Eurokovanice od jednog i dva centa potrebne su za kupnju robe ili usluga čija ukupna cijena ne završava na nula ili pet centi (tj. cijena jednog kupljenog proizvoda ili zbroj cijena kupljenih proizvoda nije okrugli broj) i gdje se očekuje plaćanje gotovinom ili je ona glavno sredstvo plaćanja. Općenito govoreći, to je slučaj s relativno malim iznosima pri kupnji hrane i trajnih proizvoda u supermarketima, pekarnicama i kod trgovaca na malo te robe u rinfuzi koja se kupuje prema težini, volumenu itd. na tržnicama, u mesnicama ili na benzinskim crpkama. Potrošnja u supermarketima i manjim prodavaonicama i dalje čini velik udio osnovnih životnih troškova potrošača. No većina potrošačke robe ne pripada toj kategoriji jer su cijene pojedinih artikala više i stoga su zaokružene i/ili jer se ne plaća u gotovini. Kada plaćanje u gotovini uključuje upotrebu eurokovanica od jednog i dva centa, ti apoeni uglavnom se upotrebljavaju za vraćanje ostatka („jednosmjerna upotreba”). Potrošači obično dobivaju eurokovanice od jednog i dva centa češće nego što ih troše.

To novo izvješće nastavlja se na uvodnu izjavu 7. Uredbe (EU) br. 651/2012 o izdavanju eurokovanica (SL L 201, 27.7.2012., str. 135.), u kojoj se navodi da „Nadležne bi institucije trebale periodično pažljivo preispitivati upotrebu različitih apoena eurokovanica i euronovčanica, kako je trenutačno predviđeno, u odnosu na kriterije troškova i prihvaćenost u javnosti”. Njime se ažuriraju i nalazi Komunikacije iz 2013.

Komisija je tijekom izrade svoje Komunikacije iz 2013. provela procjenu učinka izdavanja kovanica od jednog i dva centa. Ta je procjena učinka predstavljena kao radni dokument službi Komisije uz Komunikaciju. U njemu su istaknuta četiri moguća scenarija, od zadržavanja postojećeg stanja do uklanjanja kovanica iz optjecaja i uvođenja pravilâ zaokruživanja. U raspravama koje su uslijedile većina država članica izjasnila se u korist daljnjeg izdavanja kovanica od jednog i dva centa te ispitivanja mogućih načina smanjenja troškova proizvodnje bez izmjene izgleda i parametara kovanica.

Iako se eurokovanice izdaju na nacionalnoj razini, njihove apoene i tehničke specifikacije standardizira Vijeće. Od uvođenja novčanica i kovanica u eurima 1. siječnja 2002. zemlje europodručja zajedno su izdale gotovo 127 milijardi eurokovanica ukupne vrijednosti od oko 28 milijardi EUR. Eurokovanice su dostupne u osam apoena u vrijednosti od jednog eurocenta do dva eura i nisu se otad mijenjale.

Trgovci na malo (uključujući supermarkete) prirodno se moraju prilagoditi navikama i preferencijama potrošača povezanima s plaćanjem. Trgovci na malo imaju ključnu ulogu jer oni su glavni akteri koji potiču jednosmjernu upotrebu vraćanjem eurokovanica od jednog i dva centa kao ostatka. Očekuje se da će to trajati dok god nema zaokruživanja te dok troškove koji proizlaze iz upotrebe tih apoena i dalje snose potrošači.

Sve veći broj država slijedi taj pristup: u Finskoj je od 2002. pri plaćanju u gotovini obvezno zaokruživanje konačnog iznosa kupnje na najbližih pet centi; zaokruživanje je 2004. postalo standardna praksa u Nizozemskoj; Belgija je 2014. donijela zakon o dobrovoljnom zaokruživanju, a to je učinila i Irska 2015; Italija je 2017. donijela zakon o obveznom zaokruživanju i prestala kovati eurokovanice od jednog i dva centa; No zaokruživanje još uvijek nije postalo uobičajena praksa u Belgiji i Italiji.

Jedna mogućnost jest zaokruživanje na višu ili nižu vrijednost do najbližih pet centi pri plaćanju u gotovini. Konačni iznos kupnje koji završava na jedan, dva, šest ili sedam centi zaokružio bi se na nižu vrijednost, dok bi se iznos koji završava na tri, četiri, osam ili devet centi zaokružio na višu vrijednost. Na primjer, za konačni iznos kupnje od 3,58 EUR ili 3,62 EUR u gotovini se plaća iznos od 3,60 EUR, dok se za iznos od 3,63 EUR ili 3,67 EUR u gotovini plaća iznos od 3,65 EUR. To bi moglo značiti da se zaokruživanjem konačnog iznosa mogu dobiti ili izgubiti najviše dva centa, pri čemu se dobit i gubitak vremenom izjednačavaju. Stoga se na taj način učinkovito smanjuje uporaba kovanica od jednog i dva centa.

Stopa povratka kovanica od jednog i dva centa nacionalnim središnjim bankama niža je nego za ostale apoene. Jednosmjerna upotreba, niska stopa povratka nacionalnim središnjim bankama i stalan porast izdavanja kovanica od jednog i dva centa potvrđuju pretpostavku da optjecaj tih apoena među gospodarskim subjektima nije učinkovit, već se one većinom gomilaju ili gube.

2.7. Zabrinutost da će zaokruživanjem na najbližih pet centi porasti potrošačke cijene i inflacija

Drugo važno pitanje u raspravi o prestanku izdavanja eurokovanica od jednog i dva centa jest inflacija i percipirana inflacija. Potrošači bi mogli očekivati sustavno zaokruživanje konačnog iznosa na višu vrijednost ili izravno povećanje cijena u budućnosti. Ta zabrinutost zapravo je stvarna ako se zaokruživanje odnosi na robu koja se često kupuje i obično plaća gotovinom te ono stoga može utjecati na očekivanja povezana s inflacijom („percipirana inflacija”). No ne očekuje se da će ukidanje kovanica od jednog i dva centa te primjena pravilâ zaokruživanja znatno utjecati na stabilnost cijena iz sljedećih razloga:

·Niži troškovi upravljanja gotovinom mogli bi trgovcima na malo omogućiti snižavanje cijena.

·Ako bi se uvelo zaokruživanje, ne bi bilo promjene u načinu mjerenja inflacije, s obzirom na to da bi se upotrebljavao harmonizirani indeks potrošačkih cijena (HICP), ili mjerenju osobne potrošnje. Stoga ne bi bilo „novih iznosa”. Pri izračunu indeksa cijena statistička tijela i dalje bi upotrebljavala navedene cijene (tj. nezaokružene cijene) te ne bi postojala sustavna pristranost pri zbrajanju.

·Prestankom izdavanja kovanica od jednog i dva centa pružila bi se mogućnost proizvođačima i trgovcima na malo da istodobno izmijene čitav niz pojedinačnih navedenih cijena. To bi moglo dovesti do općeg povećanja cijena, najmanje jednokratno, i više inflacije. No može se očekivati da će transparentnost cijena, svijest potrošača i konkurencija u sektoru maloprodaje ograničiti taj rizik. Prema mišljenju jednog dionika ne može se isključiti ni mogućnost da bi se zbog konkurentnosti konačni iznos kupnje općenito mogao zaokruživati na nižu vrijednost u srednjoročnom razdoblju.

·Iskustvo zemalja koje ograničavaju upotrebu kovanica od jednog i dva centa za plaćanja u gotovini, kao što su Finska, Nizozemska ili Irska, potvrđuje da praksa zaokruživanja pri plaćanju u gotovini nije imala mjerljiv učinak na inflaciju potrošačkih cijena mjerenu HICP-om ili deflatorom osobne potrošnje.

2.8. Izdavanje kovanica od jednog i dva centa s obzirom na kriterije i kriterije prihvatljivosti

Primjenom kriterija troškova i javne prihvatljivosti kovanica od jednog i dva centa dobiva se sljedeća slika:

(1)Zbog njihove sve manje vrijednosti, kovanice od jednog i dva centa pretežno se koriste jednosmjerno, što dovodi do gomilanja i gubitka kovanica.

(2)Vlade koje izdaju te kovanice na njima ostvaruju gubitak i negativnu emisijsku dobit (barem kad je riječ o kovanici od jednog centa).

(3)Troškovi rukovanja kovanicama visoki su u usporedbi s nominalnom vrijednosti tih kovanica. Trgovci na malo plaćaju do jednog eura za paketić kovanica od 50 centi.

(4)U javnosti postoji stabilna većina koja podržava prekid izdavanja eurokovanica od jednog i dva centa, što je vidljivo iz podataka u prethodnoj tablici.

(5)Troškovi proizvodnje mogu se smanjiti samo do određene mjere. To smanjenje u kontekstu pozitivne inflacije ima samo privremeni učinak koji traje sve dok troškovi proizvodnje ponovno ne premaše nominalnu vrijednost, a ne rješava ni ostale probleme povezane s eurokovanicama od jednog i dva centa, tj. gomilanje i gubitak kovanica.

Prestanak izdavanja tih kovanica bila bi prigoda za rješavanje nedostataka i izazova povezanih s njihovom uporabom, kao što je prethodno istaknuto. Međutim, potrebna je dodatna analiza posljedica mogućeg ukidanja. Podrazumijeva se da države članice mogu izdavati eurokovanice uz odobrenje Europske središnje banke u pogledu opsega izdanja.S druge strane, Uredba (EU) br. 651/2012 sadržava obvezujuća pravila za izdavanje eurokovanica kako bi se spriječile različite prakse među državama članica i ostvario dovoljno cjelovit okvir za jedinstvenu valutu.

U sljedeća dva pododjeljka navode se prednosti i nedostatci povlačenja i postupnog ukidanja kovanica.

2.8.1. Prednosti i nedostatci povlačenje kovanica i brzog gubitka statusa zakonskog sredstva plaćanja

U okviru te opcije prekinulo bi se izdavanje kovanica i one bi vrlo brzo izgubile svoj status zakonskog sredstva plaćanja, eventualno uz pravo na otkup kod središnjih banaka čak i nakon gubitka tog statusa. Trebalo bi uvesti obvezno zaokruživanje konačnog iznosa kupnje na najbližih pet centi pri plaćanju gotovinom u cijelom europodručju kako bi se osigurala jednaka primjena istog pravila u cijelom području. Kovanice bi trebalo aktivno povući iz optjecaja.

Prednosti te opcije jesu sljedeći:

·trenutačne uštede: nema više troškova proizvodnje i izdavanja, nema negativne emisijske dobiti;