EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 28.11.2016. COM(2016) 856 final 2016/0365(COD) Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o okviru za oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana i o izmjeni uredbi (EU) br. 1095/2010, (EU) br. 648/2012 i (EU) 2015/2365 (Tekst značajan za EGP) {SWD(2016) 368 final}

{SWD(2016) 369 final}



OBRAZLOŽENJE 1.KONTEKST PRIJEDLOGA 1.1.Razlozi i ciljevi prijedloga Središnja druga ugovorna strana posreduje među sudionicima na financijskim tržištima kao kupac svakom prodavatelju i prodavatelj svakom kupcu za određene vrste ugovora. Središnje druge ugovorne strane bave se financijskim transakcijama u različitim kategorijama imovine kao što su dionice, izvedenice i repo ugovori. Usluge obično pružaju članovima sustava poravnanja (uglavnom bankama) koji imaju izravnu ugovornu vezu sa središnjim drugim ugovornim stranama i klijentima članova sustava poravnanja (na primjer mirovinski fondovi). Koncentracija transakcija i pozicija koje iz njih proizlaze u središnjim drugim ugovornim stranama omogućava netiranje tih pozicija, čime se znatno smanjuju ukupne izloženosti središnje druge ugovorne strane te članova sustava poravnanja i njihovih klijenata. U zamjenu za preuzimanje i netiranje njihovih pozicija središnja druga ugovorna strana prikuplja kolateral (u obliku „iznosa nadoknade” i doprinosa jamstvenim fondovima) od članova sustava poravnanja i njihovih klijenata za pokrivanje svojih obveza u slučaju da jedan od sudionika ne ispuni svoje obveze prema središnjoj drugoj ugovornoj strani. Na taj način središnje druge ugovorne strane upravljaju rizicima svojstvenim financijskim tržištima (npr. rizikom druge ugovorne strane, likvidnosnim i tržišnim rizikom) te poboljšavaju ukupnu stabilnost i otpornost financijskih tržišta. Tijekom tog procesa postaju ključni dionici financijskog sustava povezujući višestruke financijske sudionike i koncentrirajući znatne iznose svojih izloženosti različitim rizicima. Učinkovito upravljanje rizikom središnje druge ugovorne strane i strogi nadzor nadzornih tijela stoga su ključni za odgovarajuće pokrivanje takvih izloženosti. Razmjer i važnost središnjih drugih ugovornih strana u Europi i šire povećat će se provedbom poravnanja standardiziranih OTC izvedenica posredstvom središnjih drugih ugovornih strana na koje se obvezala skupina G20. Ta se obveza u EU-u provodi u skladu s Uredbom o OTC izvedenicama, središnjim drugim ugovornim stranama i trgovinskim repozitorijima („Uredba EMIR”). Tom se Uredbom utvrđuju i opsežni bonitetni zahtjevi za središnje druge ugovorne strane te zahtjevi povezani s poslovanjem i nadzorom središnjih drugih ugovornih strana. Iako se na središnje druge ugovorne strane u EU-u s obzirom na njihovu središnju ulogu u gospodarstvu i dodatne rizike koje preuzimaju primjenjuju visoki standardi, u EU-u ne postoje usklađena pravila za malo vjerojatne situacije u kojima ti standardi ne bi bili dostatni i u kojima bi se središnje druge ugovorne strane suočile s ozbiljnim poteškoćama, većima nego što su predviđene Uredbom EMIR, ili pak s potpunom propašću. U načelu bi društva koja propadaju trebala podlijegati postupku u slučaju insolventnosti. Međutim, prethodna kriza jasno je pokazala da propast važne financijske institucije koja je u velikoj mjeri povezana s ostalima na financijskom tržištu, može prouzročiti ključne probleme ostatku financijskog sustava i negativno utjecati na izglede rasta u općem gospodarstvu. To se događa zbog toga što zbog svoje insolventnosti institucija može naglo ograničiti pružanje ključnih funkcija gospodarstvu te potaknuti paniku na tržištu i širenje negativnih učinaka s obzirom na to da druge ugovorne strane i ulagatelji nisu sigurni u odnosu na svoju imovinu i obveze u dugotrajnim pravnim postupcima. Suočene s tom prijetnjom financijskoj stabilnosti, koju može prouzročiti na primjer nedostatak povjerenja u tržište te općim javnim interesom, države su često bile prisiljene spašavati propadajuće financijske institucije javnim novcem kako bi to spriječile. Oporavak i sanacija sastoje se od mjera čiji je cilj zaštititi financijsku stabilnost, osigurati nastavak obavljanja ključnih funkcija i zaštititi porezne obveznike u slučaju poteškoća ili propasti institucije koja ima financijske poteškoće, a u kojem postupak u slučaju insolventnosti ne bi bio dovoljan da ostvari te ciljeve. Takve su mjere osmišljene tako da zaštite vitalne ključne funkcije bez izlaganja poreznih obveznika gubicima, kako bi se očuvala sposobnost financijskog sustava za financiranje gospodarskog rasta i izbjegli socioekonomski troškovi financijskog sloma. Mjere oporavka i sanacije posebno su važne u slučajevima kada je financijska institucija „sistemska”, pri čemu bi zbog npr., njezine veličine, tržišne važnosti i međusobne povezanosti, poteškoće ili nekontrolirana propast mogli ugroziti normalno funkcioniranje financijskog sustava, što bi zauzvrat nepovoljno utjecalo na realno gospodarstvo. Središnje druge ugovorne strane već su dobro uređene, imaju učinkovite resurse za rješavanje financijskih poteškoća u skladu s Uredbom EMIR i nisu doživjele znatne financijske poteškoće ili propasti u prošlosti, ali izazov koji nameće njihova sve veća važnost u obradi sve većih količina novih vrsta rizika općenito prepoznaju vlade, nadležna tijela i ostali sudionici na tržištu. S obzirom na njihovu središnju i sve veću ulogu na financijskim tržištima, sve središnje druge ugovorne strane u EU-u smatraju se sistemskima. Mjere oporavka jesu mjere koje financijska institucija sama provodi kako bi ponovno uspostavila dugoročnu održivost. Osiguranje pravih uvjeta za uspješne mjere oporavka ključan je cilj politike središnjih drugih ugovornih strana s obzirom na činjenicu da se njihova propast smatra potencijalno razornom za opći financijski sustav. Međutim, nadležna tijela koja djeluju u javnom interesu trebala bi imati ovlast i za sanaciju središnje druge ugovorne strane ako te mjere ne budu uspješne ili ako bi mogle nanijeti štetu financijskoj stabilnosti. Mjere sanacije sastoje se od izvanrednih mjera koje bi nadležna tijela mogla provesti kako bi brzo restrukturirala središnje druge ugovorne strane i osigurala nastavak obavljanja njihovih funkcija koje su ključne za gospodarstvo te time smanjila štetu u financijskom sustavu i općem gospodarstvu, provođenjem postupka u slučaju insolventnosti nad preostalim dijelovima središnje druge ugovorne strane, čime bi se osigurala tržišna učinkovitost. Tijekom postupka troškovi i gubitci nameću se u najvećoj mogućoj mjeri vlasnicima i vjerovnicima središnjih drugih ugovornih strana, a ne poreznom obvezniku, u skladu s time kako bi se prema njima postupalo u slučaju da je nad središnjom drugom ugovornom stranom proveden postupak u slučaju insolventnosti te uz potpuno poštovanje Povelje o temeljnim pravima, odgovarajuće sudske prakse Suda Europske unije i Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava. Cilj sanacije nije sprečavanje propasti neuspješnih institucija; već održavanje ključnih funkcija institucije, istodobno omogućujući da njezini preostali dijelovi budu likvidirani na propisan način. Analize potrebe da se pronađu odgovori za mogući oporavak i sanaciju drugih financijskih društava osim banaka i središnjih drugih ugovornih strana nisu napredovale jednakim tempom. Razlog tomu uglavnom su lekcije naučene tijekom financijske krize, tijekom koje se nije pokazala jednako hitna potreba za takvim mjerama. Međutim, uzimajući u obzir razvoj gospodarskog i financijskog rizika u dotičnim sektorima, takve mjere mogle bi biti potrebne u budućnosti. Nadalje, specifične i opsežnije međunarodne aktivnosti u pogledu društava za osiguranje na razini skupine G20 u relativno su ranim fazama preporuka i samo je nekoliko jurisdikcija u praksi uvelo regulatornu reformu u tom području. U EU-u su dosad tri države članice uvele zakonodavstvo o oporavku i sanaciji društava za osiguranje ili su u procesu njegova uvođenja. EIOPA se bavi temeljitim, komparativnim i opsežnim preispitivanjem nacionalnih praksi oporavka i sanacije te trendova u tom području, a izvješće o toj temi objavit će se u prvoj polovini 2017. Na temelju tog izvješća Komisija će razmotriti odgovarajuće daljnje korake, u bliskom savjetovanju s Europskim parlamentom, Vijećem i ostalim dionicima. 1.2.Dosljednost s postojećim odredbama u određenom području politike Opsežan EU-ov okvir oporavka i sanacije već je donesen za banke i investicijska društva. Predloženim okvirom za središnje druge ugovorne strane ne udvostručuju se taj sustav ni zahtjevi iż Uredbe EMIR, već ih se upotpunjuje. Predmetnim okvirom utvrđuju se odredbe usporedive s onima iz okvira koji se primjenjuje na banke i investicijska društva radi olakšavanja urednog oporavka i sanacije, ali ih se prilagođava specifičnim značajkama poslovnih modela središnjih drugih ugovornih strana te rizicima kojima se izlažu, uključujući određivanjem načina raspodjele gubitaka u scenarijima u kojima se iscrpe postojeća unaprijed financirana sredstva u skladu s Uredbom EMIR. Uz to, na međunarodnoj su razini čelnici država skupine G20 odobrili pristup koji je razvio Odbor za financijsku stabilnost (FSB) kako bi se opsežnim i prikladnim instrumentima oporavka i sanacije riješili rizici koje može imati propast bilo koje financijske institucije svjetske sistemske važnosti (banka, infrastruktura financijskih tržišta, društva za osiguranja itd.), a koji bi mogli utjecati na financijski sustav. Nadalje, Odbor za platne tržišne infrastrukture i Međunarodna organizacija nadzornih tijela za vrijednosne papire izradili su smjernice o planovima za oporavak infrastruktura financijskih tržišta, uključujući središnje druge ugovorne strane, a FSB je izdao daljnje smjernice o primjeni Ključnih svojstava djelotvornih sanacijskih režima za infrastrukture financijskih tržišta poput središnjih drugih ugovornih strana te za osiguravatelje. Sredinom 2016. navedene organizacije dodatno su se savjetovale o ključnim dijelovima tih smjernica, uključujući o pitanjima poput odabira trenutka uključivanja središnje druge ugovorne strane u sanaciju s obzirom na potencijalnu opasnost za održivost i financijsku stabilnost te pitanjima odabira ovlasti i instrumenata sanacijskog tijela radi osiguravanja nastavka obavljanja ključnih funkcija, smanjivanja širenja zaraze i raspodjele troškova i gubitaka na najučinkovitiji mogući način. Konačno, u prosincu 2013. Europski parlament donio je izvješće na vlastitu inicijativu u kojem Komisiju poziva da predloži odgovarajuće mjere EU-a kojima bi se osiguralo smanjivanje učinaka potencijalne propasti ključnih financijskih institucija, posebno središnjih drugih ugovornih strana. 1.3.Dosljednost u odnosu na druge politike Unije U Programu rada Komisije za 2015. predviđen je prijedlog izrade europskog okvira za oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana, a plan inicijative objavljen je u travnju 2015.. Kako bi se u obzir uzela daljnja usklađivanja relevantnih međunarodnih smjernica spomenutih u prethodnom odjeljku, inicijativa je prenesena u program rada za 2016. Inicijativa predstavlja dio napora Komisije da ukloni prijetnje neometanom funkcioniranju financijskog sustava i poreznim obveznicima te da financijska tržišta mogu i dalje imati ulogu u pridonošenju održivom, dugoročnom rastu kako bi se dodatno produbilo unutarnje tržište u interesu potrošača i poduzeća. 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST 2.1.Pravna osnova

Pravnu osnovu ovog prijedloga čini članak 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), kojim se omogućuje donošenje mjera za usklađivanje nacionalnih odredbi u cilju uspostave i funkcioniranja unutarnjeg tržišta. Prijedlogom se usklađuju nacionalni zakoni o oporavku i sanaciji središnjih drugih ugovornih strana u mjeri u kojoj je to potrebno kako bi se osiguralo da se na središnje druge ugovorne strane primjenjuju slični instrumenti i postupci za rješavanje mogućih poteškoća ili propasti. Trenutačno središnje druge ugovorne strane koje imaju odobrenje za rad mogu pružati usluga diljem EU-a, no regulatorno okruženje za upravljanje potencijalnim krizama koje premašuju zahtjeve u skladu s Uredbom EMIR fragmentirano je. Neke države članice propisale su zahtjeve za središnje druge ugovorne strane da pripreme planove hitnih mjera u slučaju poteškoća ili obuhvate središnje druge ugovorne strane u okviru opsežnijih sustava sanacije za financijski sektor izrađenih ponajprije za banke. Nijedna država članica dosad nije razvila potpun nacionalni sustav za oporavak i sanaciju središnje druge ugovorne strane, a koji je u cijelosti usklađen s načelima FSB-a koje je odobrila skupina G20, uključujući u pogledu potrebe za učinkovitom koordinacijom i nadzorom nad prekograničnim prelijevanjem. Bez donošenja okvira na razini EU-a države članice vjerojatno neće moći razviti opsežne i odgovarajuće sustave. Različiti pristupi kojima bi središnje druge ugovorne strane i nadležna tijela smanjivali ili rješavali poteškoće ili propast središnjih drugih ugovornih strana ne bi bili sasvim usklađeno planirani te bi mogli biti nedosljedno primijenjeni. To bi moglo izazvati smetnje obavljanju ključnih funkcija za prekogranične članove sustava poravnanja i klijente te opću financijsku nestabilnost. Stoga je potrebno djelovanje na razini EU-a kako bi se nadležna tijela država članica prikladno opremila instrumentima i ovlastima, a koji bi se proveli na žuran, usklađen i jednak način diljem Unije. Djelovanje na razini EU-a zajamčeno je i za središnje druge ugovorne strane s manjim izravnim prekograničnim vezama, ali u odnosu na koje bi usklađivanje ublažilo moguće zabrinutosti u pogledu podjednakih uvjeta i konkurentnosti koje proizlaze iz očekivanog i stvarnog postupanja u slučaju propasti središnje druge ugovorne strane. Na primjer, nacionalni sustavi s različitim stupnjevima moguće državne intervencije javnim sredstvima rezultirali bi nejednakim tržišnim uvjetima u korist središnjih drugih ugovornih strana sa sjedištem u državama članicama u kojima je potpora vjerojatnija. Iskustvo s propasti banaka u različitim državama članicama upućuje na to da problemi u sistemskim financijskim institucijama mogu fragmentirati jedinstveno tržište na nacionalne ekonomske zone. Percepcije tržišta i pristranosti u korist subjekata koji se nalaze u jurisdikcijama u kojima postoji relativno veća vjerojatnost potpore države mogu prouzročiti poremećaj konkurentnosti i proizvoljno utjecati na troškove poslovanja koja ovise o njihovu geografskom položaju te opaženu sklonost ili potrebu države članice za preventivnim odvajanjem imovine, likvidnosti ili kapitala radi smanjivanja prekograničnih izloženosti. Rizik takvog tipa fragmentacije jedinstvenog tržišta u slučaju središnjih drugih ugovornih strana manje je neposredan, a različite percepcije i nesigurnost povezane sa sposobnošću država članica da preuzmu kontrolu nad propalom središnjom drugom ugovornom stranom i učinkovito riješe problem mogle bi ugroziti povjerenje sudionika na tržištu te cjelovitost funkcioniranja jedinstvenog tržišta. Zaista, nesigurnost u odnosu na način upravljanja propašću ključnih tržišnih infrastruktura bez zajedničkih pravila EU-a jedan je od razloga zaostajanja integracije europskih tržišta kapitala. Usklađivanjem zahtjeva za središnje druge ugovorne strane poboljšali bi se jednaki uvjeti za gospodarske subjekte i pomoglo bi se potaknuti integraciju unutarnjeg tržišta. Osiguravanjem da sva predmetna nadležna tijela država članica imaju jednake minimalne instrumente potrebne za uredan oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana i olakšavanjem suradnje između nadležnih tijela kako bi se ublažili učinci prekograničnog prelijevanja pri rješavanju poteškoća ili neuspjeha, usklađenim okvirom unaprijedila bi se i financijska stabilnost na unutarnjem tržištu i spriječilo da države članice budu primorane djelovati same i neusklađeno u odnosu na subjekte koji imaju poslovni nastan u njihovoj jurisdikciji. Članak 114. UFEU-a stoga je prikladna pravna osnova. 2.2.Supsidijarnost Na temelju načela supsidijarnosti iz članka 5. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji, u područjima koja nisu u njezinoj isključivoj nadležnosti Unija djeluje samo ako i u mjeri u kojoj ciljeve predloženog djelovanja države članice ne mogu dostatno ostvariti na središnjoj, regionalnoj ili lokalnoj razini, već se zbog opsega ili učinka predloženog djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije. Financijska tržišta EU-a otvorena su i integrirana. Središnje druge ugovorne strane mogu djelovati prekogranično u okviru tržišta i proizvodnih linija koje nude. U tom procesu povezuju višestruke prekogranične financijske dionike, druge ugovorne strane i klijente na jedinstvenom tržištu. Uslijed te unaprijeđene i višeslojne prekogranične integracije financijskog sektora, potreban je okvir EU-a za oporavak i sanaciju koji odražava razinu integracije poslovanja. Sadašnji instrumenti za postupanje sa središnjim drugim ugovornim stranama koje se suočavaju s krizom ograničeni su na interne aranžmane središnjih drugih ugovornih strana ili su, ako su izrađeni, uspostavljeni na nacionalnoj razini. To znači da postoje potencijalno različiti pristupi kojima središnje druge ugovorne strane i nadležna tijela smanjuju ili rješavaju probleme unutar središnje druge ugovorne strane koja se suočava s financijskim poteškoćama ili je na rubu propasti, a što bi u konačnici moglo dovesti do poremećaja ključnih funkcija za gospodarstvo, fragmentacije unutarnjeg tržišta i opće financijske nestabilnosti. Propast središnje druge ugovorne strane koja posluje izvan nacionalnih granica, što je situacija u većini slučajeva, vjerojatno će u različitoj mjeri utjecati na stabilnost financijskih tržišta u državama članicama u kojima posluje. Jedino djelovanjem EU-a može se osigurati da središnje druge ugovorne strane i njihovi članovi sustava poravnanja (koji se mogu nalaziti u različitim državama članicama u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu) podliježu prikladnoj i učinkovitoj intervenciji kako bi se smanjila ili riješila krizna situacija na koordiniran i usklađen način. Stoga je, da bi se ti ciljevi osigurali na razini Unije i država članica, prikladno da Unija izradi potreban zakonodavni okvir. 2.3.Proporcionalnost U skladu s načelom proporcionalnosti sadržaj i oblik djelovanja Unije ne bi trebao prijeći ono što je potrebno za ostvarivanje ciljeva Ugovora. U načelu bi propala središnja druga ugovorna strana trebala podlijegati postupku u slučaju insolventnosti poput svakog drugog društva. Međutim, središnje druge ugovorne strane jesu središnje financijske infrastrukture koje su međusobno povezane s mnoštvom financijskih dionika, u čije ime centraliziraju rizik. Ako bi se tim dionicima onemogućio pristup ključnim uslugama središnje druge ugovorne strane, time bi se mogle izazvati ozbiljne posljedice za financijsku stabilnost i opće gospodarstvo. Da bi se to ublažilo, opravdano je tražiti prikladne planove hitnih mjera za uredan oporavak i sanaciju te prema potrebi nadležnim tijelima dati ovlasti za brzo restrukturiranje njihova poslovanja. Budući da sistemsku važnost propasti središnje druge ugovorne strane nije moguće sa sigurnošću unaprijed odrediti, predloženi okvir trebao bi se primjenjivati na sve središnje druge ugovorne strane, bez obzira na njihovu veličinu i složenost. Većina središnjih drugih ugovornih strana koje imaju poslovni nastan u EU-u usluge pruža članovima sustava poravnanja i klijentima diljem EU-a, a neke i izvan EU-a te bi njihove financijske poteškoće ili propast mogle imati posljedice na svjetskoj razini. Planove oporavka i sanacije stoga je potrebno prilagoditi u odnosu na specifičan profil rizičnosti svake središnje druge ugovorne strane. Bilo kakva izvanredna djelovanja nadležnog tijela u svrhu održavanja financijske stabilnosti i zaštite poreznih obveznika uvijek bi morala biti u potpunosti opravdana i proporcionalna, ne bi smjela prelaziti okvire onog što je potrebno za ostvarivanje ciljeva te bi trebala biti u skladu s Poveljom o temeljnim pravima kako ih tumači Sud Europske unije, a u pogledu bilo kakvih ograničenja vlasničkih prava koja ovlasti mogu podrazumijevati. Konačno, ta bi djelovanja bila provedena tako da se osigura da pogođeni dionici nisu u nepovoljnijem položaju nego što bi bili da središnja druga ugovorna strana nije bila sanirana već da su umjesto toga podlijegali daljnjim mogućim mjerama u skladu s pravilima poslovanja središnje druge ugovorne strane u pogledu raspodjele gubitaka ili proglašenja insolventnosti. 2.4.Odabir instrumenta U skladu s člankom 114. UFEU-a dopušteno je donošenje akata u obliku uredbi ili direktiva. Donošenje uredbe zadržano je ovdje zbog sljedećih razloga. Ponajprije, uredbom bi se najbolje upotpunio i nadogradio pristup uspostavljen Uredbom EMIR kojom se utvrđuju zahtjevi za središnje druge ugovorne strane u području propisa o bonitetnom nadzoru. Novi zahtjevi za središnje druge ugovorne strane da uspostave opsežne aranžmane oporavka nadograđuju se na ciljeve i odredbe Uredbe EMIR kako bi se zajamčila otpornost središnjih drugih ugovornih strana. Utvrđivanje navedenih zahtjeva u drugom pravnom obliku (točnije u obliku direktive) bilo bi nedosljedno, te bi države članice morale donijeti propise za određeni dio područja na koja se inače izravno primjenjuje pravo EU-a. Odredbe za nadležna tijela da imaju ciljane ovlasti i mehanizme za izvršavanje, prema potrebi, učinkovite i uredne sanacije u svrhu održavanja financijske stabilnosti u slučaju da zahtjevi u skladu s Uredbom EMIR i aranžmani za oporavak budu neuspješni, više se ne odnose na nastavak otpornosti trajnosti poslovanja središnjih drugih ugovornih strana, ali uključuju osiguravanje održivosti njihovih ključnih funkcija na način kojim bi izvršavanje tih funkcija (u istom pravnom subjektu ili drugom obliku) nastavljalo ispunjavati zahtjeve i ciljeve uspostavljene Uredbom EMIR. U skladu s time odredbe koje se odnose na postizanje navedenih ciljeva trebale bi imati jednaki pravni oblik kao Uredba EMIR. Nadalje, uredbom bi se najbolje osigurao zajednički pristup i jedinstven pravilnik za nadležna tijela i izbjegle bi se razlike između nacionalnih pravila te moguće pravne nejasnoće koje se osobito mogu pojaviti u prekograničnom kontekstu, kako je prethodno navedeno. Donošenjem uredbe olakšala bi se i međunarodna suradnja, ako je primjenjivo, i olakšalo bi se poslovanje s EU-om i unutar EU-a jer bi sustav u EU-u bio jedinstven. Štoviše, s obzirom na to da bi učinak propasti središnje druge ugovorne strane u EU-u mogao imati posljedice na financijski sustav svih država članica EU-a, takvim jedinstvenim okvirom smanjile bi se sve štetne nejasnoće o uvjetima u kojima bi u različitim državama članicama predmetna nadležna tijela središnjih drugih ugovornih strana rješavala propast i pomogla vratiti povjerenje u tržišta u stresnim uvjetima. Nadalje, zbog njihovih poslovnih modela vjerojatnost propasti središnje druge ugovorne strane općenito se smatra mnogo manjom nego kad je riječ o bankama. Za razliku od banaka različitih veličina i profila rizičnosti, do čije propasti može doći u različitim scenarijima i u različitim razmjerima koji posljedično mogu dovesti do potrebe za raznolikijim izborom instrumenata sanacije (i odstupanja), propast središnje druge ugovorne strane vjerojatnije će se dogoditi zbog unaprijed poznatih razloga (neispunjavanje obveza članova sustava poravnanja ili ozbiljni operativni neuspjesi), što se može rješavati različitijim skupom instrumenata. Stoga ova ograničenija primjenjivost i potreba za pružanjem različitih mogućnosti podrazumijevaju da je ciljeve moguće bolje ostvariti donošenjem uredbe, premda je potrebna određena fleksibilnost kako bi nadležna tijela mogla odgovoriti na okolnosti pojedinog slučaja. Konačno, u usporedbi s bankama EU-a, središnje druge ugovorne strane predstavljaju znatno manji broj subjekata, a korporativne strukture središnjih drugih ugovornih strana i način na koji pružaju prekogranične usluge razlikuju se od usluga prekograničnih bankarskih grupa. U potonjem slučaju društva kćeri i podružnice često se osnivaju u različitim jurisdikcijama kako bi pružali usluge klijentima, stjecali imovinu, pribavili sredstva itd., čime se opravdava viši stupanj osjetljivosti na lokalne zakone u provedbi sanacijskih odluka. U slučaju središnjih drugih ugovornih strana pružanje usluga odvija se na manje raspršen način, centralno iz jedne jurisdikcije u druge bez posredovanja društava kćeri ili podružnica. To ide u prilog donošenju uredbe kako bi se osigurala jedinstvena primjena odluka diljem jurisdikcija. 3.REZULTATI SAVJETOVANJA SA ZAINTERESIRANIM STRANAMA I PROCJENE UČINAKA 3.1.Savjetovanje s dionicima Javno savjetovanje o mogućem okviru za oporavak i sanaciju nebankarskih institucija provedeno je od 5. listopada do 28. prosinca 2012. Postavljena su pitanja o potrebi aranžmana u vezi s oporavkom i sanacijom uglavnom u odnosu na središnje druge ugovorne strane, središnje depozitorije vrijednosnih papira i društva za osiguranje. Zaprimljeno je 67 odgovora.

Općenito govoreći, savjetovanjem se pokazalo da je prioritet izrada okvira za oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana diljem EU-a. Provedba zahtjeva skupine G20 za središnjim poravnanjem standardiziranih OTC izvedenica prepoznata je kao obvezujući argument za djelovanje. Ispitanici su se općenito složili da je, poput Direktive BRRD za banke, okvirom za središnje druge ugovorne strane potrebno osigurati nastavak njihovih ključnih funkcija, umanjiti izloženost poreznih obveznika gubitcima nakon njihove propasti i poboljšati pravnu sigurnost za članove sustava poravnanja i klijente. Gotovo svi dionici složili su se da bi prioritet trebao biti nastavak ključnih djelatnosti središnjih drugih ugovornih strana radi očuvanja financijske stabilnosti. Mnogi su smatrali da je ključno osigurati vjerodostojnost i otpornost aranžmana u vezi s oporavkom i sanacijom središnjih drugih ugovornih strana, ali da to ne smije dodatno opteretiti članove ili sudionike u pokrivanju potencijalnih znatnih obveza koje ne ispunjavaju veći članovi sustava poravnanja ili, još manje, grešaka središnjih drugih ugovornih strana pri upravljanju unutarnjim rizikom. Dionici su općenito napomenuli da to iziskuje prilagodbu instrumenata Direktive BRRD specifičnostima poslovnih modela središnjih drugih ugovornih strana. 3.2.Prikupljanje i primjena stručnih znanja Osim u savjetovanju s dionicima, Komisija je sudjelovala u raspravama i razmjeni stavova o izvješćima CPMI/IOSCO kojima se pružaju smjernice o oporavku infrastruktura financijskoga tržišta. Komisija je sudjelovala i u radu koji se odnosi na sanaciju ostalih nebankarskih financijskih institucija koju je proveo FSB, uključujući najnovije rasprave o usavršavanju dijelova smjernica kako bi se nadležnim tijelima pomoglo u planiranju učinkovitih strategija sanacije. S njihove strane, u razradi izvješća koja predlažu smjernice o (zasebno) oporavku i sanaciji, i CPMI/IOSCO i FSB od zainteresiranih strana tražili su komentare o dokumentima nacrta smjernica i objavili zaprimljene odgovore. Općenito govoreći, ta savjetovanja na međunarodnoj razini o infrastrukturama financijskih tržišta potvrđuju stavove iznesene u okviru savjetovanja Komisije i pružaju korisne dodatne povratne informacije o relativnoj koristi nekih predloženih mogućnosti i instrumenata sanacije. Službe Komisije održale su i četiri sastanka sa stručnjacima država članica kako bi raspravljale o međunarodnom radu FSB-a i CPMI-IOSCO-a, o spornim političkim odlukama te cilju i prirodi prijedloga. Stručnjaci država članica općenito su se složili sa smjerom politike koji je predložila Komisija, a koji se temelji na međunarodnim smjernicama i nadograđuje se na Uredbu EMIR i Direktivu BRRD, ako je primjenjivo. 3.3.Procjena učinka Komisija je provela procjenu učinka odgovarajućih političkih alternativa. Mogućnosti politike procijenjene su u odnosu na ključne ciljeve očuvanja financijske stabilnosti i povjerenja u središnje druge ugovorne strane, smanjenje gubitaka za društvo u cjelini te osobito za porezne obveznike te ojačavanje jedinstvenog tržišta za usluge koje pružaju središnje druge ugovorne strane, uz održavanje jednakih konkurentskih uvjeta. Procjenu učinka odobrio je Odbor za procjenu učinka (IAB) 6. svibnja 2015. Odbor za procjenu učinka donio je niz preporuka za poboljšanja. Uzimajući u obzir te preporuke, procjena učinka dodatno je poboljšana. Posebno su dodatno potkrijepljeni opravdanje potrebe za djelovanjem na razini EU-a te identifikacija i procjena mogućnosti. Provjerene su procijenjene mogućnosti i postignuti zaključci u odnosu na najnovije smjernice trenutačnog rada na međunarodnoj razini, a koje Komisija pomno prati. Zakonodavni prijedlog u potpunosti je u skladu s najnovijim političkim raspravama i orijentacijom FSB-a i skupine G20. U pogledu potrebe za djelovanjem na razini EU-a, u procjeni učinka zaključeno je da je djelovanje EU-a potrebno s obzirom na prekograničnu prirodu poslovanja središnjih drugih ugovornih strana, koje povezuje višestruke financijske dionike, druge ugovorne strane i klijente diljem jedinstvenog tržišta. Instrumenti koji su trenutačno dostupni nadležnim tijelima država članica nisu prikladni za rješavanje problema središnjih drugih ugovornih strana suočenih sa znatnim poteškoćama, a koje bi mogle ugroziti njihovu održivost. Različiti pristupi država članica smanjivanju ili rješavanju mogućih ozbiljnih problema središnjih drugih ugovornih strana mogu dovesti do poremećaja ključnih funkcija gospodarstva te do opće financijske nestabilnosti. Djelovanje na razini EU-a nužno je da bi se nadležna tijela država članica prikladno opremila instrumentima i ovlastima, koji bi bili izvršivi u cijeloj Uniji, a u svrhu postupanja u slučaju propasti središnjih drugih ugovornih strana koje se nalaze u njihovim jurisdikcijama te u svrhu osiguravanja učinkovite komunikacije među svim relevantnim tijelima, neovisno o tome nalaze li se u istoj državi članici ili u različitim državama članicama. Odgovarajućim planiranjem oporavka i sanacije trebalo bi se osigurati da troškove ne snose porezni obveznici, već sudionici na tržištu povezani sa središnjom drugom ugovornom stranom (vjerovnici, članovi sustava poravnanja, njihovi klijenti) na proporcionalan i nediskriminirajući način. U pogledu pitanja na koji je način sanaciju središnjih drugih ugovornih strana moguće osigurati pravodobno i strogo, u sklopu procjene učinka ispitane su mogućnosti povezane s mogućim uvjetima u odnosu na trenutak početka sanacije te mogućnosti povezane s instrumentima sanacije i ovlastima koje bi nadležna tijela trebala imati. U procjeni je učinka zaključeno da bi preskriptivni uvjeti za pokretanje sanacije, npr. kršenje specifičnih zahtjeva, pridonijeli transparentnosti okvira sanacije prethodnim razjašnjavanjem svim dionicima kada bi se mogla ukazati potreba za javnom intervencijom. Preskriptivni uvjeti za pokretanje sanacije ipak ne bi bili prikladni jer bi bilo teško odrediti jednostavne ili složene indikatore koji jasno predviđaju buduće događaje koji ugrožavaju financijsku stabilnost. Preskriptivni uvjeti za pokretanje sanacije jednako bi tako mogli ostaviti previše mjesta „izigravanju sustava”, to jest odabrati mjere povezane s uvjetima koje bi ugrozile ispravnost uvjeta; štoviše, središnje druge ugovorne strane mogle bi propasti na način koji ne odgovara specifičnim propisanim uvjetima i stoga sanacija ne bi bila prikladna kao mogućnost postizanja pravilnog restrukturiranja ili likvidacije. Fleksibilniji uvjeti, na temelju kojih se odluka o pokretanju sanacije prepušta nadležnim tijelima, izbjegavaju te probleme i nadležnim tijelima pružaju ovlasti za brzo i odlučno djelovanje radi sanacije svake sistemski važne središnje druge ugovorne strane kojoj prijeti propast prije nego što postane insolventna. U procjeni je učinka zaključeno da su fleksibilniji pokretači poželjna mogućnost; međutim, istaknuto je da je ključno osigurati da će nadležna tijela upotrebljavati instrumente za sanaciju samo ako je središnja druga ugovorna strana blizu propasti i ako ne postoje mjere kojima bi se mogle oporaviti njezina održivost i financijska stabilnost, i što je najvažnije, da bi bilo u javnom interesu da se provede sanacija središnje druge ugovorne strane umjesto redovnih postupaka likvidacije ili postupaka u slučaju insolventnosti. U pogledu instrumenata i ovlasti sanacije, u procjeni učinka zaključeno je da bi sanacijska tijela trebala imati usklađena sredstva za sanaciju, koja nisu iscrpna i preskriptivna, a koja nadležnim tijelima omogućuju potrebnu diskreciju kako bi u obzir mogla uzeti okolnosti moguće krize. Ostvarivi načini za moguću sanaciju subjekta u različitim scenarijima bili bi izneseni u neobvezujućim planovima sanacije. Alternativna mogućnost opremanja nadležnih tijela opsežnim, iscrpnim instrumentima i određivanje redoslijeda kojim bi se instrumenti trebali upotrebljavati odbijena je jer bi to moglo ugroziti učinkovitost sanacije ograničavanjem sposobnosti nadležnih tijela da na prilagodljiv način odgovaraju na određene okolnosti u slučaju krize. Smatralo se da nije vjerojatno da će se razviti savršeno usklađeni sanacijski instrumenti i hijerarhija njihove upotrebe za rješavanje svih mogućih kriznih scenarija čime bi se ugrozila prikladnost predviđenih mjera za rješavanje konkretnih problema. U pogledu posebnih instrumenata, u procjeni učinka utvrđeno je da bi se troškovi koje snose porezni obveznici smanjili te da bi se ostvarila ex ante tržišna disciplina kad bi instrumenti utvrđeni u međunarodnim smjernicama bili dostupni za oporavak i sanaciju. Instrumentima bi se omogućila i raspodjela gubitaka među svim dionicima središnje druge ugovorne strane koja sudionicima na tržištu na najpravedniji mogući način unaprijed pruža sigurnost. Različite mogućnosti mogle bi različito utjecati na sudionike na tržištu, ali ključni cilj sanacije jest da sudionici na tržištu nisu u nepovoljnijem položaju nego što bi bili da nije provedena sanacija središnje druge ugovorne strane već da su umjesto toga podlijegali daljnjim mogućim mjerama u skladu s pravilima poslovanja središnje druge ugovorne strane ili da je središnja druga ugovorna strana postala insolventna. Neki drugi instrumenti, kao što su zahtjevi da središnje druge ugovorne strane i članova sustava poravnanja nadopune dodatna unaprijed financirana sredstva radi pokrića gubitaka i nadopune sredstava, nisu uzeti u obzir za učinkovito poboljšanje tržišne discipline ili se smatraju neproporcionalno skupima u pogledu slabe vjerojatnosti upotrebe. Općenito gledano, smatralo se da prioritetne mogućnosti mogu pozitivno pridonijeti održavanju financijske stabilnosti i povjerenja u opći financijski sustav bez nametanja pretjeranih ili neumjerenih troškova koji bi uvelike otežali opći gospodarski rast. 3.4.Temeljna prava Kao i Direktiva o BBRD-u, okvir za središnje druge ugovorne strane u potpunosti je usklađen s Poveljom o temeljnim pravima. Budući da mjere sanacije mogu dovesti do promjena u imovini i pravima vlasnika središnjih drugih ugovornih strana i sudionika u sustavu poravnanja, u skladu s člankom 52. dopuštena su određena ograničenja prava i sloboda. Kao što je predviđeno Poveljom, takva ograničenja ostvarivanja tih prava i sloboda utvrđena su Uredbom, poštuju bit tih prava i sloboda i primjenjuju se samo kad je to zaista potrebno kako bi se postigli ciljevi od općeg interesa koje Unija priznaje. Sud Europske unije priznao je zaštitu financijske stabilnosti kao opći interes te opravdava ograničenja temeljnih prava i sloboda u skladu s Ugovorom pod uvjetom da su proporcionalna i prikladna za postizanje ciljeva koji se nastoje postići. Pogođeni dionici mogu podnijeti žalbu na određene elemente odluka o sanaciji koji utječu na njih te imaju pravo na naknadu u slučaju da su u nepovoljnijem položaju nego što bi bili da središnja druga ugovorna strana nije sanirana već da su podlijegali daljnjim mogućim mjerama u skladu s pravilima poslovanja središnje druge ugovorne strane o raspodjeli gubitaka ili da je središnja druga ugovorna strana postala insolventna. 3.5.UTJECAJ NA PRORAČUN Navedene mogućnosti politike neće utjecati na proračun Unije. Ovim prijedlogom od ESMA-e bi se tražilo i. da izradi pet tehničkih standarda i dvije smjernice, ii. da sudjeluje u sanacijskim kolegijima (s EBA-om), donosi odluke u slučaju neslaganja te izvrši obvezujuće posredovanje. Rok za dostavu tehničkih standarda jest 12 mjeseci nakon stupanja Uredbe na snagu. Predloženim zadaćama od ESMA-e se neće zahtijevati otvaranje dodatnih radnih mjesta, a zadaće se mogu izvršiti uz postojeće resurse, u većini slučajeva na temelju već obavljenog rada EBA-e u kontekstu provedbe BRRD-a. ESMA-ine zadaće pripremio bi i novo uspostavljeni ESMA-in odbor za sanaciju u kojem bi se nadležna tijela u okviru EBA-e pozvalo da sudjeluju kao promatrači, čime bi se u najvećoj mjeri iskoristila postojeća sredstva.

4.OSTALI DIJELOVI 4.1.Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja Nakon stupanja na snagu priprema i izrada proporcionalnih planova oporavka i sanacije i mjera koje su provele središnje druge ugovorne strane i nadležna tijela na temelju tih planova predstavljaju opipljiv srednjoročni pokazatelj za praćenje. U slučaju financijskih poteškoća središnje druge ugovorne strane ostali pokazatelji koje bi bilo potrebno pratiti bili bi jesu li, kada i na koji način središnje druge ugovorne strane aktivirale svoje planove oporavka i hoće li, kada će i kako nadzorna tijela djelovati u skladu s ovlastima rane intervencije odobrenima okvirom. Konačno, u slučaju propasti središnje druge ugovorne strane i ispunjavanja sanacijskih uvjeta pokazatelji za praćenje bili bi vrijeme kad su sanacijska tijela intervenirala, koji su se instrumenti upotrijebili te kako su privatni dionici podijelili gubitke. Nakon tri godine moguće je provesti pregled funkcioniranja određenih odredbi te općenitiji pregled. Okvir za praćenje i evaluaciju u tom bi se kontekstu mogao smatrati prikladnim na temelju konkretnog iskustva sa sustavom. 4.2.Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga 4.2.1.Područje primjene i ciljevi U pogledu funkcije i središnje uloge na financijskim tržištima područje primjene obuhvaća sve središnje druge ugovorne strane s poslovnim nastanom u EU-u. Odgovarajuće ovlasti i instrumenti utvrđeni Uredbom stoga bi bili dostupni za primjenu u odnosu na sve središnje druge ugovorne strane, bez obzira na njihovu veličinu, međusobnu povezanost ili druge karakteristike. Proporcionalnost bi neovisno o tome bila osigurana jer se planovi oporavka i sanacije određuju za svaku središnju drugu ugovornu stranu i moraju uzeti u obzir njihovu sistemsku važnost. Izvršavanje ovlasti nadležnih tijela u pogledu rane intervencije i sanacije trebalo bi u svim slučajevima biti proporcionalno i opravdano. Ciljevi su prvenstveno težiti urednom oporavku središnjih drugih ugovornih strana u različitim scenarijima financijskih poteškoća provedbom strogih i opsežnih planova oporavka dogovorenih između središnje druge ugovorne strane i članova sustava poravnanja. Nadalje, ako bi to bilo nedovoljno i kada bi bilo potrebno ispuniti sanacijske uvjete, nadležna tijela trebala bi brzo djelovati kako bi se očuvala financijsku stabilnost, osigurao nastavak ključnih funkcija središnje druge ugovorne strane i zaštitilo porezne obveznike u najvećoj mogućoj mjeri. U slučaju sanacije djelovanje nadležnih tijela trebali bi odrediti vlasnici, vjerovnici i druge ugovorne strane središnje druge ugovorne strane koji snose gubitke u skladu s hijerarhijom potraživanja u postupku u slučaju insolventnosti, a upravitelje bi trebalo smijeniti i smatrati odgovornima za bilo kakva kršenja nacionalnih propisa. Zbog svoje pravne i korporativne strukture učinkovit oporavak i sanacija središnje druge ugovorne strane ne trebaju nužno obuhvaćati šire grupe kojima središnja druga ugovorna strana može pripadati. Međutim, kada su nužna za postizanje prethodno navedenih ciljeva, specifične ovlasti mogu se primijeniti na matična društva središnjih drugih ugovornih strana. To, primjerice, uključuje mogućnost da nadležna tijela ovisno o slučaju odlučuju trebaju li planovi oporavka obuhvatiti matična društva. 4.2.2.Uspostava sanacijskih tijela i sanacijskih kolegija Sanacijska tijela za središnje druge ugovorne strane uspostavljaju se i imaju usklađen niz ovlasti u svrhu provedbe svih odgovarajućih pripremnih mjera sanacije navedenih u nastavku. Nadležna tijela mogu biti središnje banke, nadležna ministarstva, nadležna tijela (npr. nadzorna tijela) središnjih drugih ugovornih strana ili druga javna administrativna tijela. U slučaju dodjele ovlasti postojećem nadležnom tijelu potrebno je uspostaviti operativnu neovisnost sanacijskih funkcija. U slučaju da više nadležnih tijela ima te ovlasti, zadaće je potrebno jasno raspodijeliti. Imenovano tijelo ili tijela trebaju imati zakonom propisane zadaće kako bi se osigurala pravilna sanacija središnjih drugih ugovornih strana kada su zahtjevi za sanacijom ispunjeni, na način kojim se štite financijska stabilnost i porezni obveznici. Nije isključeno da nadležno tijelo može imati slične zadaće u odnosu na druge financijske institucije. Ako je propisano nacionalnim pravom države članice, sudovi se mogu uključiti u odobravanje odluke o sanaciji središnje druge ugovorne strane pod uvjetom da postupak bude brz. S obzirom na ulogu i presedan utvrđen Uredbom EMIR za kolegije i njihove zadaće te na moguće utjecaje mjera sanacije na članove sustava poravnanja i ostale dionike, sanacijska tijela središnjih drugih ugovornih strana obvezna su uspostaviti sanacijske kolegije za svaku središnju drugu ugovornu stranu i njima predsjedati. To uvelike odražava sastav kolegija iz Uredbe EMIR. Uz sanacijska tijela središnje druge ugovorne strane, članovi kolegija trebali bi stoga u kolegij uključiti nadležna tijela članova sustava poravnanja, središnje druge ugovorne strane, središnje depozitorije vrijednosnih papira i mjesta trgovanja, a u skladu s Uredbom EMIR, kao i odgovarajuće središnje banke i ESMA-u. Osim toga, ostali članovi trebali bi uključiti sanacijska tijela članova sustava poravnanja čija su nadležna tijela članovi, ako se razlikuju, odgovarajuće nadležno tijelo bilo kojeg matičnog društva na koje bi se planovi oporavka primjenjivali, kao i sva ostala nadležna ministarstva s određenom ulogom u sanaciji središnjih drugih ugovornih strana i EBA-u. Postojeći kolegiji u skladu s Uredbom EMIR te novo uspostavljeni sanacijski kolegiji trebali bi zajedno rješavati određene zadaće dodijeljene u skladu ovom Uredbom, kako je opisano u nastavku. 4.2.3.Priprema – planovi oporavka Središnje druge ugovorne strane obvezne su pripremiti planove oporavka za uklanjanje svih oblika financijskih poteškoća koje bi premašile njihove resurse za upravljanje u slučaju neispunjavanja obveza te drugih zahtjeva u skladu s Uredom EMIR. To bi trebalo uključivati scenarije koji uključuju neispunjavanje obveza članova sustava poravnanja (tj. događaj neispunjavanja obveza), kao i ostvarenje drugih rizika i gubitaka (tj. ostali događaji (ispunjavanja) obveza). Precizne okolnosti u kojima bi se planovi trebali donijeti ne bi bile zakonski određene, već su središnje druge ugovorne strane obvezne razviti odgovarajuće pokazatelje kojima se sudionike u sustavu poravnanja i nadležna tijela obavješćuje kada bi do toga došlo. Planovi se ne bi trebali oslanjati na bilo kakvu izvanrednu javnu financijsku pomoć, već bi trebali istaknuti kako je moguće dobiti pristup instrumentu središnje banke pod standardnim uvjetima. U skladu sa smjernicama CPMI-IOSCO-a planovi bi trebali biti opsežni, učinkoviti, transparentni i mjerljivi za one na koje potencijalno mogu utjecati te opširnije utvrditi prikladne poticaje i umanjiti negativne učinke na sve dionike i financijski sustav. U skladu s tim načelima središnje druge ugovorne strane mogu odrediti prikladan raspon mogućnosti i instrumenata oporavka. To uključuje instrumente za ponovno usklađivanje knjige trgovanja središnje druge ugovorne strane raskidom ugovora, na način da se ugovori raskidaju a gubici i dobit jasno utvrđuju, sklapanjem dobrovoljnih sporazuma kao što su dražbe s preostalim članovima sustava poravnanja kako bi dobrovoljno preuzeli pozicije ili dogovaranjem dodatnih sredstava na način da se od članova sustava poravnanja zahtijeva da pruže dodatna sredstva podložna plaćanjima na temelju zahtjeva za povećanjem kapitala („pozivi na gotovinsku uplatu”) i korekcijama plaćanja sudionicima u sustavu poravnanja zbog gospodarske dobiti u ugovoru o izvedenicama („korekcija varijacijskog iznosa nadoknade”). Uredbom se ne određuju posebne opcije koje bi trebale biti uključene u planove oporavka niti se ostale isključuju. Međutim, zahtijeva se da planovi predstavljaju dogovore između središnjih drugih ugovornih strana i njihovih članova sustava poravnanja kako bi se u svim slučajevima pojačala njihova učinkovitost, a čime bi se članove sustava poravnanja obvezalo na djelovanje u skladu s unaprijed dogovorenim pravilima poslovanja u slučaju da budu aktivirana bez obzira na područje jurisdikcije. Članovi sustava poravnanja moraju svoje klijente u cijelosti obavijestiti o tome kako će se na njih prenijeti mogući gubitci ili troškovi koji bi nastali ako bi središnja druga ugovorna strana primijenila instrumente oporavka. Planove oporavka trebalo bi preispitati nadležno tijelo središnje druge ugovorne strane. S obzirom na moguće učinke plana na članove sustava poravnanja i ostale dionike, potrebno je tijekom tog procesa uključiti kolegij uspostavljen na temelju Uredbe EMIR. Na primjer, procjena prikladnosti plana trebala bi biti podložna zajedničkoj odluci kolegija. U slučaju da nije moguće donijeti zajedničku odluku, Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) može u skladu sa svojim mandatom provesti obvezujuće posredovanje (članak 19. stavak 3. Uredbe (EU) br. 1095/2010). 4.2.4.Priprema – planovi sanacije i procjene mogućnosti sanacije Sanacijska tijela moraju pripremiti planove sanacije za načine restrukturiranja središnjih drugih ugovornih strana i održavanje ključnih funkcija u slučaju njihove propasti. Kao i u slučaju planova oporavka, trebali bi obuhvatiti događaje neispunjavanja obveza i ostale scenarije (ispunjavanja) događaja te ne smiju pretpostaviti nikakvu izvanrednu javnu financijsku potporu osim pristupa instrumentu središnje banke pod standardnim uvjetima. U planovima je potrebno iznijeti ovlasti i alate koje bi nadležna tijela upotrijebila u slučaju da središnja druga ugovorna strana ispuni uvjete za sanaciju, proporcionalno i u cijelosti prema poslovnom modelu, tržišnom udjelu i sistemskoj važnosti središnje druge ugovorne strane u jurisdikciji u kojoj je uspostavljena te u ostalim državama članicama i trećim zemljama. Plan nije obvezujući, ali bilo kakvo odstupanje u trenutku sanacije nadležno tijelo mora se u potpunosti opravdati. U sklopu planiranja sanacije sanacijska tijela trebala bi procijeniti i cjelokupnu mogućnost sanacije središnje druge ugovorne strane te riješiti moguće prepreke sanaciji. Posljedično, trebala bi imati ovlasti kako bi od središnje druge ugovorne strane zatražila na primjer promjenu određenih poslovnih praksi ili operativnih ili pravnih struktura, izmjenu bilo kakvih unutargrupnih sporazuma kojima bi se mogla spriječiti sanacija ili povećanje unaprijed financiranih sredstava za pokrivanje gubitaka u svakom pojedinačnom slučaju. Kao u slučaju planova oporavka, mogući učinci djelovanja na članove sustava poravnanja i dionike znače da bi sanacijski kolegiji trebali biti uključeni u pripremu plana sanacije i suglasni s mogućim mjerama kako bi se riješilo pitanje mogućnosti sanacije. Na primjer, sanacijski kolegij trebao bi biti obvezan donijeti zajedničku odluku u oba slučaja, gdje bi se u slučaju neuspjeha izvršilo obvezujuće posredovanje putem ESMA-e. 4.2.5.Rana intervencija

Nadležnim tijelima odobrene su određene ovlasti za intervenciju u poslovanje središnjih drugih ugovornih strana kad je njihova održivost u opasnosti, ali prije nego što budu blizu propasti ili prije nego što njihovo djelovanje postane štetno za opću financijsku stabilnost. Te ovlasti upotpunile bi ovlasti iz Uredbe EMIR i predstavljale bi određene nadzorne mogućnosti u tim okolnostima. Nadležna tijela posebno bi mogla od središnje druge ugovorne strane zahtijevati da poduzme određene mjere u svojem planu oporavka ili da se suzdrži od provedbe takvih mjera. 4.2.6.Uvjeti za pokretanje sanacije Sanacija središnje druge ugovorne strane trebala bi se pokrenuti u slučaju njezine propasti ili kada postoji vjerojatnost da će propasti, kada niti jedno alternativno rješenje ne može spriječiti njezinu propast te kada bi propast ugrozila javni interes i financijsku stabilnost. Uz to, u skladu sa smjernicom „Ključna svojstva djelotvornih sanacijskih režima za financijske institucije” Odbora za financijsku stabilnost, sanacija središnje druge ugovorne strane može se pokrenuti čak i ako nisu ispunjeni svi ti uvjeti, kad bi primjena daljnjih mjera oporavka središnje druge ugovorne strane mogla spriječiti njezinu propast, ali i pritom ugroziti financijsku stabilnost. Osim u slučaju vrlo specifičnih okolnosti, potrebno je smatrati da središnja druga ugovorna strana propada ili postoji vjerojatnost da će propasti ako joj je potrebna izvanredna javna financijska potpora. Sanacijsko tijelo procijenilo bi ispunjenost svih uvjeta. Procjena prvog uvjeta (propada li središnja druga ugovorna strana ili postoji vjerojatnost da će propasti) trebala bi ipak biti primarna odgovornost nadležnog tijela. Općenito se smatra da je vjerojatnije da će nadležna tijela imati detaljnu sliku financijskog zdravlja središnje druge ugovorne strane do trenutka propasti. Međutim, pod uvjetom da raspolaže svim potrebnim podacima i informacijama, procjenu može provesti i sanacijsko tijelo. 4.2.7.Instrumenti sanacije i sanacijske ovlasti Budući da bi mjera sanacije bila unaprijed utvrđena u planu sanacije, trebalo bi ju provesti tako da ne ugrožava funkcioniranje ostatka šire grupe kojoj pripada središnja druga ugovorna strana. Sve nepodmirene ugovorne obveze u odnosu na pružanje financijske potpore središnjoj drugoj ugovornoj strani, poput jamstava matičnog poduzeća, sanacijsko tijelo trebalo bi moći izvršiti, u skladu s načinom na koji bi se izvršile u redovnim postupcima u slučaju insolventnosti. Sanacija bi se trebala provesti s pomoću nekoliko instrumenata koji bi se mogli primijeniti zasebno ili zajedno: i. prodajom svih ili ključnih funkcija središnje druge ugovorne strane održivom konkurentu, ii. uspostavom prijelazne središnje druge ugovorne strane pod kontrolom javnog tijela i iii. raspodjelom gubitaka i pozicija među članovima sustava poravnanja. Uredbom se ne određuje koje je instrumente i ovlasti potrebno primijeniti u različitim scenarijima, već se izbor ostavlja nadležnom tijelu, ovisno o okolnostima, ali samo ako je to izvedivo u skladu s planom sanacije koji odobri sanacijski kolegij. Različite mogućnosti raspodjele gubitaka i pozicija omogućile bi sanacijskom tijelu sredstva za ponovno usklađivanje knjige trgovanja središnje druge ugovorne strane, zaustavljanje daljnjih gubitaka i dobivanje dodatnih sredstava za dokapitalizaciju središnje druge ugovorne strane. Ovisno o mogućnostima koje odabere središnja druga ugovorna strana i odobri kolegij u skladu s Uredbom EMIR u okviru planova oporavka, može doći do preklapanja instrumenata raspodjele gubitaka i pozicija koji su dostupni središnjoj drugoj ugovornoj strani kao dio plana oporavka i onih koji su dostupni sanacijskom tijelu tijekom sanacije. Na primjer, sanacija se može provesti u obliku dodatnih dražbi pozicija dužnika među preostalim članovima sustava poravnanja, djelomičnog ili potpunog raskida ugovora, primjenom dodatnih korekcija isplata varijacijskog iznosa nadoknada, izvršavanjem svih preostalih poziva na gotovinsku uplatu utvrđenih planovima oporavka, izvršavanjem dodatnih poziva na gotovinsku uplatu posebno namijenjenih sanacijskom tijelu, otpisom instrumenata kapitala i dužničkih instrumenata koje je izdala središnja druga ugovorna strana ili drugih neosiguranih obveza te konverzijom svih dužničkih instrumenata u dionice. Konačno, Uredbom se ne isključuje mogućnost da sanacijska tijela izvrše druge mogućnosti u skladu s načelima sanacije, uključujući puno poštovanje hijerarhije potraživanja kako bi se izbjegla javna spašavanja, mogućnost moralnog hazarda itd. unatoč jamstvu da niti jedan vjerovnik ne smije biti u nepovoljnijem položaju nego u slučaju insolventnosti. Tako mogu zatražiti dodatna privatna sredstva, i to unutar središnje druge ugovorne strane (npr. upotrebom jamstvenih fondova nepogođenih proizvodnih linija) ili od vanjskih strana (npr. pozivanjem članova sustava poravnanja da dobrovoljno prihvate daljnje raspodjele pozicija). Ako bi te mogućnosti bile nedostupne ili se pokazale nedovoljnima za zaštitu financijske stabilnosti, sudjelovanje države u obliku vlasničkih ulaganja ili privremenog javnog vlasništva može se smatrati posljednjom mjerom. Takvi državni potezi ipak bi trebali biti u skladu s primjenjivim pravilima o državnim potporama, uključujući restrukturiranje poslovanja središnje druge ugovorne strane te bi s vremenom trebalo omogućiti povrat sredstava dodijeljenih središnjoj drugoj ugovornoj strani. Neovisno o tome, privremena likvidnosna potpora središnje banke mogla bi olakšati proces sanacije, iako nije instrument sanacije. Za takvu potporu primijenili bi se scenariji utvrđeni u planovima oporavka, a u skladu s kojima se za središnje druge ugovorne strane u postupku sanacije može predvidjeti pristup likvidnosnim sredstvima središnje banke ovisno o konačnoj odluci samih središnjih banaka. 4.2.8.Pomoćne odredbe o sanaciji Kako bi se osigurala primjena odluka o sanaciji u skladu s ključnim načelima povezanima s vlasničkim pravima, usklađenost s predmetnim propisima o vrijednosnim papirima ili trgovačkim društvima te nacionalnim ustavnim uređenjima, Uredba uključuje potrebne odredbe i mjere s kojima bi sanacijska tijela trebala biti u skladu prije i nakon donošenja odluka o sanaciji. Na primjer, to uključuje osiguravanje preciznog vrednovanja bilance središnje druge ugovorne strane, mjere zaštite za pogođene dionike u pogledu primanja nadoknade ako bi bili u nepovoljnijem položaju nego da središnja druga ugovorna strana nije bila sanirana, te da su podlijegali daljnjim mogućim mjerama u skladu s internim pravilima središnje druge ugovorne strane o raspodjeli gubitaka ili o insolventnosti te postupovne korake u skladu s kojima bi nadležna tijela obavijestila središnju drugu ugovornu stranu i ostala tijela o odlukama o sanaciji. Kako bi se olakšali sanacija i cilj zaštite financijske stabilnosti, okvir uključuje i privremeni moratorij na određene obveze središnje druge ugovorne strane i zadržava se na redovnim pravima drugih ugovornih strana o raskidu i netiranju u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu, što proizlazi isključivo iz izvršavanja sanacijskih ovlasti u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu. Te korake prate primjerene zaštite za plaćanja u odnosu na druge infrastrukture financijskog tržišta te za ugovore o kolateralu i sporazume o netiranju u skladu s onima navedenima u Direktivi BRRD. 4.2.9.Treće zemlje Financijske poteškoće ili propast središnje druge ugovorne strane može imati učinke međunarodnog prelijevanja, posebno ako članovi sustava poravnanja imaju poslovni nastan u jurisdikcijama izvan one u kojoj poslovni nastan ima središnja druga ugovorna strana. U skladu s dokumentima Odbora za financijsku stabilnost o ključnim svojstvima, tijela u različitim jurisdikcijama trebala bi surađivati u slučajevima sanacije kako bi se međusobno priznale i provele mjere sanacije u odnosu na odgovarajuće dionike, imovinu ili obveze na njihovu području. Da bi poboljšale izvršivost mjera nadležnih tijela EU-a na članove sustava poravnanja smještene u trećim zemljama, središnje druge ugovorne strane bile bi obvezne osigurati da mjere u njihovim planovima oporavka budu obvezujuće diljem jurisdikcija. To znači osiguravanje da mogućnosti oporavka čine ugovorne obveze u skladu s pravom zemlje u kojoj središnja druga ugovorna strana ima poslovni nastan ili pružanje dokaza na način prihvatljiv nadležnim i sanacijskim tijelima da su odredbe iz planova izvršive, na primjer u skladu s pravom treće zemlje. To bi sanacijskim tijelima pomoglo u izvršenju svih nepodmirenih obveza iz tih planova tijekom sanacije. Osim toga, tijela bi trebala surađivati s tijelom treće zemlje kako bi priznala i izvršila odluku u odnosu na bilo kakvu imovinu ili ugovore uređene pravom te zemlje. Sanacijska tijela trebala bi sklopiti sporazume o suradnji s tijelima trećih zemalja, kojima se utvrđuju detalji suradnje. Za svaku danu središnju drugu ugovornu stranu može postojati više država članica ili trećih zemalja u kojima se mogu nalaziti članovi sustava poravnanja ili u skladu s čijim se pravom mogu urediti odgovarajuća imovina ili ugovori. ESMA bi stoga trebala izdati smjernice o relevantnom sadržaju tih sporazuma s dotičnim trećim zemljama kako bi se utvrdila zajednička primjena uvjeta u tim slučajevima. Da bi se olakšalo izvršenje mjera sanacijskog tijela treće zemlje u odnosu na predmetne članove sustava poravnanja, ugovore ili drugu imovinu ili obveze u EU-u, relevantna nacionalna tijela trebala bi biti nadležna za njihovo priznavanje i primjenu ili odgovarajuće odbijanje u posebnim okolnostima. Priznanjem bi se, pod uvjetom da mjere nemaju nepovoljan učinak na financijsku stabilnost države članice, prema vjerovnicima središnje druge ugovorne strane postupalo jednako kao prema drugim vjerovnicima, neovisno o njihovoj lokaciji te ne bi postojale znatne fiskalne posljedice za države članice. 4.2.10.Izmjene direktiva o pravu trgovačkih društava, Direktive BRRD, Uredbe EMIR i Uredbe o ESMA-i te osnivanje sanacijskog odbora ESMA-e Direktive o pravu trgovačkih društava Unije sadržavaju pravila o zaštiti dioničara i vjerovnika. Neka od tih pravila mogu ometati brzo djelovanje sanacijskih tijela. Ta su pravila već izmijenjena u pogledu banaka Direktivom 2014/59/EU i, u skladu s prijedlogom Komisije o izmjeni Direktive 2014/59/EU (COM(2016) 852), predloženo je da se primjena tih izmjena u nacionalnom pravu proširi na središnje druge ugovorne strane.

U skladu s prijedlogom Komisije o izmjeni Direktive 2014/59/EU (COM(2016) 852) nakon stupanja na snagu ove Uredbe središnje druge ugovorne strane s bankarskim licencijama koje podliježu odredbama Direktive BRRD izdvajaju se iz područja primjene te Direktive i podliježu isključivo aranžmanima i zahtjevima u skladu s ovom Uredbom. Nadalje, kako bi se osiguralo da nadležna tijela mogu odrediti kazne u slučaju neispunjavanja odredbi u skladu s predloženom Uredbom, prijedlogom Komisije o izmjeni Direktive 2014/59/EU (COM(2016) 852) predviđa se proširenje područja primjene njezine glave VIII. i na središnje druge ugovorne strane. Tim proširivanjem osigurava se dosljednost ovlasti uvođenja kazni u pogledu oporavka i sanacije financijskih institucija. Uredba EMIR izmijenjena je radi uvođenja mogućnosti privremene suspenzije obveze poravnanja u kontekstu sanacije središnje druge ugovorne strane ako je to potrebno radi očuvanja financijske stabilnosti i povjerenja u tržište, osobito radi izbjegavanja učinaka širenja zaraze i sprečavanja izloženosti drugih ugovornih strana i dionika visokom i nesigurnom riziku. Povećana je i uloga odbora za rizike središnjih drugih ugovornih strana, kako bi se središnju drugu ugovornu stranu potaknulo da oprezno upravlja rizicima. Kako bi se osiguralo da tijela odgovorna za sanaciju mogu pridonijeti radu ESMA-e u skladu s ovom Uredbom, trebala bi biti u mogućnosti pratiti odgovarajuće nadležno tijelo na sastancima Odbora nadzornih tijela ESMA-e, ali bez prava glasa. Za pripremu odluka u skladu s ovom Uredbom i osiguravanje cjelovitog doprinosa članova EBA-e u ovom postupku, ESMA je obvezna osnovati odbor za tu svrhu u kojem se u skladu s Uredbom 1093/2010 određena nadležna tijela pozivaju da sudjeluju kao promatrači. 2016/0365 (COD) Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o okviru za oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana i o izmjeni uredbi (EU) br. 1095/2010, (EU) br. 648/2012 i (EU) 2015/2365 (Tekst značajan za EGP) EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima, uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora, uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke, djelujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom, budući da: (1)Financijska tržišta ključna su za funkcioniranje suvremenih gospodarstava. Što su tržišta integriranija, raspodjela gospodarskih resursa bit će djelotvornija i pridonosit će uspješnosti gospodarstva. Međutim, kako bi se poboljšalo funkcioniranje jedinstvenog tržišta financijskih usluga, važno je uspostaviti postupke kojima se osigurava da se zbog financijskih poteškoća ili propasti financijske institucije ili infrastrukture financijskog tržišta koja je aktivna na tom tržištu ne destabilizira cijelo financijsko tržište i ne ugrozi rast općeg gospodarstva. (2)Središnje druge ugovorne strane ključni su elementi financijskih tržišta jer posreduju među sudionicima na način da su kupac svakom prodavatelju i prodavatelj svakom kupcu te imaju glavnu ulogu u obradi financijskih transakcija i upravljanju izloženošću različitim rizicima koji proizlaze iz tih transakcija. Središnje druge ugovorne strane centraliziraju obradu transakcija i pozicija drugih ugovornih strana, izvršavaju obveze koje proizlaze iz transakcija i primaju odgovarajući kolateral od svojih članova u obliku iznosa nadoknade i doprinosa za jamstvene fondove. (3)Integracija financijskih tržišta Unije podrazumijevala je razvoj središnjih drugih ugovornih strana iz pružatelja usluga za domaće potrebe i domaća tržišta u ključne dionike financijskih tržišta Unije na općoj razini. Središnje druge ugovorne strane s odobrenjem za rad u Uniji danas poravnavaju nekoliko razreda proizvoda, uključujući uvrštene i OTC financijske izvedenice i robne izvedenice te dionice, obveznice i ostale proizvode kao što su repo ugovori. Svoje usluge pružaju izvan nacionalnih granica širokom rasponu financijskih i ostalih institucija u Uniji. Iako su neke središnje druge ugovorne strane koje imaju odobrenje za rad u Uniji i dalje usredotočene na domaća tržišta, sve su središnje druge ugovorne strane sustavno važne barem na svojim matičnim tržištima.

(4)Budući da se znatna količina financijskog rizika iz financijskog sustava Unije obrađuje i koncentrira u središnjim drugim ugovornim stranama u ime članova sustava poravnanja i njihovih klijenata, ključna je djelotvorna regulativa i strogi nadzor središnjih drugih ugovornih strana. Uredbom (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća, koja je stupila na snagu u kolovozu 2012., od središnjih drugih ugovornih strana zahtijeva se da poštuju visoke bonitetne standarde, organizacijske standarde te standarde poslovnog ponašanja. Zadaće su nadležnih tijela potpun nadzor njihovih aktivnosti i suradnja u okviru kolegija koji okupljaju relevantna tijela nadležna za određene zadaće koje su im dodijeljene. U skladu s obvezama koje su čelnici skupine G20 preuzeli od početka financijske krize, Uredbom (EU) br. 648/2012 propisuje se i da se poravnanje svih standardiziranih ugovora o OTC izvedenicama obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane. Kad obveza središnjeg poravnanja OTC izvedenica stupi na snagu, obujam i raspon poslovanja središnje druge ugovorne strane vjerojatno će se povećati, što bi moglo uzrokovati dodatne izazove za strategije središnjih drugih ugovornih strana za upravljanje rizicima. (5)Uredba (EU) br. 648/2012 pridonijela je većoj otpornosti središnjih drugih ugovornih strana i općih financijskih tržišta na širok raspon rizika koji se obrađuju i koncentriraju u središnjim drugim ugovornim stranama. Međutim, ni jedan sustav pravila i praksi ne može spriječiti neprimjerenost postojećih resursa za upravljanje rizicima koje je prouzročila središnja druga ugovorna strana, uključujući jedno ili više neispunjavanja obveza članova sustava poravnanja. Suočene sa scenarijem ozbiljnih financijskih poteškoća ili prijetećom propasti, financijske institucije trebale bi u načelu i dalje podlijegati redovnom postupku u slučaju insolventnosti. Međutim, kako je financijska kriza pokazala, osobito tijekom razdoblja produžene gospodarske nestabilnosti i nesigurnosti, takvi postupci mogu omesti ključne funkcije za gospodarstvo, čime se ugrožava financijska stabilnost. Redovni postupci u slučaju insolventnosti društava ne mogu uvijek osigurati dovoljno brzu intervenciju ili primjereno dati prednost nastavku ključnih funkcija financijskih institucija radi očuvanja financijske stabilnosti. Kako bi se spriječile te negativne posljedice redovnih postupaka u slučaju insolventnosti, potrebno je izraditi poseban okvir za sanaciju središnjih drugih ugovornih strana. (6)Kriza je ukazala i na nedostatak primjerenih instrumenata za očuvanje ključnih funkcija koje pružaju propadajuće financijske institucije. Nadalje, ukazala je i na nedostatak okvira kojima se omogućuje suradnja i koordinacija među tijelima, osobito među onima koji se nalaze u različitim državama članicama ili jurisdikcijama i kojima se osigurava provedba brzih i odlučnih mjera. Bez takvih instrumenata i zbog nedostatka okvira za suradnju i koordinaciju, države članice bile su primorane spasiti financijske institucije novcem poreznih obveznika kako bi zaustavile zarazu i smanjile paniku. Iako tijekom krize nisu bile izravni primatelji izvanredne javne financijske potpore, središnje druge ugovorne strane bile su neizravni korisnici mjera spašavanja poduzetih u odnosu na banke te su bile zaštićene od učinaka koje bi na njih inače imale banke koje nisu ispunjavale svoje obveze. Okvir za oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana stoga je potreban kako bi se spriječilo oslanjanje na novac poreznih obveznika u slučaju nekontrolirane propasti. (7)Cilj je vjerodostojnog okvira za oporavak i sanaciju osigurati, u najvećoj mogućoj mjeri, da središnje druge ugovorne strane uspostave mjere za oporavak od financijskih poteškoća kako bi se održale ključne funkcije središnje druge ugovorne strane koja propada ili kojoj prijeti propast uz zatvaranje preostalih aktivnosti u okviru redovnih postupaka u slučaju insolventnosti i očuvala financijska stabilnost na način da se istodobno smanji trošak propasti središnje druge ugovorne strane za porezne obveznike. Okvirom za oporavak i sanaciju dodatno se podupire spremnost središnjih drugih ugovornih strana i tijela na smanjenje financijskih poteškoća i pruža tijelima daljnji uvid u pripreme središnjih drugih ugovornih strana za stresne scenarije. Njime se tijelima osiguravaju ovlasti za pripremu moguće sanacije središnje druge ugovorne strane i rješavanje pogoršanja stanja središnje druge ugovorne strane na koordiniran način, čime se pridonosi neometanom funkcioniranju financijskih tržišta. (8)Trenutačno ne postoje usklađene odredbe za oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana u Uniji. Neke države članice već su propisale zakonodavne promjene kojima se od središnjih drugih ugovornih strana zahtijeva da izrade planove oporavka i uvedu mehanizme za sanaciju propadajućih središnjih drugih ugovornih strana. Štoviše, postoje znatne sadržajne i postupovne razlike među zakonima i drugim propisima država članica kojima se uređuje insolventnost središnjih drugih ugovornih strana. Nedostatak zajedničkih uvjeta, ovlasti i postupaka za oporavak i sanaciju središnjih drugih ugovornih strana mogao bi biti prepreka neometanom funkcioniranju unutarnjeg tržišta i spriječiti suradnju između nacionalnih tijela tijekom rješavanja propasti središnje druge ugovorne strane i primjene odgovarajućih mehanizama raspodjele gubitaka na njezine članove u Uniji i na svjetskoj razini. To se posebno odnosi na situaciju u kojoj različiti pristupi znače da nacionalna tijela nemaju jednaku razinu kontrole ili jednaku sposobnost za sanaciju središnjih drugih ugovornih strana. Te razlike u sustavima oporavka i sanacije mogu različito utjecati na središnje druge ugovorne strane i njihove članove u državama članicama te potencijalno izazvati tržišne poremećaje na unutarnjem tržištu. Nedostatak zajedničkih pravila i instrumenata za rješavanje financijskih poteškoća ili propasti središnje druge ugovorne strane može utjecati na odluku sudionika o poravnanju i odluku središnjih drugih ugovornih strana o njihovu poslovnom nastanu, čime se središnje druge ugovorne strane sprječava da u potpunosti koriste temeljne slobode na jedinstvenom tržištu. Time bi se sudionike moglo obeshrabriti da prekogranično pristupe središnjim drugim ugovornim stranama na unutarnjem tržištu i spriječiti daljnju integraciju europskih tržišta kapitala. Stoga su zajednička pravila o oporavku i sanaciji u svim državama članicama nužna kako bi se osiguralo da središnje druge ugovorne strane ne budu ograničene u ostvarivanju svojih sloboda na unutarnjem tržištu zbog financijskih kapaciteta država članica i njihovih tijela da upravljaju njihovom propašću. (9)Revizija regulatornog okvira primjenjivog na banke i ostale financijske institucije koja je provedena nakon krize, osobito jačanjem kapitala i zaštitnog sloja likvidnosti banaka, bolji instrumenti za makrobonitetne politike i opsežna pravila o oporavku i sanaciji banaka smanjili su vjerojatnost budućih kriza i poboljšali otpornost svih financijskih institucija i infrastruktura financijskih tržišta, uključujući središnje druge ugovorne strane, na gospodarske poteškoće, neovisno o tome jesu li prouzročene sistemskim poremećajima ili događajima specifičnima za pojedinačne institucije. Od 1. siječnja 2015. sustav oporavka i sanacije banaka primjenjuje se u svim državama članicama u skladu s Direktivom 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća. (10)Oslanjajući se na pristup oporavku i sanaciji banaka, tijela država članica trebala bi biti pripremljena i raspolagati odgovarajućim instrumentima oporavka i sanacije kako bi rješavala situacije središnjih drugih ugovornih strana koje propadaju. Međutim, rizici za banke i središnje druge ugovorne strane razlikuje se zbog različitih funkcija i poslovnih modela. Stoga je potrebno osigurati posebne instrumente i ovlasti za scenarije propasti središnje druge ugovorne strane koji su prouzročeni propašću članova sustava poravnanja središnjih drugih ugovornih strane ili neispunjavanjem obveza. (11)Primjena uredbe potrebna je kako bi se upotpunio i nadogradio pristup uspostavljen Uredbom (EU) br. 648/2012 kojom se utvrđuju bonitetni zahtjevi za središnje druge ugovorne strane. Utvrđivanjem zahtjeva za oporavak i sanaciju u obliku direktive mogle bi se uzrokovati nedosljednosti tako što bi postojala mogućnost donošenja različitih nacionalnih propisa o pitanjima na koja se inače izravno primjenjuje pravo EU-a i za koja je u velikoj mjeri svojstveno prekogranično pružanje usluga središnje druge ugovorne strane. Stoga je primjereno donijeti usklađena i izravno primjenjiva pravila o oporavku i sanaciji središnjih drugih ugovornih strana. (12)Kako bi se osigurala dosljednost s postojećim zakonodavstvom Unije u području financijskih usluga i najveća moguća razina financijske stabilnosti u Uniji, sustav za oporavak i sanaciju trebao bi se primjenjivati na sve središnje druge ugovorne strane koje podliježu bonitetnim zahtjevima utvrđenima u Uredbi (EU) br. 648/2012, neovisno o tome imaju li odobrenje za pružanje bankovnih usluga. Insolventnost središnje druge ugovorne strane koja je povezana s grupom može brzo utjecati na solventnost čitave grupe i uzrokovati daljnju financijsku nestabilnost. Iako grupe kojima može pripadati središnja druga ugovorna strana ne moraju podlijegati cijelom sustavu, određene odredbe trebale bi se primijeniti na matična društva ako bi primjena tih odredaba na toj razini bila korisna za učinkovit oporavak i sanaciju. Stoga bi tijela trebala raspolagati ciljanim sredstvima djelovanja u odnosu na matična društva kako bi se osigurali učinkovit oporavak i sanacija središnje druge ugovorne strane i smanjila mogućnost širenja zaraze na ostale subjekte grupe. (13)Kako bi se osigurale učinkovite i djelotvorne mjere sanacije u skladu s ciljevima sanacije, države članice trebale bi imenovati javna administrativna tijela ili tijela kojima su povjerene javne administrativne ovlasti da obavljaju funkcije i zadaće povezane sa sanacijom. Države članice trebale bi i osigurati dodjelu odgovarajućih sredstava tim sanacijskim tijelima. Kad država članica imenuje tijelo nadležno za bonitetni nadzor središnjih drugih ugovornih strana kao sanacijsko tijelo, trebalo bi uspostaviti primjerene strukturne mehanizme kako bi se odvojile nadzorne i sanacijske funkcije radi sprječavanja sukoba interesa i rizika od regulatornog restrukturiranja. (14)S obzirom na posljedice koje bi propast središnje druge ugovorne strane i naknadne mjere mogle imati na financijski sustav i gospodarstvo države članice te moguće potrebe da se za rješavanje krize upotrebljavaju javna sredstva, ministarstva financija ili druga relevantna ministarstva u državama članicama trebala bi u ranoj fazi biti uključena u postupak oporavka i sanacije. (15)Budući da središnje druge ugovorne strane često pružaju usluge širom Unije, djelotvorni oporavak i sanacija zahtijevaju suradnju među nadležnim tijelima i sanacijskim tijelima u okviru kolegija nadzornih tijela i sanacijskih kolegija u pripremnim fazama oporavka i sanacije. To uključuje procjenu planova oporavka koje izradi središnja druga ugovorna strana, izradu i ažuriranje planova sanacije te rješavanje svih prepreka mogućnosti sanacije. (16)Pri sanaciji središnjih drugih ugovornih strana trebala bi se uspostaviti ravnoteža između potrebe da se u postupcima uzima u obzir hitnost situacije i omoguće učinkovita, pravedna i pravovremena rješenja s jedne strane, i potrebe da se zaštiti financijska stabilnost u svim državama članicama u kojima središnja druga ugovorna strana pruža usluge s druge strane. Tijela na čija bi područja nadležnosti utjecala propast središnje druge ugovorne strane trebala bi u okviru sanacijskog kolegija razmjenjivati mišljenja radi postizanja tih ciljeva. Slično tome, kako bi se osigurala redovita razmjena mišljenja s relevatnim tijelima trećih zemalja, ta bi tijela trebalo prema potrebi pozvati da kao promatrači sudjeluju u sanacijskim kolegijima. Tijela bi uvijek trebala uzeti u obzir učinak svojih odluka na financijsku stabilnost u državama članicama u kojima je poslovanje središnjih drugih ugovornih strana ključno ili važno za lokalna financijska tržišta, uključujući države članice u kojima se nalaze članovi sustava poravnanja i u kojima su uspostavljena povezana mjesta trgovanja i infrastrukture financijskog tržišta. (17)Kako bi ESMA pripremila odluke povezane sa zadaćama koje su joj dodijeljene te kako bi se osigurala sveobuhvatna uključenost EBA-e i njezinih članova u pripremi tih odluka, ESMA bi trebala uspostaviti interni sanacijski odbor i pozvati relevantna nadležna tijela u okviru EBA-e da u njemu sudjeluju kao promatrači. (18)Kako bi se na djelotvoran i razmjeran način riješila moguća propast središnje druge ugovorne strane, tijela bi pri izvršavanju svojih sanacijskih ovlasti i ovlasti za oporavak trebala uzeti u obzir niz čimbenika kao što su priroda poslovanja središnje druge ugovorne strane, njezina dioničarska struktura, pravni oblik, profil rizičnosti, veličina, pravni status i međupovezanost s financijskim sustavom. Tijela bi trebala razmotriti bi li propast i naknadna likvidacija u okviru redovnog postupka u slučaju insolventnosti u znatnoj mjeri negativno utjecale na financijska tržišta, ostale financijske institucije ili opće gospodarstvo. (19)Kako bi mogla učinkovito rješavati probleme propadajućih središnjih drugih ugovornih strana, tijela bi trebala imati ovlast uvođenja pripremnih mjera za središnje druge ugovorne strane. Trebalo bi odrediti minimalne standarde u pogledu sadržaja i informacija koje bi planovi oporavka trebali sadržavati kako bi se osiguralo da sve središnje druge ugovorne strane u Uniji imaju dovoljno detaljne planove oporavka u slučaju financijskih poteškoća. Takvi planovi trebali bi se temeljiti na realističnim pretpostavkama primjenjivima u nizu koherentnih i ozbiljnih scenarija, uključujući pogoršanje stanja koje proizlazi iz događaja ispunjavanja ili neispunjavanja obveza. Plan oporavka trebao bi biti dio pravila poslovanja središnje druge ugovorne strane koja su ugovorno dogovorena s članovima sustava poravnanja. Ta pravila poslovanja trebala bi sadržavati i odredbe kojima se osigurava izvršivost mjera oporavka iz plana u svim scenarijima. Planovima oporavka ne bi se trebao predvidjeti pristup izvanrednim javnim financijskim potporama ili porezne obveznike izložiti riziku gubitka. (20)Središnje druge ugovorne strane trebale bi izraditi i redovito ažurirati svoje planove oporavka. Zahtjev da se izradi plan oporavka trebao bi se razmjerno primjenjivati, odražavajući sistemsku važnost središnje druge ugovorne strane i njezinu međupovezanost s financijskim sustavom. Faza oporavka u tom kontekstu trebala bi početi u slučaju znatnog pogoršanja financijske situacije središnje druge ugovorne strane ili ako postoji rizik od kršenja bonitetnih zahtjeva na temelju Uredbe (EU) br. 648/2012. To bi se trebalo navesti u okviru kvalitativnih i kvantitavnih pokazatelja sadržanih u planu. (21)Središnja druga ugovorna strana trebala bi za potrebe potpune procjene svoj plan oporavka dostaviti nadležnim tijelima i kolegiju nadzornih tijela uspostavljenom u skladu s Uredbom (EU) br. 648/2012, dok odluku o planu zajednički donosi kolegij. Procjena bi trebala uključiti provjeru cjelovitosti plana te može li se njime pravovremeno ponovno uspostaviti održivost središnje druge ugovorne strane, uključujući u razdobljima ozbiljnih financijskih poteškoća. (22)Planovi oporavka trebali bi sadržavati cjelovit opis mjera koje bi središnja druga ugovorna strana trebala poduzeti kako bi riješila neusklađene nepodmirene obveze, neosigurane gubitke, manjak likvidnosti ili neadekvatnost kapitala, kao i mjere za nadopunu iskorištenih unaprijed financiranih financijskih sredstava i aranžmane u vezi s likvidnošću radi ponovne uspostave održivosti središnje druge ugovorne strane i nastavka ispunjavanja zahtjeva za odobrenje za rad. (23)Središnje druge ugovorne strane trebale bi osigurati da planovi budu nediskriminirajući i uravnoteženi u pogledu učinaka i poticaja koje stvaraju. Članove sustava poravnanja ili klijente ne bi trebale na nerazmjeran način dovoditi u nepovoljan položaj. Konkretno, u skladu s Uredbom (EU) br. 648/2012 središnje druge ugovorne strane trebale bi osigurati da njihovi članovi sustava poravnanja imaju ograničenu izloženost u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu. Središnje druge ugovorne strane trebale bi osigurati savjetovanje o planu oporavka sa svim relevantnim dionicima na način da ih uključe u odbor za rizike središnje druge ugovorne strane te u izradu plana oporavka.

(24)Kako bi se osigurala sposobnost središnje druge ugovorne strane da prema potrebi primijeni mogućnosti oporavka na ugovore ili imovinu koja je uređena pravom treće zemlje ili na subjekte sa sjedištem u trećim zemljama, pravila poslovanja središnje druge ugovorne strane trebala bi uključivati ugovorne odredbe namijenjene toj svrsi. (25)Ako središnja druga ugovorna strana ne iznese odgovarajući plan oporavka, nadležna tijela trebala bi od središnje druge ugovorne strane zahtijevati da provedu mjere potrebne za uklanjanje bitnih nedostataka plana kako bi se ojačalo poslovanje središnje druge ugovorne strane i osiguralo da središnja druga ugovorna strana može ponovno uspostaviti svoj kapital ili uskladiti svoju knjigu trgovanja u slučaju propasti. Ta bi ovlast nadležnim tijelima trebala omogućiti provedbu preventivnih mjera u mjeri koja je potrebna da bi se uklonili svi nedostaci i stoga ostvarili ciljevi financijske stabilnosti. (26)Planiranje sanacije ključan je dio djelotvorne sanacije. Sanacijsko tijelo središnje druge ugovorne strane trebalo bi izraditi planove, a tijela sanacijskog kolegija trebala bi ih sporazumno prihvatiti. Tijela bi trebala imati sve potrebne informacije da bi mogla identificirati i osigurati nastavak obavljanja ključnih funkcija. Međutim, sadržaj plana sanacije trebao bi biti razmjeran sistemskoj važnosti središnje druge ugovorne strane i temeljiti se, među ostalim, na informacijama koje je ona dostavila. (27)Sanacijska bi tijela, na temelju procjene mogućnosti sanacije, trebala imati ovlast zahtijevati izmjenu strukture i organizacije središnjih drugih ugovornih strana izravno ili neizravno putem nadležnog tijela kako bi se poduzele potrebne i razmjerne mjere za smanjenje ili uklanjanje bitnih prepreka primjeni instrumenata sanacije i osigurale mogućnosti sanacije dotičnih subjekata. (28)Planovi sanacije i procjene mogućnosti sanacije predstavljaju područje u kojem su svakodnevna razmatranja nadzora manje važna od potrebe da se ubrzaju i osiguraju mjere hitnog restrukturiranja kako bi se održalo obavljanje ključnih funkcija središnje druge ugovorne strane i zaštitila financijska stabilnost. U slučaju neslaganja članova sanacijskog kolegija o odlukama koje se donose u pogledu plana sanacije središnje druge ugovorne strane, procjeni mogućnosti sanacije središnje druge ugovorne strane i odluci o uklanjanju prepreka njezinoj sanaciji, ESMA bi u skladu s člankom 19. Uredbe (EU) br. 1095/2010 trebala imati posredničku ulogu. No interni odbor ESMA-e trebao bi razmotriti takvo obvezujuće posredovanje ESMA-e uzimajući u obzir sposobnosti članova ESMA-e da osiguraju financijsku stabilnost i nadziru članove sustava poravnanja u nekoliko država članica. Na temelju Uredbe o EBA-i određena nadležna tijela trebalo bi pozvati na sastanke internog odbora ESMA-e kao promatrače jer ta tijela obavljaju slične zadaće na temelju Direktive 2014/59/EU. Takvo obvezujuće posredovanje ne bi u drugim slučajevima trebalo spriječiti neobvezujuće posredovanje u skladu s člankom 31. Uredbe (EU) br. 1095/2010. (29)Ako je potrebno ostvariti cilj urednog oporavka i sanacije, nadležna i sanacijska tijela trebala bi odrediti određene mjere u odnosu na matično društvo. Ovisno o strukturi grupe kojoj pripada središnja druga ugovorna strana, plan oporavka središnje druge ugovorne strane možda će trebati sadržavati uvjete pod kojima bi matično društvo ili drugi subjekt grupe kojoj središnja druga ugovorna strana pripada mogao središnjoj drugoj ugovornoj strani pružiti financijsku potporu, jamstva ili druge oblike potpore za poslovanje. Transparentnost takvih ugovora smanjila bi rizike za likvidnost i solventnost subjekta grupe koji pruža potporu središnjoj drugoj ugovornoj strani koja se suočava s financijskim poteškoćama. Svaka promjena takvih ugovora trebala bi se smatrati bitnom promjenom za potrebe preispitivanja plana oporavka. (30)Uzimajući u obzir osjetljivost informacija iz planova oporavka i sanacije, ti bi planovi trebali podlijegati odgovarajućim odredbama o povjerljivosti. (31)Nadležna tijela trebala bi relevantnim sanacijskim tijelima dostaviti planove oporavka i sve njihove izmjene, dok bi sanacijska tijela trebala nadležnim tijelima dostaviti planove sanacije i sve njihove izmjene, čime bi svako relevantno tijelo u svakom trenutku bilo u potpunosti obaviješćeno o svim potrebnim informacijama. (32)Radi očuvanja financijske stabilnosti potrebno je da nadležna tijela mogu riješiti pogoršanje financijskog i ekonomskog stanja središnje druge ugovorne strane prije nego nastupi situacija u kojoj je jedina mogućnost da tijela saniraju središnju drugu ugovornu stranu ili joj nalože da promijeni smjer poslovanja jer bi njezino poslovanje moglo naštetiti cjelokupnoj financijskoj stabilnosti. Stoga bi se nadležnim tijelima trebale dati ovlasti za ranu intervenciju kako bi se izbjegli ili smanjili negativni učinci na financijsku stabilnost koji bi mogli biti posljedica provedbe određenih mjera od strane središnje druge ugovorne strane. Ovlasti za ranu intervenciju trebale bi se dodijeliti nadležnim tijelima uz ovlasti koje su im već dodijeljene nacionalnim pravom država članica ili Uredbom (EU) br. 648/2012 za okolnosti koje se ne smatraju ranom intervencijom. (33)Tijekom faze oporavka i rane intervencije dioničari bi u potpunosti trebali zadržati svoja prava. Potpuno zadržavanje takvih prava ne bi trebalo biti moguće nakon što se pokrene sanacija središnje druge ugovorne strane. (34)Okvir za sanaciju trebao bi omogućiti pravovremeno pokretanje sanacije središnje druge ugovorne strane prije nego što ona postane insolventna. Trebalo bi se smatrati da središnja druga ugovorna strana propada ili bi mogla propasti kada krši ili bi mogla u bliskoj budućnosti prekršiti zahtjeve za nastavak odobrenja za rad, kad se oporavkom nije uspjela ponovno uspostaviti održivost, kad je imovina središnje druge ugovorne strane manja ili bi u bliskoj budućnosti mogla biti manja od njezinih obveza, kad institucija nije ili u bliskoj budućnosti vjerojatno neće biti sposobna platiti svoje dugove po njihovu dospijeću ili kad središnja druga ugovorna strana zahtijeva izvanredne javne financijske potpore. Međutim, činjenica da središnja druga ugovorna strana ne ispunjava zahtjeve za izdavanje odobrenja za rad ne bi trebala biti opravdanje za pokretanje sanacije. (35)Potreba za hitnom likvidnosnom pomoći od središnje banke, ako je takva pomoć dostupna, ne bi se trebala sama po sebi smatrati okolnošću koja dovoljno jasno upućuje na to da središnja druga ugovorna strana nije sposobna platiti svoje obveze po dospijeću ili da to neće biti u bliskoj budućnosti. Da bi se očuvala financijska stabilnost, posebno u slučaju sistemskog manjka likvidnosti, državna jamstva za instrumente likvidnosti koje pružaju središnje banke ili državna jamstva za novoizdane obveze za otklanjanje ozbiljnih smetnji u gospodarstvu države članice ne bi smjela aktivirati okvir za sanaciju ako je ispunjen niz uvjeta. (36)Ako središnja druga ugovorna strana ispunjava uvjete za sanaciju, sanacijsko tijelo središnje druge ugovorne strane na raspolaganju bi trebalo imati usklađeni skup instrumenata i ovlasti za sanaciju. Njihova provedba trebala bi podlijegati zajedničkim uvjetima, ciljevima i općim načelima. Primjena tih dodatnih instrumenata i ovlasti od strane sanacijskih tijela trebala bi biti u skladu s načelima i ciljevima sanacije. Primjena takvih instrumenata ili ovlasti osobito ne bi smjela narušavati djelotvornu sanaciju prekograničnih grupa. (37)Glavni ciljevi sanacije trebali bi biti održavanje obavljanja ključnih funkcija, izbjegavanje negativnih učinaka na financijsku stabilnost i zaštita javnih sredstava na način da se smanji oslanjanje na izvanredne javne financijske potpore propadajućim središnjim drugim ugovornim stranama. (38)Obavljanje ključnih funkcija propadajuće središnje druge ugovorne strane, makar restrukturiranih prema potrebi promjenom uprave, trebalo bi se održati primjenom instrumenata sanacije kojima se osigurava redovno poslovanje s privatnim sredstvima u mjeri u kojoj je to moguće. To se može ostvariti prodajom solventnoj trećoj strani ili spajanjem s njom nakon restrukturiranja ili otpisa ugovora i obveza središnje druge ugovorne strane na temelju raspodjele gubitaka i pozicija ili nakon otpisa dionica ili otpisa i konverzije duga u vlasnički kapital, kako bi se provela dokapitalizacija. U skladu s tim ciljem, prije nego što se provedu navedene mjere, sanacijsko tijelo trebalo bi razmotriti da se izvršavanje postojećih i nepodmirenih ugovornih obveza središnje druge ugovorne strane provede na način na koji bi se one izvršile u okviru redovnog postupka u slučaju insolventnosti. (39)Da bi se održalo povjerenje u tržište i smanjio rizik od širenja zaraze, potrebne su brze i odlučne mjere. Nakon što se ispune uvjeti za sanaciju, sanacijsko tijelo središnje druge ugovorne strane ne bi trebalo odgađati provedbu odgovarajućih i koordiniranih mjera sanacije u javnom interesu. Propadanje središnje druge ugovorne strane može se dogoditi u okolnostima koje zahtijevaju trenutačnu reakciju relevantnog sanacijskog tijela. Stoga bi tom sanacijskom tijelu trebalo omogućiti da provedu mjere sanacije neovisno o mjerama sanacije koje izvršava središnja druga ugovorna strana ili bez obveze da se najprije primijene ovlasti za ranu intervenciju. (40)Pri provedbi mjera sanacije sanacijsko tijelo središnje druge ugovorne strane trebalo bi uzeti u obzir i slijediti mjere predviđene planovima sanacije koji su izrađeni u okviru sanacijskog kolegija, osim ako sanacijsko tijelo procijeni, uzimajući u obzir okolnosti slučaja, da će se ciljevi sanacije učinkovitije postići provedbom mjera koje nisu predviđene planovima sanacije. Sanacijsko tijelo trebalo bi odmah obavijestiti sanacijski kolegij o mjerama sanacije koje planira provesti, osobito ako te mjere nisu u skladu s planom. (41)Ograničenje vlasničkih prava trebalo bi biti razmjerno riziku za financijsku stabilnost. Instrumente sanacije trebalo bi stoga primjenjivati samo na one središnje druge ugovorne strane koje ispunjavaju uvjete za sanaciju, osobito kad je to potrebno da bi se ostvario cilj financijske stabilnosti u javnom interesu. Budući da se instrumentima sanacije i sanacijskim ovlastima mogu ograničiti prava dioničara, sudionika sustava poravnanja i vjerovnika, mjere sanacije trebale bi se provesti samo ako je to nužno u javnom interesu, a svako ograničenje tih prava trebalo bi biti u skladu s Poveljom Europske unije o temeljnim pravima. Konkretno, ako se prema vjerovnicima iz iste kategorije postupa drukčije u kontekstu mjera sanacije, takve razlike trebale bi biti opravdane u javnom interesu te biti razmjerne rizicima koji se njima rješavaju te ne bi trebale uzrokovati izravnu ili neizravnu diskriminaciju na temelju nacionalnosti. (42)Pogođeni dioničari, sudionici sustava poravnanja i vjerovnici ne bi trebali pretrpjeti gubitke veće od gubitaka koje bi pretrpjeli da sanacijsko tijelo nije provelo mjere sanacije u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu, a umjesto toga bili bi podložni mogućim nepodmirenim obvezama na temelju plana sanacije središnje druge ugovorne strane ili drugih ugovora predviđenih njezinim pravilima poslovanja ili bi se provela likvidacija središnje druge ugovorne strane redovnim postupkom u slučaju insolventnosti. U slučaju djelomičnog prijenosa imovine središnje druge ugovorne strane u sanaciji na privatnog kupca ili prijelaznu središnju drugu ugovornu stranu, preostali dio središnje druge ugovorne strane u sanaciji trebao bi se likvidirati redovnim postupkom u slučaju insolventnosti. (43)Da bi se zaštitila prava dioničara, drugih ugovornih strana i vjerovnika, trebale bi se utvrditi jasne obveze u pogledu vrednovanja imovine i obveza središnje druge ugovorne strane te vrednovanja postupanja prema dioničarima i vjerovnicima koje bi se primijenilo da sanacijsko tijelo nije provelo mjere sanacije. Vrednovanje bi trebalo moći započeti već u fazi oporavka. Prije provedbe bilo kojih mjera sanacije trebalo bi provesti vrednovanje imovine i obveza središnje druge ugovorne strane po fer i realnoj vrijednosti. Vrednovanje bi trebalo podlijegati pravu na podnošenje žalbe samo zajedno s odlukom o sanaciji. Osim toga, u određenim slučajevima nakon primjene instrumenata sanacije trebala bi se provesti ex post usporedba načina na koji se s dioničarima i vjerovnicima zapravo postupalo i načina na koji bi se s njima bilo postupalo da sanacijsko tijelo nije provelo mjere sanacije u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu i da su bili podložni mogućim nepodmirenim obvezama na temelju plana sanacije središnje druge ugovorne strane ili drugih ugovora predviđenih njezinim pravilima poslovanja ili redovnim postupkom u slučaju insolventnosti. Ako su dioničari i vjerovnici primili, u obliku isplate ili naknade, svoja potraživanja u iznosu manjem od iznosa koji bi primili da sanacijsko tijelo nije provelo mjere sanacije u odnosu na središnju drugu ugovornu stranu i da su bili podložni mogućim nepodmirenim obvezama na temelju plana sanacije središnje druge ugovorne strane ili drugih ugovora predviđenih njezinim pravilima poslovanja ili redovnim postupkom u slučaju insolventnosti, u nekim slučajevima trebali bi imati pravo na isplatu razlike. Za razliku od vrednovanja prije provedbe mjera sanacije, tu usporedbu trebalo bi biti moguće pobijati neovisno o odluci o sanaciji. Države članice trebale bi imati slobodu izbora o načinu isplate razlike utvrđene pri postupanju prema dioničarima i vjerovnicima.

(44)Da bi se osigurala djelotvorna sanacija, postupkom vrednovanja trebalo bi što točnije utvrditi sve gubitke koji se trebaju raspodijeliti za središnju drugu ugovornu stranu kako bi se ponovno uspostavila usklađena knjiga trgovanja za preostale pozicije i kako bi se izvršile tekuće obveze plaćanja. Vrednovanje imovine i obveza propadajuće središnje druge ugovorne strane trebalo bi se temeljiti na poštenim, opreznim i realističnim pretpostavkama u trenutku primjene instrumenata sanacije. Međutim, na vrijednost obveza ne bi trebalo utjecati vrednovanje financijskog stanja središnje druge ugovorne strane. Sanacijskim tijelima trebalo bi zbog žurnosti omogućiti brzu provedbu vrednovanja imovine i obveza propadajuće središnje druge ugovorne strane. To bi vrednovanje trebalo biti privremeno i trebalo bi se primjenjivati do provedbe neovisnog vrednovanja. (45)Nakon pokretanja postupka sanacije trebalo bi izvršiti sve nepodmirene ugovorne obveze predviđene pravilima poslovanja središnje druge ugovorne strane, uključujući preostale mjere sanacije, osim ako je primjerenije izvršiti neke druge sanacijske ovlasti ili instrumente sanacije kako bi se izbjegli negativni učinci na financijsku stabilnost ili osiguralo pravovremeno obavljanje ključnih funkcija središnje druge ugovorne strane. Gubici bi se trebali pokriti instrumentima regulatornog kapitala i raspodijeliti se među dioničarima na temelju njihovih kapaciteta poništenjem ili prijenosom vlasničkih instrumenata ili značajnim razvodnjavanjem dionica. Ako ti instrumenti nisu dovoljni, sanacijska tijela trebala bi imati ovlast za otpis podređenog neosiguranog duga i nadređenih neosiguranih obveza, u mjeri u kojoj je to potrebno, a da se pritom ne ugrozi opća financijska stabilnost u skladu s njihovim rangiranjem na temelju primjenjivog nacionalnog prava u slučaju insolventnosti. (46)Ako središnja druga ugovorna strana nije uspjela provedbom mjera sanacije zaustaviti gubitke, ponovno uspostaviti uravnoteženi položaj u pogledu usklađene knjige trgovanja za preostale pozicije ili nadopuniti u potpunosti unaprijed financirana sredstva ili ako je sanacijsko tijelo utvrdilo da bi središnja druga ugovorna strana provedbom tih mjera naštetila financijskoj stabilnosti, tijela bi svoje ovlasti za raspodjelu gubitaka i pozicija trebala usmjeriti na raspodjelu nepodmirenih gubitaka, ponovnu uspostavu uravnoteženog položaja središnje druge ugovorne i nadopunu potrebnih unaprijed financiranih sredstva na temelju neprekidne primjene instrumenata iz pravila poslovanja središnje druge ugovorne strane ili drugih mjera. (47)Sanacijska tijela trebala bi osigurati i smanjenje troškova sanacije središnje druge ugovorne strane te jednako postupanje prema vjerovnicima iz iste kategorije. Ako se prema vjerovnicima iz iste kategorije postupa drukčije u kontekstu mjera sanacije, te razlike trebale bi biti opravdane u javnom interesu te ne bi trebale uzrokovati izravnu ili neizravnu diskriminaciju na temelju nacionalnosti ili neke druge osnove. (48)Instrumenti sanacije trebali bi se primijeniti u najvećoj mogućoj mjeri prije svake dokapitalizacije sredstvima iz javnog sektora ili jednakovrijednom izvanrednom javnom financijskom potporom središnjoj drugoj ugovornoj strani. Upotreba javne financijske potpore za sanaciju propadajućih institucija trebala bi biti u skladu s relevantnim odredbama o državnim potporama. (49)Djelotvornim sustavom sanacije troškovi sanacije propadajuće središnje druge ugovorne strane koje snose porezni obveznici trebali bi se svesti na najmanju moguću mjeru. Njime bi se trebalo osigurati da se središnja druga ugovorna strana može sanirati bez ugrožavanja financijske stabilnosti. To se postiže instrumentima raspodjele gubitaka i pozicija tako što se njima osigurava da dioničari i druge ugovorne strane koje su među vjerovnicima propadajuće središnje druge ugovorne strane snose odgovarajuće gubitke i preuzmu odgovarajući dio troškova koji proizlaze iz propasti središnje druge ugovorne strane. Stoga se instrumentima raspodjele gubitaka i pozicija dioničarima i drugim ugovornim stranama središnje druge ugovorne strane osigurava snažniji poticaj za praćenje zdravlja središnje druge ugovorne strane u uobičajenim okolnostima u skladu s preporukama Odbora za financijsku stabilnost. (50)Kako bi se osiguralo da sanacijska tijela imaju potrebnu fleksibilnost da u različitim okolnostima gubitke i pozicije raspodijele drugim ugovornim stranama, primjereno je da ta tijela mogu primijeniti instrumente raspodjele gubitaka i pozicija ako je cilj održati poslovanje propadajuće središnje druge ugovorne strane i ako se ključne usluge prenose na prijelaznu središnju drugu ugovornu stranu ili treću stranu, a preostali dio središnje druge ugovorne strane prestaje poslovati te se likvidira. (51)Ako se instrumenti raspodjele gubitka i pozicija primjenjuju u cilju ponovne uspostave održivosti propadajuće središnje druge ugovorne strane kako bi se omogućio nastavak redovnog poslovanja, sanacija bi trebala biti popraćena smjenom uprave, osim ako je zadržavanje uprave primjereno i nužno za postizanje ciljeva sanacije, i naknadnim restrukturiranjem središnje druge ugovorne strane i njezinih djelatnosti na način kojim bi se otklonili razlozi njezina propadanja. To restrukturiranje trebalo bi se postići provedbom plana reorganizacije poslovanja, koji bi trebao biti usklađen s planom restrukturiranja koji bi središnja druga ugovorna strana vjerojatno morala podnijeti na temelju okvira za državne potpore. (52)Instrumenti raspodjele gubitaka i pozicija trebali bi se primjenjivati u cilju usklađivanja knjige trgovanja središnje druge ugovorne strane, zaustavljanja daljnjih gubitaka i nabave dodatnih sredstava za dokapitalizaciju središnje druge ugovorne strane i nadopune unaprijed financiranih sredstava. Kako bi se osiguralo da su djelotvorni i da ostvaruju svoj cilj, trebali bi se moći primijeniti na što veći broj ugovora koji uzrokuju neosigurane obveze ili neusklađenost knjige trgovanja propadajuće središnje druge ugovorne strane. Njima bi se trebala predvidjeti mogućnost da se preostalim članovima sustava poravnanja omogući dražba pozicija članova sustava poravnanja koji su u statusu neispunjavanja obveza, zatim mogućnost prisilne raspodjele pozicija na način da se dobrovoljno sklopljeni sporazumi u okviru plana oporavka ne iskoriste u trenutku pokretanja sanacije, djelomičnog ili potpunog raskida ugovora članova sustava poravnanja koji su u statusu neispunjavanja obveza, linija proizvoda ili središnje druge ugovorne strane, primjene dodatnih korekcija isplata varijacijskog iznosa nadoknada, izvršavanja svih preostalih poziva na gotovinsku uplatu utvrđenih planovima oporavka, izvršavanja dodatnih poziva na gotovinsku uplatu posebno namijenjenih sanacijskom tijelu, otpisa instrumenata kapitala i dužničkih instrumenata koje je izda