Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o temi „Promicanje zdrave i održive prehrane u EU-u”

(samoinicijativno mišljenje)

(2019/C 190/02)

Izvjestitelj: Peter SCHMIDT

Odluka Plenarne skupštine: 12.7.2018. Pravni temelj: pravilo 29. stavak 2. Poslovnika (samoinicijativno mišljenje) Nadležna stručna skupina: Stručna skupina za poljoprivredu, ruralni razvoj i okoliš Datum usvajanja u Stručnoj skupini: 31.1.2019. Datum usvajanja na plenarnom zasjedanju: 20.2.2019. Plenarno zasjedanje br.: 541 Rezultat glasovanja (za/protiv/suzdržani): 183/7/5

1. Zaključci i preporuke

1.1. U mišljenju EGSO-a „Sveobuhvatna prehrambena politika EU-a”, usvojenom u prosincu 2017., zagovarao se cjelovitiji pristup hrani u EU-u. Zdrava i održiva prehrana predstavlja jedan od ključnih „stupova”takve prehrambene politike s obzirom na to da hitno trebamo usmjeriti svoju prehranu prema poboljšanju, a ne ugrožavanju zdravlja ekosustava i javnosti te vitalnosti ruralnih područja.

1.2. Došlo je vrijeme za bržu promjenu paradigme, a dokazi su čvrsti i sve brojniji. EGSO ističe da je došlo do političkog zamaha u politikama kao što su UN-ovo Desetljeće djelovanja u području ishrane, provedba ciljeva održivog razvoja UN-a, Pariški sporazum o klimatskim promjenama i novi prijedlozi o budućnosti Zajedničke poljoprivredne politike. Također postoji sve više znanstvenih dokaza da se europski i svjetski prehrambeni sustavi hitno trebaju promijeniti, na primjer u izvješćima IPCC-a, komisije EAT-Lancet, Odbora za svjetsku sigurnost opskrbe hranom i Međuakademskog partnerstva ( 1 ) . Naposljetku, ali ne i manje važno, civilno društvo to odlučno zahtijeva (npr. koalicija uspostavljena u sklopu procesa Međunarodnog panela stručnjaka za održive prehrambene sustave (IPES Food)), poduzeća prihvaćaju odgovornost za pridonošenje promjenama (npr. u pogledu rasipanja hrane, kružnog gospodarstva, smanjenja pretilosti, zaštite bioraznolikosti, kulturnog unapređenja itd.) te se poduzimaju mjere na regionalnoj i općinskoj razini, na primjer u okviru Pakta o politici prehrane u urbanim sredinama iz Milana i „teritorijalnih prehrambenih projekata”u Francuskoj te pod vodstvom svjetske mreže gradova C40 ( 2 )

1.3. EGSO prima na znanje i podržava postojeće inicijative Komisije za promicanje zdrave i održive prehrane, primjerice uključivanje u najnoviji prijedlog za reformu ZPP-a odredbi o poboljšanju odgovora poljoprivrede EU-a na društvene zahtjeve u pogledu hrane i zdravlja, uključujući sigurnu, hranjivu i održivu hranu, rasipanje hrane te dobrobit životinja ( 3 ) . Međutim, nedostaje koordinirani pristup tim inicijativama.

1.4. Zbog složenosti veze između hrane, zdravlja, okoliša i društva potreban je sveobuhvatniji pristup prehrani, ne samo u pogledu ponašanja potrošača. Kako bi se osigurala kohezija i zajednička svrha, EGSO poziva na razvoj novih smjernica za održivu prehranu u okviru kojih se uzimaju u obzir kulturne i zemljopisne razlike među državama članicama i unutar njih. Obično smanjenje upotrebe resursa u proizvodnji i promjena sastojaka ne dovode do bolje i zdravije prehrane.

1.5. Nove smjernice za održivu prehranu pridonijele bi jasnijem usmjeravanju poljoprivrednih gospodarstava, prerađivača, trgovaca i pružatelja prehrambenih usluga. Poljoprivredno-prehrambeni sustav imao bi koristi od novog „okvira”za proizvodnju, preradu, distribuciju i prodaju zdravije i održivije hrane po pravednijoj cijeni.

1.6. EGSO poziva na osnivanje stručne skupine koja će u roku od dvije godine sastaviti smjernice za održivu prehranu na europskoj razini. Ona bi trebala uključivati relevantna stručna i znanstvena tijela na području ishrane, javnog zdravlja, hrane, znanosti o okolišu i društvenih znanosti. EGSO je spreman doprinijeti radu te stručne skupine prenošenjem doprinosa organizacija civilnog društva, posebice putem Privremene studijske skupine za održive prehrambene sustave.

1.7. EGSO ponavlja da je važno ulagati u obrazovanje o održivoj prehrani od rane dobi kako bi se pridonijelo tome da mladi cijene „vrijednost hrane”. Posebnu pozornost treba posvetiti ranjivim skupinama, osobito osobama s nižim prihodima.

1.8. EGSO ističe da bi zajednički europski pristup označivanju hrane koji bi odražavao smjernice za održivu prehranu poboljšao transparentnost i obeshrabrio upotrebu nepotrebno jeftinih sirovina koje nisu ni zdrave ni održive (npr. transmasne kiseline, palmino ulje i višak šećera). Proširenje označivanja hrane kojim bi se obuhvatili okolišni i socijalni aspekti donijelo bi korist potrošačima. Time bi se pridonijelo poticanju potrošača da odaberu zdravije i održivije mogućnosti.

1.9. Osim doprinosa komercijalnom sektoru, smjernicama za održivu prehranu pružili bi se i zajednički, jasni kriteriji koje treba primjenjivati u javnoj nabavi. Europi je potrebno da hrana bude u središtu zelene javne nabave. U tim okolnostima EGSO poziva da se hitno provede revizija kriterija EU-a za zelenu javnu nabavu u području hrane i usluga dostave pripremljene hrane.

1.10. Pravo tržišnog natjecanja ne bi smjelo biti prepreka razvoju smjernica za održivu prehranu. Pravila bi se trebala prilagoditi kako bi se pomoglo lokalnom gospodarstvu, a ne onemogućila održivost. Kako bi se osigurala bolja raspodjela dodane vrijednosti za dionike u cijelom lancu opskrbe hranom, EGSO pozdravlja činjenicu da je reformom Uredbe o ZOT-u iz 2013. međusektorskim organizacijama u svim sektorima omogućeno da obavijeste Europsku komisiju o svojim sporazumima za ostvarivanje viših standarda održivosti proizvoda u svrhu njihova odobrenja u skladu s pravilima o tržišnom natjecanju. Proizvodi koji se proizvode na održiviji način u smislu standarda zaštite okoliša, zdravlja životinja i kvalitete mogu gospodarskim subjektima u lancu opskrbe hranom omogućiti postizanje boljih cijena. Preliminarni razgovori s Komisijom mogu međusektorskim organizacijama pomoći u oblikovanju mogućih budućih obavijesti.

1.11. EGSO naglašava da bi se svi alati javnog upravljanja trebali smatrati instrumentima politike za obeshrabrivanje proizvodnje i potrošnje nezdravih prehrambenih proizvoda i promicanje zdravih prehrambenih navika. Eksternalizirani troškovi neodržive prehrane predstavljaju „skriveni”teret za društvo, gospodarstvo i okoliš te ih je potrebno umanjiti ili internalizirati. EGSO poziva na to da se odgovarajućim strategijama politika provedu smjernice o održivoj prehrani, uz osobit naglasak na popratnim prednostima za poljoprivrednike i poduzeća.

1.12. Europa se zalaže za pravo potrošača na točne informacije. Ako želimo da odabir zdrave i održive hrane postane standard i najlakši izbor, Europi je potreban otvoren skup kriterija koji se temelje na dokazima, npr. na temelju dogovorenih smjernica za održivu prehranu.

2. Uvod

2.1. U svojem samoinicijativnom mišljenju „Doprinos civilnog društva razvoju sveobuhvatne prehrambene politike u EU-u”, usvojenom u prosincu 2017. (NAT/711), EGSO je pozvao na razvoj sveobuhvatne prehrambene politike u EU-u u cilju osiguravanja zdrave prehrane iz održivih prehrambenih sustava, povezivanje poljoprivrede s uslugama ishrane i ekosustava te osiguravanje lanaca opskrbe kojima se čuva javno zdravlje svih segmenata europskog društva. ( 4 ) Za postizanje tih ciljeva potrebno je uskladiti političke mjere kako na području ponude tako i na području potražnje. To znači da dostupnost i cjenovna pristupačnost hrane preko održive proizvodnje hrane moraju biti usklađene i s povećanim pristupom i osnaživanjem potrošača da odaberu zdravu i ukusnu prehranu. Ovim se samoinicijativnim mišljenjem nastoji riješiti pitanje zdrave i održive prehrane kao jednog od ključnih stupova sveobuhvatne prehrambene politike EU-a.

2.2. Politički zamah u pogledu rasprava o zdravoj i održivoj prehrani je velik: — Prema najnovijem izvješću o stanju u pogledu nesigurnosti opskrbe hranom u svijetu (State of Food Insecurity in the World (SOFI)) (5), koje je u listopadu 2018. predstavljeno u Odboru za svjetsku sigurnost opskrbe hranom, glad u svijetu raste već treću godinu zaredom. Ukupni broj pothranjenih osoba povećao se s otprilike 804 milijuna u 2016. na gotovo 821 milijun u 2017. Pogoršava se i pretilost u odraslih osoba. U svijetu je pretilo više od osmine odraslih osoba, odnosno više od 672 milijuna ljudi. Globalna pandemija pretilosti uzrokuje ogromne gospodarske troškove: gotovo 3 % globalnog BDP-a, što je jednako troškovima pušenja i posljedicama oružanih sukoba. Čak i u Europi polovina stanovništva pati od prekomjerne tjelesne težine, a 20 % od pretilosti. — UN je ovo desetljeće proglasio Desetljećem djelovanja u području ishrane, potvrdivši time potrebu preoblikovanja prehrambenih sustava kako bi se ostvarila zdravija prehrana i poboljšana ishrana. Panel stručnjaka na visokoj razini u sklopu Odbora za svjetsku sigurnost opskrbe hranom u svojem je izvješću iz rujna 2017. (6) dodatno naglasio tu prijeku potrebu. FAO i Svjetska zdravstvena organizacija trenutačno rade na novoj definiciji zdrave i održive prehrane te se u ožujku 2019. planira međunarodno savjetovanje kako bi se analizirala višedimenzionalna priroda održivosti prehrane. — Ishrana ima središnju ulogu u postizanju održivog razvoja i cjelokupnog Programa do 2030., posebno u pogledu osiguranja pristupa sigurnoj, hranjivoj i dostatnoj prehrani svim ljudima tijekom cijele godine i okončanja svih oblika neishranjenosti do 2030. (cilj 2.) te osiguranja zdravog života i promicanja dobrobiti za sve ljude svih dobnih skupina (cilj 3.). Stoga provedba ciljeva održivog razvoja pruža priliku da potrošnja hrane i obrasci proizvodnje postanu održiviji i zdraviji. — Za postizanje ciljeva Pariškog sporazuma o klimatskim promjenama potrebna je i temeljita preobrazba prehrambenog sustava, a u posebnom izvješću IPCC-a usvojenom u listopadu 2018. znanstveno je potvrđena potreba za hitnim poduzimanjem mjera na području klime (7). — Na razini EU-a reforma ZPP-a predstavlja priliku za promicanje održivije proizvodnje i zdrave prehrane ako se građanima EU-a olakša pristup hranjivim proizvodima kao što su voće, povrće i mliječni proizvodi. — I Odbor regija nedavno je usvojio mišljenje „Lokalne i regionalne inicijative za promicanje zdrave i održive prehrane” (8). — Međunarodni panel stručnjaka za održive prehrambene sustave (IPES-Food) uskoro će predstaviti svoje izvješće o temi „Zajednička prehrambena politika”u EU-u, koje će sadržavati i konkretne preporuke za zdravu i održivu prehranu.

2.3. Gradske vlasti (i teritorijalne zajednice) postaju ključni dionici u poticanju održivijih prehrambenih sustava. Gradovi integriranim i međusektorskim djelovanjem okupljaju različite dionike kako bi osmislili prehrambene politike koje se bave gorućim problemima povezanima s hranom (kao što su nesigurnost opskrbe hranom i pretilost), ali istodobno pridonose rješavanju širih problema, uključujući izazove u području okoliša, društvene nejednakosti i siromaštvo. Pakt o politici prehrane u urbanim sredinama iz Milana, koji je potpisalo više od 180 gradova u cijelom svijetu i koji obuhvaća 450 milijuna građana ( 9 ) , važna je prekretnica u tom kontekstu.

2.4. Osim političkog zamaha, i među znanstvenicima i u društvu sve je izraženija nužnost hitnog rješavanja tog pitanja, kako je dodatno objašnjeno u poglavlju 3.

3. Učinci nezdrave i neodržive prehrane

3.1. Izbor prehrane ima mnoge dobre i štetne učinke. Europljanima je potrebna potpora kako bi smanjili štetne učinke prehrane i stekli pozitivne aspekte. Stara ideja koja je usmjerena samo na dostatnu opskrbu hranom više nije primjerena politika. Moramo razmotriti načine proizvodnje i potrošnje hrane te njihove dugoročne i neposredne učinke. Način prehrane europskih potrošača ima neželjene posljedice u pogledu onečišćenja (npr. plastična ambalaža za jednokratnu upotrebu), klime, zdravlja, bioraznolikosti itd. Ti učinci ugrožavaju budućnost te zahtijevaju promjene u našem načinu prehrane i potrošnje. Politikama se lancima opskrbe hranom, od poljoprivrednog gospodarstva do restorana, trebaju slati drukčiji signali. U znanosti se počela ponovno definirati dobra prehrana u 21. stoljeću: održiva prehrana iz održivih prehrambenih sustava. Politika se sada treba suočiti s tim izazovom.

3.2. Učinak prehrane na javno zdravlje

U Europi je loša prehrana glavni uzrok prerane smrti i bolesti koje se mogu spriječiti. Zdravlje je odgovornost država članica, dok Europska komisija uglavnom omogućava razmjenu podataka i informacija. Ipak, EU ima potencijal poboljšati razumijevanje potrošačâ u pogledu važnosti održive prehrane za zdravlje. U EU-u godišnje od nezaraznih bolesti prerano umre 550 000 osoba u radno aktivnoj dobi. U svijetu su nezarazne bolesti prestigle zarazne bolesti kao uzrok preuranjene smrti. Prema podacima OECD-a, nezarazne bolesti danas su odgovorne za najveći dio troškova zdravstva u državama članicama te gospodarstva EU-a koštaju 115 milijardi EUR, odnosno 0,8 % BDP-a godišnje (10). Ozbiljnu prijetnju budućem javnom zdravlju predstavlja širenje antimikrobne otpornosti (11). Iako su Komisija i europska regija Svjetske zdravstvene organizacije zauzele dobar i snažan stav u pogledu antimikrobne otpornosti, potrebno je uložiti više napora kako bi se smanjila uporaba antimikrobnih sredstava na poljoprivrednim gospodarstvima EU-a i spriječio uvoz mesa iz trećih zemalja koje dopuštaju profilaktičku uporabu antibiotika.

3.3. Učinak prehrane na društvo

Prehrana je jedan od ključnih pokazatelja društvenih nejednakosti, ali i njihov pokretač. Osobe s nižim prihodima u Europi lošije se hrane te se ranije suočavaju s ozbiljnijim zdravstvenim problemima povezanima s prehranom. Područja s nižim prihodima imaju manju kupovnu moć od bogatijih područja. Osobe s nižim prihodima nemaju toliko izbora u prehrani i jedu manje voća i povrća. U njihovoj se prehrani češće nađu masni, slani, slatki i „u velikoj mjeri prerađeni”prehrambeni proizvodi, jednostavno zbog toga što su jeftiniji.

3.4. Kulturni i psihološki učinci prehrane

Europa je poznata po svojim raznolikim i bogatim kulinarskim tradicijama. Iako je EU učinio mnogo kako bi s pomoću sustavâ zaštićenih oznaka izvornosti (ZOI), zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla (ZOZP) i zajamčeno tradicionalnih specijaliteta (ZTS) (12) zaštitio hranu od posebnog i lokalnog značaja, ta se hrana sporo integrira jer prerađivači povećavaju proizvodnju kako bi smanjili troškove i pronašli nova tržišta. Europa treba uložiti nove napore kako bi ponovno izgradila i povećala raznolikost naše kulture prehrane, ne kako bi je zatvorila iza zidova, nego kako bi razvila raznolikost i time omogućila otpornost. Raznolikija prehrana povećava raspon hranjivih tvari i okusa.

3.5. Učinak prehrane na okoliš

Proizvodnja i potrošnja hrane imaju znatan učinak na okoliš u pogledu uporabe resursa na svjetskoj razini; međutim, u EU-u je taj učinak mnogo slabiji. Sustav poljoprivrede i proizvodnje hrane ima velik učinak na okoliš (npr. staklenički plinovi, bioraznolikost, voda, tlo). Europa može smanjiti učinak sustava nepotrebno prerađene hrane poticanjem jednostavne hranjive prehrane umjesto energetski bogate prehrane. Prehrambeni sustavi mogu biti izvor obnove i povećane otpornosti ako se promijeni način na koji se hrana uzgaja, prerađuje i konzumira (13) (14). To gotovo sigurno znači da hrana za stoku treba sadržavati manje žitarica i da potrošači trebaju jesti manje mesa, što je korisno i za klimu i za zdravlje (15). Moramo promicati održivije sustave poljoprivrede i uzimati u obzir npr. pozitivne učinke travnjaka na okoliš (veća bioraznolikost, sekvestracija ugljika). Time bi se također potrošači potaknuli na zdravu, uravnoteženu i održivu prehranu.

3.6. Učinak prehrane na gospodarstvo

Europa uspješno prehranjuje 550 milijuna Europljana godišnje, ali sada je taj sustav potrebno učiniti održivijim. Mnogi ekonomisti kritiziraju subvencije zajedničke poljoprivredne politike, koje čine velik dio proračuna EU-a. Protuargument na to je da subvencije održavaju europske poljoprivrednike na životu. Njihovi su se troškovi povećali, ali je postotak bruto dodane vrijednosti koju poljoprivrednici primaju nizak. Većina bruto dodane vrijednosti hrane ostvaruje se izvan poljoprivrede. Prehrambena industrija jedan je od najvećih gospodarskih sektora EU-a. Primjerice, u proizvodnji hrane u EU-u zaposleno je 4,2 milijuna radnika te taj sektor ostvaruje promet od 1 089 milijardi funti (16). Potrošači su imali koristi od dugoročnog smanjenja troškova hrane kao dijela unutarnjih rashoda. No u to smanjenje troškova nisu nužno uključeni svi troškovi. Studija iz 2017. o prehrambenom sustavu Ujedinjene Kraljevine pokazala je da, iako potrošači iz Ujedinjene Kraljevine godišnje na hranu izravno troše 120 milijardi funti, to u drugim „proračunskim naslovima”realnog gospodarstva stvara dodatne troškove u jednakom iznosu, uključujući 30 milijardi funti za degradaciju zemljišta i 40 milijardi funti za zdravstvo (17). Studije poput ove ukazuju na potrebu za „stvarnim izračunom troškova”, što je pristup koji zagovara UN-ov Program zaštite okoliša (18).

4. Politike i alati za poticanje zdrave i održive prehrane

4.1. U Europi je podupiranje bolje ishrane i zdravije prehrane prijeko potrebno te bi trebalo dodatno istražiti mogućnosti promicanja ishrane putem boljih prehrambenih sustava ( 19 ) . Prijelaz na prehrambene sustave koji osiguravaju hranjivu hranu za zdravu prehranu zahtijevao bi promjene u politici kako na strani ponude tako i na strani potražnje. Na strani ponude proizvodnja hrane i način na koji se hrana prerađuje (npr. reformulacijom prehrambenih proizvoda), distribuira i stavlja na raspolaganje potrošačima ključni su čimbenici koji određuju dostupnost i cjenovnu pristupačnost hrane koja potiče zdravije prehrambene navike. Na strani potražnje javna politika trebala bi pomoći potrošačima da se opredijele za zdraviju prehranu, npr. putem obrazovanja u školama i kampanja za podizanje svijesti te uz pomoć smjernica o prehrani, označivanja, javne nabave itd. Strategije i politike poboljšanja ponude i potražnje hranjive hrane međusobno su povezane i međuovisne. Stoga bi trebalo usvojiti sveobuhvatan višerazinski pristup koji uključuje više sektora te uključiti sve relevantne institucije, civilno društvo i dionike u cijelom prehrambenom sustavu.

4.2. Dio je problema i to što su se dosad mnoge odluke u prehrambenoj industriji donosile na temelju kratkoročnih ekonomskih pobuda, zbog čega se ponekad proizvodnju i preradu pogrešno usmjeravalo prema uzgoju i upotrebi nezdravih sastojaka (npr. palmino ulje, transmasne kiseline, višak šećera i višak soli). Pristup utemeljen na održivosti podrazumijeva uzimanje u obzir ne samo ekonomskih učinaka nego i učinaka na društvo i okoliš. Takav pristup mora imati dugoročnu perspektivu te se njime moraju uspostaviti uvjeti za kraće i teritorijalne lance opskrbe hranom. Zbog toga je važno promicati i novi „okvir”kako bi prehrambena industrija, uključujući MSP-ove, proizvodila, prerađivala, distribuirala i prodavala zdraviju i održiviju hranu. Primjerice mjerama EU-a trebalo bi proizvođačima olakšati oglašavanje reformulacije prehrambenih proizvoda, čak i ako je ona postupna, što nije moguće u skladu s postojećim zakonodavstvom. Kad je riječ o ZPP-u, njime bi se poljoprivrednike trebalo poticati da na lokalnoj razini proizvode sastojke koji imaju bolji učinak na zdravlje. EGSO također poziva na to da se u cijelom EU-u brzo uvede zakonodavno ograničenje industrijski proizvedenih transmasnih kiselina u hrani.

4.3. Već postoji nekoliko politika i inicijativa EU-a čiji je cilj poticati zdravu prehranu, primjerice inicijative Komisije kao što su platforma EU-a za prehranu, tjelesnu aktivnost i zdravlje, regulatorne mjere o informiranju potrošača o hrani te prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama, Bijela knjiga o pretilosti iz 2017., Akcijski plan EU-a za suzbijanje pretilosti kod djece za razdoblje 2001. –2020., određene odredbe u novom prijedlogu o ZPP-u (npr. „poboljšanje odgovora poljoprivrede EU-a na društvene zahtjeve u pogledu hrane i zdravlja, uključujući sigurnu, hranjivu i održivu hranu, rasipanje hrane te dobrobit životinja”), EU-ov program voća, povrća i mlijeka u školama itd. Međutim, nedostaje koordinirani pristup. Novim smjernicama EU-a za održivu prehranu državama članicama osigurala bi se ta usklađenost i okvir „višestrukih kriterija”za razvoj vlastitih nacionalnih smjernica, kako je navedeno u nastavku.

5. Smjernice za održivu prehranu

5.1. Budući da ima sve više dokaza o učincima prehrane na zdravlje, okoliš i gospodarstvo, sve je više i interesa za sastavljanje takozvanih „smjernica za održivu prehranu”. Gotovo svaka država ima službene smjernice za prehranu utemeljene na nutricionističkim aspektima ili namirnicama. One su poznate kao savjeti da se jede manje slane hrane, da se jede određeni broj „obroka”voća i povrća, da se jede određena količina ribe i druge smjernice. S obzirom na čvrste dokaze o učinku prehrane na okoliš, sada se čini logičnim uključiti više kriterija u savjete o prehrani, zbog čega se sve više poziva na donošenje „smjernica za održivu prehranu” ( 20 )

5.3. Trebalo bi osnovati stručnu skupinu za izradu smjernica za održivu prehranu na europskoj razini. Ona bi trebala uključivati relevantna stručna i znanstvena tijela na području ishrane, javnog zdravlja, hrane, znanosti o okolišu i društvenih znanosti. Stručna skupina izradila bi u roku od dvije godine smjernice kojima se potrošačima daju jasni savjeti o održivoj prehrani na temelju istraživanja i podataka koje osiguravaju Zajednički istraživački centar, program Food 2030, SCAR i drugi. Te bi smjernice bile dostupne državama članicama za upotrebu na nacionalnoj razini, na primjer u okviru zdravstvenih službi i institucija za javnu politiku, i na razini EU-a za pridonošenje razvoju jasnih integriranih okvira za lanac opskrbe hranom. Smjernice bi pridonijele ispunjavanju širih ciljeva EU-a kao što su pružanje potpore ciljevima održivog razvoja, Pariškom sporazumu o klimatskim promjenama i drugim obvezama i programima održivosti kao što je FOOD2030 ( 26 ) . Stručna skupina trebala bi uključivati ključna tijela kao što su Federacija europskih nutricionističkih društava (FENS), IPES-Food, Europsko udruženje za javno zdravstvo (EUPHA) i Europska ekološka federacija, uz doprinos stručnih znanstvenih izvora kao što je SCAR, te potporu Glavne uprave za poljoprivredu, Glavne uprave za okoliš, Glavne uprave za zdravlje, Europske agencije za sigurnost hrane, Europske agencije za okoliš i Stalnog odbora za poljoprivredu i biogospodarstvo (SCAR). EGSO je spreman doprinijeti radu te stručne skupine prenošenjem doprinosa organizacija civilnog društva, posebice putem Privremene studijske skupine za održive prehrambene sustave.

6. Sustavi za označivanje održive hrane

6.1. Smjernice za održivu prehranu trebale bi ujedno biti osnova za opsežnije označivanje hrane, koje bi bilo čitljivo te bi poboljšalo transparentnost i obeshrabrilo upotrebu nepotrebno jeftinih sirovina koje nisu ni zdrave ni održive (npr. transmasne kiseline, palmino ulje i višak šećera). Potrošači bi imali koristi od proširenog označivanja hrane, uključujući sustav oznaka kvalitete EU-a (ZOZP, ZOI, ZTS), kojim bi se obuhvatili okolišni, socijalni, zdravstveni i nutricionistički aspekti.

6.2. Politike su usredotočene na ishranu i druge tvrdnje o zdravlju, no EGSO primjećuje sve veću zabrinutost u pogledu nedostatka informacija i izobrazbe potrošača o učinku hrane na okoliš i društvo. Uvođenje jasnog sustava označivanja podrijetla, načina proizvodnje i nutritivne vrijednosti namirnice potrošačima bi pojednostavilo odabir. Sljedivost je također veoma važna za proizvođače hrane i za potrošače kako bi se osigurala sigurnost hrane ( 27 ) . EGSO stoga ponovno poziva na razvoj novog pametnog sustava za označivanje održive hrane, koji bi trebao biti usklađen na razini EU-a ( 28 ) . Ono bi se trebalo temeljiti i na novim postupcima sljedivosti i certificiranja te će se dalje razvijati u sklopu budućeg rada EGSO-ove Privremene studijske skupine za održive prehrambene sustave. Također bi trebalo promicati stavljanje većeg naglaska na tehnologije kao što su mobilne aplikacije i zasloni za potrošače u maloprodajnom sektoru kojima se pružaju sve potrebne informacije i omogućuje potpuna sljedivost.

7. Javna nabava

7.1. Lokalna bi tijela putem javne nabave mogla postupno primjenjivati smjernice za održivu prehranu u brojnim javnim ustanovama, osobito školama i bolnicama. Proizvodnjom, prodajom i konzumiranjem zdravih, lokalnih i sezonskih prehrambenih proizvoda koji osiguravaju održivost pridonijelo bi se cilju 12.7 (održiva javna nabava) Programa do 2030. U postupcima javne nabave trebala bi se dati prednost lokalnim proizvođačima kako bi se potaknula zdrava prehrana i razvoj lokalnog gospodarstva.

7.2. Već postoji nekoliko inicijativa za promicanje održive nabave hrane, što ukazuje na sve veći interes i sudjelovanje civilnog društva i lokalnih tijela u tom području. Primjerice, mreža ICLEI – Lokalne vlasti za održivost trenutačno promiče inicijativu kojom bi se u sve europske škole i vrtiće progresivno uvela obaveza nabave održive hrane, uz početni cilj od 20 % ekološki proizvedene hrane do 2022.

7.3. EGSO uvažava trenutačni rad Zajedničkog istraživačkog centra Komisije na reviziji kriterija EU-a za zelenu javnu nabavu u području hrane i usluga dostave pripremljene hrane. Odbor poziva da se u zelenu javnu nabavu uključe izričiti i ambiciozniji kriteriji održivosti hrane i da se uklone regulatorne prepreke, osobito kad je riječ o pravilima tržišnog natjecanja.

8. Pravila tržišnog natjecanja

8.1. Pravo tržišnog natjecanja katkad se prikazuje kao prepreka proizvodnji i distribuciji održive i zdrave hrane. Savjetovanja s Glavnom upravom Komisije za tržišno natjecanje trebala bi potaknuti razjašnjenje i prilagodbu postojećih pravila kako bi se u europskim lancima opskrbe hranom ostvarili bolji uvjeti i kako bi se ubrzala njihova tranzicija prema održivosti.

8.2. U članku 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) ( 29 ) zabranjuju se sporazumi između dvaju ili više neovisnih tržišnih subjekata kojima se ograničava tržišno natjecanje. To se posebno odnosi na dogovore o određivanju cijena. U skladu s člankom 101. stavkom 3. UFEU-a od zabrane iz članka 101. stavka 1. izuzimaju se sporazumi koji donose objektivnu gospodarsku korist koja premašuje negativne posljedice ograničavanja tržišnog natjecanja, npr. oni koji doprinose poboljšanju proizvodnje ili distribucije robe, a istodobno potrošačima omogućuju pravedan udio u koristi koja iz njih proizlazi ( 30 )

8.3. Priznate međusektorske organizacije mogu se, ako ispunjavaju određene uvjete, pozvati na odstupanje od članka 101. stavka 1. UFEU-a. Imaju mogućnost o svojim sporazumima obavijestiti Komisiju u skladu s člankom 210. Uredbe (EU) br. 1308/2013 („Uredba o ZOT-u”) i ako Komisija ne utvrdi da ti sporazumi nisu u skladu s pravilima Unije, u roku od dva mjeseca nakon primitka cjelovite obavijesti, članak 101. stavak 1. UFEU-a ne primjenjuje se. Sporazumi ne smiju sadržavati određivanje cijena ili kvota niti dovoditi do podjele tržišta ili drugog narušavanja tržišnog natjecanja. Koristeći se mogućnostima koje nudi Uredba o ZOT-u međusektorske organizacije mogle bi sklapati sporazume kojima se ostvaruju viši standardi održivosti.

9. Informiranje i podizanje svijesti

9.1. EGSO ponavlja svoj prijedlog za pokretanje kampanje za informiranje i podizanje svijesti diljem EU-a o „vrijednosti hrane”. To će biti potrebno za osiguravanje dugoročne promjene u ponašanju potrošača ( 31 )

9.2. Također treba više ulagati u poučavanje o hrani u školama i u okviru strukovnog osposobljavanja.

9.3. ( 34 ). EGSO ponovno poziva na kampanje vizualnog oglašavanja o zdravijoj hrani i prehrani diljem EU-a ( 32 ) , koje bi trebale biti nadahnute pozitivnim društvenim kampanjama oglašavanja na određenim televizijskim kanalima koje su usmjerene na djecu, npr. poticanje uravnoteženije prehrane. Potrebno je uvesti djelotvorniji nadzor oglašavanja hrane s visokim udjelom zasićenih masti, transmasnih kiselina, slobodnih šećera i/ili soli koje je usmjereno na djecu, ne samo u vrijeme najveće gledanosti televizijskog programa među djecom već i na društvenim medijima i drugim komercijalnim kanalima koji utječu na prehrambene sklonosti djece ( 33 )

Bruxelles, 20. veljače 2019. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Luca JAHIER

(1) http://www.interacademies.org/48945/Global-food-systems-are-failing-humanity-and-speeding-up-climate-change.

(2) https://www.c40.org/.

(3) COM(2017) 713 final.

(4) SL C 129, 11.4.2018., str. 18.

(5) Izvješće State of Food Insecurity in the world (SOFI) iz 2018.: http://www.fao.org/state-of-food-security-nutrition/en/.

(6) HLPE, 2017. Nutrition and food systems („Ishrana i prehrambeni sustavi”).

(7) http://www.ipcc.ch/news_and_events/pr_181008_P48_spm.shtml.

(8) Osnovne informacije o mišljenju OR-a „Lokalne i regionalne inicijative za promicanje zdrave i održive prehrane”.

(9) http://www.milanurbanfoodpolicypact.org/

(10) Europska komisija (2018.). Nezarazne bolesti https://ec.europa.eu/health/non_communicable_diseases/overview_hr.

(11) Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti (2017.), Summary of the latest data on antibiotic resistance in the European Union („Sažetak najnovijih podataka o otpornosti na antibiotike u Europskoj uniji”). https://ecdc.europa.eu/sites/portal/files/documents/EAAD%20EARS-Net%20summary.pdf.

(12) Europska komisija (2015.) Oznake zemljopisnog podrijetla i tradicionalni specijaliteti https://ec.europa.eu/info/food-farming-fisheries/food-safety-and-quality/certification/quality-labels_hr.

(13) Berners-Lee M., et al. (2018.) Current global food production is sufficient to meet human nutritional needs in 2050 provided there is radical societal adaptation („Trenutačna svjetska proizvodnja hrane dovoljna je da se zadovolje prehrambene potrebe ljudi u 2050. pod uvjetom da dođe do radikalne društvene prilagodbe”), Elementa, 6, 1, str. 52.: http://doi.org/10.1525/elementa.310.

(14) Ritchie H., D. Reay i P. Higgins (2017.). Beyond Calories: A Holistic Assessment of the Global Food System („Povrh kalorija: Sveobuhvatna procjena svjetskog prehrambenog sustava”), Frontiers in Sustainable Food Systems, 2, 57, doi: 10.3389/fsufs.2018.00057.

(15) Vidjeti izvješća poput: WRI (2018.) Creating a Sustainable Future („Stvaranje održive budućnosti”) https://www.wri.org/publication/creating-sustainable-food-future; Komisija EAT-Lancet za zdravu prehranu iz održivih prehrambenih sustava (2019.) Food in the Anthropocene („Hrana u antropocenu”) https://eatforum.org/initiatives/eat-lancet/.

(16) FDE (2018.). Godišnje izvješće za 2018. https://www.fooddrinkeurope.eu/uploads/publications_documents/FoodDrinkEurope_Annual_Report_INTERACTIVE.pdf.

(17) Sustainable Food Trust (2017.). The Hidden Cost of Food („Skriveni troškovi hrane”). Bristol.

http://sustainablefoodtrust.org/wp-content/uploads/2013/04/HCOF-Report-online-version.pdf.

(18) UNEP (2017). TEEB for Agriculture and Food Interim Report („Privremeno izvješće TEEB-a za poljoprivredu i hranu”). Nairobi: UN-ov Program zaštite okoliša. http://teebweb.org/agrifood/home/teeb-for-agriculture-food-interim-report/.

(19) SL C 129, 11.4.2018., str. 18.

(20) Gonzalez-Fischer C., T. Garnett (2016.). Plates, pyramids, planet: Developments in national healthy and sustainable dietary guidelines: a state of play assessment („Tanjuri, piramide, planet: Razvoj nacionalnih smjernica za zdravu i održivu prehranu: procjena stanja”). Rim i Oxford: FAO i Food Climate Research Network.

(21) Vidjeti pregled u Lang, T., P. Mason (2017.). Sustainable diet policy development: implications of multi-criteria and other approaches, 2008–2017 („Razvoj politike održive prehrane: posljedice pristupa višestrukih kriterija i drugih pristupa, 2008. –2017.”), Proceedings of the Nutrition Society, doi: 10.1017/S0029665117004074.

(22) Zdravstveno vijeće Nizozemske (2011.) Guidelines for a Healthy Diet: the Ecological Perspective („Smjernice za zdravu prehranu: ekološka perspektiva”). Broj ugovora: publikacija br. 2011/08E, Haag: Zdravstveno vijeće Nizozemske.

(23) Voedingscentrum (2016.). Smjernice nizozemskog centra za ishranu „Wheel of Five”(Dodatak 13. o pitanjima održivosti). Den Haag: Voedingscentrum.

(24) Nacionalna uprava za hranu, Agencija za okoliš (2008.) Environmentally Effective Food Choices: Proposal notified to the EU („Ekološki učinkovit izbor prehrane: prijedlog dostavljen EU-u”). Stockholm: Nacionalna uprava za hranu.

(25) Njemačko vijeće za održivi razvoj (RNE) (2014.) The Sustainable Shopping Basket - A Guide to Better Shopping („Održiva potrošačka košarica: vodič za bolju kupovinu”). Berlin: Rat für Nachhaltige Entwicklung/Njemačko vijeće za održivi razvoj https://www.nachhaltigkeitsrat.de/en/projects/the-sustainable-shopping-basket/.

(26) http://ec.europa.eu/research/bioeconomy/index.cfm?pg=policy&lib=food2030.

(27) SL C 303, 19.8.2016., str. 64.

(28) SL C 129, 11.4.2018., str. 18.

(29) SL C 129, 11.4.2018., str. 18.

(30) COM(2018) 706 final http://ec.europa.eu/competition/sectors/agriculture/report_on_competition_rules_application.pdf.

(31) Europska komisija (2015.) Oznake zemljopisnog podrijetla i tradicionalni specijaliteti https://ec.europa.eu/info/food-farming-fisheries/food-safety-and-quality/certification/quality-labels_hr.

(32) SL C 303, 19.8.2016., str. 64.

(33) WHO Region for Europe (2018). Policies to limit marketing of unhealthy foods to children. Copenhagen: WHO Europe http://www.euro.who.int/en/health-topics/disease-prevention/nutrition/news/news/2018/10/policies-to-limit-marketing-of-unhealthy-foods-to-children-fall-short-of-protecting-their-health-and-rights.

(34) Food Active i Children’s Food Campaign (2018.). Junk Food Marketing to Children: a study of parents’ perceptions („Oglašavanje nezdrave hrane usmjereno na djecu: studija percepcija roditelja”). London. http://www.foodactive.org.uk/wp-content/uploads/2018/06/Junk-Food-Marketing-to-Children-a-study-of-parents-perceptions.pdf.