Na temelju članka 5. žrtve imaju pravo primiti pisanu potvrdu svoje prijave i podnijeti prijavu na jeziku koji razumiju. U nekoliko država članica utvrđeni su nedostaci u prenošenju tog članka. Jedna država članica nije prenijela obvezu da se žrtvama pri podnošenju prijave pruži potrebna jezična pomoć (članak 5. stavak 2.). Neke države članice nisu prenijele zahtjev za prevođenje pisane potvrde prijave (članak 5. stavak 3.). Nekoliko drugih država članica to pruža žrtvama na zahtjev ili samo žrtvama određenih kaznenih djela.

U skladu s člankom 27. države članice morale su prenijeti zahtjeve Direktive u svoje nacionalne pravne poretke do 16. studenoga 2015. Komisija je u siječnju 2016. pokrenula postupak zbog povrede protiv 16 država članica koje do tog datuma nisu priopćile mjere prenošenja.

Pravo na usmeno i pisano prevođenje za žrtve koje ne govore jezik kaznenog postupka utvrđeno je u članku 7. To se pravo mora žrtvama osigurati besplatno i na njihov zahtjev.

U pogledu pristupa utočištima ili bilo kojem drugom prikladnom privremenom smještaju za žrtve koje trebaju sigurno mjesto te ciljane potpore žrtvama s posebnim potrebama (članak 9. stavak 3.) Komisija je utvrdila probleme u vezi s provedbom u nekoliko država članica. To su konkretno problemi s praktičnom provedbom, kao što je dostupnost utočišta za žrtve određenih vrsta kaznenih djela i nedovoljan broj utočišta.

Člankom 23. određene su posebne mjere zaštite za žrtve čije su posebne potrebe zaštite utvrđene pojedinačnom procjenom. Takve mjere zaštite moraju biti dostupne žrtvama tijekom kaznenih istraga i sudskih postupaka.

Neke države članice ne ispunjavaju tu obvezu jer nisu prenijele jednu ili više predviđenih mjera ili su ih nepotpuno prenijele. Nepotpuno prenošenje rezultat je primjerice ograničavanja dostupnosti posebne zaštite na djecu ili žrtve spolnog nasilja. U nekoliko država članica komunikacijske tehnologije nisu učinkovito iskorištene tijekom sudskih postupaka kako bi se izbjegao kontakt između žrtava i počinitelja.

U članku 24. navedene su posebne zaštitne mjere koje moraju biti dostupne djeci žrtvama. U pojedinim državama članicama uočene su neusklađenosti i problemi u praktičnoj provedbi tih mjera. Na primjer, odredbe o snimanju razgovora odnose se na djecu koja su žrtve određenih vrsta kaznenih djela (članak 24. stavak 1.).

Člankom 24. stavkom 2. propisano je da ako dob osobe nije moguće utvrditi sa sigurnošću i ako postoje razlozi za vjerovanje da je žrtva dijete, pretpostavlja se da je žrtva dijete. Nekoliko država članica nije prenijelo tu odredbu, ali su neke to učinile na temelju nezakonodavnih mjera. Prenošenje se čini problematičnim u nekoliko drugih država članica. Na primjer, neke primjenjuju tu pretpostavku samo na žrtve najtežih kaznenih djela poput trgovine ljudima ili seksualnog zlostavljanja.

4.Prikupljanje podataka

Direktivom je propisano da države članice do 16. studenoga 2017. i svake tri godine nakon toga dostavljaju Komisiji dostupne podatke koji pokazuju na koji su se način žrtve koristile pravima određenima u Direktivi (članak 28.). Podaci bi trebali uključivati barem broj i vrstu prijavljenih kaznenih djela te, ako su ti podaci poznati i dostupni, broj, dob i spol žrtava (uvodna izjava 64.).

Do 16. studenoga 2017. samo su četiri države članice dostavile relevantne statističke podatke. Komisija je 15. studenoga 2017. poslala upitnik državama članicama i zatražila da se prethodno navedeni podaci za 2016. dostave do 16. siječnja 2018. Dvadeset država članica odgovorilo je na upitnik, no većina ih je odgovorila samo na neka pitanja.

Prema statističkim podacima za 2016., koje je dostavilo 18 država članica, policiji je prijavljeno ukupno 26 304 808 kaznenih djela. Većina prijavljenih kaznenih djela odnosi se na krađu i imovinsku štetu.

Prema statističkim podacima koje je dostavilo 18 država članica 2016. su kazneno djelo prijavile 11 120 123 osobe. Dostupni podaci pokazuju da su oko 40 % žrtava prijavljenih kaznenih djela žene. U Francuskoj je postotak žena koje su žrtve prijavljenih kaznenih djela posebno visok (62 %). U svim državama članicama koje su odgovorile na upitnik djeca čine manje od 10 % žrtava prijavljenih kaznenih djela.

5.Zaključak

Direktiva o pravima žrtava iz 2012. temeljni je instrument politike EU-a o pravima žrtava. Sadržava ambiciozna pravila kojima se može poboljšati položaj žrtava u Europskoj uniji. Međutim, ova procjena pokazuje da puni potencijal Direktive još nije potpuno ostvaren. Provedba Direktive nije zadovoljavajuća, osobito zbog nepotpunog i/ili nepravilnog prenošenja.

U izvješću je više puta iskazana zabrinutost i u pogledu praktične provedbe Direktive. Nedostaci u provedbi nekih ključnih odredaba Direktive, kao što je pristup informacijama, službama za potporu i zaštiti ovisno o individualnim potrebama žrtava, utvrđeni su u većini država članica. Čini se da su odredbe o postupovnim pravima i popravljanju štete manje problematične.

Komisija blisko surađuje s državama članicama kako bi se prevladale utvrđene poteškoće te promiče pravilnu provedbu Direktive financijskom potporom . Na primjer, europska mreža za prava žrtava , uspostavljena s pomoću bespovratnih sredstava EU-a, forum je nacionalnih stručnjaka koji razmjenjuju najbolje prakse i raspravljaju o pravilnoj provedbi Direktive.

Trenutačno su postupci zbog povrede zbog nepotpunog prenošenja u tijeku protiv većine država članica. Ako je potrebno, Komisija će pokrenuti dodatne postupke zbog povrede zbog nepravilnog prenošenja i/ili nepravilne praktične provedbe.