HR Službeni list Europske unije C 34/130

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o Izvješću Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o nepoštenim trgovačkim praksama među poduzećima u lancu opskrbe hranom

(COM(2016) 32 final)

(2017/C 034/21)

Izvjestitelj: Peter SCHMIDT

Zahtjev za savjetovanje: Europska komisija, 4.3.2016. Pravni temelj: članak 43. stavak 2. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (COM(2016) 32 final) Nadležna stručna skupina: Stručna skupina za poljoprivredu, ruralni razvoj i zaštitu okoliša Datum usvajanja u Stručnoj skupini: 30.9.2016. Datum usvajanja na plenarnom zasjedanju: 19.10.2016. Plenarno zasjedanje br.: 520 Rezultat glasovanja (za/protiv/suzdržani): 221/0/5

1. Zaključci i preporuke

1.1. EGSO naglašava da se problem lošeg položaja najranjivijih aktera u lancu opskrbe hranom mora riješiti ukidanjem nepoštenih trgovačkih praksi sektora maloprodaje prehrambenih proizvoda (napomena: izraz „sektor maloprodaje” u ovom se dokumentu odnosi na velika maloprodajna poduzeća) i nekih transnacionalnih kompanija, koje povećavaju rizik i nesigurnost za sve subjekte u lancu opskrbe hranom te time izazivaju nepotrebne troškove.

1.2. EGSO uviđa da se strukturni tržišni problemi u lancu opskrbe hranom, kao što su privremene neravnoteže na tržištu, osjetljiv položaj poljoprivrednika itd., ne mogu riješiti isključivo izbjegavanjem nepoštenih trgovačkih praksi.

1.3. EGSO ponovno iznosi razloge za zabrinutost i preporuke iznesene u njegovu prethodnom mišljenju pod naslovom „Trenutno stanje trgovinskih odnosa između dobavljača hrane i velikog maloprodajnog sektora” (1). Konkretno, EGSO ponovno poziva Komisiju da europsko zakonodavstvo prilagodi karakteristikama različitih strana u prehrambenom sektoru.

1.4. EGSO skreće pozornost na postojanje tržišnih nedostataka i daljnje pogoršanje stanja u sustavu koji je nedovoljno reguliran (2).

1.5. EGSO snažno podupire rezoluciju Europskog parlamenta od 7. lipnja 2016. (3) u kojoj je naglašena potreba za okvirnim zakonodavstvom na razini EU-a kako bi se riješio problem nepoštenih trgovačkih praksi trgovaca u sektoru maloprodaje prehrambenih proizvoda i nekih transnacionalnih kompanija te kako bi se europskim poljoprivrednicima i potrošačima omogućilo ostvarivanje koristi od poštenih uvjeta za kupovinu i prodaju. EGSO smatra da je zbog naravi nepoštenih trgovačkih praksi potrebno i nužno donošenje zakonodavstva EU-a kojim se one zabranjuju.

1.6. EGSO poziva Komisiju i države članice da hitno poduzmu mjere za sprečavanje nepoštenih trgovačkih praksi, i to uspostavom mreže provedbenih tijela usklađenih na razini EU-a radi stvaranja jednakih uvjeta unutar jedinstvenog tržišta.

1.7. EGSO pozdravlja uspostavu Inicijative za lanac opskrbe na razini EU-a i ostalih dobrovoljnih nacionalnih sustava, ali samo u svojstvu dodatka djelotvornim i otpornim provedbenim mehanizmima na razini država članica. Međutim, potrebno je zajamčiti da svi dionici (npr. poljoprivrednici i sindikati) mogu sudjelovati te da se prigovori mogu podnositi anonimno. Također je potrebno uspostaviti odvraćajuće kazne. Nadalje, takve platforme moraju reagirati neovisno. EGSO također predlaže uspostavljanje institucija pučkog pravobranitelja s regulatornim ovlastima u posredovanju prije suđenja.

1.8. EGSO poziva na zabranu zlouporabe nepoštenih praksi, primjerice onih navedenih u točki 3.3. ovog mišljenja.

1.9. EGSO posebno preporučuje da se dobavljače, poput poljoprivrednika, plaća po cijeni koja nije niža od troška proizvodnje. EGSO također poziva na djelotvornu zabranu prodaje prehrambenih proizvoda na malo ispod nabavne cijene.

1.10. EGSO preporučuje poticanje alternativnih poslovnih modela koji skraćuju lanac opskrbe između proizvođača hrane i krajnjeg potrošača, primjerice putem politika javne nabave u državama članicama.

1.11. Kako bi se odnos snaga ponovno doveo u ravnotežu, EGSO predlaže jačanje uloge i položaja zadruga i organizacija proizvođača jer njihov oblik poslovanja može omogućiti poljoprivrednicima kao vlasnicima da zajednički poboljšaju svoju tržišnu poziciju – također pod uvjetima jedinstvenog tržišta EU-a – te da aktivno uravnoteže odnos snaga u pregovaranju unutar lanca opskrbe hranom.

1.12. EGSO poziva subjekte u prehrambenom lancu da razvijaju poštene trgovinske veze na temelju dugoročnih i stabilnih ugovora te da međusobno surađuju kako bi zajedničkim snagama uspjeli zadovoljiti potrošačke potrebe i zahtjeve.

1.13. EGSO poziva na zaštitu i jamčenje anonimnosti zviždača koji otkrivaju nepoštene trgovačke prakse.

1.14. EGSO preporučuje uvođenje prava na kolektivnu tužbu.

1.15. EGSO predlaže pokretanje europske kampanje za informiranje i podizanje svijesti o „vrijednosti hrane”. Time bi se zajamčile dugoročne promjene u ponašanju potrošača.

2. Uvod

2.1. Poljoprivredno-prehrambeni lanac opskrbe povezuje različite važne sektore europskog gospodarstva ključne za gospodarsku, društvenu i ekološku dobrobit i zdravlje građana Europe. Međutim, posljednjih je godina unutar lanca opskrbe došlo do promjene odnosa snaga u pogledu pregovaranja, uglavnom u korist maloprodajnog sektora i određenih transnacionalnih kompanija, a na štetu dobavljača, prvenstveno primarnih proizvođača.

2.2. Na području stavljanja hrane na tržište i njezine prodaje danas dominira samo mali broj trgovačkih društava. Primjerice, brojne trgovine hranom u sve većem broju država članica pod većinskom su kontrolom tri do pet maloprodajnih poduzeća, pri čemu zajednički tržišni udio tih poduzeća u suvremenoj maloprodaji iznosi između 65 i 90 % (4), (5).

2.3. Koncentracija snaga u pogledu pregovaranja dovela je do zloupotrebe dominantnog položaja, što znači da nepoštene trgovačke prakse sve više pogađaju slabije dobavljače. Time se gospodarski rizik prebacuje s tržišta na više razine lanca opskrbe što ima osobito negativan učinak na potrošače i neke subjekte, npr. poljoprivrednike i MSP-ove.

2.4. EGSO je već raspravljao o nepoštenim trgovačkim praksama u svojem mišljenju pod naslovom „Trenutno stanje trgovinskih odnosa između dobavljača hrane i velikog maloprodajnog sektora” iz veljače 2013 (6). Otada se stanje u pogledu nepoštenih trgovačkih praksi tek neznatno popravilo. Nasuprot tomu, moć velikog maloprodajnog sektora čak se i povećala, što može dovesti do zloupotrebe nekih subjekata, npr. poljoprivrednika, radnika i MSP-ova.

3. Nepoštene trgovačke prakse i njihov učinak

3.1. Nepoštene trgovačke prakse mogu se općenito definirati kao prakse koje uvelike odstupaju od dobroga poslovnog ponašanja i oprečne su dobroj vjeri i poštenoj trgovini (7).

3.2. Nepoštene trgovačke prakse mogu se pojaviti u bilo kojem dijelu lanca opskrbe između raznih gospodarskih subjekata. Međutim, češće nastaju u kasnijim fazama lanca opskrbe, za koje je karakteristična veća koncentracija moći u rukama trgovaca u sektoru maloprodaje i nekih transnacionalnih kompanija. U slučajevima kada su nepoštene trgovačke prakse uočene u ranijim fazama lanca opskrbe, često su rezultat prijenosa rizika do kojeg dolazi zbog nepoštenih trgovačkih praksi u kasnijim fazama.

3.3. Neki od primjera takvih praksi su sljedeći: — nepošteni prijenos komercijalnog rizika, — nejasni ili neutvrđeni ugovorni uvjeti, — jednostrane i naknadne izmjene ugovorâ, uključujući cijene, — lošija kvaliteta proizvoda ili informiranje potrošača bez obavješćivanja, savjetovanja ili suglasnosti kupaca, — doprinosi promidžbenim troškovima ili troškovima plasiranja na tržište, — kašnjenja u plaćanju, — naknade za uvrštavanje među dobavljače ili za vjernost, — naknade za stavljanja na povoljno mjesto na polici, — potraživanja za bačene ili neprodane proizvode, — uporaba specifikacija koje se odnose na izgled proizvoda radi odbijanja pošiljaka hrane ili snižavanja plaćene cijene, — pritisak da se smanji cijena, — troškovi fiktivnih usluga, — kasna otkazivanja narudžbi i smanjivanje predviđenih količina, — prijetnje uklanjanjem s popisa dobavljača, — paušalni troškovi koje poduzeća nameću dobavljačima kao uvjet za uvrštavanje na popis dobavljača („plaćanje za ostanak”).

3.4. Nepoštene trgovačke prakse imaju različite učinke na operatere, potrošače i okoliš. Međutim, takve su prakse po prirodi stvari profitabilne, pa donose kratkoročnu dobit za one koji ih primjenjuju, na štetu ostalih dionika u lancu opskrbe. Dugoročno gledajući, operateri lanca opskrbe hranom moraju imati održive odnose opskrbe i raditi na sprečavanju narušavanja lanca opskrbe kako bi se mogli nadmetati i nastaviti ispunjavati zahtjeve potrošača koji se neprestano mijenjaju.

3.5. Učinak nepoštenih trgovačkih praksi na dobavljače

3.5.1. Posljedice nepoštenih trgovačkih praksi na operatere raznolike su i dalekosežne i mogu dovesti do smanjenja prihoda dobavljača, bilo zbog snižavanja cijena ili zbog povećanja troškova izazvanog tim praksama. Procjenjuje se da nepoštene trgovačke prakse stoje dobavljače 30–40 milijardi EUR (8). Osim stalnih cjenovnih pritisaka na dobavljače, takve prakse stvaraju nesigurnost, čime usporavaju inovacije i ulaganja u lancu opskrbe, i mogu uzrokovati propast sposobnih i odgovornih dobavljača.

3.5.2. Pritisak na poljoprivrednike i prerađivače hrane, i posljedični pritisak da se snize cijene, također dovodi do smanjenja plaća i u poljoprivrednom sektoru i u prehrambenoj industriji. U slučaju trajnijeg zapošljavanja, utrka prema dnu radi postizanja što nižih cijena također dovodi do smanjenja plaća kako bi dobavljači mogli ostvariti svoje marže.

3.5.3. Mala i srednja poduzeća često su najosjetljivija na nepoštene trgovačke prakse, primjerice, u globalnoj trgovini bananama, u kojoj se urod malih poljoprivrednika koristi za „nadopunjavanje” većih količina s plantaža, zbog čega su ti dobavljači izloženi riziku od toga da prvi budu isključeni iz prodaje ako se narudžba otkaže bez prethodne najave (9).

3.5.4. Postoje određena područja proizvodnje hrane u kojima više ne postoji ugovorna sloboda. Nedavni događaji u Njemačkoj pokazali su da se cijene jednostrano smanjuju bez pregovora s dobavljačima. U sektoru namirnica u Ujedinjenoj Kraljevini mlijeko se često prodaje ispod cijene kako bi se namamilo kupce, a britanski proizvođači mlijeka suočeni su sa sve nižim otkupnim cijenama mlijeka, koje su u nekim slučajevima niže od troškova proizvodnje. U Španjolskoj je legalno da prerađivačka industrija plaća ispod cijene, što ozbiljno narušava formiranje cijena duž lanca.

3.5.5. Sektor svježih poljoprivrednih proizvoda osobito je osjetljiv na nepoštene trgovačke prakse zbog visoke kvarljivosti poljoprivrednih proizvoda kojima opskrbljuje europsko tržište. Poljoprivrednici imaju ograničen rok unutar kojeg moraju prodati svoje proizvode kako bi krajnjem kupcu i potrošaču zajamčili prikladan rok trajanja, što često zloupotrebljavaju komercijalni kupci za trgovce na malo i posrednici, koji po primitku robe nameću smanjenje cijena o kojem se ne može pregovarati.

3.5.6. Rezultati nekoliko istraga pokazuju da neki operateri imaju nedvojbenu kupovnu moć koja zbog upotrebe nepoštenih trgovačkih praksi dovodi do zlouporabe (10). Te štetne prakse mogu nastati u bilo kojem dijelu lanca opskrbe, a također su očite i u odnosima između poljoprivrednika i prehrambene industrije jer poduzeća iz tog sektora također imaju „kupovnu moć” zbog relativne koncentracije moći (11).

3.5.7. Porast prodaje proizvoda vlastite robne marke (proizvoda s bijelim etiketama ili proizvoda marke u vlasništvu trgovca na malo) omogućuje trgovcima na malo da često mijenjaju dobavljače ako nađu jeftinijeg proizvođača u trenutku ili nakon započinjanja ugovornog odnosa. Međutim, proizvodi vlastite robne marke nisu nepošteni sami po sebi i mogu pomoći MSP-ovima da uđu na tržište i kupcima ponude raznolik izbor.

3.5.8. Širenje nekih maloprodajnih aktivnosti kroz vertikalnu integraciju na nabavu i preradu može dovesti do toga da trgovci na malo pretjerano smanjuju cijene. To može poslužiti kao primjer povećanja pregovaračke snage zahvaljujući neprestanom koncentriranju moći.

3.5.9. Prodaja po cijenama nižima od troškova proizvodnje te korištenje osnovnih poljoprivrednih proizvoda poput mlijeka, sira, voća i povrća kao mamaca koje velika maloprodajna poduzeća i neke transnacionalne kompanije prodaju ispod nabavne cijene ugrožavaju dugoročnu stabilnost europske poljoprivredne proizvodnje.

3.6. Učinak nepoštenih trgovačkih praksi na potrošače

3.6.1. Nepoštene trgovačke prakse imaju značajan negativni učinak na europske potrošače. Veliki operateri često apsorbiraju troškove koji nastaju zbog nepoštenih trgovačkih praksi, no manja poduzeća izložena su sve većem pritisku i ne mogu ulagati i stvarati inovacije, zbog čega su isključena iz tržišta visoke vrijednosti (12). Zbog toga potrošači imaju manji izbor i dostupnost, dok su cijene koje u konačnici plaćaju veće.

3.6.2. Manjak transparentnosti na etiketama štetan je za potrošače, koji prilikom kupnje nemaju dovoljno informacija za donošenje odluke iako su u nekoliko navrata izrazili želju za poticanjem zdravih i kvalitetnih poljoprivrednih proizvoda sigurnih za okoliš koji su povezani s njihovim lokalnim područjem. Takva netransparentnost ima negativan učinak na povjerenje potrošača, čime se dodatno produbljuje kriza koja potresa poljoprivredni sektor.

3.6.3. Cjenovni pritisci tjeraju prerađivače hrane da proizvode po što nižim cijenama, što može utjecati na kvalitetu hrane dostupne potrošačima. Radi smanjenja troškova trgovačka društva ponekad koriste jeftinije sirovine koje utječu na kvalitetu i vrijednost hrane – na primjer, u mnogim se proizvodima koriste transmasne kiseline kao zamjena za zdravija ulja i masti iz Europe.

3.7. Učinak nepoštenih trgovačkih praksi na okoliš

3.7.1. Potrebno je prepoznati učinak nepoštenih trgovačkih praksi na okoliš. Nepoštene trgovačke prakse potiču pretjeranu proizvodnju jer se dobavljači time osiguravaju od neizvjesnosti. Pretjerana proizvodnja može dovesti do bacanja hrane, što dovodi do nepotrebnog iscrpljivanja resursa, pored ostalog zemljišta, vode, poljoprivrednih kemikalija i goriva (13), (14).

4. Sažetak izvješća Komisije o nepoštenim trgovačkim praksama među poduzećima u lancu opskrbe hranom

4.1. Komisija je pripremila izvješće (15) u kojem ocjenjuje postojanje i djelotvornost nacionalnih okvira uspostavljenih u svrhu provedbe mjera za suzbijanje nepoštenih trgovačkih praksi, i ulogu koju imaju dobrovoljna Inicijativa lanca opskrbe na razini EU-a i njezine dobrovoljne nacionalne platforme.

4.2. U izvješću Komisije iz 2016. naglašena je činjenica da je velika većina država članica već uvela regulatorne mjere i sustave javne provedbe za suzbijanje nepoštenih trgovačkih praksi. Neke su države članice postigle veći napredak od ostalih, no mnoge i dalje nisu uspjele riješiti problem „ozračja straha” koje vlada među žrtvama nepoštenih trgovačkih praksi. Budući da se za djelotvornu borbu protiv nepoštenih trgovačkih praksi mogu primijeniti različiti pristupi, Komisija je zaključila da ciljano zakonodavstvo EU-a u ovoj fazi ne bi donijelo dodanu vrijednost.

4.3. Inicijativa lanca opskrbe (16) zajednička je inicijativa osam udruga iz EU-a. One predstavljaju industriju hrane i pića, proizvođače proizvoda pod prepoznatljivom robnom markom, maloprodajni sektor, MSP-ove i poljoprivredne trgovce. Inicijativa lanca opskrbe pokrenuta je u okviru „Foruma na visokoj razini za bolje funkcioniranje lanca opskrbe hranom” (17) s ciljem pružanja pomoći dionicima u suočavanju s nepoštenim trgovačkim praksama.

4.4. U izvješću je zaključeno da je Inicijativa lanca opskrbe stvorila svijest o nepoštenim trgovačkim praksama te da predstavlja potencijalno bržu i jeftiniju alternativu sudskim postupcima. Također može pomoći u rješavanju prekograničnih pitanja. Komisija također ističe područja u kojima je moguće poboljšati Inicijativu lanca opskrbe, kao što je jačanje nepristranosti upravljačkih struktura i omogućavanje pojedinačnih anonimnih prigovora.

5. Opće napomene

5.1. Stajalište EGSO-a o izvješću EK-a u skladu je s rezolucijom Europskog parlamenta o nepoštenim trgovačkim praksama u lancu opskrbe hranom, koja je donesena 7. lipnja 2016. s velikom međustranačkom potporom (18). Parlament naglašava potrebu za okvirnim zakonodavstvom na razini EU-a te poziva Komisiju da donese prijedloge za suočavanje s nepoštenim trgovačkim praksama u lancu opskrbe hranom kako bi zajamčila poštenu zaradu poljoprivrednika i širok izbor za potrošače. Parlament također naglašava činjenicu da je potrebno promicati Inicijativu lanca opskrbe i druge dobrovoljne sustave na nacionalnoj razini i na razini EU-a ne kao alternativu, već „kao dodatak djelotvornim i pouzdanim provedbenim mehanizmima na razini država članica kojima će se zajamčiti mogućnost anonimnog ulaganja pritužbi i uspostava sankcija odvraćajućeg učinka, kao i koordinaciju na razini EU-a” (19).

5.2. Komisija smatra da još nije prošlo dovoljno vremena od pokretanja inicijative za lanac opskrbe kako bi se ocijenio njezin uspjeh. Međutim, EGSO napominje da se Inicijativa lanca opskrbe nije pokazala djelotvornim alatom za smanjenje nepoštenih trgovačkih praksi i zlouporabe kupovne moći zbog sljedećih razloga:

5.2.1. Činjenica da je maloprodajni sektor vodeći u Inicijativi lanca opskrbe uvelike sprečava poljoprivrednike da se aktivno uključe u platformu s obzirom na nepovjerenje koje vlada među tim dionicima. Inicijativa lanca opskrbe stoga ne jamči dobavljačima anonimnost potrebnu kako bi savladali „ozračje straha”. Nadalje, Inicijativa lanca opskrbe ne može na svoju ruku pokrenuti istrage o lancima opskrbe, zbog čega se oslanja na žalbe operatera, čime se teret dokazivanja stavlja na žrtve nepoštenih trgovačkih praksi.

5.2.2. Komisija predlaže da Inicijativa lanca opskrbe omogući samoregulaciju nepoštenih trgovačkih praksi. Međutim, manjak financijskih sankcija znači da kupci neće prestati koristiti profitabilne nepoštene trgovačke prakse. Primjerice, nedavno je utvrđeno da Tesco PLC provodi nepoštene trgovačke prakse u svojem poslovanju s dobavljačima iako je član Inicijative lanca opskrbe. Britansko zakonodavstvo (Arbitar za prehrambeni kodeks) izreklo je Tescu nefinancijsku kaznu, a Inicijativa lanca opskrbe uopće ga nije sankcionirala. Jedino sredstvo odvraćanja koje Inicijativi lanca opskrbe stoji na raspolaganju jest mogućnost da iz svog članstva izbriše društvo koje je počinilo prekršaj, što u slučaju Tesca još nije učinila. Iz tog se primjera jasno vidjeti kako Inicijativa lanca opskrbe ne sprečava nepoštene trgovačke prakse.

5.2.3. EGSO također ističe da u članstvu Inicijative lanca opskrbe nisu zastupljeni poljoprivrednici i sindikati. Dok se neke organizacije nikad nisu pridružile Inicijativi ili njezinim nacionalnim inačicama, finski središnji sindikat proizvođača poljoprivrednih proizvoda i vlasnika šuma (MTK), jedan od osnivača nacionalne platforme za provedbu Inicijative lanca opskrbe u Finskoj, napustio je Inicijativu jer je smatrao da ne postiže rezultate i da povećava rizike za poljoprivrednike zbog manjka anonimnosti.

6. Postojeći provedbeni mehanizmi za sprečavanje nepoštenih trgovačkih praksi u Europi

6.1. Zakonodavne odredbe i regulatorne inicijative postoje u 20 država članica, ali njihov je uspjeh i dalje umjeren (20). Njih petnaest je tijekom posljednjih pet godina uvelo mjerenja, što pokazuje značajnu rasprostranjenost nepoštenih trgovačkih praksi u lancu opskrbe. Međutim, postoji velika nesukladnost između različitih razina regulacije, a brojna nacionalna provedbena tijela ne mogu izricati financijske sankcije ili primati anonimne prigovore.

6.2. Kodeks dobre poslovne prakse u lancu opskrbe namirnicama koji se primjenjuje u Ujedinjenoj Kraljevini (21) (engl. Groceries Supply Code of Practice, GSCOP) smatra se jednom od najnaprednijih zakonodavnih mjera za sprečavanje nepoštenih trgovačkih praksi (22). Prije uspostave tog kodeksa postojao je dobrovoljni kodeks dobrih poslovnih praksi, ali utvrđeno je da on zbog manjka regulatornih ovlasti nije bio djelotvoran u sprečavanju nepoštenih trgovačkih praksi. Regulatorno tijelo za GSCOP je Arbitar za prehrambeni kodeks (engl. Groceries Code Adjudicator, GCA), koji ima zakonsku ovlast za zaprimanje anonimnih prigovora o nepoštenim trgovačkim praksama, pokretanje istraga po službenoj dužnosti, objavljivanje zlouporaba koje provode ta poduzeća te izricanje kazni maloprodajnim trgovcima u iznosu od najviše 1 % njihova godišnjeg prometa za povrede GCSOP-a. Međutim, unatoč svojim postignućima, GCA može regulirati samo odnos između trgovaca na malo i njihovih izravnih dobavljača (koji se uvelike nalaze u UK-u). Tu se radi o „moralnom riziku” jer trgovci na malo i njihovi izravni dobavljači primjenom nepoštenih trgovačkih praksi prenose rizik na neizravne dobavljače.

6.3. Istrage slične onoj koju je provelo britansko povjerenstvo za zaštitu tržišnog natjecanja provedene su i u Španjolskoj (23), Finskoj (24), Francuskoj (25), Italiji (26) i Njemačkoj i sve su pokazale visoku stopu rasprostranjenosti nepoštenih trgovačkih praksi u lancu opskrbe hranom.

6.4. Brojni europski operateri posluju u više država članica, pa imaju mogućnost traženja najpovoljnijeg pravnog sustava, čime zaobilaze zakonodavstvo država članica. Neusklađeni zakonodavni okvir u EU-u doveo je do stvaranja nejednakih uvjeta na unutarnjem tržištu. Nadalje, kada zakonodavstvo uređuje samo odnose između izravnih dobavljača i trgovaca na malo, činjenica da se trgovci na malo koriste uslugama posredničkih organizacija prilikom kupovine hrane smanjuje djelotvornost takvog zakonodavstva, što je slučaj u UK-u. To je još jedan argument u prilog zakonodavstvu na razini cijelog EU-a.

6.5. Prekomorski dobavljači najčešće opskrbljuju trgovce na malo iz EU-a putem uvoznika i drugih posrednika. Međutim, ne postoji dovoljna osviještenost o postojanju takvih nadležnih tijela (27), a dionici koji su svjesni njihova postojanja nemaju pristup većini provedbenih tijela kako bi zatražili provođenje korektivnih mjera u pogledu nepoštenih trgovačkih praksi.

7. Poziv na uspostavu europske mreže nacionalnih provedbenih tijela za sprečavanje nepoštenih trgovačkih praksi

7.1. Uvažavajući prethodno iznesene primjedbe, EGSO poziva na uspostavu europske mreže provedbenih tijela za sprečavanje nepoštenih trgovačkih praksi. Narav nepoštenih trgovačkih praksi zahtijeva i obvezuje zakonodavstvo EU-a da ih spriječi radi zaštite svih dobavljača hrane, neovisno o tome gdje se nalaze, uključujući u trećim zemljama. Kako bi te mjere bile djelotvorne, provedbena tijela unutar mreže moraju biti ovlaštene za: — slobodno pristupanje svim akterima i dionicima u lancu opskrbe hranom na razini EU-a, neovisno o zemljopisnoj lokaciji, — upotrebu mjera za djelotvornu zaštitu anonimnosti i povjerenja dionika koji žele uložiti prigovore o nepoštenim trgovačkim praksama, — pokretanje istraga po službenoj dužnosti zbog zlouporabe kupovne moći, — izricanje financijskih i nefinancijskih kazni poduzećima koja krše pravila, — koordinaciju između provedbenih tijela država članica na razini EU-a, — potencijalnu međunarodnu koordinaciju s provedbenim tijelima izvan EU-a radi sprečavanja nepoštenih trgovačkih praksi koje se pojavljuju unutar i izvan jedinstvenog tržišta.

7.2. Cilj svih država članica treba biti uspostava nacionalnih provedbenih tijela koja će se baviti prigovorima na nepoštene trgovačke prakse. Ta tijela moraju imati barem prethodno navedene funkcije.

7.3. Zakonodavne mjere za sprječavanje nepoštenih trgovačkih praksi mogu i trebaju biti isplative.

7.4. U rezoluciji Europskog parlamenta također se poziva Komisiju da zajamči djelotvorne provedbene mehanizme, kao što su razvoj i koordinacija „mreže nacionalnih tijela koja se međusobno priznaju na razini EU-a” (28).

7.5. Britanski institut za međunarodno i komparativno pravo (engl. British Institute of International and Comparative Law, BIICL) preporučio je da EU donese direktivu za utvrđivanje zajedničkih ciljeva među provedbenim tijelima država članica u svrhu sprečavanja nepoštenih trgovačkih praksi te da uvede pravila za europsku koordinaciju tih tijela (29).

8. Trenutačno najbolje prakse koje se u ovom sektoru koriste za sprečavanje nepoštenih trgovačkih praksi

8.1. Fiksne cijene ili ugovori o najnižim zajamčenim cijenama koji se temelje na poštenim pregovorima između kupaca i dobavljača jamče dobavljačima veći stupanj sigurnosti nego što je to slučaj kad prodaju poljoprivredne proizvode na otvorenom tržištu. Međutim, iako se tim vrstama ugovora dobavljačima jamče dogovorene cijene, važnost te prakse bila bi još i veća kad bi količine proizvoda bile fiksne ili kad bi za njih postojala minimalna jamstva. Trenutačno se količine mogu naknadno izmijeniti ili kupci mogu odbiti poljoprivredne proizvode ako dođe do promjene tržišne potražnje, ponekad i u posljednji trenutak, što uzrokuje nepredviđene troškove ponovnog plasiranja na tržište, ponovnog pakiranja ili bacanja hrane u otpad.

8.2. Neki dobavljači EU-a počeli su zapošljavati agente koji djeluju kao treća strana i koji pregledavaju poljoprivredne proizvode prilikom njihova dolaska na odredište kako bi spriječili lažne tvrdnje uvoznika na temelju kojih odbijaju proizvode. To se događa kada dođe do promjene u predviđenoj potražnji i ponudi, čime se povećava rizik za kupce u kasnijim fazama lanca opskrbe. Ovdje se javlja pitanje sezonalnosti jer, kad je ponuda velika, zbog čega su cijene niske, dobavljači su izloženi većem stupnju rizika od potraživanja u usporedbi s razdobljem niske ponude. Iako angažiranje agenata trećih strana zasigurno smanjuje učestalost takvih potraživanja zbog odbijanja za izvoznike, takve usluge predstavljaju dodatan trošak za dobavljače, čime se ograničava njihova sposobnost ulaganja i stvaranja inovacija u poslovanju. Nadalje, mali dobavljači najčešće si ne mogu priuštiti takvu pomoć i nemaju koristi od ove prakse.

9. Alternativni lanci opskrbe hranom

9.1. Postoje brojni primjeri alternativnih lanaca opskrbe hranom u kojima se koriste poštenije trgovačke prakse, a uspostavljena je i pravednija ravnoteža distribucije i preraspodjele. Postoje obećavajući pristupi u području zadruga, ali su one sve ugroženije rastućom moći poslovnih grupacija i multinacionalnih kompanija.

9.2. Da bi se postigla veća pravednost u lancu opskrbe hranom EU-a, potrebno je poduzeti kombinaciju mjera kojima se sprečavaju nepoštene trgovačke prakse. Time bi se riješio problem moći velikih poduzeća u lancu opskrbe, a kompenzacijska moć bi se ojačala poticanjem razvoja zadruga i alternativnih kanala za distribuciju hrane.

9.3. Zadruge i udruženja poljoprivrednika u Europi i izvan nje omogućili su dobavljačima da objedine proizvodne količine kako bi povećali prodajnu moć, ušli na glavna tržišta i pregovorima postigli bolje cijene. Takvi poslovni modeli omogućuju malim dobavljačima veći nadzor nad proizvodnjom i plasiranjem na tržište svojih proizvoda te predstavljaju alternativu naporima usmjerenima na masovni rast. Europski parlament pozvao je Komisiju da potakne poslovne modele kako bi povećala njihovu moć pregovaranja i položaj u lancu opskrbe hranom (30). Osim toga potrebno je snažnije poticati suradnju između poljoprivrednika i zadruga usmjerenu na sektore i regije (31).

9.4. Programi poljoprivrede koju podržava zajednica i ostale zadruge poljoprivrednika i potrošača omogućuju potrošačima da izravno pridonose proizvodnji hrane koju jedu. Nedavne brojke pokazuju da trenutačno u Europi posluje 2 776 programa poljoprivrede koju podržava zajednica i koji hrane 472 055 potrošača (32). Opsežniji modeli koji se zasnivaju na modelu košare proizvoda (eng. box scheme) također imaju koristi od kratkih lanaca opskrbe, koji izravno isporučuju poljoprivredne proizvode kućanstvima potrošača ili središnjim točkama za prikupljanje.

9.5. Izravna prodaja poljoprivredno-prehrambenih proizvoda od strane poljoprivrednika, npr. na zelenim tržnicama, donosi dvostruku prednost: proizvođači nisu izloženi štetnim praksama i mogu ostvariti korist od većeg stupnja samostalnosti i povećanih prihoda, dok potrošači imaju pristup svježim, pouzdanim i održivim proizvodima sigurnog porijekla. U jednoj je studiji utvrđeno da su poljoprivrednici ostvarili mnogo veće prihode za svoje proizvode korištenjem tih lanaca opskrbe nego korištenjem tradicionalnih tržišta (33). Takve inicijative trebaju ostvariti dodatnu potporu u obliku javnog financiranja, kao što su isplate iz drugog stupa Zajedničke poljoprivredne politike, jer stvaraju rast i radna mjesta te odgovaraju na potrebe potrošača.

9.6. Države članice trebaju osmisliti kako da izravnim kontaktima s tijelima javne vlasti prilikom provedbe novih direktiva o javnoj nabavi poboljšaju situaciju u kojoj se nalaze poljoprivrednici i lokalna prehrambena poduzeća, nadilazeći pritom logiku maksimalnog popusta.

9.7. Povrh toga treba pokrenuti sveeuropsku kampanju za informiranje i podizanje svijesti o vrijednosti hrane. Veća svijest potrošača o važnosti proizvodnje hrane te veće uvažavanje vrijednosti hrane pokazuju se sve potrebnijima te mogu pridonijeti poštenijim poslovnim praksama.

Bruxelles, 19. listopada 2016. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Georges DASSIS

(1) SL C 133, 9.5.2013., str. 16.

(2) Vidjeti bilješku 1.

(3) Rezolucija Europskog parlamenta od 7. lipnja 2016. o nepoštenim trgovačkim praksama u lancu opskrbe hranom (2015/2065(INI)).

(4) Mreža Friends of the Earth, 2015., Eating From The Farm („Prehrana proizvodima s farme”).

(5) Organizacija Consumers International, 2012., The relationship between supermarkets and suppliers: What are the implications for consumers? („Odnos između supermarketa i dobavljača: Koje su posljedice za potrošače?”).

(6) Vidjeti bilješku 1.

(7) Europska komisija, 2014. „Rješavanje problema nepoštenih trgovačkih praksi među poduzećima u lancu opskrbe hranom” COM(2014) 472 final.

(8) Europe Economics, Estimated costs of Unfair Trading Practices in the EU Food Supply Chain („Procijenjeni troškovi nepoštenih trgovačkih praksi u lancu opskrbe hranom EU-a”).

(9) Inicijativa za pravednu trgovinu voćem Make Fruit Fair, 2015., Banana Value Chains in Europe and the Consequences of Unfair Trading Practices („Lanci vrijednosti za banane u Europi i posljedice nepoštenih trgovačkih praksi”).

(10) Tjedno izvješće DIW-a, Berlin 13/2011., str. 4. i dalje.

(11) Vidjeti bilješku 1.

(12) Organizacija Fair Trade Advocacy Office, 2014., Who’s got the power? Tackling imbalances in agricultural supply chains („Tko ima moć? Svladavanje neravnoteža u lancu opskrbe poljoprivrednim proizvodima”), str. 4.

(13) Odbor IMCO EP-a, 2016., Izvješće o nepoštenim trgovačkim praksama u lancu opskrbe hranom (2015/2065(INI)).

(14) Organizacija Feedback, 2015., Food Waste In Kenya: uncovering food waste in the horticultural export supply chain („Prehrambeni otpad u Keniji: otkrivanje prehrambenog otpada u lancu opskrbe izvoznih hortikulturnih proizvoda”).

(15) COM(2016) 32 final.

(16) http://www.supplychaininitiative.eu/de/homepage

(17) http://ec.europa.eu/growth/sectors/food/competitiveness/supply-chain-forum/index_en.htm

(18) Rezolucija Europskog parlamenta od 7. lipnja 2016. o nepoštenim trgovačkim praksama u lancu opskrbe hranom (2015/2065(INI)).

(19) Rezolucija Europskog parlamenta (2015/2065(INI)), ibid.

(20) Vidjeti bilješku 15.

(21) Vlada UK-a, 2016.: www.gov.uk/government/publications/groceries-supply-code-of-practice.

(22) Kodeks je uspostavljen nakon istrage koju je provela Komisija za tržišno natjecanje UK-a, kojom je utvrđeno da trgovci na malo imaju nerazmjernu moć u lancu opskrbe što dovodi do prijenosa rizika u lancu opskrbe.

(23) Španjolska agencija za tržišno natjecanje (Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia), Informe sobre las relaciones entre fabricantes y distribuidores en el sector alimentario („Izvješće o odnosima između proizvođača i trgovaca u prehrambenom sektoru”), 2011.

(24) Finska agencija za tržišno natjecanje (FCA): „Studija FCA-a pokazuje da se kupovna moć u trgovini svakodnevnih potrepština koristi na nekoliko načina kojima se tržišno natjecanje dovodi u pitanje”, 2012.

(25) Francuska agencija za tržišno natjecanje (Autorité de la Concurrence), Avis no 12-A-01 du 11 janvier 2012 relatif à la situation concurrentielle dans le secteur de la distribution alimentaire à Pariz („Mišljenje br.o12-A-01 od 11. siječnja 2012. o stanju tržišnog natjecanja u sektoru distribucije hrane u Parizu”).

(26) Talijanska agencija za tržišno natjecanje (Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato), Indagine conoscitiva sul settore della Grande Distribuzione Organizzata („Istraživanje o sektoru organizirane veleprodaje”), 2013.

(27) Organizacija Feedback, 2015., ibid.

(28) Rezolucija Europskog parlamenta (2015/2065(INI)), ibid.

(29) Link http://www.biicl.org/documents/872_biicl_enforcement_mechanisms_report_-_final_w_exec_sum.pdf?showdocument=1.

(30) Rezolucija Europskog parlamenta (2015/2065(INI)), ibid.

(31) SL C 303, 19.8.2016., str. 64.

(32) Europska istraživačka skupina za poljoprivredu koju podržava zajednica, 2015., Overview of Community Support Agriculture in Europe („Pregled poljoprivrede koju podržava zajednica u Europi”). http://urgenci.net/wp-content/uploads/2016/05/Overview-of-Community-Supported-Agriculture-in-Europe.pdf.

(33) http://www.foeeurope.org/sites/default/files/agriculture/2015/eating_from_the_farm.pdf