IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU

o primjeni Uredbe (EU) br. 912/2014 o financijskoj odgovornosti povezanoj s rješavanjem sporova između ulagatelja i države na temelju međunarodnih sporazuma kojih je Europska unija stranka

1.Uvod

Europski parlament i Vijeće donijeli su 23. srpnja 2014. Uredbu (EU) br. 912/2014 o uspostavi okvira za upravljanje financijskom odgovornošću povezanom sa sudovima za rješavanje sporova između ulagatelja i države osnovanima međunarodnim sporazumima kojih je Europska unija stranka („Uredba o financijskoj odgovornosti”). Pravna je osnova za Uredbu o financijskoj odgovornosti članak 207. UFEU-a, koji se odnosi na zajedničku trgovinsku politiku, čiji su sastavni dio inozemna izravna ulaganja.

Komisija je institucija Unije koja je zadužena za upravljanje provedbom Uredbe o financijskoj odgovornosti. Unutar Komisije nadležna je služba Glavna uprava za trgovinu, čija je pravna služba zadužena za zastupanje Unije tijekom postupaka rješavanja sporova i mogućih kasnijih faza u parničnom postupku.

Uredbom o financijskoj odgovornosti propisani su kriteriji za utvrđivanje statusa tuženika i raspodjelu financijske odgovornosti između Unije i država članica za tretman čiji ishod može biti dodjela novčane naknade na temelju postupaka za rješavanje sporova između ulagatelja i države.

Općenito, financijska odgovornost dodjeljuje se subjektu odgovornom za tretman koji dovodi do naknade. To podrazumijeva da Unija snosi financijsku odgovornost kada predmetni tretman pruža institucija, tijelo, agencija ili ured Unije, dok države članice snose financijsku odgovornost kada one pružaju predmetni tretman. Međutim, kada država članica postupa na način propisan pravom EU-a, primjerice, prenošenjem direktive EU-a, financijsku odgovornost snosi sama Unija u mjeri u kojoj je predmetni tretman propisan pravom EU-a.

Kad je riječ o statusu tuženika, općenito je pravilo da stranka koja snosi financijsku odgovornost ujedno nastupa i kao tuženik u sporu. Međutim, postoje posebne okolnosti u kojima Unija nastupa kao tuženik čak i ako financijsku odgovornost snosi država članica. To je, primjerice, slučaj ako država članica odabere da Unija nastupa kao tuženik (primjerice, zbog tehničke stručnosti koja je potrebna u sporu); ako slučaj uključuje i tretman koji pruža država članica, a takav je tretman propisan pravom EU-a; te ako sličan tretman podliježe postupku rješavanja sporova u okviru Svjetske trgovinske organizacije (WTO) te je potrebno osigurati dosljednost argumentacije.

Uredbom o financijskoj odgovornosti utvrđeni su aranžmani za osiguravanje toga da, u slučajevima kada Unija nastupa kao tuženik u predmetima koji se odnose na tretman koji pruža država članica, predmetna država članica i Unija blisko surađuju u vođenju postupka za rješavanje spora, u skladu s obvezom lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji. To uključuje vođenje računa o obrani i zaštiti interesa predmetne države članice, pravodobno razmjenjivanje informacija i relevantnih dokumenata, česte konzultacije i sudjelovanje u delegaciji u okviru postupka.

Uredbom o financijskoj odgovornosti utvrđuju se i postupci na temelju kojih države članice i Komisija sklapaju aranžmane za plaćanje troškova postupka i iznosa utvrđenih pravorijekom kojim se dodjeljuju novčane naknade, kako bi se osiguralo da resursi EU-a ne budu, čak ni privremeno, neopravdano opterećeni. Ponajprije se zahtijeva da Komisija i predmetna država članica sklope aranžman za periodično plaćanje troškova i plaćanje bilo kakve naknade. Ako predmetna država članica ne prihvati financijsku odgovornost, Komisija joj može uputiti odluku kojom od nje zahtijeva da osigura odgovarajuće iznose za proračun Unije, zajedno s primjenjivim kamatama.

Konačno, Uredbom o financijskoj odgovornosti utvrđuju se postupci i zahtjevi za rješavanje sporova nagodbom ako su takve nagodbe u interesu Unije. U predmetima u kojima postoji samo financijska odgovornost Unije o nagodbi odlučuje Komisija. Ako se predmet odnosi na tretman koji pruža država članica, za rješavanje spora nagodbom potrebna je suglasnost te države članice ili o njegovu rješavanju nagodbom može odlučiti Komisija pod uvjetom da takva nagodba nema nikakve financijske ni proračunske posljedice za predmetnu državu članicu.

Uredbom o financijskoj odgovornosti predviđaju se obveze Komisije u pogledu obavješćivanja Europskog parlamenta i Vijeća tijekom različitih faza spora, primjerice, kada Komisija zaprimi od tužitelja zahtjev za konzultacije ili obavijest kojom tužitelj priopćava namjeru pokretanja postupka za rješavanje spora.

2.Trenutačno područje primjene Uredbe o financijskoj odgovornosti

Uredba o financijskoj odgovornosti primjenjuje se na postupke za rješavanje sporova između ulagatelja i države koji se vode na temelju sporazuma kojih je EU stranka. Trenutačno, do ratifikacije i stupanja na snagu sporazuma koji sadržavaju mehanizam za rješavanje sporova između ulagatelja i države, npr. bilateralnih sporazuma s Kanadom (CETA), Singapurom i Vijetnamom, Uredba o financijskoj odgovornosti u stvarnosti se primjenjuje samo na predmete o rješavanju sporova između ulagatelja i države koji su pokrenuti protiv EU-a na temelju Ugovora o energetskoj povelji. Unija je ugovorna stranka Ugovora o energetskoj povelji od njegove ratifikacije 1998.

3.Predmeti pokrenuti protiv Unije na temelju Ugovora o energetskoj povelji

Do sada je na temelju Ugovora o energetskoj povelji protiv Unije pokrenut jedan postupak za rješavanje spora o ulaganju. Osim toga, Unija je zaprimila nekoliko zahtjeva za konzultacije u skladu s člankom 26. Ugovora o energetskoj povelji u predmetima koji zasad nisu došli do faze formalnog parničnog postupka. Svi ti postupci podrobnije su opisani u nastavku.

a.Zahtjevi društava Prosisa i Risteel Corporation u pogledu španjolskog programa potpora za obnovljive izvore energije (2015.)

Komisija je 2015. zaprimila dva zahtjeva za konzultacije u skladu s člankom 26. Ugovora o energetskoj povelji, od švicarskog društva Prosisa AG i nizozemskog društva Risteel Corporation BV. Komisija je 7. listopada 2015. o tome obavijestila Europski parlament i Vijeće u skladu s člancima 4. i 7. Uredbe o financijskoj odgovornosti.

Oba su društva uložila u sektore fotonaponske energije i energije vjetra te u proizvodnju obnovljive energije iz biomase na području Španjolske, a njihovi su se zahtjevi odnosili na odluku Španjolske o izmjeni programa potporâ za obnovljive izvore energije. Ta su društva istodobno pokrenula i postupke protiv Španjolske. U osnovi su tvrdila da je Komisija prekršila standard poštenog i pravičnog postupanja koji je ugrađen u članak 10. Ugovora o energetskoj povelji time što je intervenirala pred arbitražnim sudovima osnovanima na temelju tog Ugovora i time što je tvrdila da se on ne primjenjuje u odnosima između države članice EU-a i ulagatelja iz druge države članice EU-a.