KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA Reformirani financijski sektor za Europu /* COM/2014/0279 final */





1. Uvod Svijet je 2008. pogodila financijska kriza svjetskih razmjera koja je gospodarstvu i građanima EU-a prouzročila znatne troškove. Neposredno nakon krize EU je preuzeo vodstvo u pronalaženju odlučnog regulatornog odgovora na svjetskoj razini. Zajedno s međunarodnim partnerima iz skupine G20, EU se obvezao provesti temeljitu reviziju regulatornog i nadzornog okvira financijskog sektora. Uz kontrolu nad državnom potporom dodijeljenom tijekom krize, Komisija je brzo počela djelovati kako bi provela izravne regulatorne intervencije koje su ojačale programe jamstava za depozite te reformirala računovodstvene propise. U skladu s preporukama skupine stručnjaka na visokoj razini koju je osnovala Komisija i kojom je predsjedao g. de Larosiere[1] Komisija je 2009.[2] i 2010. utvrdila put prema poboljšanju regulative i nadzora financijskih tržišta i institucija EU-a. Najavila je skup zakonodavnih mjera za uspostavljanje sigurnog i odgovornog financijskog sektora koji potiče gospodarski rast[3]. S obzirom na međusobnu povezanost država članica koje imaju zajedničku valutu, postalo je jasno i da postoje posebni rizici koji su ugrozili financijsku stabilnost u europodručju i EU-u u cjelini. Zbog toga je bila potrebna dublja integracija za osiguranje stabilnijeg bankarskog sektora te ponovne uspostave povjerenja u euro, uspostavom bankarske unije s jedinstvenim sustavom nadzora i rješavanja banaka u državama članicama europodručja, koji je na raspolaganju i drugim državama članicama, ako žele sudjelovati[4]. Tijekom posljednji pet godina Komisija je donijela više od 40 prijedloga (od kojih su mnogi već na snazi) u cilju obnove povjerenja u tržište, financijske stabilnosti i integriteta te učinkovitosti europskog financijskog sustava. Prvi pozitivni učinci reformiranog financijskog sustava već su vidljivi i još se oblikuju. Za daljnju ocjenu provedbe te općeg utjecaja i učinkovitosti reformi bit će potrebno trajno praćenje i revizija. Ovom se Komunikacijom analizira ostvareni napredak u reformi financijskog sustava i, gdje je to već moguće, procjenjuje opći utjecaj programa za regulaciju financijskog sustava EU-a. Više detalja nalazi se u pratećem radnom dokumentu službi Komisije „Gospodarska revizija programa za regulaciju financijskog sustava”.[5] 2. Troškovi krize i potreba za regulatornom reformom Financijske institucije i tržišta igraju važnu ulogu u svakom razvijenom gospodarstvu. Pružaju kreditiranje kućanstvima i poduzećima. Omogućavaju pojedincima da štede i ulažu za svoju budućnost te prosljeđuju uštede za potporu gospodarstvu. Pomažu korporacijama i kućanstvima da bolje upravljaju rizicima i osiguraju se od njih;i olakšavaju platne transakcije. Obavljajući ove funkcije, financijski sustav koji dobro funkcionira pridonosi gospodarskom napretku, stabilnosti i rastu. Međutim, zatajenje financijskog sustava može imati duboke negativne posljedice za šire gospodarstvo kao što je pokazala nedavna kriza. U godinama prije krize financijski sustav značajno se povećao i postao je sve bolje međusobno povezan preko duge i složene posredničke lance potraživanja, povećavajući sistemske rizike. U cijelom je svijetu zaduživanje značajno poraslo, a banke su se više počele oslanjati na kratkoročno financiranje i započele sa sve opasnijom promjenom dospijeća. Brzi rast financijskog sektora također je potaknuo porast inovativnih, ali često vrlo složenih financijskih proizvoda koji su financijskim institucijama omogućili širenje djelatnosti, također i izvan njihovih bilanci. Kreatori politika, regulatorna i nadzorna tijela u cijelom svijetu nisu uspjeli identificirati i prikladno reagirati na rizike koji su se nakupljali u financijskom sustavu. Mnoge su aktivnosti uvelike izuzete iz reguliranja i nadzora. Dok se poslovanje najvećih financijskih institucija značajno širilo preko granica i tržišta su postajala sve internacionalnija, regulatorni i nadzorni okviri uvelike su ostali nacionalno usmjereni. Ti su nedostaci otkriveni s početkom financijske krize. Ono što je 2007. počelo kao „sub-primeˮ kriza u SAD-u, brzo je preraslo u globalnu financijsku krizu. Financijska kriza u Europi kasnije je prerasla u širu državnu dužničku krizu sa značajnim posljedicama za gospodarstvo u cjelini. Gospodarska i financijska kriza prouzročila je značajne troškove gospodarstvu EU-a. Između 2008. i 2012., za sprečavanje propasti financijskog sustava iskorišteno je ukupno 1,5 milijardi EUR državnih potpora.[6] Kriza je izazvala duboku recesiju. Nezaposlenost je snažno porasla i mnoga kućanstva u EU-u doživjela su velike gubitke u prihodu, bogatstvu i mogućnostima. 3. Ciljevi i očekivane koristi od reformi Cilj je programa reforme Financijske uredbe EU-a stvaranje sigurnijeg, transparentnijeg i odgovornijeg financijskog sustava koji je prikladan za gospodarstvo i društvo u cjelini te koji pridonosi održivom razvoju. U okviru mjera reforme ti se ciljevi ostvaruju putem: obnove i produbljivanja jedinstvenog tržišta EU-a za financijske usluge uspostave bankarske unije; uspostave otpornijeg i stabilnijeg financijskog sustava; jačanja transparentnosti, odgovornosti i zaštite potrošača za osiguranje tržišnog integriteta te ponovne uspostave povjerenja potrošača; i poboljšanja učinkovitosti financijskog sustava EU-a. Veliki broj regulatornih reformi poduzetih na razini EU-a i na svjetskoj razini te njihov veliki opseg odraz su raznolikosti i ozbiljnosti problema koji su potkopavali funkcioniranje financijskog sustava EU-a prije krize. Nijednom se reformom samom, ne bi mogli ostvariti svi gore utvrđeni ciljevi. Osim toga, bilo je važno ne samo rješavati nedostatke utvrđene krizom, već i predvidjeti ostale potencijalne probleme koji bi mogli utjecati na financijski sustav. Osmišljene su različite mjere koje će se međusobno dopunjavati i jačati. Iako je u ovoj fazi prerano temeljito identificirati i procjenjivati komplementarnosti plana reforme, mnoge su već nastale (npr. reforme institucionalnog okvira za jačanje jedinstvenog tržišta i funkcioniranje EMU-a pridonose financijskoj integraciji i financijskoj stabilnosti; mjere za jačanje transparentnosti pridonose financijskoj stabilnosti i učinkovitosti) i u budućnosti se očekuje pojava daljnjih sinergija ako se mjere budu uspješno provodile. 3.1 Obnova i produbljivanje jedinstvenog tržišta EU-a za financijske usluge Financijska kriza pokazala je da niti jedna država članica ne može sama regulirati financijski sektor i nadzirati rizike financijske stabilnosti kada su financijska tržišta integrirana. Komisija je stoga nakon krize najavila usklađen odgovor na krizu u cijelom EU-u. To je također dovelo do bolje suradnje s međunarodnim partnerima. Prije financijske reforme zakonodavstvo EU-a o financijskim uslugama uvelike se temeljilo na minimalnom usklađivanju, omogućujući državama članicama značajnu fleksibilnost u prenošenju u nacionalno zakonodavstvo. To je ponekad dovodilo do nesigurnosti među sudionicima na tržištu koji djeluju prekogranično, olakšavalo regulatornu arbitražu i potkopavalo poticaje za međusobno korisnu suradnju. Komisija je stoga predložila uspostavljanje jedinstvenih pravila kojima se predviđa jedinstveni regulatorni okvir za financijski sektor i njegova ujednačena primjena u cijelom EU-u. Važan korak u produbljivanju jedinstvenog tržišta financijskih usluga bilo je stvaranje Europskog sustava financijskog nadzora (ESFS)[7], koji uključuje Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo (EBA), Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) i Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (EIOPA). Ta tijela, koja djeluju od 1. siječnja 2011., jamčila su dosljedan nadzor i odgovarajuću koordinaciju među nacionalnim nadzornim tijelima u EU-u. Osim toga, Europski odbor za sistemske rizike (ESRB) prati makrobonitetne rizike diljem EU-a i izdaje upozorenja i preporuke radi popravnih mjera[8]. Plan reformi koji je predložila Komisija dopunjen je međusektorskim režimom sankcija za osiguranje razmjerne i pravovremene provedbe pomoću učinkovitijih i odvraćajućih sankcija. 3.2 Uspostava bankarske unije Kriza je omogućila otkrivanje nepotpune prirodu integracije u euro zoni i slabost institucionalnih struktura koje podupiru ekonomsku i monetarnu uniju (EMU). Kriza je naglo obrnula integraciju bankarskog tržišta, a fragmentacija je ugrozila integritet jedinstvene valute i unutarnje tržište. Dok su se banke geografski diversificirale i započele značajne prekograničke aktivnosti, ostale su blisko povezane s državom članicom u kojoj imaju sjedište, pridonoseći negativnom povratnom učinku među državama i bankama koji je oslabio neke banke i države te doveo do nerazumnih troškova financiranja za neke države članice. To je zahtijevalo dublju integraciju, barem u europodručju, za nadzor i rješavanje banaka. Bankarska unija obavezna je za države članice europodručja, no istovremeno je uključiv sustav otvoren za sudjelovanje svim državama članicama EU-a. Prvi je stup bankarske unije jedinstveni nadzorni mehanizam (SSM)[9], koji prenosi ključne nadzorne zadaće banaka u europodručju i ostalih sudjelujućih država članica na Europsku središnju banku (ESB). ESB će u potpunosti provoditi svoje novo nadzorno zaduženje od studenoga 2014. Pripremajući se za svoju novu nadzornu ulogu, ESB trenutačno provodi procjenu kvalitete imovine (AQR) i testiranje otpornosti na stres u koordinaciji s EBA-om, što će biti od velike važnosti za vraćanje povjerenja u europski bankarski sustav i za osiguranje nesmetanog prijelaza na SSM. EBA će i dalje imati središnju ulogu u daljnjem razvoju jedinstvenog pravilnika i koordiniranom nadzornom pristupu. Drugi stup bankarske unije, jedinstveni mehanizam rješavanja (SRM)[10], primijenit će integrirani i učinkoviti proces rješavanja na europskoj razini za sve banke u državama članicama koje podliježu SSM-u. Rješavanje će u prvom redu financirati dioničari i vjerovnici te, kao zadnji izlaz, jedinstveni fond za rješavanje, financiran doprinosima banaka. Očekuje se da će bankarska unija osigurati visoke, zajedničke standarde za bonitetni nadzor i rješavanje banaka u europodručju i sudjelujućim državama članicama. Poboljšat će i financijsku integraciju i pomoći nesmetanom prijelazu monetarne politike ESB-a. 3.3 Uspostava otpornijeg i stabilnijeg financijskog sustava Proteklih godina Komisija je predstavila skup mjera za jačanje stabilnosti i otpornosti financijskog sustava. Samo nekoliko tjedana nakon neuspjeha investicijske banke Lehman Brothers 2008., Komisija je u bankarskom sektoru predložila povećanje razine pokrića za sustave osiguranja depozita (DGS), što je preko prijelaznog koraka dovelo do usklađenja pokrića od EUR 100 000 od 2010.[11] Ovom se mjerom odmah povećalo povjerenje deponenata u javne sigurnosne mreže i tako se uspješno ublažio rizik od navala na banke diljem EU-a. Novom uredbom i direktivom o kapitalnim zahtjevima („paket CRD IV”)[12] povećava se razina i kvaliteta bankarskog kapitala i utvrđuju se minimalni standardi likvidnosti, čime banke postaju otpornije. Paketom CRD također se zahtijeva od banaka da stvore dodatne kapitalne pričuve za buduća stresna razdoblja i uvodi dodatne kapitalne zahtjeve za sistemski važne banke radi smanjenja sistemskog rizika u bankarskom sektoru. Ranije reforme CRD-a već su se bavile ključnim pitanjima npr. politikom koja se odnosi na primitke i zadržavanje rizika pri sekuritizaciji. Direktivom o oporavku i rješavanju banaka (BRRD)[13] uspostavit će se potrebni alati i pravila kojima će se osigurati da troškove propasti banaka ne snose porezni obveznici te da se europske banke mogu uredno riješiti. Reformama za poboljšanje funkcioniranja financijskih tržišta dopunjene su reforme u bankarskom sektoru te povećavaju stabilnost i otpornost infrastruktura financijskog tržišta. Revidiranom Direktivom o tržištima financijskih instrumenata (MiFID II)[14] jačaju se organizacijski zahtjevi i sigurnosni standardi na svim mjestima trgovanja u EU-u i proširuje zahtjeve transparentnosti na tržišta obveznica i izvedenica. Uredbom o infrastrukturi europskog tržišta (EMIR)[15] i Direktivom MiFID II poboljšava se transparentnost izvedenica kojima se trguje na izvanburzovnim tržištima i smanjuje se rizik druge ugovorne strane povezan s transakcijama izvedenicama. Nametanjem zajedničkih bonitetnih, organizacijskih i standarda poslovnog ponašanja, Uredbom o središnjim depozitorijima vrijednosnih papira (CSDR) [16] povećava se otpornost središnjih europskih depozitorija vrijednosnih papira i povećava sigurnost procesa namire. MiFID II, EMIR i CSDR zajedno čine koherentan okvir zajedničkih pravila za sistemski važne tržišne infrastrukture na europskoj razini. Donesena je i uredba kojom se rješavaju posebna pitanja u pogledu kratke prodaje i kreditnih izvedenica na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza.[17] Osim toga, kao dio napora EU-a za osiguranje financijske stabilnosti, plan reformi uključivao je brojne ključne mjere za smanjenje sistemskog rizika koji ne potječe iz redovnog bankarskog sustava[18], uključujući na primjer direktivu o upraviteljima alternativnih investicijskih fondova[19] i predloženu uredbu o fondovima novčarskog tržišta.[20] Rad u ovom području se nastavlja. Regulatornim okvirom koji se temelji na riziku također se učvrstila stabilnost sektora osiguranja (Solventnost II)[21], čime će se poboljšati solventnost i standardi upravljanja rizikom te tako povećati otpornost i stabilnost europskog sektora osiguranja. Ovim će se mjerama zajedno smanjiti nakupljanje ili pojava sustavnih rizika kroz financijski sustav, tako smanjujući mogućnost i ozbiljnost budućih financijskih kriza. Međutim, čini se da je cjelokupni skup predloženih mjera i dalje nedostatan da osigura rješavanje samo određenih posebno međusobno povezanih i sistemski važnih banaka bez negativnih utjecaja na financijsku stabilnost ili intervenciju poreznih obveznika. Slijedeći preporuke skupine stručnjaka na visokoj razini koju je predvodio g. Liikanen,[22] Komisija je stoga početkom 2014. predložila skup strukturnih mjera za te banke, uključujući zabranu bankama da trguju za vlastiti račun i odvajanje trgovanja od primanja depozita i ostalih poslovnih bankarskih djelatnosti gdje je potrebno za osiguranje rješivosti.[23] 3.4 Jačanje transparentnosti, odgovornosti i zaštite potrošača radi osiguranja integriteta tržišta i ponovne uspostave povjerenja potrošača Integritet tržišta podrazumijeva vjeru i povjerenje u financijski sustav, koji ovisi o transparentnim i pouzdanim tokovima informacija, etičkom i odgovornom ponašanju financijskih posrednika i poštenom i nediskriminirajućem postupanju prema potrošačima. Kriza je otkrila ozbiljne nedostatke i dalekosežni manjak tržišnog integriteta, također naglašene nedavnim skandalima i zlouporabama tržišta, uključujući manipulaciju referentnim vrijednostima kamatnih stopa (LIBOR i EURIBOR). Gospodarsku štetu teško je količinski procijeniti, ali vjerojatno je velika i veća je od milijardi eura kazni koje su banke morale platiti. Troškovi u pogledu smanjenog povjerenja i vjere u financijski sustav ne mogu se točno procijeniti, ali također su značajni. Komisija je stoga predložila skup mjera za povećanje transparentnosti financijskih tržišta. Cilj je programa financijske reforme vratiti povjerenje u financijski sustav i značajno povećati integritet tržišta. Reforme će koristiti svim korisnicima financijskih usluga, posebno potrošačima, i ulagačima. Revidiranom uredbom i direktivom o zlouporabi tržišta i direktivom o kaznenim sankcijama za zlouporabu tržišta (MAR/CSMAD)[24] uspostavit će se strožija pravila radi boljeg sprečavanja, otkrivanja i kažnjavanja zlouporabe tržišta. Prijedlogom Komisije za Uredbu o financijskim referentnim vrijednostima planira se povećati otpornost i pouzdanost referentnih vrijednosti i spriječiti njihova manipulacija.[25] Kombinacija mjera reformi donesena je ili predložena radi osiguranja da potrošači i privatni ulagači imaju učinkovit, pravovremen i nediskriminacijski pristup financijskim uslugama. Nadzorna i regulatorna tijela će osigurati da pružatelji financijskih usluga ne iskorištavaju informacijske asimetrije u kamatama svojih kupaca. Mjere posebno predviđaju uspostavljanje europskih standarda hipotekarnih zajmova;[26] bolje objavljivanje informacija i više standarde za financijske savjete i distribuciju;[27] povećanu zaštitu imovine privatnih ulagača;[28] veću transparentnost i usporedivost naknada za vođenje računa, uspostavljanje brzog i jednostavnog postupka zamjene bankovnog računa i pristupa osnovnim bankovnim računima.[29] Te će mjere povećati povjerenje kupaca u financijska tržišta i proizvode. Uredbama o agencijama za kreditni rejting (CRA)[30] povećava se neovisnost i integritet procesa određivanja kreditne sposobnosti i poboljšati opća kvaliteta rejtinga. Nadopunjujućim reformama revizije poboljšat će se kvaliteta obveznih revizija u EU-u i, u kombinaciji s reformama međunarodnih računovodstvenih standarda koji se primjenjuju u EU-u, pomoći izgradnji povjerenja u financijske sustave.[31] 3.5 Poboljšanje učinkovitosti financijskog sustava Cilj je programa reforme Financijske uredbe poboljšati učinkovitost funkcioniranja financijskog sustava putem rješavanja problema temeljnih tržišnih i regulatornih neuspjeha, Poboljšanim zahtjevima u vezi s objavljivanjem podataka i izvještavanja u različitim inicijativama reforme povećava se transparentnost i smanjuju asimetrija među informacijama u sustavu za sve sudionike na tržištu, supervizore i potrošače. Uspostavljanjem bankarske unije i jedinstvenih pravila pridonosi se učinkovitosti ravnopravnim tržišnim uvjetima i olakšavanju prekograničnih aktivnosti. Na sličan način, smanjenjem implicitnih subvencija za sustavno važne banke i predloženim ograničenjima aktivnosti velikih, složenih i međusobno povezanih banaka (tj. strukturna reforma) pridonijet će se smanjenju narušavanja tržišnog natjecanja, ispraviti povezano netočno određivanje rizika i posljedično unaprijediti funkcioniranje tržišta i dodjelu kapitala. Poboljšanim bonitetnim okvirom za banke i novim kapitalnim zahtjevima koji se temelje na riziku za ulagače u Solventnosti II, u kombinaciji s poboljšanim standardima upravljanja rizicima, potaknut će institucije na bolju internalizaciju rizika svojih aktivnosti i doprinijeti učinkovitijem određivanju cijena prilagođenom riziku. Odredbama o pristupu sadržanim u propisima MiFID II, EMIR i CSDR smanjit će se pristupne zapreke infrastrukturama financijskog tržišta i promicati tržišno natjecanje u cijelom lancu trgovanja vrijednosnim papirima. Revidiranom Uredbom CRA i reformama revizije na sličan će se način olakšati ulazak na tržište i povećati vidljivost novih sudionika na tržištu. Programom reforme Financijske uredbe stvara se ravnoteža između jačanja financijske stabilnosti i omogućivanja dovoljnog i održivog toka financiranja gospodarstva. Mjerama reforme posvećuje se posebna pozornost malim i srednjim poduzećima (MSP), s obzirom na njihove posebne teškoće u osiguravanju vanjskog financiranja i njihovu važnu ulogu u stvaranju radnih mjesta i poticanju održivog rasta. Financijski regulatorni okvir EU-a značajno je prilagođen tijekom zadnje tri godine.[32] Problemi s kojima se MSP-i suočavaju u pogledu pristupa financiranju promatrani su iz različitih kutova i uključuju mjere za olakšavanje pristupa tržištima kapitala radi izravnog prikupljanja kapitala,[33] čine davanje zajmova MSP-ima privlačnijim,[34] i uvode nove okvire[35] u područje investicijskih fondova. 4. Troškovi reformi Financijskom reformom uzrokovani su gospodarski troškovi za financijske posrednike jer se uvode troškovi prihvatljivosti i zahtijevaju prilagodbe načinu poslovanja. Ti su troškovi procijenjeni u procjenama učinka zakonodavnih inicijativa i o njima se detaljnije raspravlja u popratnom radnom dokumentu. Značajan dio tih troškova čine troškovi prilagodbe za vrijeme prijelaza. Općenito, očekuje se da će koristi povećane stabilnosti i integritet financijskog sustava više nego kompenzirati troškove. Troškovi za financijske posrednike neizbježni su i, u određenoj mjeri, znak učinkovitosti reformi. Na primjer, smanjenje implicitnih subvencija za određene velike, složene i međusobno povezane banke povećat će njihove troškove financiranja ali u isto vrijeme i smanjiti troškove poreznih obveznika. Na sličan način reformama se uvodi ponovno utvrđivanje rizika, što stvara troškove, ali ti troškovi odgovaraju koristima izbjegavanja prekomjernog preuzimanja rizika zbog prenisko određenog rizika na tržištu. Stoga troškove za financijske posrednike često kompenziraju šire gospodarske i socijalne prednosti. Proces prijelaza u stabilniji financijski sustav posebno je izazovan zbog njegovog potencijalnog utjecaja na gospodarstvo. Međutim, trenutačne teškoće na tržištu i gospodarstvu općenito ne mogu se pripisati regulatornim reformama (već njihovom nedostatku). One se u prvom redu odnose na probleme koji su se nakupili prije krize i na njihove posljedice, uključujući nestanak povjerenja u tržište i povezana smanjenja likvidnosti, slabe bankovne bilance, visoke razine privatnih i javnih dugova, niske kamatne stope, recesiju i slabe izglede za gospodarski rast. Kako bi se troškovi i potencijalna narušavanja tijekom prijelaza sveli na minimum, odobrena su razdoblja prilagodbe[36]. Nadalje, tamo gdje su predviđeni značajni nepovoljni učinci, pravila su prilagođena (npr. dugoročni paket jamstva u Solventnosti II[37]) ili su, u određenim okolnostima, odobrena izuzeća (npr. za mirovinske fondove i nefinancijska društva u EMIR-u). Tamo gdje su uvedena nova pravila, primijenjena su razdoblja promatranja (npr. u pogledu omjera poluge i regulacije likvidnosti banaka). Konačno, trajnim praćenjem i revizijom svih reformi osigurat će se ostvarenje njihovih predviđenih prednosti uz izbjegavanje neželjenih učinaka, uključujući one koji proizlaze iz interakcija među različitim reformama. 5. Zaključci Gledajući u cjelini, reformama koje je Komisija predložila za provedbu sveobuhvatnog programa regulacije financijskog sustava o kojem je postignut dogovor na razini skupine G20 i koji je utvrđen u Komunikacijama Komisije iz 2009., 2010. i 2012. rješavaju se regulatorni nedostaci i tržišni neuspjesi koji su otkriveni krizom. Našim se predloženim reformama ovlašćuje nadzorna tijela da nadziru tržišta koja su prije bila izvan njihova dosega te osigurava transparentnost nad svim aktivnostima, koje su prije bile poznate samo nekolicini upućenih osoba, svim sudionicima na tržištu. Predloženim reformama uspostavljaju se ambiciozni novi standardi za ograničavanje pretjeranog izlaganja rizicima i za povećanje otpornosti financijskih institucija. Ako se rizici ipak ostvare, teret se premješta s poreznih obveznika na one koji ostvaruju profit od aktivnosti koje su dovele do tih rizika. Predloženim reformama poboljšava se rad financijskih tržišta u interesu potrošača, malih i srednjih poduzetnika i općenito gospodarstva. Predloženim reformama stavlja se težak teret na sve aktere uključujući menadžere, vlasnike i javna tijela, kako bi se osiguralo da se financijske institucije i sudionici tržišta pridržavaju najviših standarda odgovornosti i integriteta. Gledajući u cjelini, našim predloženim reformama pridonijet će se smanjivanju vjerojatnosti pojave i utjecaja sličnih kriza u budućnosti. Financijski sustav već se mijenja i unapređuju se njegovi ključni aspekti. Očekuje se da će se to nastaviti s daljnjim provođenjem reformi. No situacija se mora pažljivo pratiti. Kako se gospodarska situacija mijenja, mijenjaju se i rizici i osjetljivosti financijskog sustava. Komisija će ostati oprezna i proaktivna, radit će na očuvanju opće reforme i baviti se novim rizicima i ranjivostima kako se budu pojavljivali. Dok će reformama biti uzrokovani određeni troškovi, mnogi od njih prijelazne su prirode. Iz gospodarske analize i dostupnih dokaza može se zaključiti da će ukupne očekivane koristi programa za uređenje financijskog sustava, kada se bude u potpunosti provodila, vjerojatno nadići očekivane troškove. Razdoblja prilagodbe i promatranja pomoći će smanjenju prijelaznih troškova. Mnogo je ostvareno u kratkom vremenu, ali proces reforme još nije potpuno dovršen. Suzakonodavci još trebaju donijeti neke važne reforme (npr. o strukturnoj reformi banaka, bankarstvu u sjeni, financijskim referentnim mjerilima). Komisija poziva Vijeće i Europski parlament da daju prioritet ovim prijedlozima. Rad u nekoliko preostalih područja još je u pripremi. Posebno, na europskoj i međunarodnoj razini u tijeku je rad na okviru rješavanja za ne-banke i za rješavanje pitanja u bankarstvu u sjeni. S većinom reformi koje su dogovorene, fokus se sada pomiče na učinkovitu provedbu i dosljednu primjenu novog regulatornog okvira. Za ocjenjivanje provedbe i općeg utjecaja i učinkovitosti reformi potrebno je trajno praćenje i revizija. Radni dokument službi Komisije „Gospodarski pregled programa za regulaciju financijskog sustavaˮ prvi je korak u tom procesu. Pri dovršenju provedbe reformi značajan izazov ostaje osiguranje regulatorne i nadzorne usklađenosti među svim glavnim financijskim centrima u cijelom svijetu. Komisija će nastaviti promicati međunarodno usklađen pristup u području financijske regulacije i očekuje da će njezini partneri učinkovito provesti svoje obveze. U budućnosti političku pozornost treba sve više usmjeravati na ostvarenje europske potrebe za dugoročnim financiranjem i razvojem diversificiranijeg financijskog sustava s većim udjelima izravnog financiranja tržišta kapitala i većom uključenosti institucionalnih ulagača i alternativnih izvora financiranja. Kao što je utvrđeno u Komunikaciji iz ožujka 2014. o dugoročnom financiranju, rješavanje ovih pitanja predstavlja prioritet za učvršćivanje konkurentnosti europskog gospodarstva i industrije.[38] [1] Izvješće skupine stručnjaka na visokoj razini o financijskom nadzoru u EU-u, 25. veljače 2009. [2] Komunikacija „Pokretanje oporavka Europe”, COM(2009) 114 završna verzija. [3] Komunikacija „Reguliranje financijskih usluga za održivi rast” [4] Komunikacija o „Planu prema bankarskoj unijiˮ, COM(2012) 510 završna verzija. [5] Revizija samo obuhvaća mjere Financijske uredbe a ne ostale važne reforme poduzete u ostalim područjima kao odgovor na krizu. [6] Vidi Pregled Europske komisije o stanju u državnim potporama za 2013. [7] Vidi Uredbe (EU) br. 1092/2010,1093/2010, 1094/2010 i 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010.; SL od 15. prosinca 2010., L 331, i Uredbu Vijeća (EU) 1096/2010 od 17. studenoga 2010.; SL L331/1 od 15.12.2010. [8] ESFS podliježe zasebnom izvješću. [9] Uredba Vijeća (EU) br. 1024/2013 od 15. listopada 2013. o dodjeli određenih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora kreditnih institucija. [10] COM(2013)520 [11] Direktiva 2009/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2009. o izmjeni Direktive 94/19/EZ o sustavima osiguranja depozita u odnosu na razine pokrića i odgode isplate [12] Direktiva 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o pristupanju djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru nad kreditnim institucijama i investicijskim društvima, izmjeni Direktive 2002/87/EZ te stavljanju izvan snage direktiva 2006/48/EZ i 2006/49/EZ i Uredba (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 [13] COM(2012) 280 [14] COM(2011) 656, COM(2011) 652 [15] Uredba (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o OTC izvedenicama, središnjoj drugoj ugovornoj strani i trgovinskom repozitoriju [16] COM(2012) 73 [17] Uredba br. 236/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2012. o kratkoj prodaji i određenim aspektima kreditnih izvedenica na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza [18] Vidi Komunikaciju o „Bankarstvu u sjeni – rješavanje pitanja novih izvora rizika u financijskom sektoruˮ, COM(2013) 614 završna verzija. [19] Direktiva 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. o upraviteljima alternativnih investicijskih fondova i o izmjeni Direktiva 2003/41/EZ i 2009/65/EZ te Uredbi (EZ) br. 1060/2009 i (EU) br. 1095/2010 [20] COM/2013/615 [21] Direktiva 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II) [22] Izvješće skupine stručnjaka na visokoj razini o reformiranju strukture bankarskog sektora EU-a (2012), listopad. [23] COM (2014) 43 [24] COM (2011) 651 i COM(2011) 654 [25] COM (2013) 641 [26] Direktiva 2014/17/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 4. veljače 2014. o ugovorima o potrošačkim kreditima koji se odnose na stambene nekretnine i o izmjeni direktiva 2008/48/EZ i 2013/36/EU i Uredbe (EU) br. 1093/2010 [27] Na primjer, COM(2012) 352. [28] Na primjer, COM(2012) 350. [29] COM(2013) 266 [30] Uredba (EU) br. 462/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1060/2009 o agencijama za kreditni rejting [31] COM(2011) 779 i COM(2011) 778 [32] Komunikacija o „Akcijskom planu za poboljšanje pristupa financiranju za MSP-eˮ, COM(2011) 870 završna verzija [33] Predloženi članak 35. MiFID-a [34] Članak 501. Uredbe (EU) 575/2013 (paket CRD IV) [35] Uredba (EU) br. 345/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2013. o o europskim fondovima poduzetničkog kapitala i Uredba (EU) br. 346/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2013. o europskim fondovima za socijalno poduzetništvo. Vidi također COM/2013/462. [36] Npr. za kapitalne i likvidnosne zahtjeve u paketu CRD IV. [37] Kako je izmijenjena u Omnibusu II. COM/2011/0008 završna verzija [38] COM(2014) 168 završna verzija