EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 21.4.2021. COM(2021) 189 final 2021/0104(COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o izmjeni Direktive 2013/34/EU, Direktive 2004/109/EZ, Direktive 2006/43/EZ i Uredbe (EU) br. 537/2014 u pogledu korporativnog izvještavanja o održivosti (Tekst značajan za EGP) {SEC(2021) 164 final} - {SWD(2021) 150 final} - {SWD(2021) 151 final}



OBRAZLOŽENJE 1.KONTEKST PRIJEDLOGA •Razlozi i ciljevi prijedloga Direktiva o nefinancijskom izvještavanju (Direktiva 2014/95/EU) o izmjeni Računovodstvene direktive donesena je 2014. Društva obuhvaćena područjem primjene Direktive o nefinancijskom izvještavanju trebala su 2018. prvi put podnijeti izvještaj u skladu s odredbama Direktive (za financijsku godinu 2017.). Direktiva o nefinancijskom izvještavanju primjenjuje se na velike subjekte od javnog interesa s prosječnim brojem zaposlenika većim od 500 i na subjekte od javnog interesa koji su matična društva velikih grupa s prosječnim brojem zaposlenika većim od 500 na konsolidiranoj osnovi. Direktivom o nefinancijskom izvještavanju društva kćeri izuzimaju se iz obveza izvještavanja ako njihova matična društva podnose izvještaj za cijelu grupu, uključujući društva kćeri. Zahtjevima za izvještavanje iz Direktive o nefinancijskom izvještavanju podliježe približno 11 700 društava. Direktivom o nefinancijskom izvještavanju uveden je zahtjev da društva izvještavaju o tome kako pitanja održivosti utječu na njihove poslovne rezultate, položaj i razvoj (aspekt „izvana prema unutra”), no i o njihovu utjecaju na ljude i okoliš (aspekt „iznutra prema van”). To je često poznato kao „dvostruki aspekt materijalnosti”. Komisija je u skladu s Direktivom o nefinancijskom izvještavanju 2017. objavila neobvezujuće smjernice za izvještavanje za društva. Dodatne smjernice za objavljivanje informacija o klimi objavila je 2019. Te smjernice nisu dovoljno utjecale na poboljšanje kvalitete informacija koje društva objavljuju u skladu s Direktivom o nefinancijskom izvještavanju. Europska komisija obvezala se u europskom zelenom planu i svojem programu rada za 2020. da će predložiti preispitivanje Direktive o nefinancijskom izvještavanju. Europskim zelenim planom EU se nastoji preobraziti u moderno, resursno učinkovito i konkurentno gospodarstvo bez neto emisija stakleničkih plinova do 2050. Gospodarski rast će se odvojiti od iskorištavanja resursa i osigurat će se da sve regije i građani EU-a sudjeluju u socijalno pravednom prelasku na održiv gospodarski sustav. Usto se nastoji zaštititi, očuvati i povećati prirodni kapital EU-a te zaštititi zdravlje i dobrobit građana od rizika povezanih s okolišem i utjecaja okoliša na njih. Preispitivanje Direktive o nefinancijskom izvještavanju pridonijet će cilju razvoja gospodarstva u interesu građana. Ojačat će se socijalno tržišno gospodarstvo EU-a i time osigurati da bude spremno za budućnost i pruža stabilnost, radna mjesta, rast i ulaganja. Ti su ciljevi posebno važni zbog socioekonomske štete koju je prouzročila pandemija bolesti COVID-19 i potrebe za održivim, uključivim i pravednim oporavkom. EU je u skladu s Akcijskim planom Komisije o održivom financiranju poduzeo brojne mjere kako bi se financijskom sektoru omogućila značajna uloga u postizanju ciljeva europskog zelenog plana. Za uspješnu provedbu europskog zelenog plana i Akcijskog plana o održivom financiranju potrebni su bolji podaci od društava o rizicima za održivost kojima su izložena i njihovu vlastitom utjecaju na ljude i okoliš. Ovaj prijedlog može pridonijeti i jačanju odnosa između poduzetnika i društva u cjelini odgovornijim i transparentnijim pristupom trgovačkih društava njihovu utjecaju na ljude i okoliš, društvima, ulagačima, civilnom društvu i drugim dionicima omogućit će da, zahvaljujući digitalnim tehnologijama, radikalno poboljšaju način iskazivanja i korištenja informacija o održivosti. U prosincu 2019. Vijeće je u svojim zaključcima o uniji tržišta kapitala naglasilo važnost pouzdanih, usporedivih i relevantnih informacija o rizicima i mogućnostima za održivost te učincima na održivost i pozvalo je Komisiju da razmotri izradu europskog standarda nefinancijskog izvještavanja. Europski parlament pozvao je u svojoj rezoluciji o održivom financiranju iz svibnja 2018. na daljnji razvoj zahtjevâ za izvještavanje u okviru Direktive o nefinancijskom izvještavanju. U svojoj rezoluciji o održivom korporativnom upravljanju iz prosinca 2020. pozdravio je predanost Komisije preispitivanju Direktive o nefinancijskom izvještavanju, pozvao na proširenje područja njezine primjene na dodatne kategorije društava i pozdravio predanost Komisije razvoju EU-ovih standarda nefinancijskog izvještavanja. Europski parlament smatrao je i da bi nefinancijske informacije koje društva objavljuju u skladu s Direktivom o nefinancijskom izvještavanju trebale podlijegati obveznoj reviziji. Glavni korisnici informacija o održivosti koje se objavljuju u godišnjim izvještajima društava su ulagači i nevladine organizacije, socijalni partneri i drugi dionici. Ulagači, uključujući upravitelje imovine, žele bolje razumjeti rizike i prilike za ulaganja koji proizlaze iz pitanja održivosti, kao i utjecaj tih ulaganja na ljude i okoliš. Nevladine organizacije, socijalni partneri i drugi dionici žele veću odgovornost poduzeća za utjecaj njihova poslovanja na ljude i okoliš. Postojeći pravni okvir ne odgovara potrebama tih korisnika za informacijama jer neka društva od kojih korisnici žele informacije o održivosti ne dostavljaju takve informacije, a mnoga koja to čine ne dostavljaju sve informacije koje su za korisnike relevantne. Iskazane informacije često nisu dovoljno pouzdane ni usporedive među društvima. Korisnicima je često teško pronaći te informacije te su rijetko dostupne u strojno čitljivom digitalnom formatu. Nedostatne su informacije o nematerijalnoj imovini, uključujući onu stvorenu unutar društva, iako takva nematerijalna imovina u naprednim gospodarstvima predstavlja većinu ulaganja privatnog sektora (npr. ljudski kapital, robna marka, intelektualno vlasništvo i nematerijalna imovina koja se odnosi na istraživanje i razvoj). Potrebe korisnika za informacijama znatno su se povećale posljednjih godina i gotovo će se sigurno nastaviti povećavati. Nekoliko je razloga za to. Jedan je sve bolja informiranost ulagača o tome da pitanja održivosti mogu nanijeti štetu financijskim rezultatima društava. Drugi je rastuće tržište investicijskih proizvoda s vrlo jasnom namjerom usklađenja s određenim standardima održivosti ili ostvarenja određenih ciljeva održivosti. Dodatni su razlog propisi, uključujući Uredbu o objavljivanju informacija o održivom financiranju i Uredbu o taksonomiji. Zbog tih propisa upravitelji imovine i financijski savjetnici trebaju više informacija o održivosti od društava u koja se ulaže. Naposljetku, pandemija bolesti COVID-19 vjerojatno će dodatno ubrzati rast potražnje za informacijama o održivosti od društava, na primjer o ranjivosti radnika i otpornosti lanaca opskrbe. Stoga je sve veći jaz između informacija o održivosti koje društva dostavljaju i potreba predviđenih korisnika za tim informacijama. To s jedne strane znači da ulagači pri donošenju odluka o ulaganjima ne mogu u dovoljnoj mjeri razmotriti rizike povezane s održivosti, što bi moglo stvoriti sistemske rizike koji bi bili prijetnja financijskoj stabilnosti. S druge strane, taj jaz znači da ulagači ne mogu financijska sredstva usmjeriti prema društvima s održivim poslovnim modelima i aktivnostima, no time se ugrožava ostvarivanje ciljeva europskog zelenog plana i ograničava mogućnost da dionici drže poduzeća odgovornima za njihov utjecaj na ljude i okoliš pa se tako stvara manjak odgovornosti koji bi mogao narušiti učinkovito funkcioniranje socijalnog tržišnog gospodarstva. Sadašnja je situacija problematična i za društva koja su dužna podnositi izvještaje. Zbog nepreciznosti postojećih zahtjeva i brojnosti standarda i okvira u privatnom sektoru društvima je teško pouzdano znati o kojim bi informacijama trebala izvještavati. Često teško dolaze do potrebnih informacija od dobavljača, klijenata i društava u koja se ulaže. Mnoga društva od dionika dobivaju i zahtjeve za informacije o održivosti, uz informacije koje objavljuju u skladu s važećim pravnim zahtjevima . Sve to stvara nepotrebne troškove poslovanja. Stoga je cilj ovog prijedloga poboljšati izvještavanje o održivosti uz što manji trošak, kako bi se bolje iskoristio potencijal doprinosa europskog jedinstvenog tržišta prelasku na potpuno održiv i uključiv gospodarski i financijski sustav u skladu s europskim zelenim planom i UN-ovim ciljevima održivog razvoja. Cilj je prijedloga osigurati odgovarajuće javno dostupne informacije o rizicima za društva koji proizlaze iz pitanja održivosti čine te utjecaju samih društava na ljude i okoliš. To znači da bi društva od kojih korisnici trebaju informacije o održivosti trebala objavljivati takve informacije, ali i sve informacije koje korisnici smatraju relevantnima. Iskazane informacije trebale bi biti usporedive i pouzdane i korisnici bi ih trebali moći jednostavno pronaći i koristiti digitalne tehnologije. To podrazumijeva promjenu statusa informacija o održivosti radi bolje usporedivosti sa statusom financijskih informacija. Prijedlog će pridonijeti smanjenju sistemskih rizika za gospodarstvo. Poboljšat će se i raspodjela financijskog kapitala društvima te aktivnosti za rješavanje društvenih, zdravstvenih i ekoloških problema. Naposljetku, društva će biti odgovornija za svoj utjecaj na ljude i okoliš i tako će graditi povjerenje društva prema njima. Cilj je prijedloga smanjiti nepotrebne troškove izvještavanja o održivosti za poduzeća i omogućiti im da učinkovito odgovore na rastuću potražnju za informacijama o održivosti. Donosi jasnoću i sigurnost u smislu informacija o održivosti koje treba objavljivati pa će oni koji ih pripremaju moći lakše od svojih poslovnih partnera (dobavljači, klijenti i društva u koja se ulaže) dobiti informacija koje su im potrebne za izvještaje. Trebao bi se smanjiti i broj zahtjeva za informacije o održivosti koje društva dobivaju povrh informacija koje objavljuju u svojim godišnjim izvještajima.

Postoji mnogo važnih međunarodnih inicijativa, kojima je cilj pridonijeti konvergenciji i usklađivanju standarda izvještavanja o održivosti u cijelom svijetu. EU u potpunosti podržava tu ambiciju. Društva iz EU-a i ulagači koji posluju globalno imat će koristi od takve konvergencije i usklađivanja. Komisija podržava inicijative skupina G20 i G7, Odbora za financijsku stabilnost i drugih kako bi se na međunarodnoj razini preuzela obveza razvoja osnovnih globalnih standarda za izvještavanje o održivosti koji bi se temeljili na radu radne skupine za objavljivanje financijskih informacija o klimatskim promjenama. Prijedlozi Zaklade za međunarodne standarde financijskog izvještavanja za osnivanje novog Odbora za standarde održivosti posebno su relevantni u tom kontekstu, kao i sve što je već učinjeno u okviru postojećih inicijativa, uključujući Globalnu inicijativu za izvještavanje (GRI), Odbor za računovodstvene standarde održivosti (SASB), Međunarodno vijeće za integrirano izvještavanje (IIRC), Odbor za standarde o objavljivanju informacija o klimi (CDSB) i CDP (nekadašnja organizacija Carbon Disclosure Project). Cilj je ovog prijedloga pridonijeti međunarodnim inicijativama za izvještavanje o održivosti. EU-ove standarde izvještavanja o održivosti trebalo bi razvijati u konstruktivnoj suradnji s vodećim međunarodnim inicijativama i što više ih uskladiti s tim inicijativama, vodeći računa o europskim posebnostima. Ovaj se prijedlog sastoji od jedne direktive kojom se mijenjaju četiri postojeća zakonodavna akta. Mijenja se Računovodstvena direktiva, revidirane su neke postojeće i dodane neke nove odredbe o izvještavanju o održivosti. Zatim se mijenjaju Direktiva o reviziji i Uredba o reviziji da se uključi revizija informacija o održivosti. Mijenja se i Direktiva o transparentnosti da se područje primjene zahtjeva za izvještavanje o održivosti proširi na društva čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređena tržišta i razjasni nadzor izvještavanja o održivosti tih društava. •Dosljednost s postojećim odredbama politike u tom području Direktiva o nefinancijskom izvještavanju zajedno s Uredbom o objavljivanju informacija o održivom financiranju i Uredbom o taksonomiji središnje su komponente zahtjeva za izvještavanje o održivosti koji su temelj EU-ove strategije održivog financiranja. Svrha je tog pravnog okvira omogućiti usklađen i koherentan protok informacija o održivosti kroz financijski lanac vrijednosti. Ovaj se prijedlog temelji na zahtjevima za izvještavanje o održivosti iz Direktive o nefinancijskom izvještavanju, koji se njime revidiraju kako bi bili usklađeniji sa širim pravnim okvirom održivog financiranja, uključujući Uredbu o objavljivanju informacija o održivom financiranju i Uredbu o taksonomiji, i kako bi se povezali s ciljevima europskog zelenog plana. Uredbom o objavljivanju informacija o održivom financiranju uređuje se način na koji bi sudionici na financijskom tržištu (uključujući upravitelje imovine i financijske savjetnike) trebali objavljivati informacije o održivosti krajnjim ulagačima i vlasnicima imovine. Da bi sudionici na financijskom tržištu mogli ispuniti zahtjeve iz Uredbe o objavljivanju informacija o održivom financiranju te u konačnici odgovoriti na potrebe krajnjih ulagača, uključujući fizičke osobe i kućanstva, potrebne su im odgovarajuće informacije od društava u koja se ulaže. Ovim se prijedlogom stoga nastoji osigurati da društva u koja se ulaže objavljuju informacije koje su sudionicima na financijskom tržištu potrebne da bi mogli ispuniti zahtjeve za izvještavanje iz Uredbe o objavljivanju informacija o održivom financiranju koji se na njih odnose. Uredbom o taksonomiji uspostavljen je sustav klasifikacije okolišno održivih gospodarskih djelatnosti s ciljem povećanja održivih ulaganja i suzbijanja manipulativnog zelenog marketinga „održivih” financijskih proizvoda. Propisano je da društva obuhvaćena područjem primjene Direktive o nefinancijskom izvještavanju objavljuju određene pokazatelje stupnja okolišne održivosti svojih djelatnosti u skladu s taksonomijom. Te obveze objavljivanja informacija uredit će se posebnim delegiranim aktom Komisije. Ti pokazatelji dopunjuju informacije koje su društva dužna objavljivati u skladu s Direktivom o nefinancijskom izvještavanju, a objavljivat će ih zajedno s drugim informacijama o održivosti koje su propisane Direktivom o nefinancijskom izvještavanju. Cilj je ovog prijedloga osigurati usklađenost zahtjeva za izvještavanje za društva s taksonomijom. To će se prije svega postići predloženim standardima izvještavanja o održivosti, u kojima će se uzeti u obzir pokazatelji koje su društva dužna objavljivati o stupnju okolišne održivosti svojih djelatnosti u skladu s taksonomijom te kriteriji provjere i pragovi iz taksonomije koji se odnose na nenanošenje bitne štete. U usporedbi sa zahtjevima za izvještavanje o održivosti iz Direktive o nefinancijskom izvještavanju glavne su novosti ovog prijedloga: –prošireno je područje primjene zahtjeva za izvještavanje na dodatna društva, uključujući sva velika društva i društva uvrštena na burzu (osim mikropoduzeća uvrštenih na burzu), –propisana je provjera informacija o održivosti, –precizirane su informacije o kojima bi društva trebala izvještavati i propisano je da izvještaje podnose u skladu s EU-ovim obveznim standardima izvještavanja o održivosti, –osigurano je da se sve informacije objavljuju kao dio izvještaja o upravljanju društava u digitalnom, strojno čitljivom formatu. •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije Ovaj prijedlog pridonosi dovršetku unije tržišta kapitala time što se ulagačima i drugim dionicima omogućuje pristup usporedivim informacijama o održivosti društava u koje se ulaže u cijelom EU-u. Komisija će u okviru akcijskog plana o uniji tržišta kapitala (COM(2020) 590 final) podnijeti zakonodavni prijedlog za uvođenje platforme na razini EU-a za digitalni pristup javnim financijskim informacijama i informacijama o održivosti društava (europska jedinstvena pristupna točka). Ovaj prijedlog nadopunjuje tu inicijativu time što pridonosi ostvarivanju ciljeva strategije za digitalne financije za EU (COM(2020) 591 final) jer je propisano digitalno označivanje iskazanih informacija o održivosti. Ovim se prijedlogom uzima u obzir program rada Komisije za 2021., posebno predstojeća inicijativa o održivom korporativnom upravljanju, i njezina riješenost da u okviru europskog zelenog plana pojača djelovanje protiv lažnih zelenih tvrdnji i potporu poduzećima i drugim dionicima u razvoju standardiziranih računovodstvenih postupaka za prirodni kapital u EU-u i na međunarodnoj razini. Ovaj je prijedlog povezan s Komisijinim prijedlogom Komisije o jačanju primjene načela jednakih plaća muškaraca i žena za jednak rad ili rad jednake vrijednosti putem transparentnosti plaća i provedbenih mehanizama. Povezan je i s predloženom direktivom o poboljšanju ravnoteže spolova u odborima velikih društva uvrštenih na burze u EU-u, i to razmjenom informacija o politikama društava o raznolikosti. 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST •Pravna osnova Pravna osnova prijedloga temelji se na člancima 50. i 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU). Članak 50. UFEU-a pravna je osnova za donošenje mjera EU-a za ostvarenje prava poslovnog nastana na jedinstvenom tržištu u okviru prava trgovačkih društava. Pravna je osnova i za direktive 2013/34/EU, 2006/43/EZ, 91/674/EEZ i 86/635/EEZ i dio je pravne osnove za Direktivu 2004/109/EZ. U članku 50. UFEU-a propisano je da Europski parlament i Vijeće djeluju donošenjem direktiva. Nadalje, cilj je članka 114. UFEU-a uspostavljanje ili osiguravanje funkcioniranja jedinstvenog tržišta – u ovom slučaju slobodnog kretanja kapitala. Članak 114. UFEU-a uključen je kao pravna osnova za ovu direktivu o izmjeni Direktive 2004/109/EZ.

•Supsidijarnost (za neisključivu nadležnost) Računovodstvenom direktivom, kako je izmijenjena Direktivom o nefinancijskom izvještavanju, već je uređeno objavljivanje informacija o održivosti u EU-u. Kako bi se osigurala zaštita ulagača i financijska stabilnost u cijelom EU-u potrebna su pravila o transparentnosti. Zajedničkim pravilima o izvještavanju o održivosti i provjeri izvještaja osiguravaju se ravnopravni uvjeti za društva s poslovnim nastanom u državama članicama. Znatne razlike u zahtjevima za izvještavanje o održivosti i provjeri među državama članicama uzrokuju dodatne troškove i komplikacije za društva koja posluju prekogranično. To negativno utječe na jedinstveno tržište. Države članice ne mogu same osigurati usklađenost i usporedivost zahtjeva za izvještavanje o održivosti u cijelom EU-u. Osim toga, samo se intervencijom EU-a može osigurati usklađenost pravila o izvještavanju o održivosti s drugim propisima Unije, među ostalim s Uredbom o objavljivanju informacija o održivom financiranju i Uredbom o taksonomiji, te delegiranim i provedbenim aktima donesenima na temelju tih propisa. Izvještavanje o održivosti predmet je sve većeg interesa i regulatornih intervencija u jurisdikcijama širom svijeta. EU stoga mora razviti koherentan i sveobuhvatan pristup izvještajima o održivosti kako bi mogao konstruktivno surađivati sa svojim međunarodnim partnerima. U usporedbi s pojedinačnim djelovanjem država članica intervencijom EU-a može se osigurati znatan europski doprinos razvoju globalne politike kako bi se bolje branili interesi europskih društava i drugih dionika. •Proporcionalnost Središnji element ovog prijedloga je zahtjev da društva određenih kategorija podnose izvještaje u skladu s obveznim standardima izvještavanja o održivosti. Kao što je to slučaj s financijskim izvještavanjem, potrebni su zajednički standardi kako bi iskazane informacije bile usporedive i relevantne. Zajednički standardi izvještavanja uvelike će olakšati digitalizaciju, provjeru i provedbu izvještavanja o održivosti. Ovim se prijedlogom predviđa uvođenje zahtjeva za provjeru pouzdanosti iskazanih informacija o održivosti. Predviđen je i zahtjev da društva digitalno označuju iskazane informacije o održivosti. Digitalno označivanje neophodno je kako bi se iskoristile mogućnosti digitalnih tehnologija i time radikalno poboljšalo korištenje informacija o održivosti. EU je već uveo zahtjev za digitalno označivanje financijskih informacija. Predlaže se proporcionalan pristup utvrđivanju društava na koja će se primjenjivati obvezni zahtjevi za izvještavanje. Ne nameću se novi zahtjevi malim i srednjim poduzećima (MSP-ovi), osim onima koja su uvrštena na uređena tržišta EU-a. Predlaže se izuzeće od obveza izvještavanja za mikropoduzeća uvrštena na burzu . Komisija će donijeti standarde za velika društva i zasebne, proporcionalne standarde za MSP-ove. Standardi za MSP-ove bit će prilagođeni kapacitetima i resursima takvih poduzeća. Iako bi MSP-ovi koji su uvršteni na uređena tržišta bili dužni primjenjivati te proporcionalne standarde, oni koji nisu uvršteni na burzu, a to je velika većina MSP-ova, mogu ih dobrovoljno primjenjivati. •Odabir instrumenta Ovaj se prijedlog sastoji od direktive kojom se mijenjaju odredbe Računovodstvene direktive, Direktive o transparentnosti, Direktive o reviziji i Uredbe o reviziji, čime se osigurava koherentnost odgovarajućih odredbi tih četiriju instrumenata. 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENA UČINKA •Ex post evaluacije/provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva Komisija je u travnju 2021. objavila provjeru primjerenosti okvira EU-a za financijsko i nefinancijsko korporativno izvještavanje, zajedno s obveznim preispitivanjem određenih aspekata Direktive o nefinancijskom izvještavanju. Glavni zaključak provjere primjerenosti i preispitivanja bio je da informacije o održivosti o kojima društva trenutačno izvještavaju ne zadovoljavaju potrebe predviđenih korisnika informacija i da bi Komisija stoga trebala predložiti preispitivanje Direktive o nefinancijskom izvještavanju. To je u skladu s rezultatima procjene učinka koji su priloženi ovom prijedlogu (vidjeti u nastavku). •Savjetovanja s dionicima Sadržaju ovog prijedloga pridonijela su sljedeća savjetovanja. –Otvoreno javno savjetovanje na internetu od ožujka do srpnja 2018. radi pripreme provjere primjerenosti okvira EU-a za korporativno izvještavanje. –Ciljano savjetovanje na internetu od veljače do ožujka 2019. radi izrade smjernica o izvještavanju o informacijama o klimi. –Ciljano savjetovanje na internetu s društvima obuhvaćenima područjem primjene Direktive o nefinancijskom izvještavanju, koje su za Komisiju proveli vanjski savjetnici (CEPS) od prosinca 2019. do ožujka 2020. –Prikupljanje povratnih informacija na internetu za Komisijinu početnu procjenu učinka u svrhu preispitivanja Direktive o nefinancijskom izvještavanju od siječnja do veljače 2020.

–Otvoreno javno savjetovanje na internetu o preispitivanju Direktive o nefinancijskom izvještavanju od veljače do lipnja 2020. –Ciljane ankete na internetu za MSP-ove (Panel za MSP-ove) o izvještavanju o održivosti od ožujka do svibnja 2020. Komisija je s raznim dionicima organizirala i radionice o konceptu značajnosti (studeni 2019.) i provjeri informacija o održivosti (prosinac 2020.) te odvojene savjetodavne sastanke s raznim skupinama dionika u svibnju 2020. (društva, organizacije civilnog društva i sindikati). Na savjetovanjima su uočene neke razlike između korisnika informacija o održivosti i izvjestitelja. Korisnici daju prednost detaljnim i sveobuhvatnim zahtjevima za izvještavanje. Izvjestitelje brinu troškovi takvih zahtjeva i u nekoliko su navrata dali do znanja da bi radije zadržali visoki stupanj slobode odlučivanja o tome što i kako iskazati. Na otvorenom javnom savjetovanju o preispitivanju Direktive o nefinancijskom izvještavanju ipak je iskazana snažna podrška obveznim standardima izvještavanja o održivosti (više od 80 % svih ispitanika, uključujući 81 % ispitanika koji su društva ili predstavljaju društva koja sastavljaju izvještaj o održivosti). Mnogi su dionici istaknuli da bi se EU-ovi standardi izvještavanja o održivosti trebali temeljiti na međunarodnim inicijativama za utvrđivanje standarda i biti s njima usklađeni. Dionici su istaknuli i da treba objasniti obvezu izvještavanja u skladu s dvostrukim aspektom materijalnosti. Savjetovanja su pokazala i da postoji snažna potpora mjerama kojima se osigurava usklađenost zahtjeva za izvještavanje o održivosti iz Direktive o nefinancijskom izvještavanju s relevantnim propisima EU-a, posebno s Uredbom o objavljivanju informacija o održivom financiranju i Uredbom o taksonomiji. Različita su stajališta dionika o kategorijama društava na koje bi se trebali primjenjivati obvezni zahtjevi za izvještavanje. Većina organizacija civilnog društva i sindikata podržava proširenje područja primjene Direktive o nefinancijskom izvještavanju na širok spektar društava, uključujući velika društva koja nisu uvrštena na burzu i MSP-ove. Mnoge financijske institucije i upravitelji imovine podržavaju uvođenje proporcionalnih zahtjeva za izvještavanje za MSP-ove, osobito za one uvrštene na burzu. Poslovna udruženja uglavnom su bila protiv proširenja područja primjene zahtjeva za izvještavanje. Organizacije koje predstavljaju MSP-ove, kao i većina MSP-ova, protive se uvođenju obveznih zahtjeva za MSP-ove, ali ostaju otvorene za ideju proporcionalnih standarda za MSP-ove, koji se primjenjuju na dobrovoljnoj osnovi. Razne skupine dionika predložile su da se zahtjevi za izvještavanje primjenjuju i na društva iz trećih zemalja. •Prikupljanje i primjena stručnog znanja Komisija je pri pripremi ovog prijedloga uzela u obzir preporuke radne skupine koju je osnovala Europska savjetodavna skupina za financijsko izvještavanje (EFRAG) kako bi ispitala mogućnost izrade europskih standarda izvještavanja o održivosti. Razmotrila je i preporuke predsjednika EFRAG-a o mogućim promjenama upravljanja EFRAG-om ako se od njega zatraži da izradi takve standarde. Upravljanje EFRAG-om na odgovarajući bi se način promijenilo prije nego što EFRAG Komisiji podnese nacrt standarda. Posebno bi trebalo uvesti novi stup izvještavanja o održivosti, uz postojeći EFRAG-ov stup financijskog izvještavanja. Novi stup bi trebao imati robusnu upravljačku strukturu i odgovarajući postupak koji odražava njegova ulogu u razvoju standarda. Trebao bi integrirati širi spektar dionika, a ne samo one koji su tradicionalno uključeni u financijsko izvještavanje, što podrazumijeva uravnoteženu zastupljenost stručnjaka iz nacionalnih tijela, organizacija civilnog društva i privatnog sektora. Komisija je za prikupljanje podataka o izvještavanju o održivosti, uključujući troškove, angažirala savjetnike koji su anketirali društva obuhvaćena područjem primjene Direktive o nefinancijskom izvještavanju. Angažirala je i savjetnike za analizu tržišta i postojećih praksi dostave podataka o održivosti, rejtinga i istraživanja za financijski sektor. •Procjena učinka Službe Komisije izradile su nacrt procjene učinka za ovaj prijedlog. Odbor za nadzor regulative dao je za nacrt procjene učinka pozitivno mišljenje sa zadrškama. Procjena učinka odnosila se na odabir politika u tri područja: 1. standardizacija – treba li razvijati EU-ove standarde izvještavanja o održivosti i obvezati društva na njihovu primjenu; 2. provjera (revizija) – treba li provjeravati iskazane informacije o održivosti i, ako treba, na kojoj razini; i 3. područje primjene – na koje bi se kategorije društava trebali primjenjivati zahtjevi za izvještavanje. Prema opciji politike kojoj se daje prednost i koja je utvrđena u procjeni učinka: (1)sva društva obuhvaćena područjem primjene bila bi dužna podnositi izvještaje u skladu sa standardima EU-a; (2)sva društva obuhvaćena područjem primjene bila bi dužna zatražiti ograničenu provjeru iskazanih informacija o održivosti, uključujući opciju prelaska na razumnu provjeru u kasnijoj fazi; i (3)područje primjene proširilo bi se na sva velika društva i sva društva uvrštena na uređena tržišta EU-a, osim mikropoduzeća uvrštenih na burzu. Područje primjene obuhvaćalo bi društva koja nemaju poslovni nastan u EU-u i uvrštena su na uređena tržišta EU-a te društva kćeri u EU-u društava iz trećih zemalja. Opcija kojoj se daje prednost najbolji je kompromis između dva moguća smjera djelovanja. Jedan uključuje detaljne i preskriptivne zahtjeve za izvještavanje, strog zahtjev za provjeru i široko područje primjene, što je vrlo učinkovit odgovor na potrebe korisnika, ali je skuplje za izvjestitelje. Drugi uključuje manje detaljne zahtjeve za izvještavanje, manje strog zahtjev za provjeru i uže područje primjene, što je manje učinkovit odgovor na potrebe korisnika, ali je barem kratkoročno povoljnije za izvjestitelje. Cilj je postići ishod najbolje vrijednosti u smislu ciljeva i povezanih troškova. Opcija kojoj se daje prednosti državama članicama omogućuje da za provjeru izvještaja o održivosti ovlaste i neovisne pružatelje usluga provjere, osim ovlaštenih revizora ili revizorskih društava. Time se društvima želi omogućiti širi izbor pružatelja usluga provjere izvještaja o održivosti. Korisnici će imati koristi od boljeg pristupa usporedivim, relevantnim i pouzdanim informacijama o održivosti većeg broja društava, što će smanjiti investicijske rizike u financijskom sustavu, povećati financijske tokove prema društvima koja pozitivno utječu na ljude i okoliš i povećati odgovornost društava. Štedišama i ulagačima koji žele održivo ulagati to će se i omogućiti. Predložena opcija omogućila bi da približno 49 000 društava dostavlja o informacije o održivosti (75 % prometa svih društava s ograničenom odgovornošću) u usporedbi s trenutačnih 11 600 društava (47 % prometa svih društava s ograničenom odgovornošću) koja su obuhvaćena područjem primjene Direktive o nefinancijskom izvještavanju. Sva velika društva i sva društva uvrštena na uređena tržišta EU-a (osim mikropoduzeća uvrštenih na burzu) bila bi dužna primjenjivati EU-ove standarde izvještavanja o održivosti i zatražiti provjeru iskazanih informacija. Usporedbe radi, procjenjuje se da zasad samo 20 % velikih društava u potpunosti primjenjuje neke standarde izvještavanja o održivosti, a samo 30 % traži neki oblik provjere. Predložena opcija imat će neizravne pozitivne učinke na poštovanje temeljnih prava, na ljude i okoliš, jer stroži zahtjevi za izvještavanje mogu pozitivno utjecati na korporativno ponašanje.

Ukupni procijenjeni troškovi opcije kojoj se daje prednost za izvjestitelje iznose 1 200 milijuna EUR u jednokratnim troškovima i 3 600 milijuna EUR u periodičnim godišnjim troškovima. Osim toga, izvjestitelji će snositi troškove zahtjeva za izvještavanje iz članka 8. Uredbe o taksonomiji. Ako EU ne poduzme ništa, očekuje se da će se u svakom slučaju troškovi izvjestitelja znatno povećati zbog povećanja nekoordiniranih zahtjeva korisnika za informacije, nedostatka konsenzusa o informacijama o kojima bi društva trebala izvještavati kako bi odgovorila na potrebe korisnika te otežanog dobivanja informacija o održivosti od dobavljača, klijenata i društava u koje se ulaže, koje su izvjestiteljima potrebne u svrhu izvještavanja. Nedostupnost dovoljno detaljnih podataka onemogućava izračun troškova koje bi za izvjestitelje nastalibez novih pravila. Međutim, procjenjuje se da bi primjena standarda mogla dovesti do godišnjih ušteda od 24 200 do 41 700 EUR po društvu (približno od 280 do 490 milijuna EUR godišnje za sadašnje obveznike primjene Direktive o nefinancijskom izvještavanju i od 1 200 do 2 000 milijuna EUR godišnje za opciju kojoj se daje prednost) ako se standardima u potpunosti ukloni potreba za dodatnim zahtjevima za informacije upućenima izvjestiteljima. Društva iz EU-a riskiraju nastanak većih troškova izvještavanja od društava iz trećih zemalja ako druge jurisdikcije ne budu primjenjivale pristup sličan ovome iz prijedloga. To bi moglo dovesti do nejednakog postupanja prema društvima iz EU-a i onima iz trećih zemalja i narušiti ravnopravne uvjete na jedinstvenom tržištu EU-a. Kako bi se ublažio taj rizik, društva kćeri u EU-u društava iz trećih zemalja, kao i sva društva iz trećih zemalja čiji su prenosivi vrijednosni papiri uvršteni na uređeno tržište EU-a, obuhvaćena su zahtjevima za izvještavanje iz ovog prijedloga. •Primjerenost i pojednostavnjenje propisa Radi zaštite ulagača, ista pravila o objavama trebala bi se u načelu primjenjivati na sva društva uvrštena na uređena tržišta. MSP-ovi uvršteni na uređena tržišta EU-a trebali bi stoga ispunjavati predložene nove zahtjeve za izvještavanje o održivosti. Međutim, zahtjevi za MSP-ove uvrštene na uređena tržišta EU-a primjenjivali bi se tek tri godine nakon početka primjene na druga društva, kako bi se uzele u obzir relativne gospodarske poteškoće s kojima se zbog posljedica bolesti COVID-19 suočavaju manja društva. To razdoblje postupnog uvođenja bi MSP-ovima uvrštenima na burzu omogućilo i da nove zahtjeve počnu primjenjivati kad prakse izvještavanja i provjere informacija o održivosti dosegnu višu razinu zrelosti. Zahtjevi za objavljivanje iz ovog prijedloga ne bi se odnosili na MSP-ove čiji su prenosivi vrijednosni papiri uvršteni na rastuća tržišta MSP-ova ili multilateralne trgovinske platforme. Osim toga, zbog proporcionalnosti se ne bi odnosili na mikropoduzeća uvrštena na uređena tržišta EU-a. Ovim se prijedlogom ne propisuje da ostali MSP-ovi dostavljaju informacije o održivosti. Međutim, MSP-ovi koji nisu uvršteni na burzu mogu dobrovoljno primjenjivati standarde izvještavanja o održivosti koje će Komisija donijeti u obliku delegiranih akata o izvještajima MSP-ova uvrštenih na burzu. Cilj je da se svim MSP-ovima omogući da troškovno učinkovito dostavljaju informacije i tako odgovore na brojne zahtjeve za informacije koje dobivaju od društava s kojima posluju, kao što su banke, osiguravajuća društva i veliki korporativni klijenti, te da se definiraju ograničenja za informacije koje društva razumno mogu očekivati od MSP-ova u svojem lancu vrijednosti. Takvi bi standardi trebali pomoći MSP-ovima i da privuku dodatna ulaganja i financiranje te da u potpunosti sudjeluju i pridonose prelasku na održivo gospodarstvo opisano u europskom zelenom planu. Standardima za MSP-ove utvrdit će se referentni okvir za društva obuhvaćena područjem primjene Direktive o korporativnom izvještavanju o održivosti s obzirom na razine informacija o održivosti koje bi ona mogla razumno zatražiti od dobavljača i klijenata MSP-ova u svojim lancima vrijednosti. Ovaj je prijedlog prilagođen digitalnom okruženju jer se propisuje da društava digitalno označuju iskazane informacije o održivosti u skladu s digitalnom taksonomijom. •Temeljna prava Prijedlog poštuje temeljna prava i načela utvrđena u Povelji Europske unije o temeljnim pravima. Imat će neizravan pozitivni učinak na temeljna prava jer stroži zahtjevi za izvještavanje mogu pozitivno utjecati na korporativno ponašanje. Trebao bi poslužiti za informiranje društava o temeljnim pravima i pozitivno utjecati na njihov način utvrđivanja i upravljanja stvarnim i potencijalnim negativnim učincima na temeljna prava. Trebao bi pridonijeti i povećanju tokova kapitala prema društvima koja poštuju temeljna prava, a društva bi općenito trebala postati odgovornija za svoj učinak na temeljna prava. 4.UTJECAJ NA PRORAČUN Prijedlog nema utjecaja na proračun. Postojeća proračunska sredstva iskoristit će se za rashode za financiranje razvoja EU-ovih standarda izvještavanja o održivosti. 5.DRUGI ELEMENTI •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvještavanja Komisija će radi praćenja napretka u ostvarenju posebnih ciljeva prijedloga ispitati mogućnost organiziranja povremenih anketa korisnika i izvjestitelja, ovisno o dostupnosti financijskih sredstava. Prijedlog uključuje zahtjev da Komisija izvijesti Europski parlament i Vijeće o provedbi zahtjeva za provjeru najkasnije tri godine nakon stupanja na snagu ove Direktive. Izvještaju će se, prema potrebi, priložiti zakonodavni prijedlozi za strože zahtjeve za provjeru („razumna provjera”). Za ovaj prijedlog nije potreban provedbeni plan. •Dokumenti s objašnjenjima (za direktive) Smatra se da dokumenti s objašnjenjima nisu potrebni. •Detaljno obrazloženje posebnih odredaba prijedloga Člankom 1. mijenja se Direktiva 2013/34/EU („Računovodstvena direktiva”). Člankom 1. stavkom 1. proširuje se područje primjene članaka Računovodstvene direktive o obvezama izvještavanja o održivosti na kreditne institucije i osiguravajuća društva koja prema Računovodstvenoj direktivi nisu društva s ograničenom odgovornošću ili se ne smatra da imaju ograničenu odgovornost, uključujući zadružne banke te uzajamna i zadružna osiguravajuća društva, pod uvjetom da ispunjavaju relevantne kriterije veličine.

Člankom 1. stavkom 2. utvrđuju se određeni uvjeti potrebni za prijedlog. Uvode se i definiraju pojmovi „pitanja održivosti” i „izvještaj o održivosti”, dok se postojeće odredbe Računovodstvene direktive odnose na „nefinancijske informacije”. Definiraju se i pojmovi „neovisni pružatelj usluga provjere” i „nematerijalna imovina”. Člankom 1. stavkom 3. zamjenjuje se članak 19.a Računovodstvene direktive kojim se određuju zahtjevi za izvještavanje o održivosti za određena društva. Prijedlogom se mijenja članak 19.a kako slijedi: –mijenja se osobno područje primjene zahtjeva za izvještavanje i njihova se primjena proširuje na sva velika društva i sva društva čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređena tržišta EU-a, osim mikropoduzeća. Kako bi se MSP-ovim uvrštenima na burzu smanjilo opterećenje zbog izvještavanja, oni trebaju početi izvještavati u skladu s ovom Direktivom tri godine nakon njezina stupanja na snagu, –objašnjava se načelo dvostrukog aspekta materijalnosti i otklanja svaka sumnja u značenje činjenice da bi društva trebala dostavljati informacije potrebne kako bi se razumjelo kako na njih utječu pitanja održivosti i informacije potrebne kako bi se razumjelo kako društva utječu na ljude i okoliš, –detaljnije se određuju informacije koje bi društva trebala objavljivati, U usporedbi s postojećim odredbama, uvode se novi zahtjevi za informacije od društava o njihovoj strategiji, ciljevima, ulozi odbora i uprave, glavnim štetnim učincima povezanima s društvom i njegovim lancem vrijednosti, nematerijalnom imovinom i o tome kako su utvrdila iskazane informacije, –utvrđuje se da bi društva trebala iskazivati kvalitativne i kvantitativne informacije, informacije o budućim i prošlim događajima te prema potrebi informacije koje se odnose na kratkoročna, srednjoročna i dugoročna razdoblja, –propisuje se da sva društva obuhvaćena područjem primjene prijedloga izvještaje podnose u skladu s europskim standardima izvještavanja o održivosti, a MSP-ovima uvrštenima na burzu koji su obuhvaćeni područjem primjene prijedloga omogućuje se izvještavanje u skladu sa standardima izvještavanja o održivosti specifičnima za MSP-ove, –uklanja se mogućnost da države članice društvima omoguće da potrebne informacije iskazuju u zasebnom izvještaju koje nije dio izvještaja poslovodstva, –propisuje se da izuzeta društva kćeri objavljuju konsolidirani izvještaj poslovodstva matičnog društva koje podnosi izvještaj na razini grupe, a da se u (pojedinačnom) izvještaju poslovodstva pravnog subjekta uključi upućivanje na činjenicu da je predmetno društvo izuzeto od zahtjeva iz Direktive. Člankom 1. stavkom 4. u Računovodstvenu direktivu uvode se tri nove odredbe o standardima izvještavanja o održivosti; članci 19.b, 19.c i 19.d. Člankom 19.b Komisija se ovlašćuje za donošenje EU-ovih standarda izvještavanja o održivosti delegiranim aktima i određuju se zahtjevi za njihovo donošenje. Prvo, određuju se minimalni kriteriji kvalitete koje bi informacije iskazane u skladu sa standardima morale zadovoljavati. Drugo, utvrđuju se teme koje bi standardi trebali obuhvaćati. Treće, utvrđuju se određeni instrumenti i inicijative koje bi Komisija trebala posebno uzeti u obzir pri odlučivanju o sadržaju delegiranih akata, uključujući određene propise EU-a, te rad globalnih inicijativa za utvrđivanje standarda za izvještavanje o održivosti. Propisuje se i da Komisija prvi skup standarda donosi do 31. listopada 2022. U tom skupu standarda trebalo bi odrediti informacije koje bi društva trebala iskazivati o svim pitanjima održivosti i svim područjima izvještavanja navedenima u članku 19.a stavku 2. Tim delegiranim aktima trebalo bi barem odrediti informacije koje bi društva trebala iskazivati kako bi odgovorila na potrebe sudionika na financijskom tržištu na koja se primjenjuju zahtjevi za objavljivanje iz Uredbe (EU) 2019/2088. Drugi skup standarda trebalo bi donijeti najkasnije do 31. listopada 2023. U tom skupu standarda trebalo bi odrediti dodatne informacije koje bi društva trebala iskazivati o pitanjima održivosti i prema potrebi područjima izvještavanja navedenima u članku 19.a stavku 2. te informacije specifične za sektor u kojem društvo posluje. Naposljetku, člankom 19.b propisuje se da Komisija preispituje standarde najmanje svake tri godine kako bi uzela u obzir relevantne promjene, uključujući promjene međunarodnih standarda. Člankom 19.c propisuje se da Komisija donosi standarde izvještavanja o održivosti za mala i srednja poduzeća do 31. listopada 2023. Člankom 19.d propisuje se da društva svoje financijske izvještaje i izvještaj poslovodstva sastavljaju u jedinstvenom elektroničkom formatu za izvještavanje u skladu s člankom 3. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/815 te da opisno označavaju informacije o održivosti u skladu s tom uredbom. Člankom 1. stavkom 5. mijenja se članak 20. i propisuje da društva uvrštena na burzu na koja se primjenjuje ta odredbe u opisu politike raznolikosti koja se primjenjuje na administrativna, upravljačka i nadzorna tijela društva navede upućivanje na rodnu pripadnost. Članak 20. mijenja se i kako bi se poduzećima uvrštenima na burzu na koja se primjenjuje članak 20. omogućilo usklađenje sa zahtjevima iz točaka (c), (f) i (g) navođenjem potrebnih informacija u izvještaj o održivosti. Člankom 1. stavkom 6. mijenja se članak 23. Računovodstvene direktive tako što se objašnjava da su izuzeća za konsolidirane financijske izvještaje i konsolidirane izvještaje poslovodstva neovisna od izuzeća za konsolidirano izvještavanje o održivosti. To znači da društvo može biti izuzeto od zahtjeva za konsolidirano financijsko izvještavanje, ali ne i od zahtjeva za konsolidirano izvještavanje o održivosti. Do toga dolazi ako krajnje matično društvo društva sastavlja konsolidirane financijske izvještaje i konsolidirane izvještaje poslovodstva u skladu s pravom Unije ili istovrijednim zahtjevima treće zemlje, ali ne sastavlja konsolidirane izvještaje o održivosti u skladu s pravom Unije ili istovjetnim zahtjevima treće zemlje. Člankom 1. stavkom 7. zamjenjuje se članak 29.a Računovodstvene direktive tako što se svi zahtjevi za izvještavanje o održivosti iz članka 19.a prema potrebi primjenjuju na matična društva koja izvještavaju na konsolidiranoj osnovi za cijelu grupu. Člankom 1. stavkom 8. mijenja se članak 30. Računovodstvene direktive radi usklađenja s novim zahtjevima za izvještavanje o održivosti. Prvo, izmijenjen je kako bi se propisalo da države članice osiguravaju da društva u roku od 12 mjeseci nakon datuma bilance objave svoja propisno odobrene godišnje financijske izvještaje i izvještaj poslovodstva u elektroničkom obliku propisanom u novom članku 19.d. Drugo, izmijenjen je kako bi se propisalo da mišljenje koje o izvještaju o održivosti daje neovisni pružatelj usluga provjere koji nije ovlašteni revizor treba objaviti zajedno s godišnjim financijskim izvještajima i izvještajem poslovodstva. Naposljetku, izmijenjen je kako bi se propisalo da države članice osiguravaju da izvještaji poslovodstva koji sadržavaju informacije o održivosti nakon objave budu bez odgode dostupni relevantnom službeno imenovanom mehanizmu iz Direktive 2004/109/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (Direktiva o transparentnosti). Ako društva koja sastavljaju izvještaj o održivosti nisu uvrštena na uređena tržišta EU-a, utvrđuje se da bi relevantni službeno imenovani mehanizam trebao bi biti jedan od službeno imenovanih mehanizama države članice u kojoj predmetno društvo ima registrirano sjedište. To je potrebno za uključivanje informacija o održivosti koje društva objavljuju na jedinstvenoj europskoj pristupnoj točki, koja će biti uspostavljena kako je najavljeno u mjeri 1. akcijskog plana o uniji tržišta kapitala. Člankom 1. stavkom 9. mijenja se članak 33. Računovodstvene direktive tako što se revidiranim zahtjevima za izvještavanje o održivosti usklađuje kolektivna odgovornost članova administrativnih, upravljačkih i nadzornih tijela društva. Posebno se propisuje da administrativna, upravljačka i nadzorna tijela osiguravaju da predmetno društvo izvještava u skladu s EU-ovim standardima izvještavanja o održivosti i u potrebnom digitalnom formatu te se briše upućivanje na zasad dopušteni zasebni izvještaj o održivosti. Člankom 1. stavkom 10. mijenja se članak 34. Računovodstvene direktive s obzirom na provjeru izvještaja o održivosti. Posebno se propisuje da ovlašteni revizor provodi postupak ograničene provjere izvještaja društva o održivosti, među ostalim usklađenosti izvještaja o održivosti sa standardima izvještavanja, postupka kojim društvo utvrđuje informacije iskazane u skladu sa standardima, opisnog označivanja izvještaja o održivosti i pokazatelja objavljenih u skladu s člankom 8. Uredbe o taksonomiji. Usto se državama članicama omogućuje da neovisnim pružateljima usluga provjere koji su akreditirani u skladu s Uredbom (EZ) br. 765/2008 Europskog parlamenta i Vijeća omoguće davanje mišljenja o izvještajima o održivosti na temelju postupka ograničene provjere. Propisuje se i da države članice osiguravaju usklađene zahtjeve za sve fizičke osobe i društva, uključujući ovlaštene revizore i revizorska društva, kojima se dopušta davanje mišljenja o provjeri izvještaja o održivosti. Člankom 1. stavkom 11. mijenja se članak 49. Računovodstvene direktive tako što se utvrđuju uvjeti za ovlasti Komisije za donošenje delegiranih akata o standardima izvještavanja o održivosti iz novog članka 19.b. Propisuje se da Komisija pri pripremi tih akata uzima u obzir tehničke savjete Europske savjetodavne skupine za financijsko izvještavanje (EFRAG), pod uvjetom da su sastavljeni u odgovarajućem propisanom postupkom, uz javni nadzor, transparentnost i stručnost relevantnih dionika, te da su popraćeni analizama troškova i koristi, što će Komisiji olakšati donošenje standarda. Tim se stavkom propisuje da Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) prije nego što donese standarde dostavi mišljenje o tehničkim savjetima EFRAG-a. To se mišljenje dostavlja u roku od dva mjeseca od datuma primitka zahtjeva od Komisije. To je razuman rok jer će ESMA biti uključena u rad EFRAG-a, pa će stoga biti upoznata sa sadržajem tehničkih savjeta EFRAG-a prije njihove dostave Komisiji. Propisuje se i da se Komisija prije donošenja standarda savjetuje sa Stručnom skupinom država članica za održivo financiranje, Europskim nadzornim tijelom za bankarstvo (EBA), Europskim nadzornim tijelom za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (EIOPA), Europskom agencijom za okoliš (EEA), Agencijom Europske unije za temeljna prava (FRA), Europskom središnjom bankom, Odborom europskih tijela za nadzor revizije i platformom za održivo financiranje. Ako neko od tih tijela odluči dostaviti mišljenje, dužno je to učiniti u roku od dva mjeseca od datuma savjetovanja s Komisijom. Člankom 1. stavkom 12. mijenja se članak 51. Računovodstvene direktive tako što se određuju minimalne vrste sankcija i administrativnih mjera koje bi države članice trebale predvidjeti u slučaju povrede nacionalnih odredaba kojima se prenose zahtjevi za izvještavanje o održivosti iz Računovodstvene direktive. Člankom 2. mijenja se Direktiva 2004/109/EZ (Direktiva o transparentnosti). Člankom 2. stavkom 1. uvodi se i definira pojam „izvještaj o održivosti”, potreban za prijedlog.

Člankom 2. stavkom 2. mijenja se članak 4. Direktive o transparentnosti kako bi se uzeo u obzir dio propisanih informacija o održivosti koji se sastavlja i objavljuje u skladu s njezinim odredbama. Prvo, mijenja se kako bi se propisalo da godišnji financijski izvještaj uključuje izjave osoba odgovornih za financijsko izvještavanje kod izdavatelja da je, prema njihovu najboljem saznanju, izvještaj poslovodstva sastavljen u skladu sa standardima izvještavanja o održivosti kako je propisano Direktivom 2013/34/EU, prema potrebi. Zbog zahtjeva o uključenju izvještaja o održivosti u izvještaj poslovodstva, slijedom izmjena uvedenih ovom Direktivom, nema potrebe za izmjenom članka 4. stavka 2. točke (b) Direktive 2004/109/EZ. Drugo, upućivanja na odredbe Računovodstvene direktive i Direktive 2006/43/EZ (Direktiva o reviziji) ažuriraju se u dijelu koji se odnosi na zahtjeve za reviziju financijskih izvještaja u skladu s člankom 34. stavkom 1. Računovodstvene direktive, za izjavu u kojoj se navodi je li revizor ili revizorsko društvo utvrdilo značajno pogreške u izvještaju poslovodstva te na zahtjev za objavljivanje revizorskog izvješća, uključujući mišljenje o provjeri izvještaja o održivosti. Naposljetku, upućivanja na odredbe Računovodstvene direktive koje se odnose na sastavljanje izvještaja poslovodstva ažuriraju se i mijenjaju kako bi se propisalo izvještavanje o održivosti. Tim se izmjenama omogućuje proširenje zahtjeva za izvještavanje o održivosti na društva uvrštena na uređena tržišta EU-a, osim mikropoduzeća, uključujući izdavatelje iz trećih zemalja. Objašnjavaju se i ovlasti nadležnih nacionalnih tijela iza nadzor izvještavanja o održivosti. Člankom 2. stavkom 3. mijenja se članak 23. stavak 4. Direktive o transparentnosti kako bi se Komisija ovlastila za donošenje mjera za uvođenje mehanizma za utvrđivanje istovjetnosti standarda izvještavanja o održivosti koje primjenjuju izdavatelji iz trećih zemalja i za donošenje potrebnih odluka o takvoj istovrijednosti. Sve odluke o istovrijednosti standarda izvještavanja o održivosti koje primjenjuju izdavatelji iz trećih zemalja bit će neovisne od odluka o istovjetnosti koje se odnose na standarde financijskog izvještavanja. Člankom 2. stavkom 4. uvodi se članak 28.d u Direktivu o transparentnosti kako bi se propisalo da Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) izdaje smjernice za nadležna nacionalna tijela u svrhu promicanja konvergencije nadzora izvještavanja o održivosti. U Uredbi o ESMA-i (Uredba (EU) br. 1095/2010) navodi se da je Direktiva o transparentnosti jedan od zakonodavnih akata Unije kojim se utvrđuje ESMA-ino područje djelovanja. Člankom 3. mijenja se Direktiva 2006/43/EZ (Direktiva o reviziji). Člankom 3. stavkom 1. mijenja se članak 1. Direktive o reviziji, tj. njegov predmet, kako bi se uključila provjera godišnjeg i konsolidiranog izvještaja o održivosti koju provodi ovlašteni revizor ili revizorsko društvo koje provodi zakonsku reviziju financijskih izvještaja. Člankom 3. stavkom 2. mijenjaju se i u članak 2. Direktive o reviziji umeću određene definicije potrebne za prijedlog. Mijenjaju se definicije pojmova „ovlašteni revizor” i „revizorsko društvo” kako bi se, prema potrebi, pri provjeri izvještaja o održivosti uzeo u obzir njihov potencijalni rad. Uvode se i definiraju pojmovi „provjera izvještaja o održivosti” i „izvještaj o održivosti”. Člankom 3. stavcima od 3. do 7. mijenjaju se članci od 6. do 11. Direktive o reviziji koji sadržavaju pravila o ovlaštenju, stalnom stručnom obrazovanju i uzajamnom priznavanju ovlaštenih revizora i revizorskih društava kako bi se osiguralo da ovlašteni revizori imaju potrebnu razinu teorijskog znanja o predmetima relevantnima za provjeru izvještaja o održivosti i sposobnost primjene takvih znanja u praksi. Člankom 3. stavkom 7. mijenja se članak 14. koji sadržava pravila o postupcima koje bi nadležna tijela trebala utvrditi za izdavanje odobrenje ovlaštenim revizorima iz druge države članice. Mijenja se kako bi se osiguralo da, ako država članica odluči da bi trebalo provjeriti osposobljenost podnositelja zahtjeva za odobrenje , ta provjera obuhvaća i odgovarajuće znanje ovlaštenog revizora o zakonima i propisima države članice domaćina relevantnima za provjeru izvještaja o održivosti. Člankom 3. stavkom 8. uvodi se članak 14.a koji sadržava odredbu o stečenim pravima kako bi se osiguralo da, kad se počnu primjenjivati izmijenjeni zakonski zahtjevi, odobreni ovlašteni revizori mogu nastaviti obavljati zakonske revizije i revizije izvještaja o održivosti. Države članice trebale bi osigurati da već odobreni ovlašteni revizori steknu potrebno znanje o izvještavanju o održivosti i provjeri izvještaja o održivosti primjenom zahtjeva za stalno obrazovanje iz članka 13. Direktive o reviziji. Člankom 3. stavkom 9. mijenja se članak 24.b radi prilagodbe pravila o organizaciji rada revizora tako da uključuju upućivanja na njihov rad na provjeri izvještaja o održivosti. Osobito je izmijenjen kako bi se propisalo da glavni revizorski partneri aktivno sudjeluju u provjeri izvještaja o održivosti; da pri provjeri izvještaja o održivosti ovlašteni revizor posveti dovoljno vremena angažmanu i dodjeli dostatnih resursa koji će mu omogućiti primjereno obavljanje dužnosti; da se u evidenciji računa klijenta navode naknade za provjeru izvještaja o održivosti; te da revizorski spis uključuje informacije o provjeri izvještaja o održivosti kad je obavlja ovlašteni revizor. Člankom 3. stavkom 10. mijenja se članak 25. kako bi se propisalo da države članice uvode odgovarajuća pravila kojima se sprečava da dodatne usluge koje se pružaju subjektu koji je predmet revizije utječu na naknade za provjeru izvještaja o održivosti, da te dodatne usluge budu osnova za utvrđivanje tih naknada ili da se naknade na bilo koji način uvjetuju. Člankom 3. stavkom 11. umeće se članak 25.b kako bi se pravila Direktive o reviziji o profesionalnoj etici, neovisnosti, objektivnosti, povjerljivosti i službenoj tajni propisana za revizore financijskih izvještaja proširila na njihov rad na provjeri izvještaja o održivosti. Člankom 3. stavkom 12. umeće se članak 26.a kojim se propisuje da države članice propisuju da revizori provjere izvještaja o održivosti obavljaju u skladu sa standardima provjere koje je donijela Komisija i nacionalnim standardima, postupcima ili zahtjevima za provjeru, osim ako Komisija ne donese standard provjere o istom stvari. Komisija se ovlašćuje da delegiranim aktima donese standarde provjere kako bi utvrdila postupke koje je revizor dužan provoditi da bi donio zaključke o provjeri izvještaja o održivosti, uključujući planiranje postupka, razmatranje rizika i odgovor na rizike, te vrste zaključaka koje treba uključiti u revizorsko izvješće. Propisuje se i da revizori svoje mišljenje temelje na izvještaju o održivosti u okviru postupka razumne provjere ako Komisija donese standarde za razumnu provjeru. Člankom 3. stavkom 13. umeće se članak 27.a kako bi se pravila o zakonskoj reviziji grupe društava proširila na provjeru konsolidiranog izvještaja o održivosti kad je obavlja ovlašteni revizor. Člankom 3. stavkom 14. mijenja se članak 28. kako bi propisalo da ovlašteni revizori ili revizorska društva koja provode provjeru izvještaja o održivosti svoje rezultate iznesu u revizorskom izvješću i sastave izvještaj u skladu sa zahtjevima za standarde provjere koje donese EU ili predmetna država članica. U revizorskom izvještaju posebno bi trebalo navesti godišnji ili konsolidirani izvještaj o održivosti te datum i razdoblje na koje se odnosi. Trebalo bi utvrditi okvir za izvještavanje o održivosti koji se primjenjuje pri sastavljanju izvještaja. Revizorsko izvješće trebalo bi sadržavati opis područja primjene provjere izvještaja o održivosti te bi trebalo navesti standarde provjere u skladu s kojima je provedena provjera izvještaja o održivosti. Naposljetku, trebalo bi sadržavati mišljenje ovlaštenog revizora o izvještaju o održivosti. Člankom 3. stavkom 15. mijenja se članak 29. Direktive o reviziji koji se odnosi na sustav provjere osiguranja kvalitete ovlaštenih revizora i revizorskih društava kako bi se osiguralo da se pri reviziji izvještaja o održivosti provode provjere osiguranja kvalitete i da osobe koje obavljaju provjeru osiguranja kvalitete imaju odgovarajuće stručno obrazovanje i relevantno iskustvo u provjeri izvještaja o održivosti. Člankom 3. stavkom 16. umeće se članak 30.g kako bi se objasnilo da se ispitni postupci i sankcije za ovlaštene revizore i revizorska društva koji obavljaju zakonske revizije primjenjuje i na revizije izvještaja o održivosti. Člankom 3. stavkom 17. umeće se članak 36.a kako bi se objasnilo da se odredbe o javnom nadzoru i regulatornim aranžmanima među državama članicama u pogledu zakonskih revizija primjenjuju i na provjeru izvještaja o održivosti. Člankom 3. stavkom 18. umeće se članak 38.a kako bi se objasnilo da se odredbe o imenovanju i razrješenju ovlaštenih revizora i revizorskih društava u pogledu zakonskih revizija primjenjuju i na provjeru izvještaja o održivosti. Člankom 3. stavkom 19. mijenja se članak 39. kako bi se objasnili zadaci revizorskog odbora pri provjeri izvještaja o održivosti. Revizorski odbor posebno bi trebao obavijestiti administrativno ili nadzorno tijelo subjekta koji je predmet revizije o ishodu provjere izvještaja o održivosti i objasniti kako je revizorski odbor pridonio cjelovitosti izvještaja o održivosti i koja je bila njegova uloga u tom postupku. Trebao bi nadzirati postupak izvještavanja o održivosti, uključujući postupak digitalnog izvještavanja, i postupak koji društvo provodi kako bi se utvrdile informacije objavljene u skladu s relevantnim standardima izvještavanja o održivosti te davati preporuke ili prijedloge kako bi se osigurala njegova cjelovitost. Trebao bi nadzirati učinkovitost unutarnjih sustava kontrole kvalitete i upravljanja rizicima društva i, prema potrebi, njegovu unutarnju reviziju izvještaja o održivosti subjekta koji je predmet revizije, uključujući njegovo digitalno izvještavanje koje će biti potrebno u skladu s izmijenjenom Računovodstvenom direktivom, bez narušavanja njegove neovisnosti. Naposljetku, trebao bi nadzirati provjeru godišnjeg i konsolidiranog izvještaja o održivosti te preispitivati i nadzirati neovisnost ovlaštenih revizora ili revizorskih društava.

Člankom 3. stavkom 20. mijenja se članak 45. kako bi se zahtjevi za registraciju i nadzor revizora i revizorskih subjekata iz trećih zemalja uskladili s novim područjem primjene Direktive, što se odnosi i na provjeru izvještaja o održivosti. Člankom 3. stavkom 21. mijenja se članak 48.a kako bi se utvrdili uvjeti za delegiranje ovlasti Komisiji radi donošenja standarda provjere izvještaja o održivosti u skladu s člankom 26.a stavkom 2. Člankom 4. mijenja se Uredba (EU) br. 537/2014 (Uredba o reviziji). Člankom 4. stavkom 1. mijenja se članak 5. Uredbe o reviziji kako bi se zabranilo pružanje savjetodavnih usluga za pripremu izvještaja o održivosti u razdobljima navedenima u članku 5. Uredbe o reviziji, kad provjeru izvještaja o održivosti obavljaju ovlašteni revizori ili revizorska društva koja obavljaju zakonsku reviziju. Člankom 4. stavkom 2. mijenja se članak 14. kako bi se propisalo da ovlašteni revizori i revizorska društva jedanput godišnje informiraju nadležno tijelo o prihodima od nerevizijskih usluga ostvarenima provjerom izvještaja o održivosti. Člankom 5. propisuje se da države članice prenose članke od 1. do 3. Direktive do 1. prosinca 2022. i osiguravaju da se njezine odredbe primjenjuju na društva za financijsku godinu koja počinje 1. siječnja 2023. ili u kalendarskoj godini 2023. Člankom 6. se propisuje da izmijenjene odredbe Uredbe (EU) br. 537/2014 (Uredba o reviziji) stupaju na snagu 1. siječnja 2023. . 2021/0104 (COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o izmjeni Direktive 2013/34/EU, Direktive 2004/109/EZ, Direktive 2006/43/EZ i Uredbe (EU) br. 537/2014 u pogledu korporativnog izvještavanja o održivosti (Tekst značajan za EGP) EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 50. i 114., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima, uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke, uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora, u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,

budući da: (1)Europska komisija se u komunikaciji o europskom zelenom planu donesenoj 11. prosinca 2019. obvezala da će preispitati odredbe Direktive 2013/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća koje se odnose na objavljivanje nefinancijskih informacija. Europski zeleni plan nova je strategija rasta Europske unije. Njime se Unija nastoji preobraziti u moderno, resursno učinkovito i konkurentno gospodarstvo bez neto emisija stakleničkih plinova do 2050. Usto se nastoji zaštititi, očuvati i povećati prirodni kapital Unije te zaštititi zdravlje i dobrobit građana od rizika povezanih s okolišem i utjecaja okoliša na njih. Europskim zelenim planom nastoji se razdvojiti gospodarski rast od iskorištavanja resursa i osigurati da sve regije i građani Unije sudjeluju u društveno pravednom prelasku na održivi gospodarski sustav. Pridonijet će cilju razvoja gospodarstva u interesu građana, ojačati socijalno tržišno gospodarstvo EU-a i time osigurati da bude spremno za budućnost i pruža stabilnost, radna mjesta, rast i ulaganja. Ti su ciljevi posebno važni zbog socioekonomske štete koju je prouzročila pandemija bolesti COVID-19 i potrebe za održivim, uključivim i pravednim oporavkom. Europska komisija je u svojem prijedlogu europskog propisa o klimi od 4. ožujka 2020. predložila da cilj klimatske neutralnosti do 2050. postane obvezujući u Uniji. (2)U svojem Akcijskom planu o financiranju održivog rasta Komisija je utvrdila mjere za ostvarenje sljedećih ciljeva: preusmjeravanje tokova kapitala prema održivim ulaganjima radi ostvarivanja održivog i uključivog rasta, upravljanje financijskim rizicima koji proizlaze iz klimatskih promjena, iscrpljivanja resursa, uništavanja okoliša i socijalnih pitanja te poticanje transparentnosti i dugoročnosti u financijskim i ekonomskim djelatnostima. Objavljivanje relevantnih, usporedivih i pouzdanih informacija o održivosti poduzeća preduvjet je za ostvarenje tih ciljeva. Europski parlament i Vijeće donijeli su niz zakonodavnih akata u okviru provedbe akcijskog plana o financiranju održivog rasta. Uredbom (EU) 2019/2088 Europskog parlamenta i Vijeća uređuje se način na koji sudionici na financijskom tržištu i financijski savjetnici trebaju objavljivati informacije o održivosti krajnjim ulagačima i vlasnicima imovine. Uredbom (EU) 2020/852 Europskog parlamenta i Vijeća uvodi se sustav klasifikacije okolišno održivih ekonomskih djelatnosti s ciljem povećanja održivih ulaganja i borbe protiv manipulativnog zelenog marketinga financijskih proizvoda za koje se neprimjereno tvrdi da su održivi. Uredbom (EU) 2019/2089 Europskog parlamenta i Vijeća, dopunjenom delegiranim uredbama Komisije (EU) 2020/1816, (EU) 2020/1817 i (EU) 2020/1818, uvode se zahtjevi za objavu okolišnih, socijalnih i upravljačkih informacija za administratore referentnih vrijednosti i minimalni standardi za razvoj referentnih vrijednosti EU-a za klimatsku tranziciju i referentnih vrijednosti EU-a usklađenih s Pariškim sporazumom. Uredbom (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća propisuje se da velike institucije čiji su izdani vrijednosni papiri uvršteni za trgovanje na uređenom tržištu objavljuju informacije o okolišnim, socijalnim i upravljačkim rizicima od 28. lipnja 2022. Novi bonitetni okvir za investicijska društva utvrđen Uredbom (EU) 2019/2033 Europskog parlamenta i Vijeća i Direktivom (EU) 2019/2034 Europskog parlamenta i Vijeća sadržava odredbe o dimenziji okolišnih, socijalnih i upravljačkih rizika u okviru postupka nadzornog preispitivanja i evaluacije koju bi uvela nadležna tijela i sadržava zahtjeve za objavljivanje okolišnih, socijalnih i upravljačkih rizika za investicijska društva, koji se primjenjuju od 26. prosinca 2022. Komisija je najavila i prijedlog europskog standarda za zelene obveznice u svojem programu rada za 2021., nadovezujući se na akcijski plan o financiranju održivog rasta. (3)Vijeće je 5. prosinca 2019. u svojim zaključcima o proširenju unije tržišta kapitala naglasilo važnost pouzdanih, usporedivih i relevantnih informacija o rizicima i mogućnostima za održivost te učincima na održivost i pozvalo je Komisiju da razmotri izradu europskog standarda nefinancijskog izvještavanja. (4)Europski parlament je u svojoj rezoluciji o održivom financiranju od 29. svibnja 2018. pozvao na daljnji razvoj zahtjeva za nefinancijsko izvještavanje u okviru Direktive 2013/34/EU. Europski parlament je u rezoluciji o održivom korporativnom upravljanju od 17. prosinca 2020. pozdravio predanost Komisije preispitivanju Direktive 2013/34/EU i izrazio potrebu za uspostavljanjem sveobuhvatnog okvira Unije za nefinancijsko izvještavanje koji bi sadržavao obvezne standarde nefinancijskog izvještavanja u Uniji. Europski parlament pozvao je na proširenje područja primjene zahtjeva za izvještavanje na dodatne kategorije poduzeća i na uvođenje zahtjeva za reviziju. (5)Opća skupština UN-a donijela je 25. rujna 2015. novi globalni okvir za održivi razvoj, odnosno Program održivog razvoja do 2030. (Program 2030.). Program 2030. temelji se na ciljevima održivog razvoja i obuhvaća tri dimenzije održivosti: gospodarsku, socijalnu i okolišnu. Komunikacijom Komisije od 22. studenoga 2016. o budućim koracima za održivu europsku budućnost ciljevi održivog razvoja povezani su s političkim okvirom Unije kako bi se osiguralo da se otpočetka uzimaju u obzir u svim Unijinim mjerama i političkim inicijativama unutar i izvan Unije. Vijeće je u svojim zaključcima od 20. lipnja 2017. potvrdilo predanost Unije i njezinih država članica potpunoj, usklađenoj, sveobuhvatnoj, integriranoj i učinkovitoj provedbi Programa 2030. u bliskoj suradnji s partnerima i drugim dionicima. (6)Direktivom 2014/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća izmijenjena je Direktiva 2013/34/EU u pogledu objavljivanja nefinancijskih informacija određenih velikih poduzeća i grupa. Direktivom 2014/95/EU uveden je zahtjev da poduzeća objavljuju barem informacije o okolišnim, socijalnim i kadrovskim pitanjima, poštovanju ljudskih prava, borbi protiv korupcije i pitanjima u vezi s podmićivanjem. S obzirom na te teme, Direktivom 2014/95/EU propisano je da poduzeća objavljuju informacije iz sljedećih područja izvještavanja: poslovni model, politike (uključujući provedene postupke temeljite analize), ishod politika, rizici i upravljanje rizicima te glavni pokazatelji uspješnosti relevantni za poslovanje. (7)Mnogi dionici smatraju da je izraz „nefinancijski” netočan, posebno zato što implicira da te informacije nemaju financijsku važnost. One su, međutim, financijski sve relevantnije. Mnoge organizacije, inicijative i stručnjaci u tom području upućuju na informacije o „održivosti”. Zato je umjesto „nefinancijske informacije” bolje koristiti pojam „informacije o održivosti”. Stoga bi Direktivu 2013/34/EU trebalo izmijeniti kako bi se uzela u obzir ta terminološka promjena. (8)Bolje izvještavanje poduzeća o održivosti u konačnici će koristiti građanima i štedišama. Štediše koji žele održivo ulagati imat će priliku za to, a svi bi građani trebali imati koristi od stabilnog, održivog i uključivog gospodarskog sustava. Da bi se te prednosti ostvarile, informacije o održivosti objavljene u godišnjim izvještajima poduzeća najprije trebaju dobiti dvije primarne skupine („korisnici”). Prvu skupinu korisnika čine ulagači, uključujući upravitelje imovinom, koji žele bolje razumjeti rizike i prilike koje pitanja održivosti donose za njihova ulaganja i utjecaj tih ulaganja na ljude i okoliš. Drugu skupinu korisnika čine organizacije, uključujući nevladine organizacije i socijalne partnere, koje žele povećati odgovornost poduzeća za njihov utjecaj na ljude i okoliš. Informacije o održivosti objavljene u godišnjim izvještajima mogu biti korisne i drugim dionicima. Poslovni partneri poduzeća, uključujući potrošače, mogu se pouzdati u te informacije kako bi razumjeli i prema potrebi izvještavali o rizicima za održivost i njezinu utjecaju u svojim lancima vrijednosti. Oblikovatelji politika i agencije za zaštitu okoliša mogu te informacije, osobito na agregiranoj osnovi, koristiti za praćenje okolišnih i socijalnih trendova, u izvještajima o okolišu i za potrebe javnih politika. Malo je građana i potrošača koji čitaju izvještaje poduzeća, ali im te informacije mogu neizravno koristiti, primjerice pri razmatranju savjeta ili mišljenja financijskih savjetnika ili nevladinih organizacija. Mnogi ulagači i upravitelji imovinom kupuju informacije o održivosti od trećih strana, koje informacije prikupljaju iz različitih izvora, uključujući javne korporativne izvještaje. (9)Posljednjih je godina zabilježen znatan porast potražnje za informacijama o korporativnoj održivosti, osobito iz investicijske zajednice, potaknut promjenjivom prirodom rizika za poduzeća i sve boljom informiranošću ulagača o financijskim posljedicama tih rizika. To se posebno odnosi na financijske rizike povezane s klimom. Raste i informiranost o rizicima za poduzetnike i za ulaganja koji proizlaze iz drugih okolišnih i socijalnih pitanja, uključujući pitanja zdravlja. Potražnja za informacijama o održivosti porasla je i zbog sve brojnijih investicijskih proizvoda kojima se izričito žele ispuniti određeni standardi održivosti ili postići određeni ciljevi održivosti. Taj je porast jednim dijelom logična posljedica već donesenih propisa Unije, posebno Uredbe (EU) 2019/2088 i Uredbe (EU) 2020/852, a u svakom bi slučaju nastupio zbog informiranosti građana, sklonosti potrošača i tržišnih praksi koje se brzo mijenjaju. Pandemija bolesti COVID-19 dodatno će ubrzati rast potreba korisnika za informacijama, posebno jer je zbog nje na vidjelo izašla ranjivost radnika i lanaca vrijednosti poduzeća. Informacije o utjecaju na okoliš relevantne su i u kontekstu ublažavanja budućih pandemija jer se učinak ljudi na ekosustave sve više povezuje s pojavom i širenjem bolesti. (10)Sama poduzeća imaju koristi od kvalitetnog izvještavanja o održivosti. Povećanje broja investicijskih proizvoda kojima se žele ostvariti ciljevi održivosti znači da dobro izvještavanje o održivosti može poboljšati pristup poduzeća financijskom kapitalu. Izvještavanje o održivosti može pomoći poduzećima da utvrde i upravljaju vlastitim rizicima i prilikama koje se odnose na pitanja održivosti. Ono može biti osnova za bolji dijalog i komunikaciju poduzeća i njihovih dionika i pomoći im da podignu svoj ugled. (11)U izvještaju o klauzuli o preispitivanju Direktive o nefinancijskom izvještavanju (Direktiva 2014/95/EU) i popratnom provjerom primjerenosti korporativnog izvještavanja utvrđeni su problemi djelotvornosti te direktive. Ima dosta dokaza da mnoga poduzeća ne objavljuju materijalne informacije o svim glavnim temama održivosti. U izvještaju je kao značajan problem utvrđena ograničena usporedivost i pouzdanost informacija o održivosti. Osim toga, mnoga poduzeća od kojih korisnici trebaju informacije o održivosti nisu obvezna objaviti takve informacije. (12)U nedostatku mjera politike očekuje se da će rasti jaz između potreba korisnika za informacijama i informacija o održivosti koje poduzeća objavljuju. Taj jaz ima znatne negativne posljedice. Ulagači pri donošenju odluka o ulaganjima ne mogu u dovoljnoj mjeri uzeti u obzir rizike i prilike povezane s održivosti. Ukupnost odluka o ulaganjima u kojima rizici povezani s održivosti nisu na odgovarajući način uzeti u obzir može stvoriti sistemske rizike koji bi bili prijetnja financijskoj stabilnosti. Europska središnja banka i međunarodne organizacije kao što je Odbor za financijsku stabilnost skrenuli su pozornost na te sistemske rizike, posebno kad je riječ o klimi. Ni ulagači ne mogu dovoljno usmjeravati financijska sredstva poduzećima i ekonomskim djelatnostima kojima se društveni i ekološki problemi rješavaju, a ne pogoršavaju, , čime se ugrožavaju ciljevi europskog zelenog plana i akcijskog plana o financiranju održivog rasta. Nevladine organizacije, socijalni partneri, zajednice pogođene aktivnostima poduzeća i drugi dionici u manjoj mjeri mogu poduzeća držati odgovornima za njihov utjecaj na ljude i okoliš. Zbog toga nastaje manjak odgovornosti koji može pridonijeti padu povjerenju građana u poduzeća, što pak može negativno utjecati na učinkovito funkcioniranje socijalnog tržišnog gospodarstva. I nedostatak općeprihvaćenih pokazatelja i metoda za mjerenje, vrednovanje i upravljanje rizicima za održivost prepreka je za poduzeća koja nastoje osigurati održivost svojih poslovnih modela i aktivnosti. (13)U izvještaju o klauzuli o preispitivanju Direktive 2014/95/EU i popratnom provjerom primjerenosti korporativnog izvještavanja potvrđeno je znatno povećanje zahtjeva za informacije o pitanjima održivosti upućenih poduzećima u pokušaju da se prevlada postojeći nedostatak informacija. Osim toga, od poduzeća se očekuje da primjenjuju razne okvire i standarde i ta će očekivanja vjerojatno i dalje postojati ili će čak i rasti kako bude rasla vrijednost informacija o održivosti. Bez mjera politike za konsenzus o informacijama o kojima bi poduzeća trebala izvještavati znatno će se povećati troškovi i opterećenje za poduzeća koja podnose izvještaje i korisnike tih informacija. (14)Zbog sve većeg jaza između potreba korisnika za informacijama i trenutačne prakse izvještavanja poduzeća povećava se vjerojatnost da će pojedine države članice uvoditi različite nacionalne propise ili standarde. Različiti zahtjevi za izvještavanje u državama članicama stvorili bi dodatne troškove i komplikacije za poduzeća koja posluju prekogranično, a time bi se narušilo jedinstveno tržište, pravo poslovnog nastana i slobodno kretanje kapitala u cijeloj Uniji. Zbog tih različitih zahtjeva za izvještavanje objavljene informacije bile bi manje usporedive preko granica, što bi dovelo u pitanje uniju tržišta kapitala. (15)Članci 19.a i 29.a Direktive 2013/34/EU primjenjuju se na velika poduzeća koja su subjekti od javnog interesa s prosječnim brojem zaposlenika većim od 500 i subjekti od javnog interesa koji su matična društva velikih grupa s prosječnim brojem zaposlenika većim od 500 na konsolidiranoj osnovi. S obzirom na rastuće potrebe korisnika za informacijama o održivosti, izvještavanje o takvim informacijama trebalo bi propisati za dodatne kategorije poduzeća. Stoga je prikladno propisati da sva velika poduzeća i sva poduzeća uvrštena na uređena tržišta, osim mikropoduzeća, dostavljaju detaljne informacije o održivosti. Osim toga, sva poduzeća koja su matična društva velikih grupa trebala bi izvještavati o održivosti na razini grupe. (16)Zahtjev da i velika poduzeća koja nisu uvrštena na burzu objavljuju informacije o održivosti uglavnom je potaknut brigom o utjecaju i odgovornosti takvih poduzeća, među ostalim i u njihovim lancima vrijednosti. Stoga bi se na sva velika poduzeća trebali primjenjivati isti zahtjevi za javno objavljivanje informacija o održivosti. Usto su i sudionicima na financijskom tržištu potrebne informacije od tih velikih neuvrštenih poduzeća. (17)Zahtjev da i poduzeća bez poslovnog nastana u Uniji čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređena tržišta objavljuju informacije o održivosti temelji se na potrebama sudionika na financijskim tržištima za informacijama od takvih poduzeća kako bi mogli razumjeti rizike i posljedice svojih ulaganja te ispuniti zahtjeve za objavljivanje propisane Uredbom (EU) 2019/2088. (18)Uzimajući u obzir sve veću važnost rizika za održivost i činjenicu da mala i srednja poduzeća (MSP-ovi) uvrštena na uređena tržišta čine znatan udio svih uvrštenih poduzeća u Uniji, primjereno je, radi zaštite ulagača, propisati da i ti MSP-ovi objavljuju informacije o održivosti. Uvođenjem tog zahtjeva sudionici na financijskom tržištu moći će u portfelje ulaganja uključiti manja poduzeća uvrštena na burzu na temelju njihovih informacija o održivosti koje su potrebne sudionicima na financijskom tržištu. To će pridonijeti zaštiti i poboljšanju pristupa manjih uvrštenih poduzeća financijskom kapitalu i spriječiti njihovu diskriminaciju na tržištu. Uvođenje tog zahtjeva potrebno je i kako bi se sudionicima na financijskom tržištu osigurale informacije koje su im potrebne od poduzeća u koja se ulaže kako bi mogli ispuniti zahtjeve za objavljivanje informacija o održivosti iz Uredbe (EU) 2019/2088 koji se na njih odnose. MSP-ovima uvrštenima na uređena tržišta trebalo bi, međutim, dati dovoljno vremena da se pripreme za primjenu zahtjeva za objavljivanje informacija o održivosti zbog njihove manje veličine i ograničenijih resursa i teških gospodarskih okolnosti uzrokovanih pandemijom bolesti COVID-19. Trebalo bi im omogućiti da izvještaje podnose u skladu sa standardima koji su proporcionalni kapacitetima i resursima MSP-ova. MSP-ovi koji nisu uvršteni na burzu mogu te proporcionalne standarde primjenjivati dobrovoljno. Standardima za MSP-ove utvrdit će se referentni okvir za poduzeća u okviru područja primjene Direktive s obzirom na razine informacija o održivosti koje bi se mogle razumno zatražiti od dobavljača i klijenata MSP-ova u njihovim lancima vrijednosti. (19)Direktiva 2004/109/EZ Europskog parlamenta i Vijeća odnosi se na sva poduzeća čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređena tržišta. Kako bi se osiguralo da se na sva poduzeća čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređena tržišta, uključujući izdavatelje iz trećih zemalja, primjenjuju isti zahtjevi za izvještavanje o održivosti, Direktiva 2004/109/EZ trebala bi sadržavati potrebna unakrsna upućivanja na sve zahtjeve za izvještavanje o održivosti u godišnjem financijskom izvještaju.

(20)Člankom 23. stavkom 4. prvim podstavkom točkom i. i člankom 23. stavkom 4. četvrtim podstavkom Direktive 2004/109/EZ Komisija se ovlašćuje za donošenje mjera za uspostavu mehanizma za utvrđivanje istovjetnosti informacija potrebnih u skladu s Direktivom i općih kriterija istovrijednosti računovodstvenih standarda. Člankom 23. stavkom 4. trećim podstavkom Direktive 2004/109/EZ Komisija se ovlašćuje i za donošenje potrebnih odluka o istovjetnosti računovodstvenih standarda koje primjenjuju izdavatelji iz trećih zemalja. Komisiju bi zbog uključenja zahtjeva za održivost u Direktivu 2004/109/EZ trebalo ovlastiti za uspostavljanje mehanizma za utvrđivanje istovjetnosti standarda za izvještavanje o održivosti koje primjenjuju izdavatelji vrijednosnih papira iz trećih zemalja. Zbog istog bi razloga Komisiju trebalo ovlastiti i za donošenje potrebnih odluka o istovjetnosti standarda za izvještavanje o održivosti koje primjenjuju izdavatelji iz trećih zemalja. Tim će se izmjenama osigurati usklađeni režimi istovjetnosti za obveze izvještavanja o održivosti i obveze financijskog izvještavanja povezane s godišnjim financijskim izvještajem. (21)Člankom 19.a stavkom 3. i člankom 29.a stavkom 3. Direktive 2013/34/EU trenutačno su sva društva kćeri izuzeta od obveze objavljivanja nefinancijskih informacija ako su ta poduzeća i njihova društva kćeri uključena u konsolidirani izvještaj poslovodstva njihova matičnog društva, pod uvjetom da to uključuje potrebne nefinancijske informacije. Potrebno je, međutim, osigurati da informacije o održivosti budu lako dostupne korisnicima te transparentnost informacija o matičnom društvu izuzetog društva kćeri koje izvještava na konsolidiranoj razini. Stoga je potrebno propisati da ta društva kćeri objavljuju konsolidirani izvještaj poslovodstva svojeg matičnog društva i njega uključe upućivanje na izuzeće od objavljivanja informacija o održivosti. To bi se izuzeće trebalo primijeniti i kad je matično društvo koje izvještava na konsolidiranoj razini poduzeće iz treće zemlje koje objavljuje informacije o održivosti u skladu sa zahtjevima iz ove Direktive ili na način istovjetan EU-ovim standardima izvještavanja o održivosti. (22)Člankom 23. Direktive 2013/34/EU matična društva izuzimaju se od obveze sastavljanja konsolidiranih financijskih izvještaja i konsolidiranog izvještaja poslovodstva ako su ta poduzeća društva kćeri drugog matičnog društva koje ispunjava tu obvezu. Međutim, trebalo bi utvrditi da su izuzeća za konsolidirane financijske izvještaje i konsolidirane izvještaje poslovodstva neovisna od izuzeća za konsolidirano izvještavanje o održivosti. Stoga poduzeće može biti izuzeto od obveza konsolidiranog financijskog izvještavanja, ali ne i od obveza konsolidiranog izvještavanja o održivosti ako njegovo krajnje matično društvo sastavlja konsolidirane financijske izvještaje i konsolidirane izvještaje poslovodstva u skladu s pravom Unije ili u skladu s istovjetnim zahtjevima ako poduzeće ima poslovni nastan u trećoj zemlji, ali ne sastavlja konsolidirani izvještaj o održivosti u skladu s pravom Unije ili u skladu s istovjetnim zahtjevima ako ima poslovni nastan u trećoj zemlji. (23)Kreditne institucije i društva za osiguranje imaju odlučujuću ulogu u prelasku na potpuno održiv i uključiv gospodarski i financijski sustav u skladu s europskim zelenim planom i njihove aktivnosti kreditiranja, ulaganja i pružanja usluge pokroviteljstva mogu imati znatan pozitivan i negativan utjecaj. Stoga bi se na kreditne institucije i društva za osiguranje koja nisu dužna postupati u skladu s Direktivom 2013/34/EU, uključujući zadruge i društva za uzajamno osiguranje, zahtjevi za izvještavanje o održivosti trebali primjenjivati ako ispunjavaju određene kriterije veličine. Korisnicima tih informacija tako bi se omogućilo da procijene i utjecaj tih poduzeća na društvo i okoliš i rizike koji proizlaze iz pitanja održivosti s kojima bi se ti poduzetnici mogli suočiti. Kako bi se osigurala usklađenost sa zahtjevima za izvještavanje iz Direktive Vijeća 86/635/EEZ o godišnjim financijskim izvještajima i konsolidiranim financijskim izvještajima banaka i drugih financijskih institucija, države članice koje izvještavaju o održivosti mogu odlučiti ne primjenjivati zahtjeve za izvještavanje o održivosti na kreditne institucije iz članka 2. stavka 5. Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća. (24)Popis pitanja održivosti o kojima bi poduzeća trebala izvještavati trebao bi biti što usklađeniji s definicijom pojma „čimbenici održivosti” iz Uredbe (EU) 2019/2088. Taj bi popis trebao odgovarati i potrebama i očekivanjima samih korisnika i poduzeća, koji često koriste pojmove „okolišno”, „socijalno” i „upravljanje” za kategorizaciju tri glavna pitanja održivosti. Popis čimbenika održivosti iz Uredbe (EU) 2019/2088 ne uključuje izričito pitanja upravljanja. Definicija pitanja održivosti u Direktivi 2013/34/EU trebala bi se stoga temeljiti na definiciji „čimbenika održivosti” iz Uredbe (EU) 2019/2088, ali uz dodatak pitanja upravljanja. (25)Člancima 19.a i 29.a Direktive 2013/34/EU propisano je da se objavljuju informacije ne samo „u mjeri nužnoj za razumijevanje razvoja, poslovnih rezultata i položaja poduzeća” već i informacije potrebne za razumijevanje utjecaja aktivnosti poduzeća na okolišna, socijalna i kadrovska pitanja, poštovanje ljudskih prava, borbu protiv korupcije i pitanja u vezi s podmićivanjem. Tim je člancima stoga propisano da poduzeća izvještavaju o tome kako različita pitanja održivosti utječu na poduzeće i o utjecaju aktivnosti poduzeća na ljude i okoliš. To se naziva dvostruki aspekt materijalnosti, prema kojem su rizici za poduzeće jedan aspekt materijalnosti, a utjecaj poduzeća drugi. Provjera primjerenosti korporativnog izvještavanja pokazuje da se ta dva aspekta često ne razumiju dobro niti primjenjuju. Stoga je potrebno objasniti da bi poduzeća trebala zasebno razmatrati svaki aspekt materijalnosti i objavljivati informacije koje su značajne i za oba i za samo jedan aspekt. (26)Člankom 19.a stavkom 1. i člankom 29.a stavkom 1. Direktive 2013/34/EU propisuje se da poduzeća objavljuju informacije o pet područja: poslovni model, politike (uključujući provedene postupke temeljite analize), ishod tih politika, rizici i upravljanje rizicima te glavni pokazatelji uspješnosti relevantni za poslovanje. U članku 19.a stavku 1. Direktive 2013/34/EU ne navode se izričita upućivanja na druga područja izvještavanja koja korisnici informacija smatraju relevantnima, od kojih su neka usklađena s objavama uključenima u međunarodne okvire, uključujući preporuke radne skupine za objavljivanje financijskih informacija o klimatskim promjenama. Zahtjevi za objavljivanje informacija trebali bi biti dovoljno detaljni kako bi se osiguralo da poduzeća izvještavaju o svojoj otpornosti na rizike povezane s pitanjima održivosti. Uz područja izvještavanja iz članka 19.a stavka 1. i članka 29.a stavka 1. Direktive 2013/34/EU, trebalo bi stoga propisati da poduzeća objavljuju informacije o svojoj poslovnoj strategiji i otpornosti poslovnog modela i strategije na rizike povezane s pitanjima održivosti te svim planovima kojima osiguravaju usklađenost svojeg poslovnog modela i strategija s prelaskom na održivo i klimatski neutralno gospodarstvo, uzimaju li u poslovnom modelu i strategiju u obzir interese dionika i na koji način, o svim prilikama za poduzeće koje proizlaze iz pitanja održivosti, o provedbi aspekata poslovne strategije koji utječu na pitanja održivosti ili na koje pitanja održivosti utječu, svim ciljevima održivosti koje je poduzeće definiralo i postignutom napretku njihova ostvarenja, ulozi odbora i uprave u pogledu pitanja održivosti, glavnim stvarnim i potencijalnim štetnim učincima poslovanja poduzeća te kako je poduzeće utvrdilo informacije koje objavljuje. Nakon što se propiše objavljivanje elemenata kao što su ciljevi i napredak njihova ostvarenja, zaseban zahtjev za objavljivanje ishoda politika više neće biti potreban. (27)Kako bi se osigurala usklađenost s međunarodnim instrumentima kao što su UN-ova vodeća načela o poslovanju i ljudskim pravima i Smjernice OECD-a o postupanju s dužnom pažnjom za odgovorno poslovno ponašanje, zahtjeve za objavljivanje temeljite analize trebalo bi odrediti detaljnije nego u članku 19.a stavku 1. točki (b) i članku 29.a stavku 1. točki (b) Direktive 2013/34/EU. Temeljita analiza je postupak koji poduzeća provode kako bi utvrdila, spriječila, ublažila i sanirala glavne stvarne i potencijalne štetne učinke njihova poslovanja i na temelju nje se utvrđuje kako poduzeća nastoje ukloniti te negativne učinke. Učinci poslovanja poduzeća uključuju učinke koje poduzeće uzrokuje izravno, učinke kojima poduzeće pridonosi i učinke koji su na drugi način povezani s lancem vrijednosti poduzeća. Postupak temeljite analize odnosi se na cijeli lanac vrijednosti poduzeća, uključujući njegovo poslovanje, proizvode i usluge, poslovne odnose i lance opskrbe. U skladu s UN-ovim vodećim načelima o poslovanju i ljudskim pravima stvarni ili potencijalni štetni učinak smatra se glavnim učinkom ako je među najvećim učincima poslovanja poduzeća na temelju: ozbiljnosti učinka na ljude ili okoliš; broja osoba koje jesu ili bi mogle biti pogođene ili razmjera štete za okoliš i lakoće saniranja štete vraćanjem okoliša ili pogođenih osoba u njihovo prethodno stanje. (28)Direktivom 2013/34/EU nije propisano objavljivanje informacija o nematerijalnoj imovini koja nije navedena u bilanci. Poznato je da se informacije o nematerijalnoj imovini i drugim nematerijalnim čimbenicima, uključujući nematerijalnu imovinu stvorenu unutar društva, nedovoljno objavljuju, što onemogućava odgovarajuću procjenu razvoja, poslovnih rezultata i položaja poduzeća te praćenje ulaganja. Da bi se ulagačima omogućilo da bolje razumiju sve veći jaz između knjigovodstvene vrijednosti mnogih poduzeća i njihove tržišne vrijednosti, koji se primjećuje u mnogim sektorima gospodarstva, trebalo bi propisati odgovarajuće izvještavanje o nematerijalnoj imovini. Stoga treba propisati da poduzeća objavljuju informacije o nematerijalnoj imovini koja nije navedena u bilanci, uključujući intelektualni kapital, ljudski kapital, koji uključuje i razvoj vještina, te društveni i relacijski kapital, uključujući reputacijski kapital. Informacije o nematerijalnoj imovini trebale bi sadržavati i informacije o istraživanju i razvoju. (29)U članku 19.a stavku 1. i članku 29.a stavku 1. Direktive 2013/34/EU nije određeno treba li objavljivati informacije o budućim događajima ili o prošlim poslovnim rezultatima. Zasad nedostaje informacija o budućim događajima koje korisnici informacija o održivosti posebno cijene. Stoga bi u člancima 19.a i 29.a Direktive 2013/34/EU trebalo utvrditi da iskazane informacije o održivosti uključuju informacije o budućim i prošlim događajima te kvalitativne i kvantitativne informacije. Objavljene informacije o održivosti trebale bi obuhvatiti i kratkoročna, srednjoročna i dugoročna razdoblja te bi, prema potrebi, trebale sadržavati informacije o cijelom lancu vrijednosti poduzeća, uključujući poslovanje, proizvode i usluge, poslovne odnose i lanac opskrbe poduzeća. Informacije o cijelom lancu vrijednosti poduzeća uključuju informacije o njegovu lancu vrijednosti unutar EU-a i informacije koje obuhvaćaju treće zemlje ako se lanac vrijednosti poduzeća proteže izvan EU-a. (30)Člankom 19.a stavkom 1. i člankom 29.a stavkom 1. Direktive 2013/34/EU propisuje se da poduzeća da u svoje nefinancijske izvještaje uključe upućivanje na iznose iskazane u godišnjim financijskim izvještajima i njihova dodatna objašnjenja. Međutim, u tim člancima nije propisano da poduzeća upućuju na druge informacije u izvještaju poslovodstva ili da tim informacijama dodaju dodatna objašnjenja. Stoga iskazane nefinancijske informacije i druge informacije objavljene u izvještaju poslovodstva zasad nisu dovoljno usklađene. Potrebno je utvrditi jasne zahtjeve u tom pogledu. (31)Člankom 19.a stavkom 1. i člankom 29.a stavkom 1. Direktive 2013/34/EU propisano je da poduzeća jasno i obrazloženo objašnjavaju neprovođenje politika koje se odnose na jedno ili više navedenih pitanja. Različit pristup poduzeća objavljivanju politika, u usporedbi s ostalim područjima izvještavanja iz tih članaka, zbunjuje poduzeća koja izvještavaju i ne pridonosi poboljšanju kvalitete iskazanih informacija. Stoga nije potrebno zadržati takav različit pristup politikama iz Direktivi. Standardima će se odrediti koje informacije treba objaviti o svakom području izvještavanja navedenom u člancima 19.a i 29.a. (32)Poduzeća obuhvaćena područjem primjene članka 19.a stavka 1. i članka 29.a stavka 1. Direktive 2013/34/EU mogu primjenjivati nacionalne okvire, okvire Unije ili međunarodne okvire za izvještavanje, a ako to čine, dužna su navesti koje su okvire primijenila. Međutim, Direktivom 2013/34/EU nije propisano da poduzeća primjenjuju zajednički okvir ili standard izvještavanja i Direktiva ih ne sprečava da ne primjenjuju ni jedan okvir ili standarde izvještavanja. Komisija je 2017. u skladu s člankom 2. Direktive 2014/95/EU objavila neobvezujuće smjernice za poduzeća obuhvaćena područjem primjene te direktive. Komisija je 2019. objavila dodatne smjernice posebno za objavljivanje informacija o klimi. Smjernice o objavljivanju informacija o klimi sadržavaju preporuke radne skupine za objavljivanje financijskih informacija o klimatskim promjenama. Dostupni dokazi pokazuju da te neobvezujuće smjernice nisu znatno utjecale na kvalitetu nefinancijskog izvještavanja poduzeća obuhvaćenih područjem primjene članaka 19.a i 29.a Direktive 2013/34/EU. Dobrovoljna priroda smjernica znači da ih poduzeća mogu, ali ne moraju, primjenjivati. Stoga se samim smjernicama ne može osigurati usporedivost informacija koje objavljuju razna poduzeća ili objavljivanje svih informacija koje korisnici smatraju relevantnima. Zato su potrebni obvezni zajednički standardi izvještavanja kako bi se osiguralo da informacije budu usporedive i da se objavljuju relevantne informacije. Standardi bi se trebali temeljiti na dvostrukom aspektu materijalnosti i obuhvaćati sve informacije koje su korisnicima bitne. Zajednički standardi izvještavanja potrebni su i kako bi se omogućila revizija i digitalizacija izvještavanja o održivosti te olakšalo njegovo nadziranje i provođenje. Potrebno je razviti obvezne zajedničke standarde izvještavanja o održivosti kako bi se postiglo da informacije o održivosti statusom budu usporedive s financijskim informacijama. (33)Nijedan postojeći standard ili okvir ne odgovara potrebama Unije za detaljnim izvještavanjem o održivosti. Informacije propisane Direktivom 2013/34/EU trebaju obuhvaćati informacije relevantne iz svakog aspekta materijalnosti, trebaju obuhvaćati sva pitanja održivosti te prema potrebi biti usklađene s ostalim obvezama objavljivanja informacija o održivosti iz prava Unije, uključujući obveze iz Uredbe (EU) 2020/852 i Uredbe (EU) 2019/2088. Usto, obvezni standardi izvještavanja o održivosti za poduzeća iz Unije moraju biti razmjerni razini ambicije europskog zelenog plana i cilju klimatske neutralnosti Unije za 2050. Stoga je potrebno ovlastiti Komisiju za donošenje Unijinih standarda izvještavanja o održivosti, omogućiti njihovo brzo donošenje i osigurati da njihov sadržaj bude u skladu s potrebama Unije. (34)Europska savjetodavna skupina za financijsko izvještavanje (EFRAG) neprofitno je udruženje osnovano u skladu s belgijskim pravom koje služi javnom interesu davanjem savjeta Komisiji o odobravanju međunarodnih standarda financijskog izvještavanja. EFRAG je stekao ugled europskog centra stručnosti za korporativno izvještavanje i u dobrom je položaju da potakne koordinaciju između europskih standarda izvještavanja o održivosti i međunarodnih inicijativa kojima se nastoje razviti standardi koji bi bili usklađeni u cijelom svijetu. Radna skupina dionika koju je osnovao EFRAG objavila je u ožujku 2021. preporuke za mogući razvoj standarda izvještavanja o održivosti za Europsku uniju. Te preporuke sadržavaju prijedloge za razvoj koherentnog i sveobuhvatnog skupa standarda izvještavanja, koji obuhvaćaju sva pitanja održivosti s dvostrukim aspektom materijalnosti. Te preporuke sadržavaju i detaljan plan razvoja takvih standarda i prijedloge za jačanje suradnje između globalnih inicijativa i inicijativa Europske unije za utvrđivanje standarda. Predsjednik EFRAG-a objavio je u ožujku 2021. preporuke za moguće promjene upravljanja EFRAG-om ako bi se od njega zatražilo da izradi tehničke savjete o standardima izvještavanja o održivosti. Te preporuke uključuju uspostavu novog stupa izvještavanja o održivosti unutar EFRAG-a, a da se pritom postojeći stup financijskog izvještavanja znatno ne promijeni. Komisija bi pri donošenju standarda izvještavanja o održivosti trebala uzeti u obzir buduće EFRAG-ove tehničke savjete. Kako bi se zajamčili kvalitetni standardi koji pridonose europskom javnom dobru i odgovaraju potrebama poduzeća i korisnika objavljenih informacija, EFRAG-ovi tehnički savjeti trebalo bi razvijati u odgovarajućem propisnim postupku, uz javni nadzor i transparentnost, trebali bi biti popraćeni analizama troškova i koristi u suradnji sa stručnim relevantnim dionicima. Kako bi se osiguralo da se u standardima izvještavanja o održivosti Unije uzmu u obzir stajališta država članica Unije, Komisija bi se prije donošenja standarda trebala savjetovati sa Stručnom skupinom država članica za održivo financiranje iz članka 24. Uredbe (EU) 2020/852 o EFRAG-ovim tehničkim savjetima. Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) ima ulogu u izradi regulatornih tehničkih standarda u skladu s Uredbom (EU) 2019/2088 i potrebno je uskladiti te regulatorne tehničke standarde i standarde izvještavanja o održivosti. Prema Uredbi (EU) br. 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća ESMA ima ulogu i u promicanju konvergencije nadzora u provođenju korporativnog izvještavanja izdavatelja čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređena tržišta EU-a i koji će biti dužni primjenjivati te standarde izvještavanja o održivosti. Stoga bi ESMA trebala dostaviti mišljenje o EFRAG-ovim tehničkim savjetima i to u roku od dva mjeseca od datuma primitka zahtjeva od Komisije. Usto bi se Komisija trebala savjetovati s Europskim nadzornim tijelom za bankarstvo, Europskim nadzornim tijelom za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje, Europskom agencijom za okoliš, Agencijom Europske unije za temeljna prava, Europskom središnjom bankom, Odborom europskih tijela za nadzor revizije i platformom za održivo financiranje kako bi osigurala da standardi izvještavanja o održivosti budu u skladu s relevantnom politikom i propisima Unije. Ako neko od tih tijela odluči dostaviti mišljenje, dužno je to učiniti u roku od dva mjeseca od datuma savjetovanja s Komisijom. (35)Standardi izvještavanja o održivosti trebali bi biti u skladu s drugim propisima Unije. Te bi standarde posebno trebalo uskladiti sa zahtjevima za objavljivanje iz Uredbe (EU) 2019/2088 i trebalo bi uzeti u obzir temeljne pokazatelje i metodologije utvrđene u raznim delegiranim aktima donesenima na temelju Uredbe (EU) 2020/852, zahtjeve za objavljivanje koji se primjenjuju na administratore referentnih vrijednosti u skladu s Uredbom (EU) 2016/1011 Europskog parlamenta i Vijeća, minimalne standarde za razvoj referentnih vrijednosti EU-a za klimatsku tranziciju i referentnih vrijednosti EU-a usklađenih s Pariškim sporazumom i sav posao koji je Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo obavilo u provedbi zahtjeva za objavljivanje stupa III. iz Uredbe (EU) br. 575/2013. U standardima bi trebalo voditi računa o propisima Unije o zaštiti okoliša, uključujući Direktivu 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Uredbu (EZ) br. 1221/2009 Europskog parlamenta i Vijeća, te Preporuku Komisije 2013/179/EU i njezine priloge te njihova ažuriranja. Trebalo bi uzeti u obzir i druge relevantne propise Unije, uključujući Direktivu 2010/75/EU Europskog parlamenta i Vijeća, te zahtjeve utvrđene pravom Unije za poduzeća u pogledu dužnosti direktora i temeljite analize. (36)U standardima izvještavanja o održivosti trebalo bi uzeti u obzir smjernice Komisije o nefinancijskom izvještavanju i smjernice Komisije o objavljivanju informacija o klimi. Trebalo bi uzeti u obzir i druge zahtjeve za izvještavanje iz Direktive 2013/34/EU koji nisu izravno povezani s održivosti, kako bi korisnici objavljenih informacija bolje razumjeli razvoj, poslovne rezultate, položaj i učinak poduzeća maksimalnim povezivanjem informacija o održivosti i drugih informacija objavljenih u skladu s Direktivom 2013/34/EU. (37)Standardi izvještavanja o održivosti trebali bi biti proporcionalni i njima ne bi trebalo nametati nepotrebno administrativno opterećenje društvima koja su ih dužna primjenjivati. Kako bi se smanjilo opterećenje za poduzeća koja već objavljuju informacije o održivosti, u standardima izvještavanja o održivosti trebalo bi, prema potrebi, uzeti u obzir postojeće standarde i okvire za izvještavanje o održivosti i računovodstvene okvire. To uključuje Globalnu inicijativu za izvještavanje, Odbor za računovodstvene standarde održivosti, Međunarodno vijeće za integrirano izvještavanje, Odbor za međunarodne računovodstvene standarde, radnu skupinu za objavljivanje financijskih informacija o klimatskim promjenama, Odbor za standarde objavljivanja informacija o emisijama ugljika i CDP (nekadašnja organizacija Carbon Disclosure Project). U standardima Europske unije trebalo bi uzeti u obzir sve standarde izvještavanja o održivosti razvijene pod pokroviteljstvom Zaklade za međunarodne standarde financijskog izvještavanja. Kako bi se izbjegla nepotrebna regulatorna fragmentacija koja može imati negativne posljedice za poduzeća koja posluju na globalnoj razini, europski bi standardi trebal