Sekundarna tržišta i okviri za nesolventnost već su važan dio akcijskog plana Vijeća iz 2017. o neprihodonosnim kreditima . Unatoč znatnom napretku u provedbi, Europski parlament i Vijeće još nisu donijeli ključne mjere, osobito one iz Komisijina Prijedloga direktive o pružateljima usluge servisiranja kredita, kupcima kredita i naplati kolaterala . Osim toga, znatna potpora reformama za smanjenje neprihodonosnih kredita može se dobiti iz Mehanizma za oporavak i otpornost, osobito za poboljšanje okvira za nesolventnost te pravosudnih i administrativnih okvira nužnih za rješavanje problema neprihodonosnih kredita. U konačnici, trebalo bi što više poticati banke da budu proaktivne te pravodobno uspostave konstruktivan dijalog s dužnicima. Komisija bi s pomoću instrumenta za tehničku potporu državama članicama pružila dodatnu potporu za pripremu njihovih nacionalnih okvira i jačanje kapaciteta njihovih nadzornih tijela za rješavanje problema rastućih razina neprihodonosnih kredita.

Financijsko zdravlje EU-ova bankarskog sektora odoljelo je početnom ekonomskom i financijskom šoku uzrokovanom pandemijom bolesti COVID-19, no kretanje rizika nije povoljno. U drugom tromjesečju 2020. prosječna stopa osnovnog kapitala za sve banke u EU-u iznosila je 16,4 %, a prosječni udio neprihodonosnih kredita 2,8 %. Koeficijent likvidnosne pokrivenosti za sve značajne financijske institucije bio je na povoljnoj razini od 165,5 %. Međutim, unatoč opsežnim mjerama potpore na razini EU-a i razini država članica, pandemija je snažno pogodila gospodarstvo, pa su sada sve države članice u recesiji. Banke su izložene prema trgovačkim društvima i fizičkim osobama koji su financijski postali još osjetljiviji, osobito malim i srednjim poduzećima (MSP-ovi), čiji su prihodi i izvori financiranja manje diversificirani, te prema određenim sektorima (npr. promet, turizam i ugostiteljstvo). Stoga je iznimno važno pomno pratiti situaciju i moguće rizike za financijsku stabilnost te se pobrinuti da se bankama omogući da i dalje konstruktivno sudjeluju u oporavku nakon gospodarskog pada. Moguće je da će biti potrebne dodatne strukturne mjere da se u srednjoročnom razdoblju spriječi nagomilavanje neprihodonosnih kredita u bilancama banaka. Komisija preporučuje da financijske institucije, nadzorna tijela i oblikovatelji politika na razini Unije i država članica zajednički poduzmu odlučne mjere za povećanje pripravnosti financijskog sustava i tako pridonesu financijskoj stabilnosti i gospodarskom oporavku.

Zbog pandemije bolesti COVID-19 došlo je do naglog gospodarskog pada u Europskoj uniji i cijelom svijetu. Da bi se kućanstva i poduzetnici zaštitili od njegovih posljedica, regulatorna i nadzorna tijela Unije poduzela su mjere potpore bankama kako bi im se omogućilo da odmah nastave odobravati kredite i apsorbirati gubitke povezane s pandemijom. Konkretno, Komisija je donijela paket mjera o bankarstvu u vrijeme pandemije bolesti COVID-19, koji sadržava Interpretativnu komunikaciju o računovodstvenim i bonitetnim okvirima („Potpora poduzećima i kućanstvima u kontekstu krize uzrokovane bolešću COVID-19”) i ciljane „brze izmjene” bonitetnih pravila EU-a za bankarski sektor (Uredba o kapitalnim zahtjevima (CRR)) kako bi bankama osigurala kapacitet za nastavak kreditiranja kućanstava i poduzeća u najkritičnijoj fazi krize. Banke su danas uistinu dio rješenja, što je najvećim dijelom odraz njihova stabilnog stanja kapitala postignutog nakon značajnih reformi provedenih nakon financijske krize 2008. I države članice su odlučno reagirale programima potpore radi ublažavanja likvidnosnih poteškoća kojima su bila izložena kućanstva i poduzeća. Ti programi obično uključuju javna jamstva i/ili odgodu plaćanja („moratoriji”). Te mjere dužnicima omogućuju da privremeno riješe probleme likvidnosti i sprečavaju nagli porast neprihodonosnih kredita. Stoga je Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo (EBA) nedavno odlučilo ponovno aktivirati svoje Smjernice o zakonodavnim i nezakonodavnim moratorijima. Komisija je donijela i Privremeni okvir kojim se državama članicama omogućuje da iskoriste punu fleksibilnost predviđenu pravilima o državnim potporama radi potpore gospodarstvu u kontekstu pandemije bolesti COVID-19.

Tako postignuta viša razina transparentnosti uvelike bi pridonijela otkrivanju cijena, a time i povećanju učinkovitosti tržišta. To bi pridonijelo smanjenju često velike razlike između ponuđene i tražene cijene, što je i dalje najveća prepreka provedbi brojnih transakcija. Banke, pružatelji usluge servisiranja kredita, društva za upravljanje imovinom i potencijalni kupci kredita dijelili bi s podatkovnim centrom informacije o transakcijama i prinosu imovine nakon trgovanja. Zauzvrat bi pružatelji tih podataka dobili pristup skupu anonimiziranih podataka i analitičkim uslugama podatkovnog centra, što je važno jer dionici obično dostavljaju/dijele podatke kako bi dobili pristup drugim podacima. Kad bi se takvi podaci dostavljeni nakon trgovanja konsolidirali na jednom mjestu, smanjili bi se troškovi prikupljanja i razmjene podataka za sve sudionike na tržištu. Detaljni podaci o stopama naplate i trajanju aktivnosti naplate po kategoriji imovine, pravnom procesu i jurisdikciji zasigurno bi pridonijeli širenju aktivnosti ulagatelja u cijeloj Uniji. Postojeće inicijative za objedinjavanje podataka jasno pokazuju da postoji potreba za dodatnim podacima o aktivnostima naplate. Zato bi podatkovni centar mogao postati glavni tržišni instrument koji bi omogućio veću transparentnost i pristup informacijama o transakcijama neprihodonosnim kreditima na sekundarnom tržištu. Ta bi inicijativa trebala biti u skladu s EU-ovom Općom uredbom o zaštiti podataka (GDPR) i trebalo bi zajamčiti da će se informacije dostavljene trećim stranama koristiti samo za promicanje sekundarnog tržišta neprihodonosnih kredita, a ne za prikupljanje podataka o bilancama banaka u druge svrhe (npr. za postupke spajanja i preuzimanja).

Osim informacija o samim transakcijama, informacije o neprihodonosnim kreditima koje bi nakon trgovanja dostavljali kupci neprihodonosnih kredita o novčanom toku koji proizlazi iz aktivnosti naplate za imovinu koju su kupili mogle bi dati važan uvid u tržište neprihodonosnih kredita. Podaci o uspješnosti aktivnosti naplate ključne su informacije koje ulagateljima zasad nisu javno dostupne na tržištu. Konkretno, informacije o priljevima od naplate i odljevima za troškove naplate kredita mogle bi pridonijeti procesu odlučivanja ulagatelja zainteresiranih za sličnu imovinu, pomogle bi im pri utvrđivanju cijena koje su voljni platiti i umanjile neizvjesnost. Poticaj kupcima neprihodonosnih kredita za ex post dostavu tih informacija uglavnom bi bila mogućnost pristupa ukupnim podacima o sličnim transakcijama na sekundarnom tržištu, što bi im osiguralo uvid u uspješnost aktivnosti naplate za sličnu imovinu. Tako bi dobili referentnu vrijednost i poboljšale bi se njihove procjene fer cijena/ponuda u budućim transakcijama.

Da bi više sudionika na tržištu koristilo taj obrazac, čime bi se poboljšala usporedivost i kvaliteta podataka, njegova bi upotreba mogla postati obvezna, na početku samo za nove neprihodonosne kredite, tj. za kredite koji nakon određenog roka postanu neprihodonosni. Podatkovni standard bi bio obvezan, no dopustila bi se fleksibilnost u pogledu rubrika koje bi se morale popuniti. U tom bi smislu EBA nakon savjetovanja s dionicima trebala dati upute o informacijama koje se smatraju obveznima. Osim toga, banke ne bi trebalo kažnjavati ako nemaju podatke koji nisu obvezni. Uvođenjem obvezne upotrebe obrasca na najbolji bi se način pružila potpora sekundarnom tržištu za neprihodonosne kredite, a pružateljima podataka bi se omogućilo da prema potrebi ne ispune određene rubrike za podatke koji nisu obvezni.

Međutim, ti obrasci još nisu u širokoj upotrebi među sudionicima na tržištu jer su dobrovoljni i složeni, zbog čega je važno ispitati načine proširenja njihove upotrebe. Komisija će zato početkom 2021. zatražiti od EBA-e da revidira obrasce nakon savjetovanja sa sudionicima na tržištu, kupcima i prodavateljima, koje bi se trebalo održati tijekom 2021. U toj bi reviziji na temelju praktičnog iskustva iz ranijih transakcija neprihodonosnim kreditima trebalo jasnije utvrditi razliku između obveznih i neobveznih podataka i razmotriti potrebe kupaca vodeći računa o postojećim podacima i troškovima obrade podataka za prodavatelje. To je jasno rečeno u raspravama na Komisijinu sastanku s dionicima o neprihodonosnim kreditima iz rujna 2020. Vrijeme za takvu inicijativu ovisilo bi o donošenju predložene direktive o pružateljima usluge servisiranja i kupnje kredita, što bi omogućilo da se EBA-in revidirani, proporcionalniji i jednostavniji obrazac za podatke pretoči u provedbene tehničke standarde.

Vrlo je važno da se brzo postigne dogovor o Komisijinu Prijedlogu direktive o pružateljima usluge servisiranja kredita, kupcima kredita i naplati kolaterala iz ožujka 2018. Predlaže se otvaranje tržišta i istovremeno u slučaju prodaje kredita dužnicima na cijelom jedinstvenom tržištu osigurava razina zaštite jednaka onoj koju je prvotno ponudila banka koja je odobrila kredit. Osiguralo bi se poštovanje obveza zaštite potrošača neovisno o načinu rješavanja neprihodonosnih kredita. Vijeće je postiglo dogovor o pregovaračkom mandatu, no Europski parlament još nije spreman započeti međuinstitucijske pregovore.

Duboko i likvidno sekundarno tržište za imovinu umanjene vrijednosti bankama bi omogućilo da smanje svoje neprihodonosne kredite njihovom prodajom trećim ulagateljima. To bi bankama omogućilo da se fokusiraju na svoje glavne djelatnosti jer bi se prostor u njihovim bilancama oslobodio za novo kreditiranje i time im se omogućilo da financiraju gospodarski oporavak. Trebalo bi poticati lakši ulazak i sudjelovanje na tržištu, osobito malih prodavatelja i kupaca koji bi mogli biti iznimno važni za rješavanje problema neprihodonosnih kredita na lokalnoj razini.

U sadašnjem oštrom gospodarskom padu bit će iznimno važno da države članice poduzmu potrebne dodatne odlučne mjere politike te da razmotre nedostatke u nacionalnim okvirima za nesolventnost da bi banke mogle upravljati nadolazećim tokovima novih neprihodonosnih kredita. Time bi se omogućilo najodlučnije moguće rješavanje problema neprihodonosnih kredita, što bi spriječilo ponovno nagomilavanje takvih kredita u bilancama banaka. Zato će i dalje biti važno da banke pravilno prepoznaju i upravljaju neprihodonosnim kreditima. Što banke ranije identificiraju i izdvoje rezerviranja za potencijalne neprihodonosne kredite, to će proces rješavanja i prodaje neprihodonosnih kredita teći brže i jednostavnije, čime će se izbjeći buduće štetne posljedice. Banke bi trebalo potaknuti i da u ranoj fazi identificiraju dužnikove probleme i proaktivno nastupe prema svojim dužnicima radi, prema potrebi, pravovremenog i odgovarajućeg restrukturiranja. Od banaka bi trebalo očekivati da razviju kapacitet za brzu procjenu promjena kapaciteta trgovačkih društava za servisiranje duga i da razlikuju potrebe za likvidnošću od potreba za solventnošću.

Sudionici na tržištu mogu biti aktivniji i učinkovitiji ako im se daju brojniji i bolji podaci. Anonimizirani podaci, ako su dovoljno detaljni, mogu se iskoristiti za dobivanje korisnih agregiranih informacija, uz agregirane informacije koje banke već dostavljaju u skladu s trećim stupom i poštujući EBA-ine standarde. Radi optimizacije resursa bilo bi korisno izvješćivanje povezati s postojećim EBA-in modelom podataka i razviti ga u bliskoj suradnji s nadležnim tijelima.

Već postoje brojni izvori podataka koji bi mogli biti osnova za redovita izvješća o agregiranim informacijama koja bi se mogla staviti na raspolaganje sudionicima na sekundarnim tržištima. Za izvješćivanje bi bili zaduženi subjekti koji prikupljaju i pohranjuju te informacije, čime bi se izbjeglo dodatno opterećenje npr. banaka u smislu izvješćivanja. Komisija bi početkom 2021. zajedno s relevantnim dionicima ispitala kako bi se ti postojeći podaci mogli mobilizirati i staviti na raspolaganje sudionicima na tržištu u odgovarajućim agregiranim oblicima kojima bi se osigurala povjerljivost za banke i dužnike. Ostvario bi se dobar omjer uloženog i dobivenog. Postigne li se odgovarajuća razina granularnosti, mogle bi se poboljšati informacije dostupne novim ulagateljima, a ulagateljima omogućiti da povećaju aktivnosti u zemljama izvan svojega glavnog područja stručnosti. Osim toga, Komisija će ispitati kako potaknuti suradnju i veze između podatkovnog centra na europskoj razini i tih izvora podataka.

Neki su od glavnih postojećih izvora podataka sljedeći:

-ESB-ov Skup analitičkih podataka o kreditima („AnaCredit”), u kojem se prikupljaju i dijele granularni podaci o kreditnom riziku u EU-ovu bankarskom sektoru.

-Sekuritizacijski repozitoriji, u kojima se na središnjoj razini prikupljaju i vode evidencije o sekuritizacijskim instrumentima i odnosnoj imovini. Oni stoga raspolažu kvalitetnim podacima o pojedinačnim kreditima, koji također mogu biti izvor vrijednih informacija sudionicima na sekundarnim tržištima neprihodonosnih kredita.

-Podaci koje dostavljaju banke o trajanju i stopama naplate (bruto i bez troškova naplate) – Komisija će na temelju Akcijskog plana o Uniji tržišta kapitala od 24. rujna 2020. najprije ocijeniti izvedivost kontinuiranog izvješćivanja, uz što veće korištenje postojećih podataka.

Na kraju, Komisija bi u prvoj polovini 2021. zatražila mišljenje dionika o potencijalnoj reviziji zahtjeva za objavu podataka na temelju trećeg stupa u skladu s CRR-om. Dodatni podaci za objavu koji bi tržištima bili korisni mogli bi uključivati stopu oporavka, trajanje i stope naplate itd. Objava takvih dodatnih informacija ne bi trebala biti na štetu banaka jer bi te informacije mogle dodatno poboljšati transparentnost neprihodonosnih kredita na korist sekundarnih tržišta. Imajući na umu moguće preklapanje s obrascima za podatke o neprihodonosnim kreditima, od EBA-e će se zatražiti da to detaljno provjeri kako bi se zajamčila učinkovitost i proporcionalnost zahtjeva o objavljivanju podataka.

2.4.„Najbolje izvršenje” postupka prodaje

Komisija namjerava do trećeg tromjesečja 2021. izraditi smjernice za prodavatelje neprihodonosnih kredita, u suradnji s EBA-om i nakon razgovora s drugim relevantnim dionicima. Te bi smjernice sadržavale preporuke o tome što se smatra „najboljim izvršenjem” postupka prodaje za transakcije na sekundarnim tržištima. Time bi se općenito poboljšali dobri postupci prodaje, a moglo bi biti posebno korisno manjim bankama i prodavateljima, koji imaju manje iskustva u transakcijama na sekundarnim tržištima. U smjernicama bi se mogli naznačiti neki uvjeti koji bi mogli pridonijeti uspješnom ishodu, među ostalim nediskriminirajući/neutralan postupak prodaje, potreba za širim oglašavanjem, zajednički materijali o dubinskoj analizi, elektroničko prihvaćanje ponuda, korištenje EBA-inih obrazaca za podatke itd. Sudionici na tržištu ne bi bili obvezni pridržavati se preporuka iz tog dokumenta, nego bi im one mogle poslužiti kao vodič za dobre postupke prodaje.

Smjernice bi mogle sadržavati i informacije o mogućoj dodanoj vrijednosti platformi za transakcije neprihodonosnim kreditima u postupku prodaje. To bi bankama, osobito manjima, moglo biti korisno kad odlučuju hoće li koristiti platforme za transakcije i hoće li ih koristiti za ostvarenje vlastitih ciljeva. Stoga bi to najbolje izvršenje postupka prodaje moglo biti neizravan poticaj za korištenje takvih platformi.

2.5.Uklanjanje regulatornih prepreka bankama za kupnju neprihodonosnih kredita

Jedna od preostalih prepreka za banke koje kupuju neprihodonosne kredite na sekundarnom tržištu odnosi se na regulatorni tretman kupljene imovine u statusu neispunjavanja obveza i pondere rizika koje banke trebaju primijeniti za izračun kapitalnih zahtjeva u skladu sa standardiziranim pristupom za kreditni rizik. U članku 127. CRR-a navodi se da bi za neosiguranu izloženost u statusu neispunjavanja obveza za koju je izdvojeno rezerviranje ili je umanjena za više od 20 % ponder rizika trebao biti 100 %, a inače 150 %. No, obračunavaju se samo rezerviranja/umanjenja vrijednosti (tzv. ispravci vrijednosti za kreditni rizik) koje izvrši sama kreditna institucija, a ne i umanjenja vrijednosti uračunana u transakcijsku cijenu izloženosti. U praksi to može značiti da bi na iste neosigurane neprihodonosne kredite kupci takvih kredita trebali primijeniti veći ponder rizika nego prodavatelji. Rješavanje tog pitanja najviše bi koristilo manjim bankama koje kupuju neprihodonosne kredite, uključujući neke specijalizirane kupce neprihodonosnih kredita koji imaju odobrenje za pružanje bankovnih usluga, jer one obično primjenjuju standardizirani pristup za kreditni rizik. Ta bi mjera pridonijela povećanju konkurentnosti na kupovnoj strani.

Komisija namjerava početkom 2021. u suradnji s EBA-om osmisliti odgovarajući pristup kojim bi se ponder rizika za kupljenu imovinu u statusu neispunjavanja obveza smanjio na primjerenu razinu. Taj bi pristup trebao biti usklađen s općim regulatornim okvirom i prema potrebi uključivati odgovarajuće zaštitne mjere da se spriječi podcjenjivanje rizika.

3.Društva za upravljanje imovinom

Brojne su prednosti društava za upravljanje imovinom u smislu rješavanja problema neprihodonosnih kredita. Vrlo su učinkovita u posebnim okolnostima, kad imovina umanjene vrijednosti utječe na velik dio domaćeg bankarskog sustava i uglavnom se odnosi na kredite osigurane poslovnim nekretninama i velike izloženosti prema trgovačkim društvima. Njihov je glavni cilj ukloniti neprihodonosne kredite iz bilanci banaka i iz njih izvući najveću vrijednost aktivnim pristupom naplati i postupnim oporavkom cijena imovine.

Važno je napomenuti da društva za upravljanje imovinom mogu biti financirana privatnim ili (djelomično) javnim sredstvima. Čak i (djelomično) javno financiranje ne bi bilo državna potpora ako se može smatrati da država postupa na sličan način kao subjekt u tržišnom gospodarstvu. Opcija društva za upravljanje imovinom koja uključuje državnu potporu ne bi se trebala smatrati standardnom jer takva društva mogu imati brojne oblike i jer mogu biti strukturirana i financirana na razne načine. Mogu biti decentralizirana i nuditi ciljane pristupe prilagođene bankama. Društva za upravljanje imovinom mogu biti osnovana i na nacionalnoj razini. Takva nacionalna društva mogla bi pribavljati i centralizirati stručno znanje, koristiti prednosti ekonomije razmjera i koordinacije vjerovnika na višoj razni te pomagati bankama koje otežano upravljaju neprihodonosnim kreditima. Tako se bi se bankama pomoglo da se ponovno usredotoče na kreditiranje održivih poduzeća i kućanstava. Osim društava za upravljanje imovinom, u raznim je državama članicama posljednjih godina uspješno provedeno nekoliko drugih mjera za imovinu umanjene vrijednosti. Druge mjere za imovinu umanjene vrijednosti među ostalim mogu uključivati inicijative samih banaka, sekuritizaciju, jamstva ili programe zaštite imovine te ad hoc društva za upravljanje imovinom jedne banke ili ograničenog broja banaka. Društva za upravljanje imovinom i programi zaštite imovine imaju slične ciljeve i međusobno se dopunjuju, što omogućuje prilagođen pristup specifičnom stanju imovine umanjene vrijednosti u svakoj pojedinoj državi članici. U tom smislu neke države članice već primjenjuju sistemska sekuritizacijska rješenja, kao što su Garanzia sulla Cartolarizzazione delle Sofferenze (GACS) u Italiji i program Heraklo u Grčkoj, koja ne uključuju državnu potporu i pokazala su se uspješnima te se u okviru njih planiraju nove transakcije.

Da bi znatnije doprinijela smanjenju udjela neprihodonosnih kredita povezanih s krizom uzrokovanom bolešću COVID-19, društva za upravljanje imovinom trebala bi imati dovoljan financijski kapacitet za pokrivanja gubitaka/vlasnički kapital. Stoga bi društva za upravljanje imovinom koja bi se eventualno osnovala na nacionalnoj razini trebala od samog početka raspolagati znatnim financijskim sredstvima. U slučaju javnih društava za upravljanje imovinom ta bi sredstva vjerojatno bila u obliku ubrizgavanja kapitala u kombinaciji s jamstvima za financiranje takvih društava. Još u fazi planiranja trebalo bi razmotriti i tržišno financiranje bez jamstava, koje bi, ako je izvedivo, moglo biti prikladnija opcija od financiranja uz državna jamstva. Međutim, čak i ako bude moguće privući privatni kapital i privatno financiranje, u većini će slučajeva vjerojatno biti potrebna i znatna javna sredstva, što znači da će biti potrebna i ocjena državne potpore.

Nacionalna društva za upravljanje imovinom mogu se osnivati ovisno o potrebama domaćeg bankarskog sektora. Opseg imovine mogao bi se definirati tako da se ostvari potencijal za maksimalni povrat vrijednosti. Takva fleksibilnost opsega imovine trebala bi ostati u okvirima smjernica iz Komisijina plana za osnivanje društava za upravljanje imovinom jer je nekim kategorijama imovine teže upravljati i iz njih može biti teže izvući vrijednost. Opseg imovine koja se prenosi na društvo za upravljanje imovinom uvijek bi trebalo odrediti tako da se ne ugrozi opća učinkovitost tog društva.

Da bi se potaknula suradnja i ostvarila korisna sinergija među nacionalnim društvima za upravljanje imovinom, mogla bi se uspostaviti prekogranična mreža na razini EU-a. Nacionalna društva za upravljanje imovinom mogla bi razmjenjivati primjere dobre prakse i iskustva, primjenjivati standarde u području podataka i transparentnosti te prema potrebi koordinirati postupanje vjerovnika. Takva bi mreža stoga mogla povećati ukupnu učinkovitost nacionalnih društava za upravljanje imovinom u EU-u.

Najveća prednost takve suradnje bila bi iskorištavanje ekonomije razmjera pri postupanju s informacijama. Može se smatrati da bi prethodno spomenuti podatkovni centar na europskoj razini mogao biti prikladna namjenska platforma za koordinaciju i suradnju nacionalnih društava za upravljanje imovinom. Nadalje, povezivanjem takvih društava s podatkovnim centrom nadoknadio bi se znatan manjak podataka i povećala transparentnost tržišta. To je važno jer društva za upravljanje imovinom posjeduju obilje podataka koji bi mogli biti korisni širem tržištu. Stoga bi radi veće tržišne transparentnosti nacionalna društva za upravljanje imovinom mogla prikupljati i objavljivati podatke o neprihodonosnim kreditima (prije trgovanja) u standardnim formatima, poštujući pritom zahtjeve iz Opće uredbe o zaštiti podataka. Kad bi informacije o neprihodonosnim kreditima koje drže društva za upravljanje imovinom i uspješnosti aktivnosti njihove naplate bile dostupne u podatkovnom centru na europskoj razini, ulagači i transakcijske platforme mogli bi se učinkovitije natjecati za imovinu društava za upravljanje imovinom i točnije odrediti cijenu neprihodonosnih kredita. Osim toga, društva za upravljanje imovinom prema potrebi mogu osnovati zajedničku transakcijsku platformu na europskoj razini. Budući da mnoga pojedinačna društva za upravljanje imovinom osnivaju takve platforme da bi olakšala prodaju i doprla do šire baze ulagatelja, mogla bi udružiti snage i osnovati jedinstvenu transakcijsku platformu koju bi društva za upravljanje imovinom koristila za transakcije prodaje. Time bi se mogla dodatno ojačati suradnja s relevantnim trećim stranama pružateljima usluga.