IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU Izvješće o napretku u primjeni Direktive 2006/32/EZ o energetskoj učinkovitosti u krajnjoj potrošnji i energetskim uslugama te u primjeni Direktive 2004/8/EZ o promicanju kogeneracije na temelju potražnje korisne topline na unutarnjem tržištu energije /* COM/2013/0938 final */





IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU Izvješće o napretku u primjeni Direktive 2006/32/EZ o energetskoj učinkovitosti u krajnjoj potrošnji i energetskim uslugama te u primjeni Direktive 2004/8/EZ o promicanju kogeneracije na temelju potražnje korisne topline na unutarnjem tržištu energije Uvod Cilj Direktive 2006/32/EZ[1] o energetskoj učinkovitosti u krajnjoj potrošnji i energetskim uslugama (Direktiva o energetskim uslugama ili ESD) učiniti je krajnju potrošnju energije ekonomičnijom i učinkovitijom uspostavljanjem indikativnih ciljeva, poticaja te institucionalnih, financijskih i pravnih okvira potrebnih za uklanjanje tržišnih prepreka i nedostataka kojima se sprečava učinkovita krajnja potrošnja energije. Njezin je cilj i stvaranje uvjeta za razvoj i promicanje tržišta energetskih usluga i za donošenje programa uštede energije i drugih mjera za poboljšanje energetske učinkovitosti u krajnjoj potrošnji. Direktiva o energetskim uslugama primjenjuje se na distribuciju i maloprodaju energije, ostvarivanje mjera za poboljšanje energetske učinkovitosti u krajnjoj potrošnji, s iznimkom aktivnosti uključenih u sustav trgovanja emisijskim jedinicama (ETS) EU-a, i, u određenoj mjeri, oružane snage. Usmjerena je na maloprodaju i distribuciju široke energije iz mreže te opskrbu njome, kao što su električna energija i prirodni plin te drugih vrsta energije kao što su centralno grijanje, ulje za grijanje, ugljen i lignit, šumarski i poljoprivredni energenti i goriva za prijevoz. U skladu s člankom 14. stavkom 2. ESD-a, od država se članica zahtijevalo da pripreme drugi plan djelovanja u vezi s energetskom učinkovitošću (EEAP) i prijave ga Komisiji najkasnije 30. lipnja 2011.[2]. Na temelju EEAP-a, člankom 14. stavkom 5. ESD-u od Komisije se zahtijevalo da ocijeni u kojoj su mjeri države članice ostvarile napredak u ostvarivanju svojih nacionalnih indikativnih ciljeva ušteda energije. Stoga su ovim Izvješćem zaključeni ocjena i izvješćivanje Komisije u vezi s drugim EEAP-ima kao odgovor na njezinu obvezu iz članka 14. stavka 5. ESD-a. Ono dolazi kasnije no što je bilo predviđeno budući da nisu sve države članice dostavile svoje EEAP-e u skladu s rokom utvrđenim ESD-om. Visokoučinkovitom kogeneracijom nudi se značajan potencijal za ostvarivanje ušteda energije u EU-u budući da ne dolazi do gubitka topline dobivene proizvodnjom električne energije, već do njezina iskorištavanja. Taj potencijal još nije potpuno ostvaren. Cilj je Direktive 2004/8/EZ[3] o promicanju kogeneracije na temelju potražnje korisne topline na unutarnjem tržištu energije (Direktiva o CHP-u ili Direktiva o kogeneraciji) olakšati postavljanje i rad kogeneracijskih postrojenja s ciljem uštede energije i borbe protiv klimatskih promjena. Direktivom o CHP-u treba se kratkoročno omogućiti konsolidaciju postojećih kogeneracijskih postrojenja i promicanje novih postrojenja, a dugoročno stvoriti potreban okvir za visokoučinkovitu kogeneraciju s ciljem smanjenja emisija. U skladu s člankom 10. Direktive o CHP-u, od država se članica zahtijevalo da objave izvješće s rezultatima analize i ocjenjivanja provedenih u vezi s jamstvom o podrijetlu, nacionalnim potencijalom za visokoučinkovitu kogeneraciju i postojećim zakonodavnim i regulatornim okvirom koji se odnosi na kogeneraciju. U skladu s člankom 11. Direktive o CHP-u, od Komisije se zahtijeva da periodično izvješćuje o napretku u ostvarivanju ciljeva Direktive o CHP-u. Ovo je Izvješće u skladu s tim zahtjevom. Ono dolazi kasnije no što je bilo predviđeno budući da nisu sve države članice dostavile svoja izvješća u skladu s rokom utvrđenim Direktivom o CHP-u. Treba napomenuti da će ESD i Direktiva o CHP-u biti gotovo potpuno stavljeni izvan snage Direktivom o energetskoj učinkovitosti („EED”)[4] s učinkom od 5. lipnja 2014. Međutim, obveza postavljanja cilja u skladu s člankom 4. ESD-a neće se staviti izvan snage do 1. siječnja 2017. Ovo je izvješće popraćeno Radnim dokumentom službi komisije (SWD(2013) 541 završna verzija) u kojem su navedene pojedinosti o primjeni Direktive o energetskim uslugama i Direktive o kogeneraciji od strane država članica i ocijenjen napredak u poboljšanju energetske učinkovitosti u opskrbi energijom i u krajnjoj potrošnji. Dana je i detaljna analiza EEAP-a svake države članice. Provedbena Direktiva 2006/32/EZ o energetskoj učinkovitosti u krajnjoj potrošnji i energetskim uslugama Direktivom o energetskim uslugama od država se članica zahtijeva da utvrde i nastoje ostvariti nacionalni indikativni cilj ušteda energije za 2016. od najmanje 9 % krajnje energije.[5]. Većina njezinih odredaba zamijenjena je preciznije razrađenim odredbama u EED-u. Međutim, zahtjevi koji se odnose na cilj od 9 % neće biti stavljeni izvan snage do 2017. Iako su izračuni i metodologija vrlo različiti, na cilj iz ESD-a treba gledati kao na korak prema ostvarivanju ambicioznijeg cilja EU-a, a to je smanjenje potrošnje energije za 20 % do 2020. Direktivom se od država članica zahtijeva da u svojim EEAP-ima izvješćuju o glavnim donesenim i planiranim mjerama za poboljšanje energetske učinkovitosti. Općenito, uzimajući u obzir njihovu sveobuhvatnost, razinu opisa nacionalnih mjera politike i pokrivenost ključnih sektora, cjelokupna kvaliteta drugih EEAP-a koje su države članice dostavile 2011. – 2012. u okviru ESD-a bila je puno viša od kvalitete prvih EEAP-a dostavljenih 2007. – 2008. To se isto tako odrazilo na uštede energije za koje se očekivalo da će biti ostvarene provedbom novih mjera uključenih u druge EEAP-e. Budući da je fokus ESD-a na uštedama energije u krajnjoj potrošnji i energetskim uslugama – isključujući, kako je utvrđeno, većinu mjera za poboljšanje energetske učinkovitosti u ponudi i mjera za poboljšanje energetske učinkovitosti sudionika ETS-a – u brojnim su drugim EEAP-ima dane pojedinosti o poduzetim ili planiranim aktivnostima za poboljšanje energetske učinkovitosti opskrbe energijom. Nadalje, u EEAP-ima su opisane raznovrsne mjere za poboljšanje energetske učinkovitosti izvan energetskih usluga. Zgrade predstavljaju najveći pojedinačni udjel u potencijalu ušteda energije u EU-u te ostvarivanje poboljšanja energetske učinkovitosti u sektoru predstavlja prioritetni cilj za države članice. Gotovo sve su države članice u svojim drugim EEAP-ima izvijestile o mjerama kojima su obuhvaćene nove i postojeće zgrade te stambene i tercijarne zgrade[6]. Uštede ostvarene propisima i mjerama u vezi sa zgradama čine značajan dio ukupnih nacionalnih ušteda, pri čemu neke uključuju rane uštede proizišle iz propisa koji se provode od 1995. Kao i u prvom izvještajnom razdoblju, sektor stanovanja isto je tako ključna značajka drugih EEAP-a s opsežnim programima za preuređenje zgrada o kojima je izvijestilo 17 država članica. Neke države članice u svoje izračune ušteda uključuju učinke određenog zakonodavstva EU-a o energetskoj učinkovitosti, kao što su provedbeni propisi koji se odnose na ekološki dizajn i energetsko označivanje. U smislu financiranja mjera za uštedu energije, izvjestan broj država članica izvijestio je o korištenju fondova EU-a, kao i o prihodima od prodaje jedinica dodijeljenih kvota (AAU) na temelju Kyotskog protokola[7]. Istovremeno u cijelom EU-u jačaju napori da se poveća sudjelovanje privatnog sektora u financiranju poboljšanja energetske učinkovitosti. Broj obećavajućih horizontalnih mjera povećao se od prvog do drugog izvještajnog razdoblja. U skladu s navedenim, obveze ušteda energije čine ključni dio nastojanja usmjerenih na poticanje ubrzanih stopa ušteda energije. Izviješteno je da je u pet država članica već počeo djelovati uspostavljeni sustav bijelih potvrda[8]. Dvije države članice u svojemu drugom EEAP-u izvješćuju o predstojećem uvođenju takvih sustava. Pružatelji energetskih usluga (ESCO-i) i dalje su ključno područje financiranja energetske učinkovitosti u EU-u. U skladu s navedenim, izvjestan broj država članica navodi osiguravanje oglednih ugovora za energetske usluge, uvođenje zakonodavstva ili uklanjanje pravnih prepreka otvaranju energetskih usluga u javnom sektoru za ESCO-e. Istovremeno, kako je zapaženo tijekom prvog izvještajnog razdoblja, brojne prijavljene mjere povezane s ESCO-ima sadržavaju malo pojedinosti o konkretnim mjerama koje će se poduzeti. Ukupne uštede krajnje energije za 2010., kako su ih prijavile države članice, iznosile su približno 59 Mtoe (milijun tona ekvivalenta nafte). Ta je brojka za oko 35 % veća od zbroja prijelaznih ciljeva ušteda energije koje je utvrdilo 27 država članica u svojim prvim EEAP-ima dostavljenima 2008. Prijavljene prijelazne razine ušteda kreću se od 1,8 % referentne potrošnje u Litvi do gotovo 9 % u Njemačkoj i Švedskoj u kojima je indikativni cilj iz ESD-a za 2016. uspješno ostvaren na kraju prijelaznog razdoblja. Za 2016. predviđene su ukupne uštede krajnje energije od približno 132 Mtoe [9], što je 9 % više od indikativnog cilja od približno 89 Mtoe. Španjolska i Njemačka predviđaju najveće razine ušteda, dok četiri države članice kvantificiraju uštede za 2016. manje od 9 % njihove referentne potrošnje energije. Međutim, kada se uspoređuju brojke država članica koje se odnose na uštede, važno je razmotriti metode korištene za izračun ušteda, a ne samo prijavljene i predviđene razine ušteda. Korišteni su brojni različiti pristupi za kvantificiranje ušteda. U skladu s tim, brojke navedene u nastavku u tablici 1. mogu poslužiti samo kao grubi pokazatelj stvarnog učinka uštede u EU-u. Nacionalni pristupi detaljnije su razmotreni u pratećem Radnom dokumentu službi Komisije. Kako je navedeno u prethodnom pregledu napretka u poboljšanju energetske učinkovitosti u EU-u, između prvog i drugog kruga izvješćivanja na temelju ESD-a došlo je do različitih pozitivnih kretanja. Rasprostranjenom primjenom smjernica i obrasca koje je osigurala Komisija doprinijelo se općem poboljšanju kvalitete EEAP-a. Međutim, izvjestan broj država članica mogao bi dodatno poboljšati izvješćivanje pružanjem više pojedinosti o mjerama i njihovoj konkretnoj provedbi, kao i pojašnjenjem metodologija korištenih za kvantificiranje ušteda energije. U drugom krugu izvješćivanja ukazano je na to da još uvijek ima prostora za poboljšanje pružanja informacija u EEAP-ima kako bi se pokazalo mogu li države članice ostvariti cilj ušteda energije i kako. Tablica 1.: Ciljevi ušteda krajnje energije i predviđanja za 2016. te prijavljene uštede za 2010. iz EEAP-a || Cilj ušteda krajnje energije za 2010. (ekvivalent primarne energije u kurzivu) || Prijavljene uštede krajnje energije za 2010. (ekvivalent primarne energije u kurzivu) || Predviđene uštede krajnje energije za 2016. (ekvivalent primarne energije u kurzivu) Država članica || Mtoe || % referentne potrošnje || Mtoe || % referentne potrošnje || Mtoe || % referentne potrošnje Austrija || 0,428 || 2,0 % || 1,180 || 5,5 % || 1,874 || 8,8 % Belgija || 0,789 || 3,0 % || 1,301 || 4,9 % || 2,985 || 11,4 % Bugarska[10] || 0,209 || 3,0 % || 0,305 || 4,4 % || 1,066 || 15,3 % Cipar[11] || 0,060 || 3,3 % || 0,066 || 3,6 % || 0,191 || 10,4 % Češka Republika[12] || 0,355 || 1,8 % || 0,532 || 2,7 % || 1,596 || 8,2 % Danska || 0,449 || 3,0 % || 0,664 || 4,4 % || 1,285 || 8,6 % Estonija || 0,061 || 2,3 % || 0,079 || 3,0 % || 0,213 || 8,1 % Finska || 0,507 || 3,0 % || 1,040 || 6,1 % || 2,123 || 12,5 % Francuska || 5,000 || 3,8 % || 5,159 || 3,9 % || 18,000 || 13,5 % Njemačka || 12,181 || 6,1 % || 17,937 || 9,0 % || 33,868 || 17,1 % Grčka[13] || 0,439 || 2,8 % || 0,794 || 5,1 % || 1,415 || 9,0 % Mađarska || 0,152 || 1,0 % || 0,293 || 1,9 % || 1,371 || 9,0 % Irska || 0,559 || 4,5 % || 0,523 || 4,2 % || 1,576 || 12,6 % Italija || 3,066 || 2,7 % || 4,102 || 3,6 % || 10,880 || 9,6 % Latvija || 0,006 || 0,2 % || 0,294 || 8,8 % || 0,299 || 9,0 % Litva || 0,054 || 1,5 % || 0,067 || 1,8 % || 0,341 || 9,4 % Luksemburg || 0,045 || 2,7 % || 0,128 || 7,6 % || 0,238 || 14,1 % Malta || 0,011 || 3,0 % || 0,014 || 3,8 % || 0,033 || 9,0 % Nizozemska || 0,978 || 2,0 % || 2,278 || 4,7 % || 6,416 || 13,1 % Poljska || 1,021 || 2,0 % || 3,037 || 5,9 % || 5,779 || 11,3 % Portugal || 0,344 || 1,9 % || 0,662 || 3,6 % || 2,240 || 12,2 % Rumunjska [14] || 0,940 || 3,0 % || 2,222 || 7,1 % || 2,800 || 9,0 % Slovačka || 0,224 || 3,0 % || 0,668 || 9,0 % || 0,671 || 9,0 % Slovenija || 0,102 || 2,5 % || 0,101 || 2,5 % || 0,591 || 14,5 % Španjolska [15] || 2,179 || 3,0 % || 4,720 || 6,5 % || 13,126 || 18,1 % Švedska || 2,003 || 6,3 % || 2,846 || 9,0 % || 4,626 || 14,6 % Ujedinjena Kraljevina || 11,737 || 9,0 % || 8,547 || 6,6 % || 17,816 || 13,7 % Razine ukupno ostvarenih i predviđenih ušteda u drugim EEAP-ima više su od drugih pokazatelja stopa poboljšanja energetske učinkovitosti. Prema drugim EEAP-ima, države članice koje se uglavnom koriste pokazateljima odozgo prema dolje prijavljuju poboljšanje energetske učinkovitosti od 6,6 % u trogodišnjem prijelaznom razdoblju (2007. – 2010.) ili prosječno godišnje poboljšanje od više od 2,1 % referentne potrošnje. Ta je brojka u suprotnosti s prosječnom stopom smanjenja intenziteta krajnje energije od oko 1,2 % koje je u razdoblju 2000. – 2009. zabilježeno u okviru projekta Odyssee[16]. Značajno povećanje stope godišnjeg poboljšanja vidljivo iz EEAP-a ne može se u potpunosti objasniti povećanjem političke aktivnosti, ali ni dodatnim strukturnim i statističkim čimbenicima, kao ni nedosljednošću i preklapanjem podataka prilikom zbrajanja učinaka različitih nacionalnih mjera. Države članice koje za određivanje vrijednosti prijavljenih ušteda uglavnom primjenjuju metode odozdo prema gore ili metode specifične za mjere iskazuju uštede od 5,1 % referentne potrošnje energije do 2010. Ta brojka isto tako izgleda visoka ako se uzme u obzir da brojke za metode odozdo prema gore, za razliku od metoda odozgo prema dolje, ne trebaju uključivati samostalne uštede, iako uključuju neke rane uštede. Postoji i određeni rizik od dvostrukog brojenja u slučajevima gdje je ista količina ušteđenih kWh posljedica nekoliko mjera politike. Tablica 2.: Pregled mjera na strani ponude sadržanih u drugom EEAP-u[17] Država članica || Mjere koje se odnose na gubitke pri prijenosu i distribuciji električne energije || Mjere za promicanje visokoučinkovite kogeneracije || Mjere za prioritizaciju drugih visokoučinkovitih postrojenja, uključujući vjetroelektrane i fotonaponske sustave || Mjere za poticanje centralnog grijanja ili poboljšanje njegove učinkovitosti || Mjere za promicanje upravljanja opterećenjem || Mjere za promicanje ili razvoj pametnih mreža || Mjere koje se odnose na učinkovitost opskrbe naftom i plinom || Dobrovoljni sporazumi kojima se potiču uštede na strani ponude || Mjere za promicanje jačeg tržišnog natjecanja među dobavljačima AT || || X || || X || || || || || BE || || X [18] || || || || || || || BG || X || X || || X || || X || || || CY || X || X || X || || || || || || CZ || || X || X || X || || || || || DK || X || || || X [19] || || || X || X || EE || X || X || || X || || || X || || X FI || || || || || || || || X || FR || || || || || || X || || || DE || || X [20] || || || || || || || X GR || X || X || X || X || || || || || HU || || || || X || || || || || IE || X || || X || || X || X || || X || X IT || X || X || X || || || X || || || LT || X || X || X || X || || X || X || || LV || || X || || || || || || || LU || || X || || || || || || || MT || X || X || || || || X || || || NL || || X || || || || || || || PL || X || || || X || || X || || || PT || || X || || || || || || || RO || || || || || || || || || SK || || X || || || || || || || SI || || X || X || X || || X || || X || ES || || X || X || || || || || || SE || || || || X || || X || || || UK || || || || || || X || || || Provedbena Direktiva 2004/8/EZ o promicanju kogeneracije Visokoučinkovita kogeneracija (definirana kao istodobna proizvodnja u jednom postupku toplinske energije i električne i/ili mehaničke energije) ima značajan potencijal u smislu uštede energije, ali je u velikoj mjeri neiskorištena u EU-u. Cilj Direktive o CHP-u stoga je uspostavljanje transparentnog zajedničkog okvira za promicanje i olakšavanje postavljanja kogeneracijskih postrojenja. Direktivom se kratkoročno treba omogućiti konsolidaciju postojećih kogeneracijskih postrojenja i promicanje novih postrojenja. Srednjoročno i dugoročno, Direktivom se treba stvoriti potreban okvir za visokoučinkovitu kogeneraciju s ciljem smanjenja emisija CO2 i drugih tvari te doprinosa održivom razvoju. Na temelju Direktive o CHP-u od država se članica zahtijevalo da analiziraju svoj nacionalni potencijal za visokoučinkovitu kogeneraciju, ocijene prepreke i upravne okvire te ocijene pouzdanost sustava jamstava o podrijetlu (članak 10. stavak 1. Direktive o CHP-u). Počevši od 21. veljače 2007., svake četiri godine države su članice morale ocijeniti napredak ostvaren u povećanju udjela visokoučinkovite kogeneracije (CHP) u pružanju energije. Države su članice morale objaviti 2. nacionalno izvješće o napretku do 11. listopada 2011., a od Komisije se zahtijeva da na temelju tih izvješća preispita primjenu Direktive o CHP-u. Sve su države članice ispunile obvezu analize svojeg nacionalnog potencijala za kogeneraciju i prepreka ostvarivanju tog potencijala te obvezu ocjene svojih upravnih okvira, uključujući sustav jamstava o podrijetlu. Sve su države članice isto tako dostavile prva i druga izvješća o napretku kako se od njih zahtijevalo na temelju Direktive o CHP-u, iako uz određena kašnjenja. Radi lakšeg izvješćivanja i pružanja usporedivih informacija za ocjenjivanje, Komisija je državama članicama osigurala neobvezne obrasce i upitnike, ali se nisu sve države članice koristile tim upitnicima ili obrascima ili ih nisu u potpunosti ispunile. To je dovelo do razlika u kvaliteti, potpunosti i metodologiji. Informacije pružene u nacionalnim izvješćima o napretku u povećanju udjela visokoučinkovite kogeneracije stoga često nisu usporedive i različitog su stupnja s obzirom na detaljnost i opsežnost. Navedeno se odnosi i na nacionalne analize potencijala. Iako je Direktiva o CHP-u prenesena u nacionalno zakonodavstvo, u nekim državama članicama sustav jamstava o podrijetlu ili metodologije obračuna za količinu električne energije iz visokoučinkovite kogeneracije još uvijek nije bio potpuno operativan 2010. ili je bio slabo upotrebljavan u praksi. Nacionalni propisi o mrežnom sustavu u vezi s priključivanjem na mrežu i pristupom mreži za visokoučinkovitu kogeneraciju provedeni su na različite načine uz velike razlike. Iako je postignut napredak u stvaranju objektivnih i transparentnih propisa, planiranje priključivanja i uvjeti naplate još su uvijek često složeni i teški, posebno za distribuiranu kogeneraciju. Države su članice imale i obvezu ocjenjivanja prepreka kogeneraciji. Države su članice identificirale cijene goriva, potražnju za grijanjem i hlađenjem, složenost zakona, nedostatak promicanja i propise o pristupu mrežama električne energije kao najuobičajenije prepreke kogeneraciji. Druge važne prepreke bile su: gospodarski rizik, nesigurnosti zbog sustava trgovanja emisijskim jedinicama, nedostatak infrastrukture i financijskih sredstava (za toplinsku energiju), nedostatak svijesti o određenim tehnologijama te njihova nezrelost. U svojim drugim izvješćima o napretku većina je država članica dostavila informacije o svojim programima potpore kogeneraciji, iako te informacije nisu bile zakonski obvezne. Zajamčene cijene, premije na cijene ili zajamčena kupovna cijena za kogeneraciju bile su najčešći oblik potpore u izvještajnom razdoblju (do 2010.) koji je primjenjivalo sedamnaest država članica. Navedeni mehanizmi potpore u vezi s cijenama kombinirali su se s bespovratnom dodjelom kapitala u petnaest država članica. U brojnim su se državama članicama isto tako primjenjivala oslobođenja od poreza na energiju i dobit te ubrzane fiskalne olakšice. Neke su države članice kombinirale nekoliko mehanizama potpore, kao što su certifikati u kombinaciji sa sustavom obvezujućih kvota (četiri države članice). Područje primjene, uvjeti i trajanje nacionalnih programa potpore razlikovali su se u velikoj mjeri. Programi potpore često su se odnosili na poseban segment kogeneracije odabran npr. na temelju goriva, kao što je biomasa, ili kapaciteta, npr. ispod 10 MW[21]. Napredak u povećanju udjela visokoučinkovite kogeneracije ostao je ograničen od stupanja na snagu Direktive o CHP-u 2004. Udio CHP-a u bruto proizvodnji električne energije u EU-u 27 povećao se s 10,5 % 2004. na 11,2 % 2011. U apsolutnim vrijednostima, proizvodnja električne energije iz CHP-a povećala se za 38 TWh [22]: s 337 TWh 2004. na 375 TWh 2011. Na temelju nacionalnih izvješća dostavljenih u skladu s člankom 10. Direktive o CHP-u, koji odražavaju situaciju do 2010. s fokusom na razdoblje od 2008. nadalje, cjelokupan razvoj proizvodnje električne energije iz visokoučinkovite kogeneracije jako se razlikuje među državama članicama. 2009. došlo je do blagog pada u ukupnoj proizvodnji iz CHP-a, posebno u industriji, vjerojatno zbog gospodarskog pada, nakon čega je 2010. uslijedio nagli skok. Od 2008. do 2009. povećao se električni kapacitet, ali se proizvodnja električne energije smanjila, što ukazuje na nedovoljnu iskorištenost kapaciteta. Proizvodnja toplinske energije iz kogeneracije stabilizirala se bez zabilježenog pada te se općenito od 2004. bilježi njezin postojani rast. Do umjerenog je povećanja došlo ponajprije zahvaljujući povećanju centralnog grijanja u sektoru stanovanja, komercijalnom sektoru i uslužnom sektoru. Udio kogeneracije u proizvodnji (termalne) toplinske energije varira od više od 30 % u Švedskoj (40 %), Bugarskoj (33 %), Češkoj Republici (33 %) i Estoniji (31 %) do manje od 1 % u Grčkoj, Malti i Cipru. U navedenom je razdoblju došlo do stalnog povećanja korištenja prirodnog plina s 39 % na 48 % kao goriva za kogeneraciju, dok se korištenje ugljena i lignita smanjilo s 35 % na 21 %. Zabilježen je rastući trend u pogledu biomase i bioplina, s 9 % 2005. na 15 % 2010. Najuobičajenija tehnologija još je uvijek kondenzacijska parna turbina s oduzimanjem pare, ali je u stalnom opadanju, s 40 % 2005. na 36 % 2010., dok udio plinskih turbina kombiniranog ciklusa raste (s 23 % 2005. na 29 % 2010.). Općenito, iako se udio visokoučinkovite kogeneracije na tržištu električne energije povećao, napredak je ostao ograničen te je ostvaren udio proizvodnje električne energije od samo 12 % umjesto gospodarskog potencijala od 21 % koji su države članice utvrdile u svojoj nacionalnoj analizi potencijala[23]. Zaključak U praksi je provedba ESD-a rezultirala prije svega mjerama usmjerenima na energiju u krajnjoj potrošnji, na primjer programima za obnovu i preuređenje zgrada. U EEAP-ima država članica navedene su visoke razine ostvarenih ušteda krajnje energije do 2010. i upućuje se na to da će većina država članica premašiti indikativni cilj od 9 % za 2016. To je ohrabrujuće i time se pokazuje da se preuzete obveze država članica isplate u smislu ušteda energije. Ostvareni napredak treba zadržati u pogledu ostvarivanja ambicioznog cilja EU-a za uštede energije od 20 % do 2020. i konkretnog prijenosa i provedbe EED-a, ključnog instrumenta za ostvarivanje tog cilja. U smislu Direktive o CHP-u, ukupni razvoj proizvodnje električne energije iz visokoučinkovite kogeneracije umjereno se povećao ponajprije zbog povećanja centralnog grijanja u sektoru stanovanja, komercijalnom sektoru i uslužnom sektoru. Ostvaren je postojani rast u području proizvodnje toplinske energije iz kogeneracije od 2004. Prijedlozi za dodatne mjere ili izmjene EDS-a ili Direktive o CHP-u u ovom se trenutku ne smatraju primjerenima. To je stoga što će obje Direktive biti stavljene izvan snage i što su zamijenjene EED-om, u koji su prenesene njihove odredbe i kojim su pojačane obveze određene državama članicama. [1] SL L 114, 27.4.2006., str. 64. [2] Iako je Hrvatska dostavila EEAP u travnju 2013., to se od nje nije zahtijevalo na temelju ESD-a s obzirom na to da je obveza nastupila prije pristupanja Hrvatske EU-u. [3] SL L 52, 21.2.2004. str. 50. [4] Direktiva 2012/27/EU o energetskoj učinkovitosti, SL L 315, 14.11.2012., str. 1. [5] U Prilogu I. Direktivi navedeno je da bi države članice trebale izračunati svoj cilj u pogledu njihove prosječne godišnje konačne domaće potrošnje energije tijekom najnovijeg petogodišnjeg razdoblja prije provedbe te Direktive. [6] Vidi odjeljak 3.2. pratećeg Radnog dokumenta službi Komisije (2013) 541 završna verzija o Izvješću o napretku u poboljšanju energetske učinkovitosti u Europskoj uniji. [7] Vidi odjeljak 4. pratećeg Radnog dokumenta službi Komisije (2013) 541 završna verzija [8] To su potvrde koje izdaje nezavisna certifikacijska tijela i kojima se potvrđuju zahtjevi za uštedama energije sudionika na tržištu kao posljedice mjera za poboljšanje energetske učinkovitosti (članak 3. točka (s) ESD-a). [9] Vidi odjeljak 4.9. i tablicu 10. pratećeg Radnog dokumenta službi Komisije (2013) 541 završna verzija [10] Brojke za 2016. za Bugarsku predstavljaju ukupne uštede odozdo prema gore navedene u EEAP-u. [11] Brojke za Cipar, Irsku i Nizozemsku prikazane su kao ekvivalent primarne energije. Budući da u ESD-u nisu posebno definirane uštede „primarne” i „krajnje” energije, države su članice dostavile brojke na temelju svojih definicija. [12] Češka Republika ne navodi jasno ostvarene prijelazne uštede. Gore navedena brojka za 2010. jedna je trećina predviđene brojke za 2016. [13] Kako bi se uzeli u obzir utjecaji recesije, Grčka je prilagodila vrlo visoku brojku prijelaznih ušteda dobivenu metodama odozgo prema dolje u realniji raspon vjerojatnih ostvarenih ušteda. Ovdje prikazana brojka za 2010. predstavlja donju vrijednost tog raspona. Nema jasnih predviđanja za uštede energije 2016. Prikazanom vrijednošću pretpostavlja se da je ostvaren indikativni cilj od 9 %. [14] Nisu navedene predviđene uštede za 2016. za Rumunjsku. Prikazana brojka za 2016. predstavlja indikativni cilj od 9 % na temelju ESD-a. [15] Izračun cilja od 9 % na temelju ESD-a za Španjolsku nije jasan iz EEAP-a. [16] Projekt o pokazateljima energetske učinkovitosti koji financira EU (http://www.odyssee-indicators.org/) i u okviru kojeg se koriste metodologije odozgo prema dolje slične metodologijama kojima su se brojne države članice koristile u drugim EEAP-ima. [17] Tablica je samo opisna kako bi se pokazalo da države članice poduzimaju različite vrste mjera u svojim drugim EEAP-ima. Broj križića nije povezan s opsežnošću ili kvalitetom mjera uključenih u drugi EEAP. [18] Posebne mjere za područja Valonije, Flandrije i Bruxellesa. [19] Mjera ili strategija su spomenute, ali nisu navedene pojedinosti. [20] Mjere u vezi s CHP-om opisane u EEAP-u usmjerene su uglavnom na krajnju potrošnju ili mikrokogeneracijska postrojenja. [21] Megavati. [22] Teravat sati. [23] Prilog X. procjeni učinka Direktive o energetskoj učinkovitosti, (SEC(2011) 779 završna verzija)