nadležno tijelo izdavanja trebalo bi odrediti pripadaju li kazneno djelo ili više njih jednoj od 32 kategorije na koje se ne primjenjuje provjera dvojne kažnjivosti. Popis kaznenih djela nalazi se u članku 7. stavku 1. te u potvrdi u kojoj treba označiti kaznena djela obuhvaćena popisom. Da bi se primjenjivao članak 7., kaznena djela na popisu trebala bi u državi izdavateljici naloga biti kažnjiva maksimalnom kaznom zatvora ili mjerom oduzimanja slobode od najmanje tri godine.

Presudnu ulogu ima pravo države članice izdavateljice naloga. To je potvrđeno u presudi u predmetu C-303/05 Advocaten voor de Wereld, koji se odnosi na Okvirnu odluku 2002/584 (40).

Tijelo izvršenja može provjeriti dvojnu kažnjivost samo za kaznena djela koja nisu navedena na popisu 32 kaznena djela.

Međutim, nekoliko država članica iskoristilo je mogućnost provjeravanja dvojne kažnjivosti u svim slučajevima (članak 7. stavak 4., vidjeti bilješku 14). Izjave koje su dane u tom pogledu mogu se bilo kada povući.

2.9. Ranjive skupine: maloljetnici i počinitelji s duševnim poremećajima i transfer mjera psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja

Maloljetni počinitelji i počinitelji koji pate od problema s duševnim zdravljem posebna su kategorija osuđenih osoba koje su često ranjive u pogledu postupanja, skrbi i smještaja. Posebnu bi pozornost trebalo obratiti na primjenu Okvirne odluke na te posebne skupine počinitelja.

Okvirna odluka sadržava dvije odredbe primjenjive na situacije u koje su uključeni maloljetnici i osobe s duševnim poremećajima i/ili ovisnostima (obje u članku 9.). U osnovi, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga može odbiti priznavanje presude i izvršenje kazne:

i. ako je kazna izrečena osobi koja, na temelju prava države izvršiteljice naloga, zbog svoje dobi ne bi mogla biti kazneno odgovorna za djela za koja joj je kazna izrečena (članak 9. stavak 1. točka (g)); ili

ii. ako izrečena kazna uključuje mjeru psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja ili drugu mjeru koja uključuje oduzimanje slobode koju, ne dovodeći u pitanje mogućnost promjene kazne kako je predviđeno u članku 8. stavku 3. (41), država izvršiteljica naloga ne može izvršiti u skladu sa svojim pravnim ili zdravstvenim sustavom (članak 9. stavak 1. točka (k)).

U slučajevima iz članka 9. stavka 1. točke (k), država izvršiteljica naloga trebala bi razmotriti mogućnost promjene kazne u skladu s ovom Okvirnom odlukom prije nego što odbije priznavanje i izvršenje kazne koja uključuje mjeru koja nije kazna zatvora (vidjeti uvodnu izjavu 19.).

Osim toga, u ovoj vrsti situacijâ, prije donošenja odluke o nepriznavanju presude i neizvršenju kazne, država izvršiteljica naloga obvezna je savjetovati se na odgovarajući način s državom izdavateljicom naloga te, prema potrebi, od nje bez odgode zatražiti dostavljanje svih potrebnih dodatnih informacija (članak 9. stavak 3.).

Osnova za odbijanje iz članka 9. stavka 1. točke (k) može se primijeniti i ako osoba nije proglašena krivom za kazneno djelo iako je nadležno tijelo kao posljedicu kaznenog djela primijenilo mjeru koja uključuje oduzimanje slobode, a koja nije kazna zatvora (vidjeti uvodnu izjavu 20.).

Ako država izdavateljica naloga smatra da je to potrebno zbog dobi osuđene osobe ili njezina tjelesnog ili duševnog stanja, mogućnost te osobe da iznese svoje mišljenje o transferu usmeno ili u pisanom obliku daje se njezinu pravnom zastupniku (članak 6. stavak 3.).

2.10. Aspekti temeljnih prava o kojima država izdavateljica naloga treba voditi računa

U Okvirnoj odluci poštuju se temeljna prava i načela priznata u članku 6. UEU-a i koja se odražavaju u Povelji Europske unije o temeljnim pravima (dalje u tekstu „Povelja EU-a o temeljnim pravima”) (uvodna izjava 13.).

U skladu s njezinim člankom 3. stavkom 4. Okvirnom odlukom ne mijenja se obveza poštovanja temeljnih prava i temeljnih pravnih načela.

Stoga država izdavateljica naloga mora osigurati da se transferom, priznavanjem i izvršenjem kazne neće ugroziti osnovna temeljna prava osuđene osobe, osobito u situacijama u kojima se traži transfer kazne bez suglasnosti osuđene osobe.

Zatvorski uvjeti stvaraju znatne probleme u nekoliko država članica EU-a, pri čemu je prenapučenost zatvora jedan od najvažnijih problema. Neljudski ili ponižavajući zatvorski uvjeti mogli bi ozbiljno ugroziti primjenu instrumenata EU-a o uzajamnom priznavanju jer bi to moglo dovesti do kršenja odredbi Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (dalje u tekstu „EKLJP”) i Povelje EU-a o temeljnim pravima.

Međutim, o tom je pitanju Sud zasad odlučivao samo u kontekstu Okvirne odluke 2002/584 (42). U skladu s Okvirnom odlukom 2002/584 državu izvršiteljicu naloga obvezuje načelo uzajamnog priznavanja i stoga u načelu mora izvršiti EUN i predati predmetnu osobu državi izdavateljici naloga, osim ako se primjenjuju osnove za odbijanje. Za razliku od toga, situacije obuhvaćene Okvirnom odlukom odnose se na transfer osuđenih osoba iz države izdavateljice naloga u državu izvršiteljicu naloga. S obzirom na to država izdavateljica naloga nema nikakvu obvezu izvršiti transfer kazne ako se pojave sumnje o uvjetima oduzimanja slobode, čak i ako je druga država članica izričito zatražila transfer. Članak 4. Povelje EU-a o temeljnim pravima, kojim se zabranjuje mučenje i nečovječno ili ponižavajuće postupanje, jednako se primjenjuje na transfer zatvorenika, posebno u situaciji u kojoj država želi izvršiti transfer osobe bez njezine suglasnosti.

3. POSTUPAK ZA PROSLJEĐIVANJE

3.1. Subjekti koji imaju pravo pokrenuti postupak

Okvirnom odlukom omogućuje se državi izdavateljici naloga, državi izvršiteljici naloga te osuđenim osobama pokretanje mehanizama koji bi mogli dovesti do transfera. Međutim, postoje važne razlike ovisno o tome koji subjekt pokreće postupak.

Država izvršiteljica naloga može na vlastitu inicijativu od države izdavateljice naloga zatražiti prosljeđivanje presude. Slično tomu, osuđena osoba isto može zatražiti da nadležno tijelo države izdavateljice naloga ili države izvršiteljice naloga pokrene postupak prosljeđivanja presude (članak 4. stavak 5.).

Međutim, u oba slučaja država izdavateljica naloga nije dužna izvršiti zatraženo prosljeđivanje presude. To logički proizlazi iz činjenice da je država izdavateljica naloga i dalje jedini subjekt koji je nakon počinjenja kaznenog djela donio presudu, za što je imao suverenu nadležnost. Stoga država izdavateljica naloga zadržava marginu prosudbe u ocjenjivanju zahtjevâ države izvršiteljice naloga i/ili osuđene osobe.

Primjerice, država izdavateljica naloga možda ne želi izvršiti transfer osuđene osobe ako je u državi izvršiteljici naloga predviđena kraća kazna zatvora, uzimajući u obzir odredbe o prijevremenom i uvjetnom otpustu u toj državi. Pri odlučivanju o tome gdje bi bilo najbolje da počinitelj odsluži svoju kaznu u obzir se mogu uzeti i interesi žrtve. Država članica može biti nesklona i tomu da se transfer osobe izvrši ako bi on, umjesto da bude u interesu njezine socijalne rehabilitacije, podrazumijevao reintegraciju te osobe u kriminalno okruženje u njezinoj matičnoj državi.

Potpuna ovlast za odlučivanje države izdavateljice naloga vidljiva je i u članku 13. Okvirne odluke, u kojem se navodi da, tako dugo dok ne započne izvršenje kazne u državi izvršiteljici naloga, država izdavateljica naloga može povući potvrdu, pri čemu navodi razloge za povlačenje. Vidjeti u tom kontekstu i članak 17. stavak 3.

Važno je stoga napomenuti da država izdavateljica naloga sa svoje strane nema obavezu prosljeđivanja presude i potvrde, čak ni ako bi to bilo u interesu osuđene osobe. Stoga ne postoji nikakvo „pravo” osuđene osobe na transfer. (43)

Postoji sve veća svijest među državama članicama o tome da bi mišljenje žrtava trebalo uzeti u obzir u kontekstu izvršenja kazni osuđenih počinitelja, među ostalim i u međunarodnim transferima zatvorenika. Žrtve mogu postojati i u državi izvršiteljici naloga, kao i u državi izdavateljici naloga. Mnoge su države članice uvele postupak u okviru kojeg žrtve dobivaju mogućnost da se s njima savjetuje o transferima i da se njihovo mišljenje uzme u obzir. Međutim, time se ne uspostavlja pravo žrtava na protivljenje transferu.

3.2. Postupak za dobivanje mišljenja osuđene osobe

Osuđenoj osobi, ako je ona još uvijek u državi izdavateljici naloga, daje se mogućnost da (usmeno ili u pisanom obliku) iznese svoje mišljenje o transferu, priznavanju i izvršenju kazne (članak 6. stavak 3.). Ako država izdavateljica naloga smatra da je to potrebno zbog dobi osuđene osobe ili njezina tjelesnog ili duševnog stanja, ta se mogućnost daje njezinu pravnom zastupniku.

Mišljenje osuđene osobe uvijek bi se trebalo tražiti, čak i ako se ne zahtijeva njezina suglasnost.

Iako mišljenje osuđene osobe ne može činiti osnovu za odbijanje socijalne rehabilitacije (uvodna izjava 10.), to se mišljenje treba uzeti u obzir pri procjenjivanju olakšavanja socijalne rehabilitacije i primjerenosti traženog transfera (članak 6. stavak 3.).

Informacije o mišljenju osuđene osobe moraju se navesti u rubrici (k) potvrde:

(k) Mišljenje osuđene osobe: 1. ☐ Osuđena osoba ne može se saslušati jer se već nalazi u državi izvršiteljici naloga. 2. ☐ Osuđena osoba nalazi se u državi izdavateljici naloga i: a. ☐ zatražila je prosljeđivanje presude i potvrde ☐ suglasna je s prosljeđivanjem presude i potvrde ☐ nije izrazila suglasnost za prosljeđivanje presude i potvrde (napisati razloge koje je osuđena osoba navela): … … b. ☐ priloženo je mišljenje osuđene osobe ☐ mišljenje osuđene osobe proslijeđeno je državi izvršiteljici naloga (navedite datum: dd-mm-gggg):…

3.3. Obavijest osuđenoj osobi (članak 6. stavak 4. i obrazac iz priloga II.)

Nadležno tijelo države izdavateljice naloga obavješćuje osuđenu osobu upotrebom standardnog obrasca za obavješćivanje utvrđenog u Prilogu II., na jeziku koji ta osoba razumije, da je odlučilo proslijediti presudu zajedno s potvrdom. Ako se osuđena osoba nalazi u državi izvršiteljici naloga u vrijeme donošenja te odluke, taj se obrazac šalje državi izvršiteljici naloga te ona o tome obavješćuje osuđenu osobu (članak 6. stavak 4.).

U prilogu II. Okvirne odluke nalazi se standardni obrazac za obavijest osuđenoj osobi:

PRILOG II. OBAVIJEST OSUĐENOJ OSOBI Obavješćujemo Vas o odluci… (nadležno tijelo države članice izdavateljice naloga) da se presuda… (nadležno tijelo države članice izdavateljice naloga) od… (datum presude) … (broj, ako je dostupan) proslijedi (država članica izvršiteljica naloga) u svrhu njezina priznavanja i izvršenja kazne koja je njome izrečena sukladno nacionalnom pravu kojim se provodi Okvirna odluka Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj Uniji. Izvršenje kazne bit će uređeno pravom … (država članica izvršiteljica naloga). Tijela te države bit će nadležna za odlučivanje o postupcima za izvršenje te određivanje svih mjera koje se na njih odnose uključujući i osnove za prijevremeni ili uvjetni otpust. Nadležno tijelo … (država članica izvršiteljica naloga) mora od ukupnog trajanja oduzimanja slobode koje je preostalo za odsluženje oduzeti ukupno razdoblje oduzimanja slobode koje je već odsluženo u vezi s kaznom za koju je izrečena presuda. Promjenu kazne može izvršiti nadležno tijelo… (država članica izvršiteljica naloga) samo ako nije sukladna pravu te države u vezi s njezinim trajanjem i vrstom. Promijenjena kazna s obzirom na vrstu i trajanje ne smije biti stroža od kazne izrečene u… (država članica izdavateljica naloga).

3.4. Dokumenti koje treba poslati

3.4.1. Potvrda

Okvirnom odlukom predviđen je postupak koji se razlikuje od onog iz prethodnih multilateralnih instrumenata. Država izdavateljica naloga, umjesto podnošenja formalnog zahtjeva, prosljeđuje presudu državi članici u koju želi izvršiti transfer osuđene osobe. Kako bi se taj postupak ubrzao, presudi se prilaže standardna potvrda koja sadržava informacije potrebne za transfer (članci 4. i 5., vidjeti Prilog I. Okvirnoj odluci). Potvrda se mora ispuniti na ispravan način i mora odgovarati presudi. Nadležno tijelo države izdavateljice naloga mora potpisati potvrdu i potvrditi točnost njezina sadržaja (članak 5. stavak 2.). Na internetskim stranicama Europske pravosudne mreže dostupan je internetski alat za izradu potvrda– alat Zbirka EJN-a (44).

Potvrda se prevodi na službeni jezik – ili na jedan od službenih jezika ako ih je više primjenjivo – države izvršiteljice naloga (članak 23. stavak 1.). Međutim, svaka država članica može Glavnom tajništvu Vijeća dostaviti izjavu o tome da će prihvatiti prijevod na jedan od službenih jezika EU-a ili više njih. Ako dijelovi potvrde nisu ispunjeni ili ako nedostaju određene pojedinosti, to dovodi do situacije u kojoj država izvršiteljica naloga ne posjeduje dostatne informacije za donošenje odluke o transferu i mora zatražiti dodatne informacije od države izdavateljice naloga, zbog čega nastaje kašnjenje u postupku.

Standardne potvrde na svim službenim jezicima EU-a te izjave o jezicima koje države članice prihvaćaju dostupne su na internetskim stranicama Europske pravosudne mreže (45).

3.4.2. Presuda

Nadležno tijelo države izdavateljice naloga mora zajedno s potvrdom proslijediti i presudu ili njezinu ovjerenu presliku.

U pravilu se ne zahtijeva prijevod presude (članak 23. stavak 2.). Međutim, država izvršiteljica naloga može zatražiti da se presudi priloži prijevod presude ili njezinih glavnih dijelova. Kako bi to mogle tražiti, države članice prvo Glavnom tajništvu Vijeća moraju dostaviti izjavu o tome da žele imati mogućnost to zatražiti (članak 23. stavak 3.). Drugo, takav zahtjev može se uputiti samo ako država izvršiteljica naloga smatra da je sadržaj potvrde nedostatan za donošenje odluke o izvršenju kazne te, prema potrebi, nakon savjetovanja između nadležnih tijela države izvršiteljice i države izdavateljice naloga radi određivanja glavnih dijelova presude koje je potrebno prevesti.

Informacije o presudi moraju se navesti u rubrikama (h) i (i) potvrde:

(h) Presuda kojom se izriče kazna: 1. Presuda obuhvaća ukupno … kaznenih djela. Sažetak činjenica i opis okolnosti pod kojima su kaznena djela počinjena, uključujući vrijeme i mjesto i način umiješanosti osuđene osobe: … … … Vrsta i pravna klasifikacija kaznenih djela te važeće zakonske odredbe na temelju kojih je presuda izrečena: … … … 2. Ako kaznena djela iz rubrike (h) 1. predstavljaju neka od sljedećih kaznenih djela za koja se u državi izdavateljici naloga, kako je utvrđeno pravom te države, izriče maksimalna kazna zatvora ili mjera oduzimanja slobode od najmanje tri godine, označite relevantne rubrike: ☐ sudjelovanje u zločinačkoj organizaciji; ☐ terorizam; ☐ trgovina ljudima; ☐ spolno iskorištavanje djece i dječja pornografija; ☐ nezakonita trgovina opojnim drogama i psihotropnim tvarima; ☐ nezakonita trgovina oružjem, streljivima i eksplozivima; ☐ korupcija; ☐ prijevara, uključujući prijevaru na štetu financijskih interesa Europskih zajednica u smislu Konvencije od 26. srpnja 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica, ☐ prikrivanje (pranje) imovinske koristi stečene kaznenim djelom; ☐ krivotvorenje novca, uključujući euro; ☐ kaznena djela povezana s uporabom računala; ☐ kaznena djela protiv okoliša, uključujući ilegalnu trgovinu ugroženim životinjskim i biljnim vrstama; ☐ omogućavanje nezakonitog prelaska državne granice i boravka u državi; ☐ ubojstvo, teška tjelesna ozljeda; ☐ nezakonita trgovina ljudskim organima i tkivima; ☐ otmica, nezakonito oduzimanje slobode i držanje talaca; ☐ rasizam i ksenofobija; ☐ organizirana ili oružana pljačka; ☐ nezakonita trgovina kulturnim dobrima, uključujući starine i umjetnička djela; ☐ prijevara; ☐ ucjena (reketarenje) i iznuda; ☐ krivotvorenje i prodaja krivotvorenih proizvoda; ☐ krivotvorenje i prodaja krivotvorenih službenih isprava; ☐ krivotvorenje sredstava plaćanja; ☐ nezakonita trgovina hormonalnim tvarima i drugim tvarima za pospješivanje rasta; ☐ nezakonita trgovina nuklearnim ili radioaktivnim materijalima; ☐ trgovina ukradenim vozilima; ☐ silovanje; ☐ palež; ☐ kaznena djela iz nadležnosti Međunarodnog kaznenog suda; ☐ otmica letjelice ili plovila; ☐ sabotaža. 3. Ako kaznena djela utvrđena u točki 1. nisu obuhvaćena točkom 2. ili ako su presuda i potvrda proslijeđene državi članici koja je izjavila da će provjeravati dvojnu kažnjivost (članak 7. stavak 4. Okvirne odluke), detaljno opišite kaznena djela na koja se to odnosi: … … … (i) Status presude kojom se izriče kazna: 1. Navedite je li se osoba osobno pojavila na suđenju na kojem je donesena odluka: 1. ☐ Da, osoba se osobno pojavila na suđenju na kojem je donesena odluka. 2. ☐ Ne, osoba se nije osobno pojavila na suđenju na kojem je donesena odluka. 3. Ako ste označili polje pod brojem 2, molimo potvrdite postojanje jedne od sljedećih mogućnosti: ☐ 3.1.a osoba je bila osobno pozvana … (dan/mjesec/godina) i time obaviještena o predviđenom datumu i mjestu suđenja na kojem je donesena odluka te je bila obaviještena da se odluka može donijeti u slučaju njezina nepojavljivanja na suđenju; ILI ☐ 3.1.b osoba nije bila osobno pozvana, nego je na neki drugi način stvarno primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja na kojem je donesena odluka, tako da se nedvojbeno utvrdilo da je osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem i obaviještena da se odluka može donijeti u slučaju njezina nepojavljivanja na suđenju; ILI ☐ 3.2. osoba je bila upoznata s predviđenim suđenjem i ovlastila je pravnog zastupnika, kojeg je imenovala dotična osoba ili država, da je brani tijekom suđenja te ju je taj zastupnik uistinu branio tijekom suđenja; ILI ☐ 3.3. odluka je dostavljena osobi … (dan/mjesec/godina) te je ona izričito obaviještena o pravu na obnovu postupka ili žalbu, pri čemu ta osoba ima pravo sudjelovati te se mogu preispitati ključne činjenice predmeta zajedno s novim dokazima, što može dovesti do ukidanja početne odluke, i ☐ osoba je izričito izjavila da ne osporava tu odluku, ILI ☐ osoba nije zahtijevala obnovu postupka niti podnijela žalbu u primjenjivom roku. 4. Ako ste označili rubriku pod gornjim točkama 3.1.b, 3.2. ili 3.3., navedite informacije o tome kako je ispunjen dotični uvjet: … … 2. Pojedinosti o trajanju kazne: 2.1 Ukupno trajanje kazne (u danima): … 2.2 Ukupno trajanje oduzimanja slobode koje je već odsluženo u vezi s kaznom za koju je presuda izrečena (u danima): …od […] (navedite datum kada/na temelju kojeg je izvršen izračun: dd-mm-gggg): … 2.3 Broj dana koji se trebaju oduzeti od ukupnog trajanja oduzimanja slobode, osim zbog razloga navedenih pod točkom 2.2. (npr. amnestije, pomilovanja ili sl. s obzirom na kaznu): …od (navedite datum kada/na temelju kojeg je izračun izvršen: dd-mm-gggg): … 2.4 Datum isteka kazne u državi izdavateljici naloga: ☐ Nije primjenjivo jer je osoba trenutačno na slobodi ☐ Osoba je trenutačno u pritvoru i kazna bi, na temelju prava države izdavateljice naloga, u potpunosti bila odslužena do (navedite datum: dd-mm-gggg)::… 3. Vrsta kazne: ☐ kazna zatvora ☐ mjera koja uključuje oduzimanje slobode (detaljnije opišite): …

3.5. Korisne dopunske informacije države izdavateljice naloga

Iako se to ne zahtijeva Okvirnom odlukom, praksa pokazuje da se određeni dokumenti koji se odnose na zatvorenika smatraju korisnom dopunom koja se može priložiti zahtjevu za transfer ili se može podijeliti s državom izvršiteljicom naloga u trenutku stvarnog izvršenja transfera kako bi se olakšalo premještanje zatvorenika. Ti su dokumenti: kriminalni dosje zatvorenika, zatvorski dosje zatvorenika, izvješća sa sigurnosnim informacijama o zatvoreniku (vidjeti EuroPrisov Priručnik o transferu osuđenih osoba) (46).

3.6. Prosljeđivanje [slanje]

Nadležno tijelo države izdavateljice naloga mora nadležnom tijelu države izvršiteljice naloga izravno proslijediti presudu ili njezinu ovjerenu presliku, zajedno s potvrdom. Zahtijeva se da se to napravi u pisanom obliku kako bi nadležno tijelo države izvršiteljice naloga moglo provjeriti vjerodostojnost zahtjeva. Ako država izvršiteljica naloga to zatraži, šalju joj se izvornik presude ili njezina ovjerena preslika te izvornik potvrde. Sve službene obavijesti izmjenjuju se izravno između navedenih nadležnih tijela (članak 5. stavak 1.).

Presuda ili njezina ovjerena preslika te potvrda mogu se poslati nadležnom tijelu u državi izvršiteljici naloga na bilo koji način kojim se ostavlja pisani zapis, primjerice elektroničkom poštom i faksom, pod uvjetima koji državi izvršiteljici naloga omogućuju provjeru vjerodostojnosti (uvodna izjava 18.).

Država izdavateljica naloga prosljeđuje presudu zajedno s potvrdom samo jednoj državi izvršiteljici naloga odjednom (članak 5. stavak 3.).

Ako nadležno tijelo države izvršiteljice naloga nije poznato nadležnom tijelu države izdavateljice naloga, potonje tijelo provodi sve potrebne upite, rabeći i kontaktne točke Europske pravosudne mreže, kako bi dobilo te informacije od države izvršiteljice naloga (članak 5. stavak 4.) (47).

Kada tijelo države izvršiteljice naloga primi presudu zajedno s potvrdom za čije priznanje i potrebne mjere njezina izvršenja nije nadležno, ono po službenoj dužnosti prosljeđuje tu presudu zajedno s potvrdom nadležnom tijelu države izvršiteljice naloga te o tome obavješćuje nadležno tijelo države izdavateljice naloga (članak 5. stavak 5.).

3.7. Zahtjev za podatke o odredbama o mogućem prijevremenom ili uvjetnom otpustu

Na izvršenje kazne primjenjuje se pravo države članice izvršiteljice naloga. Samo su tijela države izvršiteljice naloga nadležna za odlučivanje o postupcima za izvršenje i određivanje svih mjera koje se na njih odnose, uključujući osnove za prijevremeni ili uvjetni otpust (članak 17. stavak 1.).

Koliko će vremena osuđena osoba zapravo provesti u zatvoru ovisi u velikoj mjeri o odredbama o prijevremenom i uvjetnom otpustu u državi članici izvršenja. Države članice znatno se razlikuju u tom pogledu: Na primjer, u nekim državama članicama osuđena se osoba pušta na slobodu nakon odslužene dvije trećine kazne, a u drugima nakon odslužene trećine kazne (48).

Država izvršiteljica naloga na zahtjev obavješćuje nadležno tijelo države izdavateljice naloga o odredbama koje se primjenjuju na mogući prijevremeni ili uvjetni otpust. Država izdavateljica naloga može se s primjenom tih odredbi složiti ili može povući potvrdu (članak 17. stavak 3.).

Države članice mogu propisati da se u svakoj odluci o prijevremenom ili uvjetnom otpustu u obzir mogu uzeti odredbe nacionalnog prava koje je navela država izdavateljica naloga, na temelju kojih osoba u određeno vrijeme ima pravo na prijevremeni ili uvjetni otpust (članak 17. stavak 4.).

Preporučuje se da država izvršiteljica naloga državi izdavateljici naloga i osuđenoj osobi jasno priopći i objasni svoje primjenjive odredbe o uvjetnom otpustu. To bi moglo podrazumijevati da je potrebno pružiti podrobnije informacije o modalitetima izvršenja, a ne samo informacije o primjenjivim pravnim odredbama.

Informacije o prijevremenom i uvjetnom otpustu u državi izdavateljici naloga moraju se navesti u rubrici (j) potvrde. Podrobnije informacije o primjenjivim odredbama o prijevremenom i uvjetnom otpustu mogu se navesti u rubrici (l) potvrde:

(j) Podaci koji se odnose na prijevremeni ili uvjetni otpust: 1. Na temelju prava države izdavateljice naloga osuđena osoba ima pravo na prijevremeni ili uvjetni otpust, nakon odsluženja: ☐ polovine kazne ☐ dvije trećine kazne ☐ drugačijeg dijela kazne (navedite): 2. Nadležno tijelo države izdavateljice naloga zahtijeva da ga se obavijesti o: ☐ važećim odredbama prava države izvršiteljice naloga kojima se uređuje prijevremeni ili uvjetni otpust osuđene osobe; ☐ početku i završetku trajanja prijevremenog ili uvjetnog otpusta. (l) Druge okolnosti relevantne za predmet (neobvezni podaci): … …

3.8. Zahtjev za privremeno uhićenje

Kada se osuđena osoba nalazi u državi izvršiteljici naloga, ta država može, na zahtjev države izdavateljice naloga, uhititi osuđenu osobu ili poduzeti druge mjere kako bi osigurala da osuđena osoba ostane na njezinu državnom području. Takav zahtjev za uhićenje može se podnijeti prije dostavljanja presude i potvrde ili prije odluke o priznavanju presude i izvršenju kazne. Kazna se ne produžuje zbog vremena provedenog u pritvoru na temelju privremenog uhićenja (članak 14.).

Tom se odredbom omogućuje državi u kojoj je donesena presuda da osigura da osuđena osoba ne pobjegne, primjerice, tijekom čekanja ishoda provjere koju provodi država izvršiteljica naloga o tome je li stvarno moguće preuzeti izvršenje kazne.

Informacije o privremenom uhićenju moraju se navesti u rubrici (e) potvrde:

(e) Zahtjev države izdavateljice naloga za privremeno uhićenje (kada se osuđena osoba nalazi u državi izvršiteljici naloga): ☐ Država izdavateljica naloga zahtijeva od države izvršiteljice naloga da uhiti osuđenu osobu ili da poduzme sve druge mjere kako bi osigurala da osuđena osoba ostane na njezinu državnom području do donošenja odluke o priznavanju i izvršenju kazne. ☐ Država izdavateljica naloga već je poslala zahtjev državi izvršiteljici naloga da uhiti osuđenu osobu ili poduzme sve druge mjere kako bi osigurala da osuđena osoba ostane na njezinu državnom području do donošenja odluke o priznavanju i izvršenju kazne. Navedite naziv tijela države izvršiteljice naloga koje je donijelo odluku u vezi sa zahtjevom za uhićenje osobe (ako je primjenjivo i poznato): … … …

3.9. Povlačenje potvrde

Država izdavateljica naloga može povući potvrdu, navodeći pritom razloge za to, sve dok nije započelo izvršenje kazne (članak 13.). Država izdavateljica naloga doista može, na temelju članka 17. stavka 3., od države izvršiteljice naloga zatražiti informacije o načinima izvršenja kazne, na što potonja mora odgovoriti pružanjem točnih informacija. Tada, i to još uvijek prije početka izvršenja kazne, država izdavateljica naloga može odlučiti povući potvrdu. Konkretno, ako država izdavateljica naloga smatra da bi transfer doveo do preuranjenog otpusta, može odlučiti ne odobriti transfer predmetne osobe i povući potvrdu.

Nakon povlačenja potvrde država izvršiteljica naloga više ne smije izvršavati kaznu.

DIO II.: PRIZNAVANJE PRESUDE I IZVRŠENJE KAZNE

4. POSTUPAK ZA PRIZNAVANJE

4.1. Rok za donošenje odluke o priznavanju i pravni lijekovi protiv odluke o transferu

Okvirnom odlukom nastoji se uspostaviti novi pojednostavnjeni i djelotvorniji sustav za transfer kazni radi olakšavanja i ubrzavanja prekogranične pravosudne suradnje, stoga se u njoj propisuju rokovi za izvršenje transfera. Nadležno tijelo države izvršiteljice naloga čim prije odlučuje hoće li priznati presudu i izvršiti kaznu te o tome, kao i o svim odlukama o promjeni kazne, obavješćuje državu izdavateljicu naloga (članak 12. stavak 1.). Pravomoćna odluka o priznavanju presude i izvršenju kazne trebala bi se donijeti u roku od 90 dana od primitka presude i potvrde (članak 12. stavak 2.).

Rok se može prekoračiti samo u iznimnim okolnostima. Država izvršiteljica naloga trebala bi tada bez odgode obavijestiti državu izdavateljicu naloga navodeći razloge za odgodu te procjenu vremena potrebnog za donošenje pravomoćne odluke (članak 12. stavak 3.).

Iako je zajednički cilj svih država članica osigurati osuđenim osobama pristup zakonskim pravima i pravnim lijekovima u skladu sa svojim nacionalnim pravom, države članice trebale bi osigurati da su takvi pravni lijekovi u njihovu sustavu u skladu s važnošću poštovanja rokova iz Okvirne odluke. (49)

U skladu s člankom 19. stavkom 1. UEU-a, države članice osiguravaju pravne lijekove dostatne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom EU-a (vidjeti i članak 47. Povelje EU-a o temeljnim pravima u pogledu prava na učinkovit pravni lijek).

Osuđene osobe mogu podnijeti žalbu protiv odluke o priznavanju i izvršenju presude u skladu s pravom države izvršiteljice naloga. Države članice trebale bi osigurati da se takvim žalbama ne ometa nesmetana primjena Okvirne odluke i da se poštuju rokovi. Opće je pravilo, u skladu s uvodnom izjavom 22., da se postupak donošenja pravomoćne odluke o priznavanju presude i izvršenju kazne, uključujući bilo kakav mogući žalbeni postupak, zaključi u roku od 90 dana od primitka presude i potvrde.

Sud je u kontekstu Okvirne odluke 2002/584 odlučio da se tom okvirnom odlukom države članice ne sprečava u predviđanju mogućnosti žalbe kojom se obustavlja izvršenje odluke pravosudnog tijela, pod uvjetom da se pravomoćna odluka donese u rokovima propisanima tom okvirnom odlukom (50).

4.2. Zahtjev za prevođenje presude

U pravilu se ne zahtijeva prijevod presude (članak 23. stavak 2.). Međutim, država izvršiteljica naloga i dalje može zatražiti da se presudi priloži prijevod presude ili njezinih glavnih dijelova. Kako bi to mogle tražiti, države članice prvo Glavnom tajništvu Vijeća moraju dostaviti izjavu o tome da žele imati mogućnost to zatražiti (članak 23. stavak 3.). Drugo, takav zahtjev može se uputiti samo ako država izvršiteljica naloga smatra da je sadržaj potvrde nedostatan za donošenje odluke o izvršenju kazne te, prema potrebi, nakon savjetovanja među nadležnim tijelima države izvršiteljice i države izdavateljice naloga radi određivanja glavnih dijelova presude koje je potrebno prevesti (članak 23. stavci 2. i 3.).

4.3. Odgoda

Okvirnom odlukom predviđena je neobvezna odgoda (ne)priznavanja ako je potvrda nepotpuna ili očigledno ne odgovara presudi (članak 11.). Nadležno tijelo države izvršiteljice naloga može odrediti razuman rok za popunjavanje ili ispravljanje potvrde (vidjeti članak 9. stavak 1. točku (a)).

4.4. Privremeno uhićenje

Kada se osuđena osoba nalazi u državi izvršiteljici naloga, ta država može, na zahtjev države izdavateljice naloga, uhititi osuđenu osobu ili poduzeti druge mjere kako bi osigurala da osuđena osoba ostane na njezinu državnom području. Takav zahtjev za uhićenje može se podnijeti prije dostavljanja presude i potvrde ili prije odluke o priznavanju presude i izvršenju kazne. Kazna se ne produžuje zbog vremena provedenog u pritvoru na temelju privremenog uhićenja (članak 14.).

Tom se odredbom omogućuje državi u kojoj je donesena presuda da osigura da osuđena osoba ne pobjegne, primjerice, tijekom čekanja ishoda provjere koju provodi država izvršiteljica naloga o tome je li stvarno moguće preuzeti izvršenje kazne.

5. ODLUKA O PRIZNAVANJU I IZVRŠENJU

5.1. Opća dužnost priznavanja i izvršenja

Nadležno tijelo države izvršiteljice naloga ima obvezu priznavanja presude koja je proslijeđena te mora odmah poduzeti sve potrebne mjere za izvršenje kazne, osim ako se odluči pozvati na jednu od osnova za nepriznavanje i neizvršenje (članak 8. stavak 1.).

5.2. Suglasnost države izvršiteljice naloga

Suglasnost države izvršiteljice naloga prethodni je zahtjev u svim situacijama koje nisu obuhvaćene člankom 4. stavkom 1. točkama (a) ili (b), npr. u slučaju državljana države izvršiteljice naloga koji u njoj ne žive niti će u nju biti deportirani, ili osoba koje imaju boravište u državi izvršiteljici naloga, a nisu njezini državljani (članak 4. stavak 1. točka (c)). U tom slučaju mora se održati savjetovanje među nadležnim tijelima države izdavateljice naloga i države izvršiteljice naloga, a država izvršiteljica naloga ima pravo odbiti suradnju uskraćivanjem suglasnosti za transfer (uvodna izjava 8).

Od ovog pravila može odstupiti svaka država članica davanjem izjave o tome da njezina prethodna suglasnost nije potrebna za prosljeđivanje presude i potvrde (članak 4. stavak 7.):

(a) ako osuđena osoba živi i zakonito neprekidno boravi najmanje pet godina u državi izvršiteljici naloga te će u toj državi zadržati pravo na stalni boravak (51), i/ili

(b) ako je osuđena osoba državljanin države izvršiteljice naloga, osim u slučajevima iz članka 4. stavka 1. točaka (a) i (b).

Takva je izjava valjana u odnosima te države članice s drugim državama članicama koje su dale istu obavijest u trenutku donošenja Okvirne odluke ili bilo kada nakon toga (članak 4. stavak 7.).

Pri provedbi ove Okvirne odluke države članice donose mjere, posebno uzimajući u obzir lakšu socijalnu rehabilitaciju osuđene osobe, na temelju kojih njihova nadležna tijela moraju donijeti odluke o suglasnosti za prosljeđivanje presude i potvrde u slučajevima na temelju članka 4. stavka 1. točke (c) (članak 4. stavak 6.).

Izjave na temelju članka 4. stavka 7. mogu se pregledati na internetskim stranicama EJN‐a (52).

5.3. Popis 32 kaznena djela za koja se ne provodi provjera dvojne kažnjivosti

Tijelo izvršenja trebalo bi provjeriti je li tijelo izdavanja navelo da neko od kaznenih tijela pripada jednoj od 32 kategorije kaznenih djela navedene u članku 7. stavku 1. Tijelo izvršenja može provjeriti dvostruku kažnjivost samo za kaznena djela koja nisu navedena na popisu 32 kaznena djela.

Treba naglasiti da su za procjenu uvjeta iz članka 7. stavka 1. relevantne samo definicija kaznenog djela i maksimalna kazna propisane pravom države članice izdavateljice naloga. Tijelo izvršenja mora priznati podatke koje je tijelo izdavanja navelo u potvrdi.

U skladu s Okvirnom odlukom, države članice imaju mogućnost da nastave primjenjivati provjeru dvojne kažnjivosti i za 32 kategorije kaznenih djela. Da bi se ta iznimka primjenjivala, potrebno je Glavnom tajništvu Vijeća dostaviti izjavu u trenutku donošenja instrumenta ili u bilo kojoj kasnijoj fazi kada država članica to smatra prikladnim. Isto tako, države članice te izjave mogu povući u bilo kojem trenutku (članak 7. stavak 4.). Mnoge su države članice dale izjavu kojom im se omogućuje provjera dvojne kažnjivosti za sva kaznena djela (vidjeti bilješku 14).

U presudi u predmetu C-289/15 Grundza (53) Sud je protumačio članak 7. stavak 3. i članak 9. stavak 1. točku (d) Okvirne odluke (odnosno kako treba procjenjivati uvjet dvojne kažnjivosti). Sud je odlučio kako slijedi:

„38. […] da je tijekom ocjene dvojne kažnjivosti na nadležnom tijelu države izvršiteljice naloga da provjeri može li se za činjenične elemente na kojima se temelji kazneno djelo, kako su izloženi u presudi koju je izreklo nadležno tijelo države izdavateljice naloga, također, kao takve, u slučaju da su se dogodili na području države izvršiteljice, izreći kazna na tom području. […] 49. […] u okviru ocjene dvojne kažnjivosti, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga ne mora provjeriti je li povrijeđen zaštićeni interes države izdavateljice naloga već bi li se sličan interes, zaštićen nacionalnim pravom te države, smatrao povrijeđenim u slučaju da se predmetno kazneno djelo dogodilo na području države tog tijela”.

5.4. Promjena kazne

Budući da se Okvirna odluka temelji na uzajamnom povjerenju u pravne sustave drugih država članica, odluka suca države izdavateljice naloga mora se poštovati i, u načelu, ta se odluka ne bi smjela preispitivati ni mijenjati (članak 8. stavak 1.) (54). Postoje dvije iznimke od tog takozvanog načela „nastavka izvršenja” (55), a obje proizlaze iz situacije kad kazna izrečena u državi izdavateljici naloga zbog svojeg trajanja ili vrste nije u skladu s pravom države izvršiteljice naloga:

1. razlikuje se trajanje kazne: ako kazna države izdavateljice naloga zbog svojeg trajanja nije u skladu s pravom države izvršiteljice naloga, potonja je može promijeniti samo ako je ona duža od maksimalne kazne predviđene za slična kaznena djela na temelju nacionalnog prava države izvršiteljice naloga (npr. transfer kazne za kaznena djela povezana sa zlouporabom droga u trajanju od 14 godina za koju je u nacionalnom pravu države izvršiteljice propisana maksimalna kazna od 12 godina). Međutim, promijenjena kazna ne smije biti manja od maksimalne kazne predviđene za slična kaznena djela na temelju prava države izvršiteljice naloga (članak 8. stavak 2.);

2. razlikuje se vrsta kazne: ako kazna države izdavateljice naloga zbog svoje vrste nije u skladu s pravom države izvršiteljice naloga, potonja je može promijeniti u kaznu ili mjeru predviđenu u njezinu pravu za slična kaznena djela (npr. kazna doživotnog zatvora može se promijeniti u kaznu zatvora u trajanju od 20 godina). Međutim, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga mora osigurati da promijenjena kazna ili mjera što je više moguće odgovara izvornoj kazni koju je izrekla država izdavateljica naloga. Osim toga, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga ne može izvornu kaznu pretvoriti u novčanu kaznu (članak 8. stavak 3.).

U objema situacijama, kada se smatra da je potrebna promjena kazne, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga čim prije obavješćuje nadležno tijelo države izdavateljice naloga o svojoj odluci o promjeni kazne (članak 12. stavak 1.).

Ako se država izdavateljica naloga ne slaže s promjenom kazne, mogla bi odlučiti povući potvrdu (članak 13.).

Promijenjena kazna s obzirom na vrstu ili trajanje ne smije biti stroža od kazne izrečene u državi izdavateljici naloga (članak 8. stavak 4.).

Ako smatra da je odluka o promjeni kazne u suprotnosti s njezinim izvornim namjerama u pogledu transfera osuđene osobe, država izdavateljica naloga ima mogućnost povući potvrdu sve dok izvršenje kazne u državi izvršiteljici naloga ne započne (zajedničko tumačenje članka 12. stavka 1. i članka 13.).

Članak 8. stavci 2. i 3. odnose se na promjenu kazne koju je izvorno odredila država izdavateljica naloga. Odredbe o promjeni kazne stoga ne obuhvaćaju aranžmane o prijevremenom i uvjetnom otpustu jer se ti aranžmani odnose na izvršenje kazne. Režim za izvršenje kazne utvrđen je u članku 17. (usp. odjeljak 7.3. u nastavku).

5.5. Osnove za nepriznavanje i neizvršenje

Opća dužnost priznavanja i izvršenja presude koja je proslijeđena (ugrađena u članak 8. stavak 1.) ograničena je osnovama za nepriznavanje i neizvršenje, odnosno osnovama za odbijanje (članak 9.). Važno je napomenuti da su te osnove jedine osnove na koje se tijelo izvršenja može pozvati kao na osnovu za neizvršenje. Sud je objasnio u pogledu Okvirne odluke 2002/584 da je popis razloga za odbijanje iscrpan (56).

Primjena osnovâ za odbijanje trebala bi biti neobavezna za nadležno tijelo. U članku 9. jasno se navodi da nadležno tijelo „može” odbiti priznavanje presude i izvršenje kazne, što znači da nadležno tijelo za izvršenje i dalje u svakom pojedinačnom slučaju ima marginu prosudbe u ocjenjivanju primjerenosti pozivanja na određenu osnovu za odbijanje (57).

Nadležno tijelo države izvršiteljice naloga može odbiti priznavanje presude i izvršenje kazne u sljedećim slučajevima, ako se primjenjuje jedna od sljedećih osnova za nepriznavanje i neizvršenje ili više njih:

5.5.1. Nepotpuna ili netočna potvrda (članak 9. stavak 1. točka (a))

Potvrda iz članka 4. nepotpuna je i očigledno ne odgovara presudi te nije popunjena ili ispravljena u razumnom roku koji je odredilo nadležno tijelo države izvršiteljice naloga.

5.5.2. Neusklađenost s kriterijima za prosljeđivanje (članak 9. stavak 1. točka (b))

Kriteriji utvrđeni u članku 4. stavku 1. nisu ispunjeni. Za dodatno objašnjenje vidjeti odjeljak 2.3.1.

5.5.3. Ne bis in idem (članak 9. stavak 1. točka (c))

Izvršenje kazne bilo bi suprotno načelu ne bis in idem.

Sud je izrekao nekoliko presuda u predmetima u pogledu tumačenja načela ne bis in idem u vezi s člankom 54. Konvencije CISA. Te se presude primjenjuju na Okvirnu odluku 2002/584 na temelju presude u predmetu C-261/09 Mantello (58) i u njima se pojašnjavaju pojmovi kao što su „pravomoćna odluka”, „isto kazneno djelo” i „kazna je odslužena”. U presudi u predmetu C-129/14 PPU Spasic (59) Sud je presudio da je članak 54. Konvencije CISA kao takav u skladu s člankom 50. Povelje EU-a o temeljnim pravima, kojim je propisano načelo ne bis in idem.

Članak 54. Konvencije CISA

„Protiv osobe protiv koje je sudski postupak pravomoćno okončan u jednoj ugovornoj stranci ne može se voditi postupak u drugoj ugovornoj stranci za ista djela pod uvjetom da je, ako je izrečena kazna i izvršena, trenutačno u postupku izvršenja ili se više, prema zakonima ugovorne stranke koja ju je izrekla, ne može izvršiti.”

Članak 50. Povelje EU-a o temeljnim pravima

„Pravo da se ne bude dva puta suđen ili kažnjen za isto kazneno djelo Nikome se ne može ponovno suditi niti ga se može kazniti u kaznenom postupku za kazneno djelo za koje je već pravomoćno oslobođen ili osuđen u Uniji u skladu sa zakonom.”

5.5.4. Nepostojanje dvojne kažnjivosti (članak 9. stavak 1. točka (d))

U slučaju iz članka 7. stavka 3. i, ako je država izvršiteljica naloga dala izjavu na temelju članka 7. stavka 4., u slučaju iz članka 7. stavka 1., nadležno tijelo države izvršiteljice naloga može odbiti priznati presudu ako se ona odnosi na djela koja se ne bi smatrala kaznenim djelima na temelju prava države izvršiteljice naloga.

Ta osnova za odbijanje stoga se odnosi na:

1. ona kaznena djela koja nisu obuhvaćena jednom od 32 kategorije kaznenih djela navedene u članku 7. stavku 1.;

2. kaznena djela koja su obuhvaćena jednom od 32 kategorije kaznenih djela navedene u članku 7. stavku 1., ali su u državi izdavateljici naloga kažnjiva samo kaznom zatvora ili mjerom oduzimanja slobode od najdulje tri godine ili

3. sva kaznena djela ako je dana izjava u skladu s člankom 7. stavkom 4.

U odnosu na poreze ili pristojbe, carine i razmjenu valuta, priznavanje i izvršenje presude ne smiju se odbiti na temelju činjenice da pravo države izvršiteljice naloga ne propisuje istu vrstu poreza ili pristojbi ili da ne sadržava istu vrstu pravila s obzirom na poreze, pristojbe i carine te propise o razmjeni valuta kao pravo države izdavateljice naloga.

U presudi u predmetu C-289/15 Grundza Sud je pojasnio kako treba procjenjivati uvjet dvojne kažnjivosti (vidjeti odjeljak 5.3.).

5.5.5. Za izvršenje kazne nastupila je zastara (članak 9. stavak 1. točka (e))

Nastupila je zastara za izvršenje kazne u skladu s pravom države izvršiteljice naloga.

5.5.6. Imunitet na temelju prava države izvršiteljice naloga (članak 9. stavak 1. točka (f))

Postoji imunitet na temelju prava države izvršiteljice naloga, zbog čega nije moguće izvršiti kaznu.

5.5.7. Minimalna dob za kaznenu odgovornost (članak 9. stavak 1. točka (g))

Kazna je izrečena osobi koja na temelju prava države izvršiteljice naloga zbog svoje dobi ne bi mogla biti kazneno odgovorna za djela za koja joj je kazna izrečena.

U zakonima država članica postoje različite definicije minimalne dobi za kaznenu odgovornost. Ta osnova za odbijanje primjenjuje se ako u državi izvršenja tražena osoba zbog svoje dobi može sudjelovati samo u građanskom ili upravnom postupku, ali ne i u kaznenom.

Sud je, u kontekstu Okvirne odluke 2002/584 (60), pojasnio da pravosudno tijelo izvršenja mora (61) odbiti predaju samo onih maloljetnika koji, na temelju prava države izvršiteljice naloga, još nisu navršili dob u kojoj mogu biti kazneno odgovorni za djela na kojima se temelji europski uhidbeni nalog. Da bi se to ocijenilo, pravosudno tijelo mora provjeriti samo je li predmetna osoba navršila minimalnu dob kako bi u državi članici izvršiteljici naloga mogla biti kazneno odgovorna za djela na kojima se temelji europski uhidbeni nalog. Tijelo ne mora uzeti u obzir nikakve dodatne uvjete koji se odnose na individualiziranu ocjenu, a kojima u skladu s pravom te države članice podliježe kazneni progon i osuda maloljetne osobe.

5.5.8. Ostatak kazne koju osoba treba odslužiti je prekratak (članak 9. stavak 1. točka (h))

U vrijeme kada nadležno tijelo države izvršiteljice naloga zaprimi presudu, preostalo je manje od šest mjeseci odsluženja kazne.

Uzimajući u obzir maksimalne rokove od 120 dana (90 dana za donošenje pravomoćne odluke o priznavanju presude, vidjeti članak 12. stavak 2. + 30 dana za transfer osuđene osobe, vidjeti članak 15. stavak 1.) koji su propisani Okvirnom odlukom, država izvršiteljica naloga može smatrati da transfer ne bi bio primjeren ako je preostalo manje od šest mjeseci kazne koju osoba treba odslužiti. U tom pogledu važan je trenutak kada je država izvršiteljica naloga zaprimila presudu.

5.5.9. Suđenja u odsutnosti (članak 9. stavak 1. točka)(i))

Okvirnom odlukom 2009/299 izmijenjena je Okvirna odluka izmjenom članka 9. stavka 1. točke i. o odlukama donesenima u odsutnosti. Te se odredbe odnose na situacije u kojima je tijelo izvršenja zaprimilo presudu koju treba priznati i u pogledu koje treba izvršiti kaznu, a koja je izrečena u postupku u državi izdavateljici naloga kojem osoba nije nazočila.

U članku 9. stavku 1. točki i. Okvirne odluke navedena je osnova za odbijanje ako se, u skladu s potvrdom predviđenom u članku 4., osoba nije osobno pojavila na suđenju na kojem je donesena odluka.

Međutim, postoje mnoge iznimke od tog pravila. Tijelo izvršenja ne može odbiti izvršiti zahtjev za priznavanje i izvršenje kazne koji se temelji na odluci donesenoj u odsutnosti ako se u potvrdi navodi da je osoba, u skladu s dodatnim postupovnim zahtjevima utvrđenima u nacionalnom pravu države izdavateljice naloga:

i. pravodobno: — bila osobno pozvana te time obaviještena o predviđenom datumu i mjestu suđenja koje je rezultiralo odlukom ili je na neki drugi način primila službenu obavijest o predviđenom datumu i mjestu suđenja, tako da se nedvojbeno utvrdilo da je osoba bila upoznata s predviđenim suđenjem, i — bila obaviještena da se odluka može donijeti u slučaju njezinog nepojavljivanja na suđenju, ili

ii. bila upoznata s predviđenim suđenjem i ovlastila je pravnog zastupnika, kojeg je imenovala dotična osoba ili država, da je brani tijekom suđenja te ju je taj zastupnik uistinu branio tijekom suđenja, ili

iii. nakon dostave odluke i nakon što je izričito obaviještena o pravu na obnovu postupka ili žalbu, pri čemu ta osoba ima pravo sudjelovati te se mogu preispitati ključne činjenice predmeta zajedno s novim dokazima, što može dovesti do ukidanja početne odluke: — izričito izjavila da ne osporava odluku, ili — nije zahtijevala obnovu postupka niti podnijela žalbu u primjenjivom roku.

Sud je već donio određene presude u pogledu suđenjâ u odsutnosti u kontekstu Okvirne odluke 2002/584.

Presuda u predmetu C-399/11Melloni (62) odnosila se na pitanje mora li se članak 4.a stavak 1. Okvirne odluke 2002/584 tumačiti kao da se njime pravosudnim tijelima izvršenja zabranjuje, u okolnostima utvrđenima u toj odredbi, izvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog za potrebe izvršenja kazne uz uvjet da se presuda donesena u odsutnosti može preispitati u državi članici izdavateljici naloga.

Sud je smatrao da se člankom 4.a stavkom 1. Okvirne odluke 2002/584 propisuje neobvezna osnova za neizvršenje europskog uhidbenog naloga izdanog za potrebe izvršenja kazne ako je predmetna osoba osuđena u odsutnosti. Za tu mogućnost ipak postoje četiri iznimke, kako je navedeno u članku 4.a stavku 1. točkama od (a) do (d) Okvirne odluke 2002/584. Sud je presudio da u tim četirima situacijama pravosudno tijelo izvršenja ne smije predati osobu osuđenu u odsutnosti, uz uvjet da se presuda može preispitati u nazočnosti te osobe.

Osim toga, doneseno je nekoliko presuda u pogledu tumačenja izraza „suđenje koje je rezultiralo odlukom” u smislu članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke 2002/584 (63).

5.5.10. Progon kaznenih djela počinjenih prije transfera (članak 9. stavak 1. točka (j))

Država izvršiteljica naloga, prije donošenja odluke, u skladu s člankom 12. stavkom 1., šalje zahtjev za suglasnost nadležnom tijelu države izdavateljice naloga, u skladu s člankom 18. stavkom 3., a država izdavateljica naloga nije suglasna, u skladu s člankom 18. stavkom 2. točkom (g), da se protiv predmetne osobe pokrene kazneni postupak, da joj se izrekne presuda ili da joj se na drugačiji način oduzme sloboda u državi izvršiteljici naloga za kazneno djelo počinjeno prije transfera osim onog zbog kojeg je osoba transferirana. U skladu s uvodnom izjavom 23., u članku 18. stavku 1. utvrđuje se da se, osim iznimaka iz stavka 2., načelo specijalnosti primjenjuje samo kada je osoba transferirana u državu izvršiteljicu naloga. Ono se stoga ne primjenjuje ako osoba nije transferirana u državu izvršiteljicu naloga, primjerice u slučaju bijega osobe u državu izvršiteljicu naloga.

5.5.11. Mjera psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja ili druga mjera koja uključuje oduzimanje slobode (članak 9. stavak 1. točka (k))

Izrečena kazna uključuje mjeru psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja ili drugu mjeru koja uključuje oduzimanje slobode koju, ne dovodeći u pitanje članak 8. stavak 3., država izvršiteljica naloga ne može izvršiti u skladu sa svojim pravnim ili zdravstvenim sustavom.

U uvodnoj izjavi 19. navodi se da bi u predmetima iz članka 9. stavka 1. točke (k), država izvršiteljica naloga trebala razmotriti mogućnost promjene kazne u skladu s Okvirnom odlukom prije nego što odbije priznavanje i izvršenje kazne koja se odnosi na mjeru koja nije kazna zatvora.

U skladu s uvodnom izjavom 20., osnova za odbijanje navedena u članku 9. stavku 1. točki (k) može se primijeniti i ako osoba nije proglašena krivom za kazneno djelo iako je nadležno tijelo kao posljedicu kaznenog djela primijenilo mjeru koja uključuje oduzimanje slobode, a koja nije kazna zatvora.

5.5.12. Eksteritorijalnost (članak 9. stavak 1. točka (l))

Presuda se odnosi na kaznena djela za koja se na temelju prava države izvršiteljice naloga smatra da su u cijelosti ili većim ili glavnim dijelom počinjena unutar njezina državnog područja ili na mjestu koje se smatra njezinim državnim područjem.

U skladu s uvodnom izjavom 21., osnova za odbijanje koja se odnosi na teritorijalnost trebala bi se primjenjivati samo u iznimnim slučajevima i s ciljem najbliže moguće suradnje u skladu s odredbama ove Okvirne odluke uzimajući pritom u obzir njezinu svrhu. Svaka odluka o primjeni ove osnove za odbijanje trebala bi se temeljiti na analizi svakog pojedinačnog slučaja i savjetovanjima među nadležnim tijelima države izdavateljice naloga i države izvršiteljice naloga.

5.6. Djelomično priznavanje i izvršenje

Okvirnom odlukom omogućuje se državi izvršiteljici naloga da se savjetuje s nadležnim tijelom države izdavateljice naloga kako bi se, ako potpuno priznavanje ne bi bilo moguće, umjesto odbijanja suradnje postigao dogovor o djelomičnom priznavanju i izvršenju kazne (članak 10.).

U svakom pojedinačnom slučaju države se mogu dogovoriti o djelomičnom priznavanju i izvršenju kazne u skladu s uvjetima koje utvrde, pod uvjetom da takvo priznavanje i izvršenje ne podrazumijeva strožu kaznu s obzirom na njezino trajanje. Ako se ne postigne dogovor, potvrda se povlači.

6. TRANSFER OSUĐENE OSOBE

6.1. Rokovi za fizički transfer

Osnovno je načelo da se, ako se osuđena osoba nalazi u državi izdavateljici naloga, transfer izvršava u vrijeme koje su dogovorile država izdavateljica naloga i država izvršiteljica naloga, a najkasnije 30 dana nakon što je država izvršiteljica naloga donijela pravomoćnu odluku o priznavanju presude, osim ako transfer nije moguće provesti zbog nepredviđenih okolnosti (članak 15. stavak 1.)

Ako zbog nepredviđenih okolnosti transfer osuđene osobe nije moguće provesti u roku propisanom u članku 15. stavku 1., nadležna tijela države izdavateljice naloga i države izvršiteljice naloga odmah stupaju u vezu. Transfer se provodi čim prestanu postojati navedene okolnosti. Nadležno tijelo države izdavateljice naloga odmah obavješćuje nadležno tijelo države izvršiteljice naloga te ona dogovaraju novi datum transfera. U tom slučaju transfer se provodi u roku od 10 dana od novog dogovorenog datuma (članak 15. stavak 2.).

6.2. Tranzit kroz drugu državu članicu

Kako bi se osigurao nesmetan tranzit osuđene osobe iz države izdavateljice naloga u državu izvršiteljicu naloga preko državnog područja ostalih država članica, država izdavateljica naloga prosljeđuje presliku potvrde i zahtjev za tranzit relevantnim državama članicama koje odobravaju tranzit. Država članica od koje se traži odobrenje tranzita priopćuje svoju odluku najkasnije u roku od tjedan dana od zaprimanja zahtjeva za tranzit (članak 16. stavci od 1. do 3.)

Prosljeđivanje preslike potvrde i zahtjeva za tranzit nije potrebno u slučaju prijevoza zrakoplovom bez predviđenog slijetanja na državno područje jedne države članice ili više njih prije dolaska na odredište (vidjeti članak 16. stavak 5.).

6.3. Troškovi transfera

Troškove nastale primjenom Okvirne odluke snosi država izvršiteljica naloga, osim troškova transfera osuđene osobe u državu izvršiteljicu naloga te troškova koji su nastali isključivo na državnom području države izdavateljice naloga koje ona i snosi (članak 24.).

6.4. Putne isprave

Iako se ne spominje u tekstu Okvirne odluke, izdavanje putnih isprava važan je element nesmetane praktične primjene Okvirne odluke. Valjana putna isprava smatra se ključnim i nužnim preduvjetom za transfer (za dodatne pojedinosti vidjeti EuroPrisov Priručnik o transferu zatvorenika) (64).

7. IZVRŠENJE KAZNE

7.1. Propisi o izvršenju

U Okvirnoj odluci jasno se propisuje da se izvršenje kazne uređuje pravom države izvršiteljice naloga. Samo su tijela države izvršiteljice naloga nadležna za odlučivanje o postupcima za izvršenje te za određivanje svih mjera koje se na njih odnose, uključujući osnove za prijevremeni i uvjetni otpust (članak 17.).

7.2. Oduzimanje

Nadležno tijelo države izvršiteljice naloga od ukupnog trajanja oduzimanja slobode koje je preostalo za odsluženje oduzima ukupno razdoblje oduzimanja slobode koje je već odsluženo u vezi s kaznom izrečenom presudom (članak 17. stavak 2.) (65).

7.3. Prijevremeni i uvjeti otpust

Koliko će vremena osuđena osoba zapravo provesti u zatvoru ovisi u velikoj mjeri o odredbama o prijevremenom i uvjetnom otpustu u državi članici izvršenja. Države članice znatno se razlikuju u tom pogledu: Na primjer, u nekim državama članicama osuđena se osoba pušta na slobodu nakon odslužene dvije trećine kazne, a u drugima nakon odslužene trećine kazne (66).

Nadležno tijelo države članice izvršiteljice naloga, na zahtjev, obavješćuje nadležno tijelo države članice izdavateljice naloga o odredbi koja se primjenjuje na mogućnost prijevremenog ili uvjetnog otpusta. Kad se dostave te informacije, država izdavateljica naloga može se s primjenom tih odredbi složiti ili može odabrati povući potvrdu i okončati postupak transfera (članak 17. stavak 3.).

Države članice mogu propisati da se u svakoj odluci o prijevremenom ili uvjetnom otpustu u obzir mogu uzeti odredbe nacionalnog prava koje je navela država izdavateljica naloga, na temelju kojih osoba u određeno vrijeme ima pravo na prijevremeni ili uvjetni otpust (članak 17. stavak 4.).

Preporučuje se da država izvršiteljica naloga državi izdavateljici naloga i osuđenoj osobi jasno priopći i objasni svoje primjenjive odredbe o uvjetnom otpustu. Navođenje isključivo primjenjivih pravnih odredbi možda neće biti dostatno.

7.4. Amnestija, pomilovanje

Amnestiju ili pomilovanje osuđenoj osobi mogu odobriti i država izdavateljica naloga i država izvršiteljica naloga (članak 19. stavak 1.).

7.5. Preispitivanje presude

Međutim, kada se traži preispitivanje presude, samo država izdavateljica naloga može odlučivati o zahtjevima za preispitivanje presude (članak 19. stavak 2.).

7.6. Pravo na izvršenje presude

Država izdavateljica naloga ne smije nastaviti s izvršenjem kazne nakon što je njezino izvršenje započelo u državi izvršiteljici naloga osim u slučajevima u kojima država izdavateljica naloga ponovno dobiva pravo na izvršenje kazne nakon što je država izvršiteljica naloga obavijesti o djelomičnom neizvršenju kazne (članak 22.).

7.7. Dužnosti komunikacije i obavješćivanja

Okvirna odluka sadržava detaljne obveze obavješćivanja i za državu izdavateljicu naloga i za državu izvršiteljicu naloga prije i nakon transfera.

Nadležno tijelo države izdavateljice naloga mora obavijestiti nadležno tijelo države izvršiteljice naloga o svim odlukama ili mjerama zbog kojih se kazna odmah ili nakon određenog vremena više ne može izvršiti (članak 20.). Uslijed toga, nadležno tijelo države izvršiteljice naloga prekida izvršenje kazne čim zaprimi tu informaciju.

Nadležno tijelo države izvršiteljice naloga bez odgode obavješćuje nadležno tijelo države izdavateljice naloga na bilo koji način kojim se ostavlja pisani zapis (članak 21.):

(a) o prosljeđivanju presude i potvrde nadležnom tijelu druge države članice zbog toga što država izvršiteljica naloga nije bila nadležna za priznavanje presude;

(b) o činjenici da je u praksi nemoguće izvršiti kaznu jer se nakon slanja presude i potvrde državi izvršiteljici naloga osuđena osoba ne može pronaći na državnom području države izvršiteljice naloga, a u tom slučaju država izvršiteljica naloga nije obvezna izvršiti kaznu;

(c) o pravomoćnoj odluci o priznavanju presude i izvršenju kazne zajedno s datumom oduke;

(d) o svakoj odluci o nepriznavanju presude i neizvršenju kazne na temelju osnova za odbijanje (članak 9.), zajedno s obrazloženjima te odluke;

(e) o svakoj odluci o promjeni kazne (članak 8. stavak 2. ili 3.), zajedno s obrazloženjima te odluke;

(f) o svakoj odluci o neizvršenju kazne ako su odobreni amnestija ili pomilovanje (članak 19. stavak 1.), zajedno s obrazloženjima te odluke;

(g) o početku i završetku razdoblja uvjetnog otpusta, ako je to država izdavateljica naloga navela u potvrdi;

(h) o bijegu osuđene osobe iz pritvora;

(i) o izvršenju kazne čim ona istekne.

8. NAČELO SPECIJALNOSTI

Protiv osuđene osobe transferirane u državu izvršiteljicu naloga ne smije se „pokrenuti kazneni progon, izreći joj se kazna ili na drugi način oduzeti sloboda za kazneno djelo počinjeno prije njezinog transfera ako se ne radi o kaznenom djelu zbog kojeg je ta osoba transferirana” (članak 18.).

U skladu s uvodnom izjavom 23., načelo specijalnosti primjenjuje se samo kada je osoba transferirana u državu izvršiteljicu naloga. Ono se stoga ne primjenjuje ako osoba nije transferirana u državu izvršiteljicu naloga, primjerice u slučaju bijega osobe u državu izvršiteljicu naloga.

Unatoč tomu, postoji niz posebnih iznimaka od načela specijalnosti (usp. članak 18. stavak 2.). Osoba stoga može biti kažnjeno progonjena u državi izvršiteljici naloga u sljedećim slučajevima:

(a) ako osoba koja j