EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 17.12.2015. COM(2015) 660 final IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU o provedbi Uredbe (EZ) br. 1013/2006 od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada Nastanak, obrada i prekogranično slanje opasnog otpada i drugog otpada u državama članicama Europske unije, 2010. - 2012. {SWD(2015) 291 final}



SADRŽAJ 1. Uvod 2. Izvješća država članica 3. Nastanak opasnog otpada 4. Pošiljke otpada iz država članica 5. Pošiljke otpada u države članice 6. Nezakonite pošiljke, inspekcijski nadzor i mjere provedbe 7. Opći zaključak: 8. Sljedeći koraci

Promjene u nastanku, obradi i pošiljkama opasnog i drugog otpada u državama članicama EU-a, 2010. – 2012. 1.Uvod Prekogranični promet opasnog otpada i njegovo odlaganje uređeni su Baselskom konvencijomod 22. ožujka 1989. čija je Europska unija (EU) stranka. Glavni je cilj Konvencije zaštita ljudskog zdravlja i okoliša od štetnih učinaka opasnog otpada. EU je uspostavio sustav za nadzor i kontrolu pošiljaka otpada unutar svojih granica zajedno s državama Europskog udruženja slobodne trgovine (EFTA) i Organizacije za gospodarsku suradnju i razvoj (OECD), kao i s trećim zemljama koje su stranke Baselske konvencije. Uredbom (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (dalje u tekstu: „Uredba”) Konvencija se prenosi u zakonodavstvo Unije. Uredba, koja je izravno primjenjiva u državama članicama, izmijenjena je 2014. Uredbom (EU) br. 660/2014. Svake kalendarske godine države članice Tajništvu Konvencije dostavljaju izvješće za prethodnu kalendarsku godinu u kojem se razmatraju zakonske odredbe, provedba i mjere zaštite okoliša. Izvješće se dostavlja i Komisiji zajedno s dodatnim informacijama u obliku odgovora na upitnik o provedbi. U skladu s člankom 51. stavkom 4. Uredbe Komisija svake tri godine sastavlja izvješće o provedbi na temelju odgovora koje su dostavile države članice. U ovom je slučaju rok do kojeg su države članice trebale Eurostatu dostaviti informacije o razdoblju od 2010. do 2012. bio 18. lipnja 2014. Ovo je četvrto izvješće o provedbi i obuhvaća razdoblje od 2010. do 2012. Treće izvješće, za razdoblje od 2007. do 2009., objavljeno je u kolovozu 2012. Detaljne informacije na temelju izvješća država članica u skladu s Baselskom konvencijom za razdoblje 2010. – 2012. mogu se pronaći u odjeljcima A i B radnog dokumenta priloženog ovom izvješću. Uz to, odgovori država članica na upitnik o provedbi za razdoblje 2010. – 2012. mogu se pronaći u odjeljku E radnog dokumenta. Kvantitativni podaci i brojke o nastanku, obradi i pošiljkama otpada sažeti su u tablicama i brojkama odjeljka A radnog dokumenta. Ključne definicije nalaze se u Dodatku A.1.0. radnog dokumenta. Nadalje, u ovom se izvješću o provedbi uspoređuju odgovori 27 država članica za razdoblje 2010. – 2012. s onima za razdoblje 2007. – 2009. Neke od brojki za razdoblje 2007. – 2009. koje su navedene u ovom izvješću razlikuju se od onih navedenih u izvješću za isto razdoblje jer su uzeti u obzir odgovori država članica dostavljeni u međuvremenu. U Baselskoj konvenciji termini „uvoz” i „izvoz” rabe se za svaku pošiljku u zemlju ili iz zemlje koja je stranka Konvencije. U skladu sa zakonodavstvom EU-a ti se termini primjenjuju samo na pošiljke u EU kao cjelinu ili iz EU-a kao cjeline. Međutim, u ovom dokumentu oba termina koji se javljaju u navodnicima treba shvatiti u smislu u kojem se rabe u Baselskoj konvenciji, tj. da se odnose na vanjske pošiljke, ali i na pošiljke među državama članicama unutar EU-a.

2.Izvješća država članica U vrijeme pripreme ovog izvješća većina država članica odgovorila je i na upitnik na temelju Baselske konvencije i na Komisijin upitnik za razdoblje od 2010. do 2012. Premda su sva izvješća za 2012. Komisiji trebala biti dostavljena do 31. prosinca 2013., rok je produljen. Rok za analizu kvantitativnih podataka iz izvješća u skladu s Baselskom konvencijom bio je 18. lipnja 2014. Izvješća Irske, Litve, Luksemburga i Španjolske u skladu s Baselskom konvencijom za 2012. podnesena su nakon tog roka te stoga nisu mogla biti uzeta u obzir u pripremi odjeljka A radnog dokumenta. Podaci o ukupnim količinama otpada u pošiljkama između država članica ukazuju na nekoliko nepodudarnosti u količinama o kojima su izvijestile države „izvoznice” i „uvoznice”. Godina izvješćivanja u kojoj su izvješća sadržavala najviše netočnosti bila je 2011., u kojoj je količina „uvezenog” opasnog otpada bila 17 % veća od „izvezene” količine. Za pošiljke svih vrsta otpada podložnih postupku prethodne pisane obavijesti i odobrenja (dalje u tekstu: „prijavljeni otpad”) ta je razlika iznosila 5 %. Za opasni otpad u 2012. razlika je iznosila 10 % (1 % ukupnoga prijavljenog otpada), a u 2010. iznosila je 12 % (2 % ukupnoga prijavljenog otpada). Zbog tih znatnih nepodudarnosti očito je potrebna elektronska razmjena podataka u cijelom EU-u koju bi primjenjivale nadležna tijela svih država članica. Luksemburg je, čini se, prijavljivao znatno manje od stvarnih količina otpremljenog otpada. Luksemburg je 2011. izvijestio da je u Njemačku „izvezao” 103 000 tona ukupnoga prijavljenog otpada, ali Njemačka je izvijestila da je te godine iz Luksemburga „uvezla” 498 000 tona. Sličan je primjer i s različitim podacima Luksemburga i Belgije. Za usporedbu, 2009. je količina „uvezenoga” opasnog otpada bila samo 0,3 % niža od „izvezene” količine. U 2008. ta je količina 20 % niža. Brojka za ukupan prijavljeni otpad u 2009. bila je 9 % viša. Jedno od mogućih objašnjenja za uočene nedosljednosti može biti to da države članice ne prijavljuju pošiljke otpada na isti način. „Uvoznici” i „izvoznici” otpada moraju popuniti obrazac obavijesti i dokument o prometu, kako je utvrđeno u prilozima I.A i I.B Uredbi. U obrascu obavijesti potrebno je navesti „ukupnu planiranu količinu” otpada koji treba otpremiti, a u dokumentu o prometu treba navesti „stvarnu količinu” otpremljenog otpada. Ako su države članice prijavile dvije različite količine, rezultat bi mogle biti uočene nedosljednosti. 3.Nastanak opasnog otpada Opasni otpad definira se u skladu s popisom tokova i/ili sastojaka otpada (unosi Y1 – 18 i Y19 – 45 prema kategorijama iz Konvencije) i prema određenim opasnim svojstvima. Međutim, ako se otpad smatra opasnim na temelju nacionalnog zakonodavstva, tako se definira se i za potrebe Konvencije. „Drugi otpad” u ovom kontekstu znači otpad prikupljen iz kućanstava i ostaci koji nastaju spaljivanjem otpada iz kućanstava; to su dvije kategorije otpada koje zahtijevaju poseban postupak i koje podliježu sličnom nadzoru kao opasni otpad na temelju Baselske konvencije (unosi Y46 i Y47). Iscrpan popis Y-oznaka na temelju Konvencije nalazi se u odjeljku D radnog dokumenta. U vrijeme pripreme ovog izvješća podaci o ukupnom nastanku opasnog otpada bili su nepotpuni jer nekoliko država članica nije prijavilo nikakve podatke. Za popunjavanje nedostataka u podacima rabile su se brojke dobivene procjenom na temelju podataka iz prethodnih godina. U 2012. je u EU27 nastalo 76 milijuna tona opasnog otpada. Za usporedbu, 2011. nastalo je 75 milijuna, a 2010. 76 milijuna tona. Između 2007. – 2009. i 2010. – 2012. ukupna količina nastalog opasnog otpada smanjila se za 4 %. Drugim riječima, prosječna godišnja količina nastala u razdoblju 2007. – 2009. bila je 79 milijuna tona, u odnosu na 75 milijuna u razdoblju 2010. – 2012. Međutim, uzmu li se u obzir dugoročna kretanja između 2000. i 2012., količina opasnog otpada koja nastane svake godine povećala se za 26 %. U tom razdoblju izvješćivanja ukupna godišnja količina nastalog opasnog otpada po glavi stanovnika u EU27 iznosila je 151 kg u 2012., 149 kg u 2011. i 151 kg u 2010. Brojke ukazuju na pad u odnosu na prosjek od 158 kg u razdoblju 2007. – 2009., ali i povećanje od 22 % od 2000. Jedno od mogućih objašnjenja te promjene je to da je zbog financijske i gospodarske krize nastalo manje otpada. Kao i u razdoblju 2007. – 2009., Njemačka je proizvela najveću količinu opasnog otpada u razdoblju 2010. – 2012., sa 17 milijuna tona u 2012. Slijedile su je Italija i Francuska s po 11 milijuna tona. Malta je 2012. proizvela najmanje: 27 000 tona, a iza nje su Slovenija sa 78 000 i Latvija s 85 000 tona. Najveći porast zabilježio je Cipar, koji je 2011. proizveo 84 000 tona, a 2012. čak 480 000 tona. Bugarska je zabilježila najveći pad: 2010. je proizvela 647 000 tona, a 2012. samo 160 000 tona. Države članice ne nude nikakva objašnjenja za te promjene. Kad je riječ o opasnom otpadu nastalom po glavi stanovnika, Estonija je imala najveće količine u razdoblju 2010. – 2012., kao i 2007. – 2009., s prosjekom od 6902 kg po stanovniku. Rumunjska je u razdoblju 2010. – 2012. proizvela najmanju količinu: prosječno deset kilograma po stanovniku. Slijedila ju je Grčka s 22 kilograma po stanovniku. Rumunjska je najmanje proizvela i u razdoblju 2007. – 2009. (šest kilograma po stanovniku). 4.Pošiljke otpada iz država članica Prema službenim podacima o kojima su izvijestile države članice, količina ukupnoga prijavljenog otpada otpremljenog iz EU27 u 2012. je iznosila 14 milijuna tona, od čega je pet milijuna tona bio opasni otpad (tj. oko 7 % ukupnoga nastalog opasnog otpada u 2012.). U 2011. i 2010. ta je brojka iznosila 15 odnosno 12 milijuna tona (obje je godine bilo šest milijuna tona opasnog otpada). Za usporedbu, u razdoblju 2007. – 2009. prosječna godišnja količina ukupnoga prijavljenog otpremljenog otpada iznosila je 11 milijuna tona, od čega je osam milijuna tona bio opasni otpad (tj. oko 10 % ukupnoga nastalog opasnog otpada u 2012.). Od 2001. do 2011. pošiljke ukupnoga prijavljenog otpada iz država članica povećale su se za 126 %. Međutim, 2012. došlo je do promjene jer je količina „izvezenog” otpada bila 2 % manja u odnosu na 2011. Od 2001. do 2007. uočeno je veliko povećanje količine opasnog otpada otpremljenog iz država članica (154 %). Međutim, od 2007. do 2012. količina opasnog otpada otpremljenog iz država članica smanjila se za 32 %. Kao i u razdoblju 2007. – 2009., Nizozemska je bila najveći „izvoznik” ukupnoga prijavljenog otpada, s tri milijuna tona 2012. Njemačka je s dva milijuna tona otpremljenih 2012. bila drugi najveći „izvoznik”. Estonija je u istom razdoblju bila najmanji „izvoznik” s 3000 tona u 2012. Najveći „izvoznici” opasnog otpada u razdoblju 2010. – 2012. bili su Francuska s 985 tona i Italija s 977 tona otpremljenih 2012. Nizozemska je bila najveći izvoznik u razdoblju 2007. – 2009., no 2010. iz te je države otpremljeno 73 % manje opasnog otpada. Bugarska, Cipar, Estonija, Rumunjska i Slovačka otpremile su najmanje količine opasnog otpada u razdoblju 2010. – 2012. Godine 2009. najveća je količina bila iz skupine otpada Y1 – Y18, tj. 37 % ukupnoga prijavljenog otpada koji je otpremljen iz EU27. Udio kategorije Y19 – Y45 iznosio je 13 %, a udio kategorije Y46 – Y47 iznosio je 12 %. Premda je udio skupina otpada Y19 – Y45 (13 – 15 %) i Y46 –Y47 (9 – 14 %) bio otprilike isti u razdoblju 2010. – 2012., udio skupine otpada Y1 – Y18 u ukupnoj količini prijavljenog otpada koji je otpremljen iz EU27 smanjio se s 37 % u 2009. na 16 % u 2012. Razlog je tomu što su za veću količinu otpada upotrijebljene oznake EU-a ili nacionalne oznake umjesto Y-oznaka. U 2009. su za 34 % pošiljaka otpada iz EU-a upotrijebljene oznake EU-a ili nacionalne oznake, u odnosu na 55 % u 2012. U 2012. je otpremljeno samo 1 % nerazvrstanog otpada, a 2011. otpremljeno je 0 % takvog otpada. Riječ je o znatnom smanjenju u usporedbi s prethodnim godinama: 2009. bez razvrstavanja je otpremljeno 3 %, a 2010. 4 % otpada. To je još izraženije usporedi li se stanje ranijih godina (2005. – 2008.), kad se taj udio kretao između 7 % i 14 %. Jedine države članice koje su 2012. otpremale nerazvrstan otpad bile su Francuska, Grčka i Luksemburg.

U 2012. je 94 % opasnog otpada iz EU-a obrađeno u zemlji podrijetla. Većina opasnog otpada otpremljenog iz država članica bila je namijenjena za postupak oporabe. U 2012. i 2011. ta je brojka iznosila 70 %, a 2010. iznosila je 73 %. Za usporedbu, u razdoblju 2007. – 2009. veći udio „izvezenog” opasnog otpada bio je namijenjen oporabi, pri čemu je 72 % bilo namijenjeno oporabi 2009., 73 % 2008., a 78 % 2007. U 2012. je 24 % opasnog otpada otpremljenog iz EU27 radi oporabe bilo podrijetlom iz Francuske. Drugi važni izvoznici opasnog otpada za oporabu bili su Belgija (16 %) i Nizozemska (14 %). Za usporedbu, 2009. je 39 % opasnog otpada otpremljenog iz EU27 radi oporabe bilo podrijetlom iz Nizozemske. U 2011. je zabilježena najveća količina prijavljenog otpada otpremljenog u zemlje koje nisu članice OECD-a jer je Finska te godine izvezla velike količine željeznih oksida u Kinu. Taj je otpad kasnije razvrstan kao ne-otpad te ga finska nadležna tijela više nisu prijavljivala. 5.Pošiljke otpada u države članice U 2012. u EU27 dopremljeno je ukupno 17 milijuna tona prijavljenog otpada, od čega je sedam tona bio opasni otpad. Za 2011. ta je brojka iznosila 16 milijuna tona (od čega je devet milijuna tona bio opasni otpad), a za 2010. iznosila je 14 milijuna (od čega je osam milijuna tona bio opasni otpad). Prosječna godišnja količina ukupnoga prijavljenog dopremljenog otpada povećala se s 13 milijuna tona u razdoblju 2007. – 2009. na 16 milijuna tona u razdoblju 2010. – 2012. (osam milijuna tona opasnog otpada u oba razdoblja). Između 2001. i 2012. ukupni prijavljeni otpad dopremljen u države članice povećao se za 129 %. U istom je razdoblju u države članice dopremljeno 127 % više opasnog otpada, premda je 2012. zabilježen pad od 23 % u odnosu na prethodnu godinu. U tom se razdoblju izvješćivanja izrazito povećala količina ukupnoga prijavljenog otpada dopremljenog u EU12, sa 172 000 tona 2010. na 679 000 tona 2011. i 692 000 tona 2012. Glavni uzrok tomu je veći broj izvještaja o „uvezenom” otpadu koji se obrađuje postupcima oporabe u Latviji i Slovačkoj. U Latviji je „uvezeni” otpad bilo uglavnom gorivo dobiveno iz otpada namijenjeno oporabi. U Slovačkoj je glavni „uvoz” bilo 147 000 tona „ostalog otpada”, od čega je 95 % dopremljeno iz Austrije radi oporabe. Kao i u razdoblju 2007. – 2009. Njemačka je bila najveći „uvoznik” ukupnoga prijavljenog otpada za to razdoblje izvješćivanja sa šest milijuna tona dopremljenih 2012. Francuska je 2012. „uvezla” dva milijuna tona, zbog čega je bila drugi najveći izvoznik u istom razdoblju. Te su dvije države bile i najveći „uvoznici” opasnog otpada u oba razdoblja izvješćivanja jer su 2012. uvezle tri milijuna odnosno jedan milijun tona. Za usporedbu, Malta tijekom trogodišnjeg razdoblja uopće nije dopremala otpad, kao ni u razdoblju 2007. – 2009. U Portugal je „uvezena” druga najmanja količina otpada, tj. samo 1000 tona 2012., pri čemu je sav otpad bio opasan. Kao što je bio slučaj s otpadom otpremljenim iz EU27, 20 % ukupnoga prijavljenog otpada dopremljenog u EU27 u 2012. bilo je iz skupine Y1 – Y18. Iste je godine udio kategorije Y19 – Y45 iznosio 11 %, a udio kategorije Y46 – Y47 7 %. Za usporedbu, 2010. su udjeli tih kategorija iznosili 26 %, 14 % odnosno 8 %. Kao i kod „uvoza”, razlog promjene je taj što se sve više otpada razvrstava upotrebom oznaka EU-a ili nacionalnih oznaka umjesto Y-oznaka u skladu s Baselskom konvencijom. U 2010. je 44 % pošiljaka otpada u EU razvrstano prema oznakama EU-a ili nacionalnim oznakama, u odnosu na 61 % u 2012. Treba napomenuti da podaci za 2009. nisu bili dostupni za analizu. U 2012. je 1 % otpada dopremljenog u EU27 bilo nerazvrstano, a 2011. 0 %. Za usporedbu, ta je brojka 2010. iznosila 9 %, a 2009. 13 %. Jedine države koje 2012. nisu razvrstavale dio otpada bile su Belgija, Cipar, Češka, Francuska, Latvija i Slovačka. Najveći dio nerazvrstanog otpada stigao je u Francusku, 55 000 tona. Većina opasnog otpada dopremljenog u države članice EU-a bila je namijenjena postupku oporabe. Međutim, posljednjih je godina udio oporabe manji. Dok je 2003. godine 89 % opasnog otpada dopremljenog u EU27 prošlo postupak oporabe, 2012. je udio oporabe iznosio 69 %. Njemačka je 2012. „uvezla” 41 % ukupnog opasnog otpada dopremljenog u EU27 radi oporabe. Druge države članice s visokim postotkom opasnog otpada dopremljenog radi oporabe bile su Francuska (13 %) i Nizozemska (12 %). Te su tri države bile i najveće „izvoznice” opasnog otpada za oporabu 2009. Kao i u prethodnom razdoblju izvješćivanja, gotovo sav opasni i drugi prijavljeni otpad dopremljen u države članice u razdoblju 2010. – 2012. podrijetlom je iz drugih država članica ili zemalja EFTA-e (97 % opasnog otpada i 98 % ukupnoga otpada koji se prijavljuje). U razdoblju 2010. – 2012. udio otpada (opasnog otpada i svih prijavljenih tokova otpada) podrijetlom iz država koje nisu članice OECD-a bio je vrlo nizak (3 % ili niži). 6.Nezakonite pošiljke, inspekcijski nadzor i mjere provedbe U razdoblju izvješćivanja 2010. – 2012. zabilježeno je više od 2500 slučajeva prijavljenih nezakonitih pošiljaka u EU27, pri čemu ih je svake godine bilo sve više (oko 700 slučajeva 2010., 800 slučajeva 2011. i 1000 slučajeva 2012.). Za usporedbu, 2009. je bilo oko 400 slučajeva.Nije bilo moguće izvijestiti o podacima koji se odnose na tonažu nezakonitih pošiljaka otpada zbog toga što su države članice izvješćivale u različitim mjernim jedinicama. Primjerice, nekoliko je država kao mjernu jedinicu za nezakonite pošiljke otpada rabilo „kontejnere” ili „terete” umjesto tone. Većina je država članica prijavila nezakonite pošiljke otpada; jedino Malta i Španjolska nisu prijavile ni jedan slučaj tijekom tog razdoblja izvješćivanja, a Rumunjska je prijavila samo jedan. Belgija je u razdoblju 2010. – 2012. prijavila najviše slučajeva – u tom je razdoblju gotovo 60 % slučajeva prijavljeno u Belgiji, Njemačkoj i Nizozemskoj. Ti su podaci sažeti u Dodatku A.2.0. radnom dokumentu. Prijavljeni slučajevi nezakonitih pošiljaka otpada mogli bi ukazivati na znatan porast broja nezakonitih pošiljaka u odnosu na prethodno razdoblje izvješćivanja. No možda je to rezultat kvalitetnijih izvješća država članica ili učinkovitijih mjera nadzora, npr. većega broja nasumičnih provjera. Prema izvješću IMPEL-a iz 2012. fizičkim inspekcijskim pregledima utvrđena su kršenja u prosječno 25 % slučajeva. To bi moglo značiti da države članice trebaju poboljšati uspješnost provedbe te da se velik dio nezakonitih pošiljaka otpada i dalje ne otkriva, usprkos većem broju prijavljenih slučajeva. Može se zaključiti da je stvaran broj nezakonitih pošiljaka u razdoblju 2010. – 2012. bio puno veći od službeno prijavljenog broja, premda je teško procijeniti u kojoj mjeri. Države članice općenito su nedostatno izvješćivale o broju nasumičnih provjera, a uvelike se razlikovao i način izvješćivanja. U pojedinim je slučajevima prijavljen ukupan broj provjera, a u drugima je brojka raščlanjena, npr. po broju administrativnih provjera, broju fizičkih provjera ili nadležnom tijelu koje je obavilo provjere. Te nedosljednosti posljedica su toga što države članice različito definiraju nasumične provjere. Primjerice, Belgija definira „nasumičnu provjeru” kao pojedinačnu fizičku provjeru, a druge države (npr. Luksemburg) definiraju je kao širu operaciju koja može uključivati nekoliko fizičkih provjera. Uz to, pojedine su države navele točan broj provjera, a druge su samo navele da su provjere obavljane, ali ne i koliko često. Prema IMPEL-u administrativne i fizičke inspekcijske nadzore trebalo bi brojati zasebno, i onda ih zbrojiti kako bi se dobio ukupan broj inspekcijskih nadzora. Poljska je primjer države članice koja je dostavila kvalitetne podatke o broju obavljenih nasumičnih provjera. U 2011. prijavila je 3200 nasumičnih provjera od čega 122 provjere objekata i 2900 provjera tereta. U Poljsku je 2011. dopremljeno 77 000 tona opasnog otpada, a otpremljeno je 14 000 tona. To znači da je na svakih 1000 tona pošiljaka otpada obavljeno 35 nasumičnih provjera. Međutim, potrebni su pouzdaniji podaci da se na temelju dobre prakse utvrdi idealan broj nasumičnih provjera na 1000 tona pošiljaka otpada za EU u cjelini (ako je to uopće moguće). Slično kao i u razdoblju 2007. – 2009., pošiljke su najčešće bile nezakonite jer odgovarajuća nadležna tijela nisu bila obaviještena o otpremanju otpada ili je prekršena zabrana otpremanja na temelju Uredbe. Među tipičnim mjerama odgovora bili su vraćanje otpada u zemlju podrijetla i određivanje novčane kazne.