Drugo, prijedlogom će se potaknuti razvoj sekundarnih tržišta za loše kredite. Banke u određenim okolnostima možda neće moći djelotvorno i učinkovito upravljati svojim lošim kreditima. U tim će slučajevima banke naplatiti manju vrijednost svojih kredita nego što bi to inače bilo moguće. Do toga može doći, na primjer, u bankama koje nagomilaju veliku količinu loših kredita, a nemaju osoblja ili stručnih znanja za primjereno servisiranje svojih loših kredita. Banke mogu i otežano upravljati portfeljem loših kredita ako su krediti zbog svoje prirode izvan okvira temeljne sposobnosti banke za naplatu duga. U takvim slučajevima najbolje bi bilo servisiranje takvih kredita ugovoriti sa specijaliziranim vanjskim pružateljem usluge servisiranja kredita ili prodati ugovor o kreditu kupcu kredita koji ima potrebnu sklonost preuzimanju rizika i stručna znanja za upravljanje rizicima. Zbog toga se ovim prijedlogom otklanjaju neopravdane prepreke servisiranju kredita koje provode treće strane i prijenosu kredita radi daljnjeg razvoja sekundarnih tržišta za loše kredite. Postojeći različiti zakonodavni okviri za loše kredite u državama članicama otežavaju nastanak uspješnog sekundarnog tržišta loših kredita. Ovim prijedlogom stvara se zajednički skup pravila koja treće strane, pružatelji usluge servisiranja kredita, moraju poštovati da bi poslovale na području Unije. Prijedlogom se utvrđuju zajednički standardi kojima se osigurava zakonito poslovanje i nadzor tih pružatelja usluge servisiranja u cijeloj Uniji te omogućuje njihovo izraženije tržišno natjecanje radi usklađivanja pristupa tržištu u svim državama članicama. Time će se mogućim kupcima kredita smanjiti trošak ulaska na tržište zahvaljujući povećanju pristupačnosti i smanjenju troškova servisiranja kredita. Ako svi ostali uvjeti budu jednaki, prisutnost više kupaca kredita na tržištu trebala bi potaknuti konkurentnije tržište s većim brojem kupaca, što će povećati potražnju i cijene transakcija.

U nekim državama članicama kupci kredita, koji nisu banke, koje su odobrile kreditne institucije nisu uređeni propisima, dok se u drugima na njih primjenjuju različiti zahtjevi, koji ponekad uključuju odobrenje za pružanje bankovnih usluga. To je u praksi dovelo do toga da kupci kredita mogu zakonito poslovati u jednoj državi članici, ali u drugima pri kupnji kredita nailaze na znatne prepreke. To je jedan od razloga zbog kojih kupci kredita uglavnom posluju u ograničenom broju država članica, što je općenito ograničilo tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu jer je i dalje malo zainteresiranih kupaca kredita, zbog čega se smanjuju opseg i moguća veličina učinkovitog i konkurentnog tržišta za loše kredite. Posebno su tržišta za loše kredite obilježena usporedivo malim volumenom trgovanja i povećanom koncentracijom klastera u četirima zemljama, od kojih je samo jedna manja država članica (Italija, Irska, Španjolska i UK). Osim toga, na tim tržištima uglavnom dominiraju veliki pružatelji usluge kupnje kredita, što se donekle može objasniti postojećim preprekama koje sprječavaju ulazak na tržište i narušavaju tržišno natjecanje.

Ovaj je prijedlog u skladu s člankom 169. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), sekundarnim zakonodavstvom i propisima Unije kojima je cilj osigurati visoku razinu zaštite potrošača u području financijskih usluga. U tu će se svrhu u prijedlogu utvrditi da će se pravila o zaštiti potrošača i dalje primjenjivati kako bi se osigurala jednaka razina zaštite bez obzira na to tko je vlasnik kredita ili tko ga servisira i bez obzira na zakonski režim koji je na snazi u državi članici kupca kredita ili pružatelja usluge servisiranja kredita. U prijedlogu se pojašnjava da će se zaštita potrošača, a posebno prava potrošača na temelju Direktive o hipotekarnim kreditima, Direktive o potrošačkim kreditima i Direktive o nepoštenim ugovornim odredbama u vezi s kreditom koji je odobrila kreditna institucija nastaviti primjenjivati neovisno o tome tko naknadno kupi ili servisira kredit. Osim toga, slično članku 17. Direktive o potrošačkim kreditima, u slučaju ustupanja vjerovnikovih prava trećoj strani Direktiva o hipotekarnim kreditima izmijenit će se tako što će se navesti da potrošač ima pravo prema novom vjerovniku isticati sve one prigovore koje je mogao istaknuti prema izvornom vjerovniku.

Pružatelji usluge servisiranja kredita isto su tako suočeni s preprekama za širenje preko granica i povećanje opsega svojeg poslovanja. Prvo, samo neke države članice uređuju tu djelatnost, a one koje to čine vrlo različito definiraju obuhvaćene djelatnosti. To je u praksi prepreka razvoju strategija širenja putem sekundarnog poslovnog nastana ili prekograničnog pružanja usluga na unutarnjem tržištu. Drugo, u velikom broju država članica potrebno je odobrenje za neke djelatnosti kojima se bave ti pružatelji usluge servisiranja kredita. Tim se odobrenjima za rad nameću različiti zahtjevi i ne predviđa se mogućnost prekograničnog povećanja opsega poslovanja. U nekim je slučajevima zakonski propisan lokalni poslovni nastan, što samo po sebi ograničava temeljnu slobodu pružanja prekograničnih usluga. Osim toga, prepreke koje sprječavaju pružatelje usluge servisiranja kredita u prekograničnom poslovanju neizravno utječu na potencijalne kupce kredita, koji možda neće moći ući na nacionalno tržište i kupovati kredite od kreditnih institucija ako nakon toga ne mogu podugovarati servisiranje s drugim subjektima koji nisu banka od koje su kupili ugovor o kreditu ili ako se ne mogu koristiti uslugama pružatelja usluge servisiranja kredita iz drugih država članica EU-a. Velike razlike u regulatornim standardima koje su donijele države članice pridonose rascjepkanosti tržišta, što ograničava slobodan protok kapitala i usluga u EU-u, dovodi do nedovoljnog tržišnog natjecanja i usporava razvoj uspješnog sekundarnog tržišta za bankovne kredite. Ograničeno sudjelovanje ulagatelja i pružatelja usluge servisiranja podrazumijeva slab konkurentski pritisak na oba tržišta (tržište za kupnju kredita i tržište za servisiranje kredita). Zbog toga poduzeća za servisiranje kredita naplaćuju kupcima visoke naknade za svoje usluge, a banke ne mogu postići visoku cijenu pri prodaji svojih loših kredita nebankovnim ulagateljima, što smanjuje poticaje bankama da se oslobode svojeg velikog udjela loših kredita. Vjerovnici koji odobravaju osigurane kredite društvima i poduzetnicima ne mogu u svim državama članicama iskoristiti ubrzane i djelotvorne postupke naplate takvih kredita izvansudskim putem ako poslovni dužnik ne ispunjava svoje obveze. Kad bi takvi postupci bili dostupni, smanjio bi se rizik od nagomilavanja loših kredita u bankama.

U cilju naplate vrijednosti iz kolaterala koji je položio dužnik u nekoj drugoj državi članici, vjerovnik mora slijediti pravila koja se razlikuju od pravila u državi članici vjerovnika i čija je učinkovitost vjerovniku nepoznata. Zasad nije moguć dogovor vjerovnika i dužnika o zajedničkom postupku u svim državama članicama. To stvara troškove pravnog savjetovanja te može značiti da će postupci naplate trajati dulje i da će stope naplate biti niže. Mogućnost naplate manje ili, u najgorem slučaju, nikakve vrijednosti iz osiguranog kredita u slučaju neispunjenja dužnikovih obveza može odvratiti zajmodavce od toga da uopće odobravaju prekogranične kredite ili može povećati cijenu kreditiranja poduzeća. To pak može odvratiti dužnike od obraćanja vjerovnicima u drugim državama članicama. To sprječava slobodno kretanje kapitala i izravno utječe na funkcioniranje jedinstvenog tržišta. Unija tržišta kapitala ima dosad neiskorišten potencijal omogućivanja financijskih sredstava za poduzeća, a posebno MSP-ove, koja uvelike ovise o bankovnom kreditiranju.

Slično tomu, ulagatelji koji razmišljaju o kupnji portfelja loših kredita uzet će u obzir moguće pravne nesigurnosti u pogledu naplate vrijednosti iz kolaterala povezanog s tim kreditima, a ako je prekogranična naplata teža ili je popraćena pravnim nesigurnostima, to će negativno utjecati na cijenu, a time i na mogućnost banaka da prodaju portfelje ulagateljima i iz druge države članice po cijeni koja je što sličnija cijeni određenoj na temelju rezervacija banaka za te kredite.

Postojeća rascjepkanost očituje se u različitim razinama mogućnosti financiranja poduzeća jer im je, posebno MSP-ovima, na raspolaganju manje bankovnih kredita u državama članicama u kojima ne postoje učinkoviti postupci naplate vrijednosti iz osiguranih kredita.

Uspostavom okvira za učinkovite postupke izvansudske naplate kolaterala omogućilo bi se da osigurani vjerovnici u svim državama članicama imaju koristi od postojanja posebnog zajedničkog alata za ubrzanu naplatu vrijednosti iz osiguranog kredita u slučaju dužnikova neotplaćivanja kredita. To bi trebalo stvoriti poticaje za povećanje prekograničnog kreditiranja smanjenjem nesigurnosti zbog ishoda postupka naplate (npr. stopa i rok naplate) u prekograničnim transakcijama.

•Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost)

Na temelju članka 4. UFEU-a mjere EU-a za dovršetak unutarnjeg tržišta moraju se procijeniti uzimajući u obzir načelo supsidijarnosti utvrđeno u članku 5. stavku 3. Ugovora o Europskoj uniji (UEU). Mora se procijeniti bi li države članice mogle ostvariti ciljeve prijedloga u okviru svojih nacionalnih pravnih sustava i može li ih se, zbog njihova opsega i učinaka, bolje ostvariti na razini EU-a. Od početka financijske krize 2008. zbog udjela loših kredita koji se donedavno neprestano povećavao pogoršale su se tržišne percepcije europskog bankarskog sektora u cjelini, što je dovelo do negativnih vanjskih učinaka za cijeli EU. Ti su čimbenici postali još relevantniji u kontekstu bankarske unije. Nekoliko je država članica proteklih godina aktivno radilo na rješavanju problema velikog udjela loših kredita, pri čemu su u većini slučajeva dobile potporu iz programa ekonomske prilagodbe EU-a/MMF-a. Iako su države članice prepoznale ozbiljnost problema loših kredita, većina ih do sada nije poduzela djelotvorne mjere za rješavanje pitanja one strane loših kredita koja se odnosi na „potražnju”. One države članice koje jesu uredile djelatnosti kupnje i servisiranja kredita to su učinile a da nisu uzele u obzir prekogranične situacije. To je dovelo do nedovoljnog tržišnog natjecanja. Zbog različitih pristupa država članica i njihovih različitih tumačenja, posebno djelatnosti servisiranja kredita, ta su se tržišta rascjepkala. Stoga se ti ciljevi ne mogu postići pojedinačnim mjerama država članica. Službe Komisije nekoliko su godina pratile tržište te uočile povećanje raznolikosti i pogoršanje problema zbog kojih je potrebna intervencija EU-a. Dokazi prikupljeni studijama i javnim savjetovanjima pokazuju da oporavak gospodarskog rasta nije bio dovoljan da se smanji udio loših kredita koji negativno utječu na stabilnost banaka, njihovo odobravanje kredita i ukupne mogućnosti gospodarskog rasta. Države članice do sada nisu radile na međusobnoj koordinaciji pravila za kupce kredita i pružatelje usluge servisiranja kredita. Mjerama koje su države članice poduzele mogu se unaprijediti samo uvjeti na njihovim nacionalnim tržištima, što ne bi bilo dovoljno za smanjenje negativnog utjecaja na funkcioniranje jedinstvenog tržišta. Stvaranjem okvira na razini EU-a osigurali bi se ujednačeni uvjeti za ulazak kupaca kredita i pružatelja usluge servisiranja kredita na tržište te odobrenje za prekogranično poslovanje s pomoću kojeg bi svoje djelatnosti mogli obavljati na cijelom jedinstvenom tržištu. To bi posebno unaprijedilo tržišno natjecanje između mogućih ulagatelja u bankovne kredite i bankama bi omogućilo prodaju kredita po konkurentnijim cijenama. To bi, s druge strane, bankama omogućilo da smanje izloženost kreditima koji su postali loši i da preusmjere sredstva u nove oblike kreditiranja gospodarstva. Istodobno bi se mjerama za zaštitu potrošača osiguralo da se u cijeloj Uniji zadrži razina zaštite potrošača pri prodaji i servisiranju potrošačkih kredita koje su izvorno odobrile kreditne institucije.

Slično tomu, države članice koje su već uvele postupke izvansudske naplate donijele su nacionalne propise koji se prvenstveno temelje na nacionalnim okolnostima. U nekim slučajevima postupci izvansudske naplate kolaterala već dugo postoje, ali se njima nužno ne potiču prekogranične transakcije. S obzirom na različitu učinkovitost postojećih nacionalnih postupaka i nepostojanje tih postupaka u nekim državama članicama cilj je uvesti djelotvorne sustave u cijelom EU-u i osigurati da banke ili druga poduzeća koja smiju odobravati kredite u svim državama članicama mogu primjenjivati takav postupak. S obzirom na nerazdvojive poveznice između naplate kolaterala i građanskog, imovinskog, trgovačkog, predstečajnog, stečajnog i javnog prava država članica, predviđena pravila o tom posebnom zajedničkom mehanizmu izvansudske naplate kolaterala trebala bi se moći primijeniti na način koji je usklađen s tim propisima država članica. Odredbama navedenima u nastavku stoga se uspostavlja dodatni zajednički mehanizam koji ne obvezuje države članice da mijenjaju svoje nacionalne sustave izvansudske naplate ako oni postoje za vrstu kolaterala obuhvaćenu prijedlogom. AECE je osmišljen kao poseban mehanizam kojim će se osigurati da vjerovnik i poslovni dužnik mogu ugovoriti mehanizam izvansudske naplate za pokretnu i nepokretnu imovinu koja je položena kao kolateral.

Ti se ciljevi mogu bolje ostvariti na razini EU-a.

•Proporcionalnost

U skladu s načelom proporcionalnosti, sadržaj i oblik djelovanja EU-a ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje ciljeva Ugovora.