Od mirovnih pregovora u Crans Montani u 2017. UN surađuje „s Europskom unijom u njezinu svojstvu promatrača na Konferenciji o Cipru”, a EU održava vrlo bliske kontakte s predstavnicima formata 5+1. Europska unija zalaže se za pravedno, sveobuhvatno i održivo rješenje ciparskog problema, što uključuje i njegove vanjske aspekte, unutar okvira UN-a i u skladu s relevantnim rezolucijama Vijeća sigurnosti UN-a, sukladno načelima na kojima se Unija temelji. Razgovori između dviju zajednica, koji bi s vremenom doveli do dogovora, presudni su za smanjivanje napetosti u istočnom Sredozemlju. Stranke su razmijenile niz prijedloga mjera za izgradnju povjerenja, među ostalim i o podjeli prihoda od eksploatacije ugljikovodika, a EU je i dalje spreman olakšati tehničku stranu rada na tome. Pozitivni rezultati u vezi s praktičnim i ključnim pitanjima za tursku zajednicu na Cipru, kao što su lakši izvoz sira Halloumi/Helim i distribucija cjepiva za COVID-19, mogao bi pridonijeti jačanju povjerenja. Angažman i potpora EU-a rješavanju ciparskog pitanja preduvjet su smirivanju napetosti u regiji. Jasno je da tursko nepriznavanje Republike Cipra i dalje dovodi do blokiranja raznih putova suradnje. Bez rješenja ciparskog problema normalizacija odnosa EU-a i Turske ostat će jako velik izazov.

Od početka svojeg mandata visoki predstavnik/potpredsjednik Komisije daje punu potporu nastojanjima glavnog tajnika Ujedinjenih naroda (UNSG) u cilju brzog nastavka pregovora o rješavanju ciparskog pitanja, a posebno je to učinio tijekom svojih posjeta Cipru u lipnju 2020. i ožujku 2021. Rad Ureda glavnog tajnika UN-a uporno se nastavlja unatoč jednostranim akcijama u ograđenom području Varoshe i ponavljanju izjava koje izravno dovode u pitanje dogovorenu osnovu za rješavanje ciparskog problema utvrđenu relevantnim rezolucijama Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda, od kojih je najnovija donesena 29. siječnja 2021. (br. 2561). EU i UN zatražili su od Turske da poništi jednostrano otvaranje ograđenog područja plaže u Varoshi u studenome 2020.

Rješavanje ciparskog pitanja ključan je element izraženih turskih neslaganja s EU-om u istočnom Sredozemlju. Nada u napredak u rješavanju tog pitanja morala je u 2020. biti stavljena na čekanje zbog izbora u ciparskoj turskoj zajednici, održanih u listopadu i studenome te godine. Zbog izbora je došlo do polarizacije u izjavama i do provokacija, što je potaknulo snažnu reakciju EU-a, izraženu u zaključcima Vijeća i Europskog vijeća.

Visoki predstavnik kontinuirano radi na stvaranju povoljne atmosfere za održivo smirivanje napetosti u regiji. Povlačenje turskog plovila za seizmičko istraživanje „Oruç Reis” omogućilo je da se 25. siječnja 2021. nastave izravni grčko-turski preliminarni razgovori. Najnoviji krug pregovora (62.) održan je 16. ožujka 2021. u Ateni, usporedo s političkim konzultacijama (17. ožujka) na razini visokih dužnosnika. Da bi Turska dokazala iskrenost izraženih namjera i da bi se održalo šire smirivanje napetosti u toj regiji, nužno je postojanje vjerodostojnog obrasca turskog ponašanja u istočnom Sredozemlju, bez pogoršanjâ. Nedavni manji incidenti podsjećaju nas na to da je deeskalacija stanja još krhka i da je potrebna njezina konsolidacija.

Stanje se pretkraj godine počelo mijenjati. Turska je otvoreno pozdravila zaključke prosinačkog sastanka Europskog vijeća i počela slati signale o važnosti koju pridaje odnosima s Europskom unijom i njezinim državama članicama. Tursko prijeteće razmještanje plovila u međuvremenu je prestalo, a poruke o obnovi suradnje se nastavljaju. Dijalog i pregovori dobili su nov poticaj, a učinjeni su i prvi koraci u obnovi dvaju glavnih pregovaračkih procesa: obnova informativnih razgovora o otvorenim pomorskim pitanjima između Grčke i Turske 25. siječnja i dijalog o ponovnom pokretanju procesa rješavanja ciparskog pitanja, za što su već zakazani i neformalni razgovori (od 27. do 29. travnja u Ženevi).

Stalni je izvor napetosti i turski spor s Grčkom oko morske granice u Egejskom moru i istočnom Sredozemlju. Kad je Turska u kolovozu i listopadu poslala plovilo za seizmičko istraživanje u blizinu grčkog otoka Kasteloriza, napetost je eskalirala gotovo do ruba sukoba tih dviju članica NATO-a. Ti su postupci bili popraćeni brojnim neprijateljskim izjavama u kojima su osporavana prava i Republike Cipra i Grčke. Brodove za bušenje tijekom operacija pratila je turska mornarica. Ti su postupci na moru stoga bili vojni manevri i doveli su do incidenata s državama članicama.

Zadnjih godina napetost u istočnom Sredozemlju raste. Vrhunac je dosegnula krajem veljače 2020. kada je Turska aktivno poticala migrante i izbjeglice da na silu uđu u EU, što je u suprotnosti s Izjavom EU-a i Turske iz ožujka 2016. Zbog toga je došlo do nasilja na grčkoj granici na kopnu i na moru. Veća kriza izbjegnuta je snažnim diplomatskim djelovanjem: posjetom predsjednika Europskog vijeća i visokog predstavnika/potpredsjednika Ankari te zajedničkim posjetom predsjednikâ Europskog parlamenta, Europskog vijeća i Europske komisije grčkoj granici. Nakon toga predsjednik Erdogan bio je početkom ožujka u uzvratnom posjetu Bruxellesu.

Politički kontekst u odnosima EU-a i Turske posljednjih se godina pogoršava, pa su brojni instrumenti i postupci bilateralnog angažmana i suradnje praktički zaustavljeni. To je uglavnom posljedica turskog djelovanja u istočnom Sredozemlju kojim izravno ugrožava prava Republike Cipra u njezinim pomorskim zonama, kao i naglog porasta broja turskih provokacija protiv Grčke; također, izostanka napretka u procesu rješavanja ciparskog pitanja u kombinaciji s turskim prijetnjama i uvredljivim izjavama; te odlučnih turskih intervencija u većini susjednih regionalnih sukoba, često protivnih širim interesima EU-a. Nadalje, pogoršava se i stanje u Turskoj, posebno u području temeljnih prava i gospodarskog upravljanja, što sigurno negativno utječe na turske odnose s državama članicama EU-a i na bilateralne odnose EU-a i Turske.

Zato je Europsko vijeće pozvalo visokog predstavnika za vanjske poslove i sigurnosnu politiku i Komisiju da Europskom vijeću najkasnije do njegova sastanka u ožujku 2021. podnesu na razmatranje izvješće o trenutačnom stanju političkih, gospodarskih i trgovinskih odnosa EU-a i Turske te o instrumentima i mogućim daljnjim koracima, među ostalim u vezi s proširenjem područja primjene Odluke Vijeća od 11. studenoga 2019. Ova Zajednička komunikacija odgovor je na taj poziv. Njome se ne zamjenjuje niti prejudicira idući Komisijin paket o proširenju koji će sadržavati i izvješće o Turskoj.

Turska je od ključne važnosti za sigurnost i obranu. Međutim, nepriznavanje Republike Cipra, tursko široko tumačenje dogovorenog okvira iz 2003. (aranžmani Berlin Plus) i usko tumačenje okvira suradnje EU-a i NATO-a stvaraju praktične i operativne prepreke, među ostalim i daljnjem razvoju kvalitetnog odnosa između EU-a i NATO-a kao dvije organizacije. Turska i dalje zahtijeva sudjelovanje u obrambenim inicijativama EU-a (Stalna strukturirana suradnja (PESCO), Europski fond za obranu (EDF)). U borbi protiv terorizma bilateralna suradnja sigurnosnih službi Turske i država članica EU-a dobro funkcionira. Međutim, nakon što je EU osudio tursku vojnu operaciju na sjeveroistoku Sirije i donio okvir mjera ograničavanja zbog aktivnosti Turske u istočnom Sredozemlju, Turska je u jesen 2019. zatražila odgodu redovitog dijaloga s EU-om o borbi protiv terorizma.

Međutim, tursko vojno djelovanje, među ostalim putem paravojnih postrojbi s turskom potporom u sjevernoj Siriji, a najviše na sjeveroistoku, dovelo je do masovnog raseljavanja i kršenja ljudskih prava civilnog stanovništva. Turski Crveni polumjesec i dalje ima dominantnu ulogu, a ograničava se pristup ostalim humanitarnim organizacijama.

Kao prvi susjed Turska želi stabilnu i prosperitetnu Siriju, a to je i Unijin cilj. Važno je očuvati teritorijalnu cjelovitost Sirije i promicati mirno rješenje tog sukoba političkim procesom pod vodstvom UN-a.

Turska vojna pomoć u Libiji, među ostalim i slanjem stranih boraca na teren, kao i njezino stalno kritiziranje operacije IRINI i nesuradnja s njom, štete EU-ovu nastojanju da se provede UN-ov embargo na oružje, a doveli su i do suprotstavljenih pristupa u Libiji. Nakon formiranja nove, uključive vlade koja je 10. ožujka dobila povjerenje zastupničkog doma, a 15. ožujka 2021. prisegnula, sad je važno surađivati s novim vlastima i konstruktivno podupirati sljedeće korake. To konkretno znači brz prijenos vlasti, ponovno ujedinjenje institucija, pripremu izbora planiranih za 24. prosinca 2021., potpunu provedbu sporazuma o prekidu vatre iz listopada 2020. i istinski proces nacionalnog pomirenja. Budući da je Turska u Libiji utjecajna, njezina suradnja s UN-om i drugim regionalnim i međunarodnim akterima radi ostvarivanja napretka bit će bitna za sve aspekte tog zahtjevnog procesa, a posebno u području politike, gospodarstva i sigurnosti.

Posljednji politički dijalog na visokoj razini između EU-a i Turske, među ostalim o ZVSP-u/ZSOP-u, održan je u studenome 2018. u Ankari, a posljednji dijalog na razini političkih direktora u rujnu 2019. Mnoge države članice imaju snažne bilateralne s Turskom, vanjskopolitičke, sigurnosne i obrambene. S obzirom na sve aktivniju i odlučniju tursku vanjsku politiku, potrebno je održati suradnju da bi se ublažile daljnje napetosti i uvele mjere za izgradnju povjerenja u široj regiji. Od siječnja do ožujka 2021. EU i Turska započeli su diplomatski dijalog u cilju boljeg razumijevanja interesa druge strane i eventualnog postizanja obostrano korisnih i održivih rješenja, ponajviše za Libiju i Siriju, dva područja u kojima su izravno ugroženi interesi EU-a.

Europsko vijeće zadužilo je visokog predstavnika/potpredsjednika da organizira multilateralnu regionalnu konferenciju na kojoj će sudjelovati i Turska, kao dio šire mjere za izgradnju povjerenja. Visoki predstavnik/potpredsjednik Komisije nastavlja s radom na pripremama konferencije za istočno Sredozemlje i to kroz početne razgovore radi istraživanja modaliteta (opseg, sudionici, proces i vremenski okvir) i mogućih tema, a bez prejudiciranja odluke EU-a o tome hoće li se ta konferencija uopće održati. O svemu tome još treba postići dogovor. Otvorene reakcije ostalih mogućih sudionika pokazuju da bez bitne promjene okolnosti u regiji nije vjerojatno da bi se takva konferencija mogla uskoro održati.

Krajem veljače 2020. akteri s turske strane poticali su migrante da krenu prema Europi kopnenom rutom kroz Grčku. To je dovelo do uspostave neformalnog logora na grčko-turskoj granici u kojem je u teškim uvjetima boravio velik broj migranata i izbjeglica. Na izvanrednim sastancima Vijeća ministara vanjskih poslova EU-a 4. ožujka 2020. i 6. ožujka 2020. EU je ponovno zatražio od Turske da postupa u skladu s Izjavom EU-a i Turske. Vijeće je također pozvalo tursku vladu i sve aktere i organizacije na terenu da prenesu poruku da se migrante ne bi smjelo poticati na pokušaj nezakonitog prelaska bilo kopnom bilo morem te da sprečavaju širenje netočnih informacija. EU je priznao povećano opterećenje uzrokovano migracijama i rizike s kojima se Turska suočava na svojem državnom području te znatne napore koje je Turska uložila u smještaj gotovo četiri milijuna izbjeglica, ali odlučno je odbacio tursko korištenje migracijskog pritiska u političke svrhe. Situacija na morskim i kopnenim granicama s Grčkom otad se stabilizirala i uglavnom je mirna. Međutim, primijećen je prelazak na neke od alternativnih migracijskih ruta.

Od početka provedbe Izjave EU-a i Turske došlo je do znatnog smanjenja broja nezakonitih prelazaka iz Turske u Grčku. Iako se tragični incidenti i dalje događaju, broj izgubljenih života u Egejskom moru znatno se smanjio.

Za program za Tursku u okviru Instrumenta pretpristupne pomoći za razdoblje 2014. – 2020. prvotno je bila dodijeljena omotnica od gotovo 4,5 milijardi EUR. Zbog niske apsorpcije i ozbiljnog nazadovanja Turske u područjima vladavine prava, temeljnih prava i reforme javne uprave, a također i zbog nezakonitih aktivnosti bušenja u istočnom dijelu Sredozemnog mora, počevši od 2017. dodjela sredstava postupno se smanjivala. To je smanjenje dosegnulo trideset posto iznosa koji je bio predviđen 2014. Počevši od 2017. Komisija je financijsku potporu preusmjerila na sektore koji odražavaju temeljna načela i prioritete EU-a, kao što su demokracija i vladavina prava, potpora civilnom društvu (34 milijuna EUR u 2020.) i ljudska prava, razmjena utemeljena na osobnim kontaktima i druga područja od interesa za EU (energetika, klimatske promjene, migracije). Komisija je smanjila i udio sredstava kojima izravno upravljaju turska tijela.

Politički pritisak na suce i državne odvjetnike ima vrlo negativan utjecaj na neovisnost pravosuđa. Vlasti pritvaraju, kazneno gone i osuđuju pojedince, među ostalim novinare, studente, odvjetnike, političare iz redova oporbe i aktiviste, uglavnom na temelju nepreciznih optužbi povezanih s terorizmom. Osim toga turske vlasti odbijaju provesti pravomoćne presude Europskog suda za ljudska prava, među ostalim onu u vezi s oslobađanjem Osmana Kavale i Selahattina Demirtasa, usprkos rezolucijama koje je donio Odbor ministara Vijeća Europe. Turska je 2. ožujka donijela novi akcijski plan za ljudska prava. Međutim, u njemu nisu dotaknuti glavni utvrđeni nedostaci u pogledu ljudskih prava, neovisnosti pravosuđa i vladavine prava.

Činjenice na kojima se temelji ta procjena i dalje stoje. U ključnim područjima procesa pristupanja nastavlja se ozbiljno nazadovanje u pogledu reformi. Osobito od pokušaja državnog udara 2016., vladavina prava, poštovanje ljudskih prava i neovisnost pravosuđa kontinuirano se pogoršavaju i vlast se sve više centralizira. Taj se trend još više ubrzao nakon stupanja na snagu novog predsjedničkog sustava 2018. To je imalo znatan utjecaj na mnoge aspekte demokratskog sustava provjere i ravnoteže. Vlada je preoblikovala državne i javne institucije i pritom potkopala njihovu neovisnost. Uloga parlamenta znatno je oslabljena.

Zbog neovlaštenih aktivnosti bušenja koje Turska provodi u istočnom dijelu Sredozemnog mora, Vijeće je u srpnju 2019. odlučilo da se sastanci Vijeća za pridruživanje EU-a i Turske do daljnjega neće održavati. Nisu održani ni sastanci pripremnih odbora za pridruživanje na razini visokih dužnosnika. Tehnička suradnja u okviru osam sektorskih pododbora i dalje se odvija.

Iako je zahvaljujući Sporazumu o pridruživanju uspješno stvorena čvrsta osnova za naš bilateralni odnos, sa snažnom i rastućom razmjenom na političkoj, gospodarskoj i društvenoj razini, tijekom godina pojavio se niz ozbiljnih pitanja. Neriješeno ciparsko pitanje utječe na odnose još od pristupanja Republike Cipra EU-u 2004. Turska je u srpnju 2005. odlučila da neće provoditi Dodatni protokol uz Sporazum o pridruživanju o proširenju svoje carinske unije s EU-om i na Republiku Cipar. Ta unilateralna odluka dovela je 2006. do odluke Vijeća o blokiranju otvaranja osam poglavlja u pristupnim pregovorima te o nezatvaranju otvorenih poglavlja, nakon čega je 2009. Republika Cipar bilateralno blokirala šest pregovaračkih poglavlja. Turska ne dopušta izravnu trgovinu između Republike Cipra i Turske, izravne zračne i pomorske veze ni ikakvu drugu izravnu vezu.

Preseljavanje u EU i dalje se odvija brže od vraćanja migranata u Tursku. U Tursku je vraćeno samo 2140 nezakonitih migranata i tražitelja azila koji su prešli iz Turske na grčke otoke i čiji su zahtjevi proglašeni neprihvatljivima, dok je iz Turske u EU preseljeno 28 300 sirijskih izbjeglica. U tome je sudjelovalo 20 država članica. Da bi se zadržala stalna dinamika preseljavanja, Komisija osigurava financijska sredstva za države članice koje su primile migrante, a Europski potporni ured za azil pruža operativnu potporu u tom procesu i olakšava razmjenu dobre prakse među državama članicama.

U Izjavi EU-a i Turske predviđena je aktivacija dobrovoljnog humanitarnog programa prihvata nakon što nezakoniti prelasci prestanu ili se barem znatno i održivo smanje. U prosincu 2017. države članice podržale su standardne operativne postupke dogovorene s Turskom, ali još nisu odlučile aktivirati taj program.

U skladu s Izjavom iz 2016. EU je mobilizirao 6 milijardi EUR za pomoć izbjeglicama i zajednicama domaćinima u Turskoj. Do kraja 2020. operativni proračun Instrumenta za izbjeglice u Turskoj u potpunosti je izdvojen i ugovoren, a 65 % sredstava već je isplaćeno, u skladu s napretkom projekata. To je važno europsko ulaganje u stabilnost.

Potpora tom instrumentu pomno je koordinirana s državama članicama, drugim donatorima i turskim vlastima. I dalje je nužna za osnovne potrebe, zaštitu, pristup zdravstvenoj skrbi i obrazovanju i socioekonomsku potporu. Od Mreže za hitnu socijalnu pomoć (engl. „Emergency Social Safety Net”, ESSN) koristi ima više od 1,8 milijuna izbjeglica, a zahvaljujući uvjetovanoj novčanoj pomoći za obrazovanje (engl. „Conditional Cash Transfer for Education”, CCTE) gotovo 670 000 djece izbjeglica pohađa školu.

EU je već izdvojio dodatnih 585 milijuna EUR za financiranje humanitarnog mosta kako bi se i nakon tog instrumenta nastavilo s određenom osnovnom zaštitom i zdravstvenim projektima te kako bi se osigurao nastavak dvaju glavnih EU-ovih programa, ESSN-a i CCTE-a, do početka 2022. Međutim, za izbjeglice u Turskoj situacija se i dalje pogoršava, posebno zbog pandemije bolesti COVID-19 i gospodarskog pada. Zato će i narednih godina biti potrebna kontinuirana potpora EU-a, kao što je naglašeno u zaključcima Europskog vijeća iz prosinca 2020. Komisija će uskoro iznijeti konkretne prijedloge u tu svrhu. Buduća financijska potpora sredstvima EU-a bit će usmjerena i na dugoročnu održivost i postupnu integraciju u turski sustav.

Turska je u više navrata tražila ubrzanu provedbu Izjave iz 2016., osobito sljedećih elemenata koji se ne odnose na migracije: brze revitalizacije pristupnih pregovora, brze modernizacije carinske unije i liberalizacije viznog režima. Međutim, prema Izjavi EU-a i Turske svi ti elementi podliježu poznatim i dogovorenim uvjetima, mjerilima i postupcima donošenja odluka. Turska dogovorene uvjete još nije ispunila.

4. Sastanci na vrhu i dijalozi na visokoj razini

EU i Turska dogovorili su se da će na sastanku šefova država ili vlada u studenome 2015. održati političke i sektorske dijaloge na visokoj razini. Dogovoreno je i da će se dvaput godišnje održavati redoviti sastanci na vrhu u odgovarajućem formatu. Održani su sektorski dijalozi na visokoj razini o političkim pitanjima, gospodarstvu, transportu i energetici.

Zbog neovlaštenih aktivnosti bušenja koje Turska provodi u istočnom dijelu Sredozemnog mora, Vijeće je u srpnju 2019. odlučilo da se sastanci dijaloga na visokoj razini i Vijeća za pridruživanje EU-a i Turske do daljnjega neće zakazivati. Kao odgovor na to Turska je odlučila suspendirati vanjskopolitičke geografske dijaloge s EU-om. No u rujnu 2019. održan je sastanak političkih direktora i Turska sada ponovo izražava interes za nastavak razgovorâ s EU-om o vanjskopolitičkim pitanjima. Ad hoc kontakti na predsjedničkoj i ministarskoj razini nastavili su se.

Redoviti dijalozi na visokoj razini važan su dio pozitivne političke agende koja je dogovorena na zasjedanju Europskog vijeća u listopadu 2020., koji se treba pokrenuti pod uvjetom da Turska pokaže spremnost za jačanje istinskog partnerstva s Unijom i njezinim državama članicama te za prevladavanje razlika dijalogom i u skladu s međunarodnim pravom.

5. Osobni kontakti i sudjelovanje Turske u EU-ovim programima

Sudjelovanje u Unijinim programima i radu agencija važan je element integracije Turske u politike i instrumente EU-a kada je to u obostranom interesu. U razdoblju 2014. – 2020. Turska je sudjelovala u radu dviju agencija i u devet programa, uključujući Erasmus+ i Obzor 2020. Turska je pokazala zanimanje za nastavak sudjelovanja u tim i drugim EU-ovim programima i agencijama u okviru višegodišnjeg financijskog okvira za 2021. – 2027. i nedavno je zatražila nastavak sudjelovanja u programu Kreativna Europa.

6. Liberalizacija viznog režima

Dijalog o liberalizaciji viznog režima EU i Turska su započeli 16. prosinca 2013. paralelno s potpisivanjem sporazuma EU-a i Turske o ponovnom prihvatu. Dijalog o liberalizaciji viznog režima temelji se na Planu za liberalizaciju viznog režima s Turskom u kojem su utvrđena 72 mjerila koje Turska treba zadovoljiti.

U Izjavi EU-a i Turske predviđeno je ubrzanje ostvarivanja tog plana s ciljem ukidanja vize za turske državljane najkasnije do kraja lipnja 2016., naravno ako sva mjerila budu zadovoljena. Međutim, šest mjerila iz tog plana još uvijek nije zadovoljeno, a i ona koja se smatraju privremeno zadovoljenima zahtijevaju stalno praćenje. Stručnjaci Komisije zajedno sa stručnjacima Vijeća Europe i dalje nude tehničku pomoć Turskoj kako bi zadovoljila preostala mjerila.

7. EU-ove mjere ograničavanja

U 2019. Turska je pojačala nezakonite aktivnosti bušenja u vodama oko Cipra. Iako je EU jasno i u više navrata osudio turske kontinuirane nezakonite aktivnosti, one nisu prestale. Zato je Vijeće za vanjske poslove u listopadu 2019. odlučilo utvrditi okvir za mjere ograničavanja, koji je donesen 11. studenoga 2019.

Taj okvir omogućuje primjenu mjera ograničavanja za pojedince ili subjekte odgovorne za bušenje koje Cipar nije odobrio (u njegovim teritorijalnim vodama, njegovoj isključivoj gospodarskoj zoni ili u njegovu epikontinentalnom pojasu) ili umiješane u te aktivnosti. Kao mjere ograničavanja primjenjuju se zabrana putovanja i zamrzavanje imovine. Prvi popisi na temelju tih mjera ograničavanja doneseni su 27. veljače 2020.

Nakon turskih vojnih operacija na sjeveroistoku Sirije, države članice EU-a obvezale su se u listopadu 2019. na stroga nacionalna stajališta u pogledu politike izvoza oružja u Tursku a na temelju odredaba Zajedničkog stajališta 2008/944/ZVSP, ali nisu odlučile uvesti embargo na prodaju oružja. Takvu odluku Vijeće može donijeti jednoglasno.