HR Službeni list Europske unije C 345/24

Objava zahtjeva za registraciju u skladu s člankom 50. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode

2013/C 345/12

Ova je objava temelj za podnošenja prigovora na zahtjev u skladu s člankom 51. Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (1).

JEDINSTVENI DOKUMENT

UREDBA VIJEĆA (EZ) br. 510/2006

o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (2)

„ELBE-SAALE HOPFEN”

EZ br.: DE-PGI-0005-01071-13.12.2012

ZOZP ( X ) ZOI ( )

1. Naziv

„Elbe-Saale Hopfen”

2. Država članica ili treća zemlja

Njemačka

3. Opis poljoprivrednog ili prehrambenog proizvoda

3.1. Vrsta proizvoda

Razred 1.8.: Ostali proizvodi iz Priloga I. (začini itd.)

3.2. Opis proizvoda na koji se odnosi naziv iz točke 1.

Botanika:

Hmelj (Humulus lupulus L.) pripada redu kopriva (Urticaceae) i porodici konoplja (Cannabaceae). To je otporna, dvodomna biljka odvojenih spolova, tj. na jednoj biljci formiraju se ili samo ženski ili samo muški cvatovi. Za praktičan uzgoj hmelja značajne su samo ženske biljke. Samo one formiraju takozvane hmeljeve šišarice (štitce). Hmeljeve šišarice sastoje se od brakteola (prednjih listića), brakteja (pokrovnih listića), šišaričinog vretena i šišaričine peteljke. Na dnu prednjih listova nalaze se male žute kuglice. To su žljezdane stanice, a one sadržavaju takozvano hmeljevo brašno (lupulin) koje je važno za pivarsku industriju.

Proizvodi:

Zaštita prema Uredbi (EU) br. 1151/2012, koja se zahtijeva za oznaku zemljopisnog podrijetla hmelja iz uzgojnog područja Elbe-Saale, odnosi se isključivo na ženske, osušene hmeljeve šišarice i od njih dobivene prerađene proizvode u obliku hmeljevih peleta tipa 90 i tipa 45 te hmeljevih ekstrakata dobivenih pomoću CO2- i etanola. Pritom je riječ o obradi sirovog hmelja koja uključuje

— niže troškove prijevoza i skladištenja,

— poboljšanu sipkost (peleti) u usporedbi sa sirovim hmeljem,

— mogućnost automatskog doziranja u varionici i

— bolje iskorištavanje gorkih i aromatskih tvari u procesu vrenja.

Konvencionalnim proizvodima od hmelja nazivaju se peleti tipa 90 (od 100 kg sirovog hmelja proizvede se 90 kg peleta), lupulinom obogaćeni peleti tipa 45 (od 100 kg sirovog hmelja proizvede se 45 kg peleta) te hmeljevi ekstrakti dobiveni pomoću CO2 i etanola. Pri peletiranju hmeljeve se šišarice melju i kroz matrice prešaju u pelete. Kako bi se dobili lupulinom obogaćeni hmeljevi peleti tipa 45, sirovi se hmelj melje u duboko zamrznutu stanju. Potonjim prosijavanjem uklanja se dio frakcije štitčevih listića. U tim dvama postupcima hmelju se ne dodaju nikakve tvari.

Ekstrakt hmelja nastaje kada se pomoću otapalâ, kao što su primjerice CO2 ili etanol, ekstrahiraju sadržajne tvari iz prethodno dobivenih hmeljevih peleta odnosno iz sirovog hmelja. Ekstrakcija hmelja fizikalni je proces. To znači da otapalo pri ekstrakciji služi samo kao transportno sredstvo te se na kraju procesa opet uvodi u kružni tok postupka. Nastali ekstrakti čiste smole iz tih dvaju postupaka vrlo su stabilni pri skladištenju.

Upotreba:

Hmelj iz uzgojnog područja Elbe-Saale i od njega dobiveni prerađeni proizvodi upotrebljavaju se u udjelu od oko 99 % za proizvodnju piva. Gorke tvari i aromatske tvari (eterična ulja) sorti hmelja koje se uzgajaju u uzgojnom području Elbe-Saale imaju bitan utjecaj na specifičnu vrijednost vrenja.

Na području uzgoja hmelja Elbe-Saale, drugom po veličini u Njemačkoj, pretežito se uzgajaju gorke sorte, kao što su primjerice:

— „Hallertauer Magnum”,

— „Herkules”,

— „Hallertauer Taurus”,

— „Northern Brewer”,

— „Nugget”,

— „Hallertauer Merkur”.

Uz to se u uzgojnom području Elbe-Saale u manjem obujmu uzgajaju i aromatične sorte, kao što su primjerice „Perle” i „Hallertauer Tradition”.

Konzistencijske i kvalitativne značajke:

Radna skupina za analizu hmelja svake godine utvrđuje prosječne vrijednosti alfa-kiselina kod mnogih svježe požnjevenih sorti hmelja iz različitih uzgojnih područja. Uzgojene gorke sorte imaju visok sadržaj alfa-kiselina. Kod najrasprostranjenije sorte „Hallertauer Magnum” sadržaj alfa-kiselina u 15-godišnjem prosjeku od 1997. do 2011. godine iznosio je 13,25 %. Kod aromatične sorte „Perle” požnjevene u uzgojnom području Elbe-Saale sadržaj alfa-kiselina u 10-godišnjem prosjeku od 2003. do 2012. godine iznosio je 7,35 %. Te su vrijednosti utvrdili laboratoriji otkupljivačâ. Velike povezane površine uzgojnog područja omogućuju proizvodnju visokovrijednih, ujednačenih partija hmelja.

3.3. Sirovine (samo za prerađene proizvode)

—

3.4. Hrana za životinje (samo za proizvode životinjskog podrijetla)

—

3.5. Posebni proizvodni postupci koji se moraju provesti u određenom zemljopisnom području

Cjelokupna proizvodnja sirovog hmelja, uključujući pakiranje i početno certificiranje ljetine, odvija se na proizvođačevu gospodarstvu, pa samim tim u određenom zemljopisnom području.

3.6. Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itd.

—

3.7. Posebna pravila za označivanje

—

4. Sažeta definicija zemljopisnog područja

Zemljopisnim područjem u kojem se hmelj „Elbe-Saale Hopfen” smije isključivo uzgajati obuhvaćene su sljedeće općine, gradovi ili u zagradama navedena mjesta ili dijelovi mjesta navedenih općina ili gradova:

u pokrajini Saskoj: grad Mügeln, Ostrau, Großweitzschen, grad Leisnig, Göda, Burkau, Panschwitz-Kuckau, grad Elstra, grad Weißenberg, grad Löbau, Schönau-Berzdorf na rijeci Eigen, grad Bernstadt na rijeci Eigen, grad Grimma, Priestewitz, Klipphausen;

u pokrajini Saskoj-Anhaltu: grad Bernburg (Weddegast), grad Köthen (Baasdorf), grad Südliches Anhalt (Edderitz, Großbadegast/Klein Badegast, Prosigk, Maasdorf), Nemsdorf-Görendorf, Obhausen, grad Querfurt, Salzatal (Beesenstedt), Elsteraue (Rehmsdorf i Spora s dijelovima mjesta Sprossen i Oelsen), Gleina, grad Zeitz, Kretzschau (Grana, Salsitz), Wetterzeube, Molauer Land (Casekirchen, Molau, Aue);

u pokrajini Tiringiji: Saaleplatte, Kutzleben, grad Heringen-Helme, grad Weißensee, općina Gangloffsömmern, Frömmstedt, grad Großenehrich, Rottleben, grad Sondershausen, grad Schkölen, Monstab.

5. Poveznica sa zemljopisnim područjem

5.1. Posebnost zemljopisnog područja

Hmelj se u uzgojnom području Elbe-Saale uzgaja gotovo isključivo na odabranim lokacijama na kojima se nalaze do velike dubine rahla, za korijen propusna tla visokih pedoloških razreda s koeficijentima vrijednosti tla od 60 do 100 i koje su prokušane uzgojem hmelja dužim od petnaest godina.

U zemljopisnom području prisutne zemlje crnice i njima slična lesna tla nizine Magdeburger Börde, visoravni Querfurter Platte i kotline Thüringer Becken pružaju povoljne uvjete za uzgoj hmelja. Vrlo dobre lokacije za hmelj predstavljaju i do velike dubine rahla, malo degradirana lesna tla između Leipziga i Dresdena, kao što su ona u brežuljkastom kraju Lommatzscher Pflege, te aluvijalna tla u prostranim riječnim dolinama.

Klima uzgojnog područja Elbe-Saale, najsjevernijeg uzgojnog područja Njemačke, u bitnome odgovara onoj drugih poznatih uzgojnih područja. Zbog sjevernog položaja uzgojnog područja hmelj sazrijeva do šest dana kasnije nego u južnijim uzgojnim područjima Njemačke, što je uvjetovano i nižim temperaturama tla u dugogodišnjem prosjeku tijekom razdoblja vegetacije od ožujka do kolovoza. U usporedbi s drugim uzgojnim područjima niže su i godišnje padaline u dugogodišnjem prosjeku (od 450 l/m2 do 650 l/m2). Kako bi se zajamčila sigurnost prinosa, trenutno se na 74 % uzgojne površine (stanje iz 2011. godine) po potrebi u lipnju, srpnju i kolovozu manjak padalina kompenzira navodnjavanjem kapljicama.

Sustavi stupova i nosača od prednapetog betona, koji na cjelokupnoj površini postoje isključivo u uzgojnom području Elbe-Saale, daljnji su čimbenik koji jamči sigurnost isporuke hmelja „Elbe-Saale Hopfen”. Ti se sustavi stupova i nosača odlikuju dugim životnim vijekom, niskim troškovima popravaka, visokom stabilnošću i s njome povezanom sigurnošću od udarâ vjetra.

Budući da se hmelj ubraja u kulture osjetljive na vjetar, osim položajem zaštićenim od vjetra potrebno se poslužiti prirodnim obrubima od drveća ili postojećim povijesno podignutim zaštitnim nasadima drveća, a po potrebi podizanjem novih nasada brzorastućeg drveća u obliku jednorednih ili dvorednih pojaseva.

Relativno velikim udaljenostima između pojedinih hmeljarskih gospodarstava smanjuje se rizik od gubitaka prinosa uslijed tuče ili oluje na velikim površinama. Jednako važna prednost za trgovinu, kao daljnji preduvjet za sigurnost isporuke iz uzgojnog područja, proizlazi iz takvih udaljenosti i s fitosanitarog aspekta u odnosu na gljivične štetnike, kao što je primjerice bolest venuća, koja se zasad ne može suzbijati kemijskim putem. Uzgojno područje Elbe-Saale proteže se u smjeru istok-zapad otprilike 280 km zračne linije, a u smjeru sjever-jug otprilike 85 km. Na tom području trenutno je raspoređeno 29 hmeljarskih gospodarstava (stanje iz 2010./2011.).

Uzgoj hmelja u području Elbe-Saale ima tradiciju dužu od 1000 godina. Prvi pisani spomen uzgoja hmelja u zemljopisnom području potječe iz 11. stoljeća. Zakonske odredbe za uzgoj hmelja u uzgojnom području postoje od 13. stoljeća. Brojnim upućivanjima potvrđene su i za južni dio istočne Njemačke izražena hmeljarska kultura i tradicionalna trgovina hmeljem, kao što je to potvrđeno primjerice tržnicom hmelja u Dresdenu. Prve opsežne i točne upute o uzgoju hmelja u zemljopisnom području pojavljuju se početkom 18. stoljeća. Posebna kvaliteta hmelja iz zemljopisnog područja ističe se već 1784. Hmelj s provenijencijom iz zemljopisnog područja stekao je visoku poznatost i visok ugled uvjetovan podrijetlom. Kako bi se taj ugled održao, već je u 16. stoljeću uveden žig za hmelj, slično kao u uzgojnom području Spalt. Žigom se još i danas službeno potvrđuje podrijetlo hmelja iz tradicionalnog uzgojnog područja Elbe-Saale.

O povijesnom uzgoju u zemljopisnom području sve do danas svjedoče brojni nazivi lokaliteta, još očuvani hambari i sušionice za hmelj te činjenica da su motivima hmelja ukrašeni gradski grbovi mnogobrojnih mjesta. Dok je u 19. stoljeću površina pod nasadima hmelja u te tri današnje pokrajine još iznosila više od 1 000 ha, ona se do početka 20. stoljeća smanjila, tako da je nakon 1934. godine hmelj žnjeven još samo u kućnim vrtovima okruga Hildburghausen za tamošnje kućne pivovare. Uz stručnu podršku susjedne Čehoslovačke Republike 1950. opet je započelo podizanje nasada hmelja. Od 1964. odlučujući je napredak donijela (u 1968. godini službeno dopuštena) sorta gorkog hmelja „Northern Brewer”, koja potječe iz Velike Britanije. Već su 1985. na više od 80 % tadašnje uzgojne površine uzgajane gorke sorte hmelja, i to pretežito sorta „Northern Brewer”, koja je od 1973. u manjem obimu nadopunjena gorkom sortom hmelja „Bullion”. Od početka 1990-ih godina počela se uzgajati gorka sorta hmelja „Hallertauer Magnum”. Danas se uzgojem gorkih sorti hmelja s dosadašnjom uzgojnom površinom od najmanje 87 % odnosno količinom prinosa većom od 86 % postiže kontinuirano visok udio kao ni u kojem drugom uzgojnom području Njemačke.

O području Elbe-Saale, sa središtem u okrugu Saalkreis, prvi se put 1947. govorilo u okviru jednog predavanja na Poljoprivrednoj školi u mjestu Halle-Gröbers. Do 1957. ljetina proizvedena u zemljopisnom području nazivana je „Mitteldeutscher Hopfen”, a za izvoz „Saale-Hopfen”, koji je hmelj na Lajpciškom sajmu u 1966. godini prvi put odlikovan zlatnom medaljom. Pristupanjem Međunarodnom hmeljarskom uredu (Internationales Hopfenbaubüro (IHB)) 1971. priznato je „uzgojno područje Demokratska Republika Njemačka”. Tek od 1990. uzgojno područje nosi naziv „Elbe-Saale”.

Velikim površinama pod nasadima hmelja, koje su od svojeg podizanja sve do danas u bitnome ostale nepromijenjene, omogućena su kraća vremena okretanja i poboljšana je iskorištenost strojeva i uređaja, tako da se može postići veća učinkovitost u obradi i njezi hmelja. Velike povezane površine važan su preduvjet za proizvodnju visokovrijednih, ujednačenih partija hmelja iz uzgojnog područja.

Za formiranje lupulina vrlo su značajni klimatski uvjeti. Hmelj „Elbe-Saale Hopfen” odlikuje se time što se uzgaja u području u neposrednom susjedstvu poznatih vinogradarskih područja Saale-Unstrut i Elbtal. Noseći već u srednjem vijeku epitet „vinova loza sjevera”, hmelj je na mnogim lokacijama zamijenio vinogradarstvo jer ima nešto manju potrebu za toplinom.

5.2. Posebnost proizvoda

Zbog svoje poboljšane ekonomičnosti uvjetovane većim sadržajem alfa-kiselina gorke se sorte hmelja u procesu vrenja uglavnom upotrebljavaju za uspostavljanje temeljne razine gorčine. U uzgojnom području Elbe-Saale pretežito se uzgajaju gorke sorte hmelja. Do 1990. hmelj proizveden u uzgojnom području pretežito se upotrebljavao za pokrivanje vlastitih potreba u pivovarama Demokratske Republike Njemačke. Od 1900. gorke sorte hmelja proizvedene u uzgojnom području Elbe-Saale upotrebljavaju se širom svijeta u najvećim pivarskim koncernima.

Iako se zbog vlastitih potreba u Demokratskoj Republici Njemačkoj hmelj gotovo uopće nije izvozio, kvaliteta iz nje isporučivanog hmelja već je 1970. u potpunosti odgovarala međunarodnim zahtjevima.

Uzgoj hmelja u uzgojnom području Elbe-Saale dobio je organiziranjem sjednice Znanstvene komisije 1974. i održavanjem XXVIII. kongresa Međunarodnog hmeljarskog ureda 1980. i međunarodno priznanje jer su prinosi po hektaru koji su ostvarivani na velikim površinama do 90 ha (u 1979. godini: 35 njemačkih centi (1 750 kg)) bili usporedivi s onima u Saveznoj Republici Njemačkoj.

U okviru „središnjih razmjena iskustava”, koje su se provodile od 1960. godine, hmeljarima su prenošene nove spoznaje i predstavljane tehničke novìne. Ta je tradicija uspješno nastavljena pod nazivom „Dan hmelja ‚Elbe-Saale Hopfen’”, i to od 1996. svake godine, a od 2002. svake dvije godine. Interes za tom neophodnom pivarskom sirovinom iz regije želi se pobuditi prvenstveno kod lokalnih pivovara. Od 2006. redovito se bira hmeljska kraljica, koja hmelj „Elbe-Saale-Hopfen” predstavlja na regionalnoj, nadregionalnoj i međunarodnoj razini.

Praktično znanje o uzgoju hmelja, koje je u zemljopisnom području vrlo izraženo, potkrepljuje se od početka 1950. sve do danas istraživanjem hmelja u Jeni, koje ima bogatu tradiciju. U općini Groß Santersleben otvorena je 2009. „Hmeljarska info-kuća” s mnoštvom zanimljivih informacija o uzgojnom području Elbe-Saale.

Za mnoge je regionalne pivovare hmelj iz uzgojnog područja Elbe-Saale postao pojam kvalitete. U nekim gostioničkim pivovarama, kao što je primjerice „Bayerischer Bahnhof” u Leipzigu, pivo se proizvodi isključivo od sirovog hmelja i hmeljevih peleta iz uzgojnog područja Elbe-Saale. Povrh toga hmeljeve pelete proizvedene od sirovog hmelja iz uzgojnog područja trenutno nabavljaju primjerice pivovara Altenburger Brauerei GmbH, kojoj je sjedište u uzgojnom području, te pivovare Brauerei Landsberg GmbH i Privatbrauerei Schwerter Meißen GmbH. Hmelj „Elbe-Saale Hopfen” distribuira se, pretežito preko trgovačkih društava, širom svijeta, i to u udjelu od 40 % pivovarama u državama članicama EU-a (uključivo s Njemačkom), a u udjelu većem od polovine u treće zemlje. Velikim, homogenim partijama hmelja iz uzgojnog područja Elbe-Saale međunarodni pivarski koncerni osiguravaju kontinuirano visokovrijednu proizvodnju piva. Pivarski koncern Radeberger Gruppe KG, koji je trenutno tržišni lider na njemačkom tržištu piva i ima vlastite lokacije u gotovo svim dijelovima Njemačke, nabavlja primjerice hmeljeve pelete i hmeljeve ekstrakte proizvedene od hmelja iz uzgojnog područja Elbe-Saale.

Od 2004. u uzgojnom području Elbe-Saale svake godine stavljaju se na raspolaganje trgovački uzorci uzgajanih gorkih sorti hmelja za Njemačku izložbu hmelja radi usporednog ocjenjivanja svih sorti hmelja koje se proizvode u Njemačkoj. Proizvođači hmelja iz uzgojnog područja Elbe-Saale uspjeli su u usporedbi proizvođača triju najboljih gorkih sorti hmelja zauzeti 2007. i 2008. treće mjesto, 2005. prvo mjesto te 2004. drugo mjesto.

5.3. Uzročno-posljedična veza između zemljopisnog područja i kvalitete ili karakteristika proizvoda (za ZOI) ili posebne kvalitete, ugleda ili drugih karakteristika proizvoda (za ZOZP)

Prethodno opisana klima, posebni pedološki preduvjeti, položaj i međusobna udaljenost gospodarstava te specifičan način uzgoja u zemljopisnom području (vrsta sustava stupova i nosača, zaštita od vjetra, navodnjavanje kapljicama itd.) predstavljaju najbolju osnovu za uzgoj hmelja, a osobito za uzgoj gorkih sorti hmelja. To su istovremeno osnove za osiguranje stabilnih prinosa i visokih homogenih sadržaja alfa-kiselina u hmelju iz uzgojnog područja Elbe-Saale.

Velike, kvalitativno visokovrijedne i ujednačene partije hmelja iz uzgojnog područja Elbe-Saale cijenjene su i kod regionalnih pivovara i kod globalno najvećih pivarskih koncerna, kao što su primjerice ònī iz Južne Amerike te iz srednje i istočne Europe. Popularnosti i dobrom ugledu hmelja „Elbe-Saale Hopfen” pridonose i duga tradicija uzgoja hmelja na području Elbe-Saale te njegovo značenje trenutno drugog po veličini područja uzgoja hmelja u Njemačkoj.

Upućivanje na objavu specifikacije

(članak 5. stavak 7. Uredbe (EZ) br. 510/2006 (3))

Publikacija Njemačkog ureda za patente i žigove „Markenblatt” svezak 25. od 22. lipnja 2012., dio 7.a-aa, str. 10037.

(http://register.dpma.de/DPMAregister/geo/detail.pdfdownload/35552)

(1) SL L 343, 14.12.2012., str. 1.

(2) SL L 93, 31.3.2006., str. 12. Zamijenjena Uredbom (EU) br. 1151/2012.

(3) Vidi bilješku 2.