Međutim, Komisija ne isključuje mogućnost da će takav prijedlog podnijeti već u ranijoj fazi kako bi se potrebni zakonodavni postupak radi pravne sigurnosti mogao u dostatnoj mjeri pravodobno zaključiti prije lipnja 2022. To bi produljenje moglo biti potrebno, na primjer, ako je vjerojatno da se pandemija neće ublažiti do ljeta 2022. i da bi neproduljivanje EU digitalne COVID potvrde dovelo do dodatnih ograničenja slobodnog kretanja jer bi građani EU-a bili lišeni učinkovitog i sigurnog načina za dokazivanje svojeg statusa kad je riječ o bolesti COVID-19 kojim se štiti privatnost. Svaki prijedlog Komisije o produljenju Uredbe bio bi vremenski ograničen jer je cilj Komisije vratiti se na neograničeno slobodno kretanje čim to epidemiološka situacija dopusti.

Uredba o EU digitalnoj COVID potvrdi trenutačno se primjenjuje do 30. lipnja 2022. Komisija će do 31. ožujka 2022. Europskom parlamentu i Vijeću podnijeti novo izvješće o primjeni Uredbe, kojem se može priložiti zakonodavni prijedlog za produljenje razdoblja primjene Uredbe, uzimajući u obzir razvoj epidemiološke situacije u pogledu pandemije bolesti COVID-19.

Kako bi se osiguralo neometano uvođenje sustava, Komisija je potaknula države članice da već prije početka njegove primjene počnu izdavati EU digitalne COVID potvrde. Komisija je taj proces podržala pokretanjem pristupnika EU-a 1. lipnja 2021. S obzirom na to da se osobni podaci ne razmjenjuju putem pristupnika EU-a, države članice mogle su iskoristiti njegovu funkcionalnost već prije početka primjene Uredbe. Istoga dana prve države članice počele su izdavati potvrde, a ukupno 21 država članica očekivala je da će rok biti 1. srpnja 2021. To je rezultat jasnog obvezivanja država članica na EU digitalnu COVID potvrdu i njezina cilja da se Europa otvori za svoje građane na vrijeme za ljetnu sezonu.

Problemi su se pojavili i u nekim državama članicama u kojima su građani prijavili da se ime navedeno u njihovim putnim ispravama razlikuje od imena navedenog u EU digitalnoj COVID potvrdi. Dana 26. srpnja 2021. objavljen je ispravak francuske verzije Uredbe o EU digitalnoj COVID potvrdi kako bi se dodatno pojasnilo da bi potvrde trebale sadržavati „nom(s) et prénom(s)” umjesto „nom(s) de famille et prénom(s)”, što se može pogrešno shvatiti kao rođeno prezime osobe. Komisija je pojasnila državama članicama da bi ime navedeno u potvrdi trebalo odgovarati imenu navedenom u putnim ispravama nositelja. Ako dođe do pogrešaka, građani bi se trebali obratiti nacionalnim tijelima koja su izdala potvrdu kako bi se pogreške ispravile.

Ako država članica od nositelja EU digitalne COVID potvrde zahtijeva da se podvrgnu karanteni ili samoizolaciji nakon ulaska na njezino državno područje ili da se testiraju na infekciju virusom SARS-CoV-2 ili ako država članica uvede druga ograničenja za nositelje takvih potvrda jer se epidemiološka situacija u državi članici brzo pogoršava, na primjer zbog varijante virusa SARS-CoV-2 koja izaziva zabrinutost ili je od interesa, država članica trebala bi o tome obavijestiti Komisiju i druge države članice . Države članice te informacije dostavljaju Komisiji i Vijeću u obliku službenih obavijesti. Do 13. listopada 2021. Danska, Irska, Malta i Slovačka dostavile su informacije u skladu s tom odredbom. Dodatni zahtjevi o kojima su te države članice izvijestile odnose se na dodatne testove nakon dolaska osoba koje su nositelji potvrda o testiranju i dolaze iz područja visokog rizika, karantenu za nositelje potvrda o testiranju koji dolaze iz područja u kojima su prisutne varijante koje izazivaju zabrinutost ili varijante od interesa ili zahtjeve povezane s karantenom za necijepljene putnike. Razlozi na koje su se pozivale te države članice bili su visoke stope obavješćivanja ili otkrivanje varijanti koje izazivaju zabrinutost ili varijanti od interesa, posebno takozvana varijanta Delta (u fazi u kojoj ta varijanta još nije bila prevladavajući soj virusa SARS-CoV-2 u cijelom EU-u). Trajanje mjera nije bilo ujednačeno te su one bile na snazi do sredine srpnja, kraja rujna 2021., listopada 2021. ili na neodređeno vrijeme. Dotične države članice navele su da se ograničenja stalno ocjenjuju. Komisija će nastaviti pratiti usklađenost javnozdravstvenih mjera država članica koje utječu na pravo građana na slobodno kretanje s pravom EU-a, posebno s načelima nediskriminacije i proporcionalnosti.

U skladu s točkom 3. podtočkom (h) Priloga Uredbi o EU digitalnoj COVID potvrdi, potvrda o preboljenju trenutačno vrijedi do najviše 180 dana nakon datuma prvog pozitivnog rezultata testa koji se temelji na umnažanju nukleinske kiseline (NAAT). To se temelji na postojećem ograničenom znanju o trajanju imuniteta osoba zaraženih virusom SARS-CoV-2. Korelacija između izmjerenog imuniteta i kliničke zaštite od infekcije virusom SARS-CoV-2 do danas još nije utvrđena.

Izdavanje potvrde o preboljenju na temelju pozitivnog brzog antigenskog testa nije obuhvaćeno EU digitalnom COVID potvrdom, iako je to bilo u izvornom prijedlogu Komisije, s obzirom na to da je ECDC u trenutku donošenja smatrao da je provedba brzih antigenskih testova bila dovoljna za izdavanje potvrda o testiranju, ali ne i za izdavanje potvrda o preboljenju. To je zato što su brzi antigenski testovi prvotno osmišljeni i odobreni za testiranje osoba koje imaju simptome akutne infekcije virusom SARS-CoV-2 i visoku razinu virusa u krvi. Brzi antigenski testovi trebali bi biti učinkovitiji kako bi se ograničio broj lažno pozitivnih rezultata.

S obzirom na to da se Uredbom o EU digitalnoj COVID potvrdi nastoji olakšati slobodno kretanje građana EU-a unutar Unije, odlukama o jednakovrijednosti omogućuje se građanima EU-a i članovima njihovih obitelji da se pri ostvarivanju prava na slobodno kretanje koriste potvrdom koju je izdala treća zemlja. Stoga se Uredbom izričito ne zahtijeva da treće zemlje koje traže da se donese odluka o jednakovrijednosti uzajamno prihvate EU digitalnu COVID potvrdu za putovanje u svoje zemlje. Međutim, prije donošenja odluke o jednakovrijednosti Komisija je od svih predmetnih trećih zemalja zatražila da prihvate EU digitalnu COVID potvrdu, što su sve one dosad i učinile.

Slično tome, države članice i Komisija koordiniraju rad na opozivu potvrda. U skladu s Uredbom o EU digitalnoj COVID potvrdi, iz medicinskih i javnozdravstvenih razloga te ako su potvrde izdane ili dobivene prijevarom, države članice trebale bi moći utvrditi popise opozvanih potvrda i razmijeniti ih s drugim državama članicama. To je moguće u ograničenim slučajevima, posebno radi opoziva potvrda koje su izdane na temelju pogreške, kao rezultat prijevare ili nakon suspenzije serije cjepiva protiv bolesti COVID-19 za koju je utvrđeno da je neispravna. Bilateralna razmjena popisa opozvanih potvrda koji sadržavaju jedinstvene identifikatore opozvanih potvrda može se poduprijeti okvirom povjerenja za EU digitalnu COVID potvrdu. Stručnjaci mreže e-zdravstva istražuju kako bi se to tehnički moglo postići, a da se pritom očuva postojeća priroda obrade podataka u okviru pristupnika EU-a. Važno je da države članice podupru taj rad kako bi se brzo pronašlo rješenje.

U mreži e-zdravstva u tijeku je rad na daljnjem poboljšanju sustava za EU digitalne COVID potvrde. Na primjer, države članice sada mogu putem pristupnika EU-a razmjenjivati svoja nacionalna pravila o prihvaćanju potvrda. Time se omogućuje automatska provjera tih pravila putem aplikacija za provjeru, uz provjeru vjerodostojnosti QR kodova potvrda. Nadalje, time se omogućuje brža i pouzdanija provjera potvrda u odnosu na nacionalna pravila jer više nije potrebna ručna provjera usklađenosti s nacionalnim pravilima. Do danas je ukupno 13 zemalja povezanih s pristupnikom učitalo ta pravila, dok ih je njih 20 preuzelo u svoje nacionalne sustave za izvršenje provjera. Komisija poziva sve države članice da podijele svoja pravila s obzirom na to da bi se time poboljšalo iskustvo putovanja i smanjila nesigurnost za putnike.

Osim tema koje se zahtijevaju na temelju Uredbe, to izvješće sadržava i druge informacije o razvoju događaja u pogledu EU digitalne COVID potvrde. To uključuje povezivanje trećih zemalja s okruženjem za EU digitalnu COVID potvrdu, primljene smjernice o razdoblju valjanosti potvrda o preboljenju, razvoj događaja u pogledu izdavanja potvrda o cijepljenju i upotrebu EU digitalne COVID potvrde u državama članicama za domaće potrebe.

Uredbom o EU digitalnoj COVID potvrdi od Komisije se zahtijeva da do 31. listopada 2021. podnese izvješće Europskom parlamentu i Vijeću. To izvješće sadržava pregled Uredbe o EU digitalnoj COVID potvrdi u praksi od njezina donošenja 14. lipnja 2021. Tijekom izvještajnog razdoblja Komisija je prikupila podatke o tehničkoj provedbi Uredbe, uključujući povezivanje trećih zemalja sa sustavom; razvoj događaja u pogledu izdavanja potvrda o preboljenju i cijepljenju; upotrebu potvrda u sektoru zračnog prometa; i upotrebu potvrda u državama članicama u svrhe koje nisu povezane s putovanjem.

EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 18.10.2021. COM(2021) 649 final PRILOZI

Izvješću Komisije Europskom parlamentu i Vijeću u skladu s člankom 16. stavkom 1. Uredbe (EU) 2021/953 Europskog parlamenta i Vijeća o okviru za izdavanje, provjeru i prihvaćanje interoperabilnih potvrda o cijepljenju, testiranju i preboljenju bolesti COVID-19 (EU digitalna COVID potvrda) radi olakšavanja slobodnog kretanja tijekom pandemije bolesti COVID-19













PRILOG I. Detaljna raščlamba broja izdanih EU digitalnih COVID potvrda

(do 13. listopada 2021.) Izdane potvrde o cijepljenju Izdana potvrda o testiranju (NAAT) Izdana potvrda o testiranju (RAT) Izdane potvrde o preboljenju Ukupno izdano Austrija 11 125 292 10 872 756 20 482 546 577 981 43 058 575 Belgija* 17 440 792 5 822 096 608 250 23 871 138 Bugarska 1 372 297 307 779 705 533 37 251 2 422 860 Češka 7 199 918 1 935 056 3 413 355 377 589 12 925 918 Danska** Njemačka*** 119 750 418 1 629 445 1 267 528 607 075 123 254 466 Estonija* 662 125 3 073 63 597 728 795 Irska 3 978 823 186 203 37 461 69 317 4 271 804 Grčka 3 419 809 17 064 200 551 471 751 4 109 175 Španjolska* 25 371 410 809 495 515 562 26 696 467 Francuska 72 186 091 24 593 086 38 226 112 1 896 065 136 901 354 Hrvatska 1 600 824 17 241 597 661 126 353 2 342 079 Italija 72 726 630 7 078 397 15 092 611 2 160 524 97 058 162 Cipar 739 837 14 118 314 614 76 179 1 144 748 Latvija 1 387 323 270 523 21 397 77 337 1 756 580 Litva 1 770 546 3 501 075 358 855 333 994 5 964 470 Luksemburg 1 363 875 621 868 138 140 46 493 2 170 376 Mađarska 4 746 433 183 653 79 521 356 155 5 365 762 Malta* 282 886 619 145 283 650 Nizozemska**** 42 179 079 42 179 079 Poljska* 14 098 319 307 336 495 632 14 901 287 Portugal 7 147 103 81 387 178 954 227 940 7 635 384 Rumunjska 4 726 990 61 642 98 909 111 190 4 998 731 Slovenija 4 170 614 473 674 1 582 643 561 128 6 788 059 Slovačka 4 623 889 933 324 1 046 082 214 011 6 817 306 Finska 1 820 819 202 113 5 386 28 533 2 056 851 Švedska* 4 857 039 143 834 1 573 5 002 446 Island 538 095 73 760 148 121 3 431 763 407 Lihtenštajn 47 288 21 975 13 830 1 322 84 415 Norveška**** 6 175 000 6 175 000 Ukupno EU/EGP 437 509 564 60 162 592 84 009 810 10 046 378 591 728 344 * Kombinirani ukupni iznos za potvrde o testiranju NAAT i RAT

** Podaci nisu dostupni

*** Izvješćivanje o testovima RAT izdanima samo od 27. rujna 2021.

**** Ukupan broj izdan za sve tri vrste potvrda

PRILOG II. Smjernice Europskog centra za sprečavanje i kontrolu bolesti Moguće izdavanje potvrda o preboljenju na temelju rezultata brzog antigenskog testa Izdavanje potvrde o preboljenju za potrebe EU digitalne COVID potvrde može se temeljiti na prikladno validiranim brzim antigenskim testovima (RADT-i). U skladu s Preporukom Vijeća o zajedničkom okviru za upotrebu i validaciju brzih antigenskih testova i uzajamno priznavanje rezultata testova na COVID-19 u EU-u (2021/C 24/01) i zajedničkim popisom brzih antigenskih testova za COVID-19 koji se smatraju primjerenima za upotrebu u kontekstu situacija opisanih u Preporuci Vijeća. Brzi kućni antigenski testovi NE bi se trebali upotrebljavati za potrebe izdavanja službene potvrde kao što su potvrde o testiranju ili preboljenju. Pravilno uzorkovanje jedan je od ključnih koraka za dijagnosticiranje infekcije virusom SARS-CoV-2, a ako se ne provede na ispravan način, ne može se zajamčiti pouzdan rezultat testiranja. RADT-i općenito imaju nižu osjetljivost, ali visoku specifičnost. Primjena RADT-a prvenstveno je namijenjena otkrivanju osoba s aktivnom infekcijom virusom SARS-CoV-2, tj. dok su najzarazniji. Primjena RADT-a primjerena je u okruženjima s visokom učestalošću bolesti COVID-19 kada je vjerojatno da će pozitivan rezultat ukazivati na stvarnu infekciju, kao i u okruženjima niske učestalosti za brzu identifikaciju vrlo zaraznih osoba. Međutim, u okruženjima niske učestalosti, primjena RADT-a mogla bi dovesti do lažno pozitivnih rezultata testova. Što je manja raširenost u populaciji koju treba testirati, to je veća vjerojatnost lažno pozitivnih rezultata. To znači da bi se za određene osobe smatralo da su preboljele bolest, iako bi i dalje bile podložne infekciji (npr. osobe s lažno pozitivnim rezultatom brzog antigenskog testa na COVID-19). To vrijedi za sve vrste testiranja. Za sva testiranja na COVID-19, uključujući NAAT-ove, postoji rizik od dobivanja lažno pozitivnih rezultata, ali taj udio može biti veći za RADT-e nego za RT-PCR ako je klinička učinkovitost (tj. razina specifičnosti) upotrijebljenog testa niža. Ako se koriste RADT-i niže specifičnosti, to treba uzeti u obzir, posebno u okruženjima niske učestalosti virusa kad se ti testovi upotrebljavaju za testiranje asimptomatskih osoba kod kojih bi pozitivna prediktivna vrijednost brzog antigenskog testa bila niska. Razdoblje valjanosti potvrda o preboljenju bilo bi jednako za pozitivne brze antigenske testove i pozitivne testove NAAT. Tehnička radna skupina za dijagnostičke testove za COVID-19 redovito ažurira popis uzajamno priznatih RADT-a te ga odobrava Odbor za zdravstvenu sigurnost.



Moguće izdavanje potvrda o preboljenju na temelju rezultata testa na antitijela Kad je riječ o testovima na antitijela, Europski centar za sprečavanje i kontrolu bolesti (ECDC) i Zajednički istraživački centar (JRC) izradili su tehničke napomene u kojima su navedene glavne točke za razmatranje, a to su: ·Testovi na antitijela trenutačno se uglavnom upotrebljavaju u istraživanjima (seroepidemiološke studije) stanovništva, a ne za pojedinačnu dijagnozu slučajeva bolesti COVID-19. ·Otkrivanje i kvantifikacija antitijela ne mogu se upotrijebiti kao izravan pokazatelj zaštitnog imuniteta. oPozitivan rezultat testa na antitijela može biti dokaz prethodne infekcije, ali nije apsolutan dokaz da osoba nije zarazna i/ili da je zaštićena od nove infekcije i da ne može dalje prenositi virus. oDosad nije poznato koje bi razine antitijela zaštitile od ponovne infekcije. oS druge strane, osobe koje su preboljele bolest ne moraju biti pozitivne na serološkim testiranjima (tijekom duljeg razdoblja).

oNadalje, virus ne neutraliziraju sva antitijela koja su nastala kao odgovor na infekciju virusom SARS-CoV-2. oVećinom dostupnih testova na antitijela ne može se procijeniti pružaju li utvrđena antitijela učinkovitu zaštitu. ·Testovima na antitijela ne može se odrediti vrijeme infekcije. oTestovi na antitijela ne mogu biti pokazatelj vremena infekcije te se bez dodatnih dokaza, npr. testa NAAT i/ili brzog antigenskog testa provedenog u trenutku infekcije, ne može utvrditi razdoblje valjanosti potvrde o preboljenju. oUbrzo nakon pozitivnog testa na antitijela njihova razina može pasti ispod razine koja se može otkriti. ·Postoji rizik da antitijela koja se otkriju postojećim komercijalnim testovima ne sprečavaju infekciju novonastalim varijantama virusa SARS-CoV-2. oPostojeći sustavi testiranja nisu validirani u odnosu na nove varijante. ·Ako su rezultati serološkog testiranja pozitivni, to nužno ne znači da je osoba preboljela infekciju virusom SARS-CoV-2. oNa primjer, pacijenti koji su primili jednu dozu cjepiva mogu razviti antitijela slična onima koja su prisutna kod pacijenata koji su preboljeli bolest, a ta bi kategorija predstavljala „lažno pozitivne rezultate”. oNa područjima niske raširenosti virusa SARS-CoV-2 postoje dokazi o visokom riziku od lažno pozitivnih rezultata. oRegionalne razlike u raširenosti infekcija virusom SARS-CoV-2 mogu utjecati na (pozitivnu/negativnu) prediktivnu vrijednost seroloških testiranja. oAntitijela koja se javljaju kod autoimunih bolesti (npr. reumatoidni čimbenici) mogu dati pozitivan rezultat iako osoba nikad nije imala infekciju. ·Postoje različiti testovi na antitijela, a zbog te raznolikosti i manjka standardizacije usporedba njihovih rezultata iznimno je teška. oTestovi na antitijela koji se trenutačno upotrebljavaju u državama članicama nisu usklađeni/standardizirani i rezultati im nisu usporedivi. oLaboratorijske metode mogu biti usmjerene na različita antitijela (IgM/IgG), koja mogu prepoznati i različite dijelove virusa. oVećina komercijalno dostupnih testova pruža samo kvalitativne rezultate (prisutnost ili odsutnost antitijela). oTi kvalitativni testovi na antitijela korisni su iz perspektive populacije, ali ne iz perspektive pojedinca. oKompleti za kvantitativno otkrivanje upotrebljavaju se ponajprije u istraživačke svrhe, ali zbog nepostojanja referentnih materijala teško je uspoređivati laboratorije. oStoga možda neće biti moguće predložiti jedinstveni popis preporučenih seroloških testiranja koja će se primjenjivati u cijelom EU-u. ·Uporaba potvrda izdanih na temelju pozitivnih testova na antitijela (IgM i IgG) u kontekstu javnozdravstvenih mjera.

oOsobe kojima je potvrda izdana na temelju pozitivnog testa na antitijela mogle bi steći lažno uvjerenje da se mogu opustiti kad je riječ o ponašanju koje je ključno za ograničavanje rizika od infekcije i daljnjeg prijenosa, kao što su držanje razmaka, upotreba maske i pranje ruku. Kako je već spomenuto, pozitivan rezultat testa na antitijela može upućivati na prethodnu infekciju, ali to ne znači da je osoba zaštićena od ponovne infekcije ili novonastalih varijanti koje imunološki sustav ne može prepoznati. oSvaku primjenu potvrda koje se temelje na pozitivnom testu na antitijela trebalo bi pozorno razmotriti te bi javnosti trebalo uputiti snažne poruke i relevantne obavijesti o važnosti cijepljenja i javnozdravstvenih mjera kako bi se smanjio prijenos virusa SARS-CoV-2. Nakon pregleda tehničkih napomena i naknadno objavljenih dokaza zaključujemo da testovi na antitijela koji su dostupni u ovom trenutku nisu prikladni za procjenu vremena infekcije i statusa imuniteta osobe. Stoga se pozitivni rezultati testa na antitijela ne smatraju dovoljnima za izdavanje potvrde o preboljenju kojom bi se nositelja izuzelo od određenih javnozdravstvenih mjera. ECDC i JRC i dalje će pratiti testove na antitijela i njihovu upotrebu, među ostalim putem „Baze podataka o dijagnostičkom testiranju bolesti COVID-19” JRC-a i mreže seroepidemioloških studija u europskoj regiji SZO-a koju zajednički koordiniraju ECDC i Regionalni ured SZO-a za Europu.



Razdoblje valjanosti potvrda o preboljenju Dokazi o trajanju imuniteta kod osoba koje su preboljele bolest u idealnom se slučaju izvode iz longitudinalnih kohorta, pri čemu se u intervalima od tri ili šest mjeseci uspoređuje rizik od infekcije među osobama koje nisu bile zaražene i onih koje su preboljele bolest. Nažalost, takvih je studija vrlo malo. U sustavnom pregledu 11 ključnih studija koje je provelo tijelo za zdravstvene informacije i kvalitetu u Irskoj navodi se da je rizik od ponovne infekcije kod osoba koje su preboljele bolest nizak (apsolutna stopa od 0 % do 1,1 %), pri čemu zaštita traje najviše 10 mjeseci nakon početne infekcije [1]. Vitale i drugi nedavno su promatrali zaštitu od ponovne infekcije kod osoba koje su preboljele bolest u razdoblju od najmanje 12 mjeseci[2]. Međutim, te su studije znatno ograničene jer su promatrana razdoblja prethodila pojavi i naknadnoj dominaciji varijante koja izaziva zabrinutost, odnosno varijante B.1.617.2 (Delta) virusa SARS-CoV-2 u cijelom EU-u/EGP-u. U preliminarnoj analizi nacionalnih nadzornih podataka iz Ujedinjene Kraljevine navodi se da osobe koje su preboljele bolest imaju veći rizik od ponovne infekcije sojem Delta nego što bi to bio slučaj s prethodno dominantnim sojem B.1.1.7. (Alpha), i to za ukupno 46 %[3]. Analiza koju je provela agencija Public Health England obuhvatila je 83 197 osoba u dobi od 15 i više godina, koje su tijekom razdoblja promatranja u trajanju od 11 tjedana (od 12. travnja do 27. lipnja 2021.) postale pozitivne na testu PCR za virus SARS-CoV-2, od kojih je kod 980 (1,2 %) utvrđena moguća ponovna infekcija. Prilagođeni omjer izgleda za ponovnu infekciju varijantom Delta u odnosu na prethodno dominantnu varijantu Alpha iznosio je 1,46 (95 % CI 1,03–2,05). Rizik od ponovne infekcije sojem Delta nije bio veći ako je primarna infekcija bila prije manje od 180 dana (prilagođen omjer izgleda = 0,79, 95 % CI 0,49–1,28), ali je bio veći ako je prethodna infekcija bila prije 180 dana ili više (prilagođen omjer izgleda = 2,37, 95 % CI 1,43–3,93). Taj nalaz još nije ponovljen u drugim okruženjima i potrebno je prikupiti dodatne podatke razvrstane prema dobi o riziku od ponovne infekcije tijekom vremena, posebno u kontekstu soja Delta. Izvor: Public Health England [3]. Budući da ne postoji univerzalni imunološki korelat koji se može izmjeriti kod osoba koje su preboljele bolest kako bi se donio zaključak o zaštiti, u ovom je trenutku najbolji pokazatelj zaštite od ponovne infekcije sposobnost neutralizacije virusa koju imaju serumska antitijela. Iako će većina osoba zaraženih virusom SARS-CoV-2 razviti serumska antitijela, osobe koje su preboljele bolest imaju izrazito promjenjivu dinamiku antitijela tijekom vremena[4], pri čemu je opadanje razine neutralizirajućih antitijela opsežno dokumentirano [5]. U ključnom ispitivanju koje su proveli Planas i drugi pokazalo se da su serumi prikupljeni od 56 osoba koje su preboljele bolest šest mjeseci nakon pojave simptoma četiri puta manje djelotvorni protiv varijante Delta u odnosu na varijantu Alpha. Autori navode slično četverostruko smanjenje u zasebnoj skupini od 26 osoba koje su preboljele bolest i koje su evaluirane 12 mjeseci nakon pojave simptoma te pritom naglašavaju da je aktivnost neutralizacije u svim skupinama do 12. mjeseca niska[6]. Opadanje razine serumskih antitijela može se u potpunosti nadoknaditi prisutnošću memorijskih B-stanica specifičnih za SARS-CoV-2, koje se mogu brzo proširiti uz potporu memorijskih T-stanica specifičnih za SARS-CoV-2. Memorijske T-stanice mogu pridonijeti zaštiti i preboljenju infekcije izravnim liziranjem stanica zaraženih virusom SARS-CoV-2. Međutim, specifični korelati T-stanica nisu utvrđeni. Zaključci ·Trajanje imuniteta složeno je pitanje, a korelacija između izmjerenog imuniteta i kliničke zaštite od infekcije virusom SARS-CoV-2 do danas još nije utvrđena. ·Valjanost potvrda o preboljenju ovisi o novim znanstvenim dokazima o trajanju zaštitnog imuniteta nakon prirodne infekcije i učinkovitosti prethodne infekcije pri kontaktu s postojećim i potencijalnim budućim varijantama, a riječ je o dinamičnom procesu koji se stalno mijenja. ·Sveukupno gledajući, rizik od ponovne infekcije varijantom Delta u apsolutnom smislu u prvih 180 dana nakon infekcije i dalje je nizak iako postoje dokazi o povećanom riziku u odnosu na prethodno dominantnu varijantu Alpha. S obzirom na te čimbenike trenutačno nema dovoljno dokaza kojima bi se potkrijepilo produljenje razdoblja valjanosti potvrda o preboljenju na dulje od 180 dana. ·ECDC i dalje će redovito pratiti relevantne nove znanstvene dokaze u tom području kako bi pružao ažurirane informacije o trajanju imuniteta nakon prirodne infekcije. Referentni dokumenti 1. E OM, Byrne P, Carty PG, De Gascun C, Keogan M, O'Neill M, et al. Quantifying the risk of SARS-CoV-2 reinfection over time. Rev Med Virol. 27. svibnja 2021. Dostupno na: https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/34043841 2. Vitale J, Mumoli N, Clerici P, De Paschale M, Evangelista I, Cei M, et al. Assessment of SARS-CoV-2 Reinfection 1 Year After Primary Infection in a Population in Lombardy, Italy. JAMA Intern Med. 28. svibnja 2021 Dostupno na : https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/34048531