Osim tih dvaju koraka Komisija je predložila validacijski korak koji bi zemlje trebale poduzeti prije dostave podataka, a koji se sastoji od standardnih validacijskih pravila. Zajednički skup standardnih validacijskih pravila u pogledu statističkih podataka o otpadu dogovoren je s državama članicama 2014. Jedanaest država članica već je upotrebljavalo ta pravila prije dostave podataka za referentnu godinu2012. To je važan korak prema dodatnom poboljšanju učinkovitosti validacijskog postupka.

Drugi je korak dubinska validacija. Podaci se analiziraju detaljnije (npr. prema gospodarskom sektoru i kategoriji otpada) te se uspoređuju obrasci i kretanja od zemlje do zemlje. Validacijske provjere uključuju:

Razlikovanje otpada od nusproizvoda ima bitan utjecaj na količine otpada u ekonomskim djelatnostima NACE A (poljoprivreda, šumarstvo i ribarstvo) i NACE C (proizvodnja), osobito u kategorijama otpada kao što su drvni otpad, životinjski i biljni otpad te troska iz proizvodnje metala.

Statistički podaci o nastalom otpadu moraju se prikupiti za sve gospodarske sektore i za kućanstva, a moraju uključivati i otpad koji je posljedica djelatnosti oporabe i odlaganja, poznat kao sekundarni otpad. Statističkim podacima trebalo bi obuhvatiti i otpad iz malih poduzeća (s manje od deset zaposlenika), iako bi takva poduzeća trebalo izuzeti iz istraživanja kad god je to moguće.

Kako je već navedeno u odjeljku 3., neke zemlje još nisu u mogućnosti izvijestiti o kategoriji obrade „nasipavanje“.

Teško je procijeniti ukupan utjecaj pogrešaka u pokrivenosti. One mogu dovesti i do preniskih i do previsokih procjena. Smatra se da je utjecaj najveći kod mineralnog otpada u sektoru NACE B (vađenje rude i kamena).

4.2.Raspodjela prema gospodarskim sektorima

Uredbom se države članice pozivaju da svoje podatke dostave razvrstane u 19 kategorija (18 djelatnosti u kojima nastaje otpad plus kućanstva). Ekonomske djelatnosti podijeljene su u skladu s NACE-om. Pravilna raspodjela otpada prema djelatnostima u kojima otpad nastaje preduvjet je za:

usporedivost količina otpada specifičnog za pojedine sektore

usklađenost statističkih podataka o otpadu s poslovnim statističkim podacima.

Način na koji se otpad pripisuje sektoru u kojem nastaje ovisi o metodi koja se primjenjuje pri prikupljanju podataka i o statističkim jedinicama za koje se izrađuju statistički podaci o otpadu. Usporedivost i usklađenost podataka temelje se na uporabi poslovnih registara za prikupljanje podataka. Kako se Uredbom dopušta korištenje lokalnih jedinica ili jedinica prema vrsti djelatnosti kao statističkih jedinica za prikupljanje podataka, među zemljama mogu postojati određene razlike u raspodjeli otpada čak i ako se odredbe Uredbe pravilno primjenjuju.

Smatra se da je ukupni utjecaj pogrešne raspodjele malen. Malo vjerojatni slučajevi poput mineralnog otpada iz obrade otpada ili stabilizirani otpad iz kućanstava otkrili bi se u validacijskom postupku u kojem bi bili objašnjeni ili ispravljeni. Takvi se slučajevi ne pojavljuju često.

4.3.Klasifikacija otpada

Za potrebe izvješćivanja EU-a Uredbom se utvrđuje raspodjela otpada prema kategorijama u skladu s Europskom klasifikacijom otpada za statističke potrebe (EWC-Stat). Međutim, njome se ne propisuje korištenje određene klasifikacije za prikupljanje podataka na nacionalnoj razini.

Većina zemalja prikuplja podatke u skladu s EU-ovim popisom otpada koji obuhvaća 839 vrsta otpada. Unatoč ponekim poteškoćama u primjeni tog popisa, raširena uporaba te klasifikacije osigurava visoku razinu usporedivosti, barem na zbirnoj razini koja se zahtijeva u Uredbi. Smatra se da je ukupan utjecaj klasifikacijskih pogrešaka na točnost podataka malen.

4.4.Razlike između nastalog i obrađenog otpada

Razlika između količina nastalog i obrađenog otpada u EU-u u 2012. iznosi oko 200 milijuna tona. To iznosi oko 8 % svog nastalog otpada. Ta je razlika ostala stabilna tijekom dvaju posljednjih izvještajnih razdoblja. U 2006. i 2008. bila je veća i iznosila 400 milijuna tona. Obrazac je i dalje isti: više otpada nastaje nego što ga se obrađuje. U 2012. najveća je razlika zabilježena kod mulja i tekućeg otpada iz obrade otpada (oko 70 %), a najmanja (gotovo 0 %) kod tla.

Razlika između nastalog i obrađenog otpada može se objasniti s pomoću nekoliko stvari:

U pojedinoj se zemlji ne obrađuje sav otpad koji je u njoj nastao. U skladu s Uredbom ne prikupljaju se podaci o uvozu i izvozu pa se razlike koje nastaju zbog uvoza i izvoza ne mogu brojčano iskazati podacima koji su propisani Uredbom. Procjene na temelju podataka o vanjskoj trgovini pokazuju da se tim učinkom objašnjava približno jedna petina razlike za cijeli EU. U pojedinačnim državama članicama taj učinak može biti veći. Na primjer, u Njemačkoj uvoz otpada čini više od 4 % otpada nastalog u njoj, dok Ujedinjena Kraljevina izvozi više od 6 % otpada koji proizvodi.

Podaci o nastalom otpadu obuhvaćaju nastali primarni i sekundarni otpad, a obrada otpada odnosi se na konačnu obradu te bi se obrađeni otpad trebao računati samo jedanput.

Sve kategorije otpada, osim mulja, iskazuju se u normalnoj mokroj masi. Tijekom postupka prethodne obrade, primjerice pripremnih postupaka obrade za zbrinjavanje (postupanje s tekućim otpadom, npr. procjednim vodama ili emulzijom ulje/voda), gubi se vodena masa i otpad u završnu obradu ulazi znatno smanjene mase.

Neke aktivnosti izuzete su iz područja primjene Priloga II. Uredbe, poput suspalionica koje upotrebljavaju samo određene otpadne biomase kao gorivo.

Ne obrađuje se sav otpad u istoj godini kad je nastao. Neke vrste otpada privremeno se skladište. Tako otpad obrađen u godini t može sadržavati otpad nastao u godini t – 1. Otpad nastao u godini t može se obraditi u godini t + 1.

5.Usporedivost