Neprikladne usluge skrbi nerazmjerno utječu na žene jer one uglavnom i dalje preuzimaju dodatne ili neformalne obveze skrbi, a to utječe na ravnotežu između njihova poslovnog i privatnog života te na mogućnosti obavljanja plaćenog rada.

Unatoč tomu što visokokvalitetne usluge skrbi nude očite prednosti, za mnoge još uvijek nisu povoljne, dostupne ili pristupačne. Otprilike trećina djece mlađe od tri godine i gotovo 90 % djece od tri godine do dobi za početak obveznog obrazovanja sudjeluje u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju, ali mnogi roditelji i dalje ne mogu upisati svoju djecu jer im te usluge jednostavno nisu dostupne ili su preskupe. Slično tomu, gotovo polovina osoba u dobi od 65 ili više godina kojima je potrebna dugotrajna skrb ne dobiva nužnu pomoć pri osobnoj njezi ni kućanskim poslovima. U mnogim slučajevima usluge skrbi nisu dostupne gdje i kad su ljudima potrebne, a problem su i duge liste čekanja te zahtjevni postupci. Unatoč tomu što je očekivani zdravi životni vijek dulji nego ikad prije, kako ljudi stare, to su veći izgledi da će postati nemoćni, razboljeti se ili da će razviti invaliditet, zbog čega će im trebati dugotrajna skrb. Zbog nedostatnih usluga skrbi, potpore obiteljima i osobne asistencije mnogim je osobama s invaliditetom ugroženo pravo na neovisan život, koje je utvrđeno u Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom.

Jasne su prednosti visokokvalitetnih usluga skrbi za sve dobne skupine. Djeci je skrb potrebna kako bi razvila kognitivne, jezične i fizičke vještine i kompetencije. Sudjelovanje u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju pozitivno utječe na njihov razvoj, povećava mogućnosti zapošljavanja u odrasloj dobi i sposobnost da se ostvare u privatnom i poslovnom životu te pridonosi smanjenju rizika od siromaštva i društvene isključenosti. Dakle, ono pridonosi prekidanju kruga nejednakosti i prikraćenosti. U okviru kvalitetnog ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja promiče se zdrav i aktivan način života u ranoj životnoj dobi, što ima pozitivan učinak u odrasloj dobi sve do starosti. Isto tako, visokokvalitetna i cjenovno pristupačna dugotrajna skrb osnažuje starije osobe jer im omogućuje da zadrže samostalnost i dostojanstveno žive. To je posebno važno u kontekstu demografskih promjena; naime, Europljani žive dulje i zdravije, a potražnja za skrbi eksponencijalno raste. Politike aktivnog starenja, kao i rana intervencija, promicanje zdravlja i sprečavanje bolesti mogu dodatno pridonijeti duljem neovisnom, zdravom i aktivnom životu te odgoditi pojavu potreba za skrbi.

Povećanjem pristupačnosti usluga skrbi omogućuje se osobama kojima je potrebna skrb (i njihovim obiteljima) da dostupne usluge zaista i iskoriste. To bi moglo iziskivati prilagodbu objekata kako bi se omogućio fizički pristup primateljima i pružateljima skrbi s invaliditetom. Mjere u okviru Strategije o pravima osoba s invaliditetom za razdoblje 2021.–2030. pridonijet će poboljšanju kvalitete i pristupačnosti skrbi te poticanju neovisnog života i uključenosti u zajednicu. Nadalje, povećanje pristupačnosti usluga podrazumijevalo bi da je za različite rasporede radnog vremena potrebna skrb u netipičnim dobima dana, npr. za radnike koji rade u smjenama ili noću. Za pristup uslugama skrbi važno je i da ustanove za skrb budu na razumnoj udaljenosti te da se do njih može brzo doći. Dostupnost takvih ustanova na radnom mjestu ili u njegovoj blizini mogla bi smanjiti logističke poteškoće roditeljima, posebno onima čija radna mjesta zahtijevaju fizičku prisutnost. Naposljetku, složeni administrativni postupci upisa, među ostalim u postupcima prijave preko interneta, ne bi trebali biti prepreka roditeljima koji žele uključiti svoju djecu u rani i predškolski odgoj i obrazovanje, što uključuje obitelji koje su izložene riziku od siromaštva ili društvene isključenosti. Isto tako, pretjerano složen postupak podnošenja zahtjeva za naknade može biti nerazmjeran vremenu i sposobnosti osoba kojima je potrebna skrb.

Na toj se strategiji temelji plan za poboljšanje položaja pružatelja i primatelja skrbi. U njemu se poziva na povećanje pristupa kvalitetnim, cjenovno pristupačnim i dostupnim uslugama skrbi te na poboljšanje radnih uvjeta i ravnoteže između poslovnog i privatnog života za pružatelje skrbi. To će pridonijeti ostvarenju načela o pristupu kvalitetnoj i cjenovno pristupačnoj skrbi iz europskog stupa socijalnih prava te postizanju glavnih ciljeva koji se odnose na zapošljavanje i smanjenje siromaštva do 2030. u cijelom EU-u, koje su čelnici EU-a pozdravili na sastanku na vrhu u Portu u svibnju 2021. i koje je podržalo Europsko vijeće.

— do 2030. ostvare revidirane ciljeve koji se odnose na sudjelovanje u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju: najmanje 50 % djece mlađe od tri godine i najmanje 96 % djece od tri godine do dobi za početak obveznog osnovnog obrazovanja trebalo bi sudjelovati u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju, pri čemu je potonji cilj u skladu s ciljem europskog prostora obrazovanja,

Za sektor skrbi potrebni su bolji postupci socijalnog dijaloga na nacionalnoj razini i razini EU-a. Socijalne usluge, uključujući rani i predškolski odgoj i obrazovanje te dugotrajnu skrb, velik su gospodarski sektor. Međutim, iz različitih razloga, među ostalim zbog raširenosti nepropisnog zapošljavanja u tom sektoru, u mnogim državama članicama velik dio radne snage u području dugotrajne skrbi nije zastupljen u postupcima socijalnog dijaloga. Tako može nastati začarani krug u kojem nepovoljni radni uvjeti i niske plaće dovode do visoke stope fluktuacije njegovatelja, što pak dovodi do niže zastupljenosti radnika i nedostatnog pritiska za poboljšanje radnih uvjeta. Djelotvoran socijalni dijalog i kolektivno pregovaranje, među ostalim na razini EU-a, mogu pridonijeti svladavanju izazova povezanih s radnom snagom u sektoru skrbi.

Druge inicijative EU-a pridonose poboljšanju položaja njegovatelja. Programom vještina za Europu, posebno partnerstvima u okviru Pakta za vještine, mogli bi se uvelike poduprijeti usavršavanje i prekvalifikacija u sektoru skrbi. Pravo Unije o transparentnim i predvidivim radnim uvjetima i minimalnim plaćama pogoduje pružateljima skrbi u cijelom EU-u. Strateškim okvirom EU-a za zdravlje i sigurnost na radu za razdoblje 2021.–2027. utvrđuju se mjere za poboljšanje zdravlja i sigurnosti radnika. U skladu s Preporukom Vijeća o pristupu socijalnoj zaštiti države članice obvezale su se omogućiti pristup sustavima socijalne zaštite i radnicima u nestandardnim oblicima zaposlenja, uključujući osobe zaposlene na nepuno radno vrijeme. Komisija je iznijela i zakonodavne prijedloge o poboljšanju radnih uvjeta u radu putem platformi i jačanju transparentnosti plaća, koji bi, nakon što ih donesu Europski parlament i Vijeće, mogli pridonijeti boljim radnim uvjetima u sektoru.

Međutim, u nedavnim izvješćima i tijekom pandemije bolesti COVID-19 na vidjelo su izišli teški radni uvjeti u sektoru dugotrajne skrbi. Njegovatelji su redovito izloženi rizicima povezanima s fizičkim i psihičkim zdravljem. Neprimjereno društveno ponašanje, među ostalim verbalno i fizičko nasilje, maltretiranje i seksualno uznemiravanje, čest je problem, posebno za radnike u sektoru dugotrajne skrbi. Nestandardni ugovori o radu i stalno širenje rada putem platformi imaju sve važniju ulogu u sektoru skrbi. To uzrokuje probleme, na primjer ograničen pristup radnika socijalnoj zaštiti, radničkim pravima te odgovarajućoj sigurnosti i zdravlju na radu. Potrebno je temeljito preispitati nedostatke u provedbi pravnog okvira EU-a povezane s radnim uvjetima u sektoru dugotrajne skrbi. Konvencija ILO-a br. 190, zajedno s priloženom Preporukom br. 206, sadržava međunarodni okvir za sprečavanje, otklanjanje i iskorjenjivanje nasilja i uznemiravanja u svijetu rada. Nadalje, budući da su dionici socijalne ekonomije važni pružatelji usluga dugotrajne skrbi i s obzirom na njezin model participativnog upravljanja, postoji prostor za temeljitije razmatranje uloge socijalne ekonomije u poboljšanju radnih uvjeta u sektoru skrbi.

U cjelokupnoj radnoj snazi u području dugotrajne skrbi nekim od najlošijih radnih uvjeta izloženi su radnici u kućanstvu, među kojima je mnogo žena, često migrantskog podrijetla. Često rade neprijavljeni ili su lažno samozaposleni, imaju iznimno niske plaće te im se katkad uskraćuju osnovna radnička prava, kao što su odgovarajuće vrijeme odmora i naknada. U Konvenciji ILO-a br. 189 utvrđeni su standardi za dostojne radne uvjete radnika u kućanstvu, uključujući njegovatelje koji žive u kućanstvu, no došlo je do kašnjenja u njezinoj ratifikaciji, koju je dosad provelo samo osam država članica EU-a.

Komisija će: — zajedno sa socijalnim partnerima nastaviti razmatrati načine za uspostavu novog socijalnog dijaloga u sektoru socijalnih usluga na razini EU-a, — predložiti povećanje potpore za izgradnju kapaciteta za socijalni dijalog u sektoru skrbi na nacionalnoj razini u okviru poziva na podnošenje prijedloga povezanih sa socijalnim dijalogom i financiranja iz Europskog socijalnog fonda plus, — financirati projekte u okviru programa Građani, ravnopravnost, prava i vrijednosti kako bi se utvrdili kriteriji za procjenu društvene i gospodarske vrijednosti rada u raznim sektorima, među ostalim u sektoru skrbi, — preispitati primjenu standarda EU-a kojima se uređuju radni uvjeti, među ostalim za njegovatelje koji žive u kućanstvu, u suradnji s decentraliziranim agencijama EU-a. Preispitivanje će se temeljiti na predstojećoj analizi sigurnosti i zdravlja na radu u sektoru zdravstva i dugotrajne skrbi. Rezultati preispitivanja uzet će se u obzir u raspravama te će pridonijeti boljoj provedbi na nacionalnoj razini, po mogućnosti uz smjernice za poboljšanje radnih uvjeta u sektoru dugotrajne skrbi, — iskoristiti sve mogućnosti za financiranje istraživanja o radnim uvjetima u socijalnoj ekonomiji u okviru programa Obzor Europa, među ostalim u sektoru skrbi. Komisija poziva: — države članice i socijalne partnere na razini EU-a i nacionalnoj razini da potiču djelotvoran socijalni dijalog i da zaključe kolektivne ugovore za sektor skrbi kako bi se radnicima u tom sektoru osigurali pravedni radni uvjeti i odgovarajuće plaće, — države članice da otklone nedostatke u provedbi i izvršenju pravne stečevine EU-a u području radnog prava i radnih uvjeta u sektoru skrbi te da ratificiraju i provedu Konvenciju ILO-a br. 189 o radnicima u kućanstvu. Ujedno poziva države članice da poduzmu korake za formalizaciju i reguliranje posebne situacije radnika u kućanstvu i njegovatelja koji žive u kućanstvu, — države članice da se uhvate ukoštac s rizicima na radnom mjestu povezanima s nasiljem i uznemiravanjem u sektoru skrbi te da donesu odluku Vijeća o ovlašćivanju država članica za ratifikaciju Konvencije ILO-a br. 190 o nasilju i uznemiravanju u svijetu rada.

Zakonite migracije mogu biti ključni pokretač za rješavanje problema nedostatka radne snage. U sektoru skrbi već danas radi mnogo ljudi iz trećih zemalja. Međutim, radnici u sektoru skrbi migrantskog podrijetla često su neprijavljeni ili rade u nesigurnim uvjetima. U komunikaciji „Privlačenje vještina i talenata u EU” naglašava se da bi održivi i zakoniti načini migracije iz zemalja izvan EU-a radi zapošljavanja u sektoru skrbi mogli omogućiti radnicima u tom sektoru koji su migrantskog podrijetla da započnu karijeru u EU-u, a državama članicama EU-a da zadovolje potražnju za radnim mjestima. Te bi mogućnosti mogle biti korisne i osobama koje bježe od ruske agresije na Ukrajinu, posebno iskusnim radnicima u sektoru skrbi koji žele tražiti posao tijekom boravka u EU-u. Potrebno je procijeniti bi li i koliko instrumenti EU-a pomogli da se poboljša prihvat radnika u sektoru skrbi migrantskog podrijetla u EU na obostranu korist svih država članica i matičnih zemalja, a da se pritom osigura etično zapošljavanje migranata.

Mogućnosti usavršavanja i prekvalifikacije povećat će privlačnost i kvalitetu poslova skrbi. Kako bi se poboljšala kvaliteta pružanja skrbi i smanjila fluktuacija osoblja, bit će potrebno omogućiti svim skupinama osoblja u sektoru skrbi da tijekom karijere sudjeluju u visokokvalitetnom početnom obrazovanju i osposobljavanju, kao i u programima trajnog stručnog usavršavanja. Većina radnika u sektoru dugotrajne skrbi ima kvalifikacije srednje razine, a tražene vještine stalno se razvijaju i postaju sve složenije. U sektoru su potrebni radnici s mekim vještinama, digitalnim vještinama i specijaliziranim znanjem (npr. o određenim vrstama bolesti kao što su Alzheimerova bolest ili kronične bolesti odnosno o dijagnostici i metodama liječenja, na primjer putem skrbi na daljinu).

Komisija će: — do kraja 2022. pokrenuti studiju radi utvrđivanja trenutačnih uvjeta prihvata i prava radnika u sektoru dugotrajne skrbi iz trećih zemalja u državama članicama. Komisija će proučiti i dodanu vrijednost i izvedivost izrade programâ na razini EU-a za privlačenje njegovatelja, uzimajući u obzir etičku dimenziju takvih programa, kako je utvrđeno u inicijativi „Privlačenje vještina i talenata u EU”. Za nekoliko gospodarskih sektora, uključujući dugotrajnu skrb, mogla bi se uspostaviti i partnerstva za traženje talenata na temelju potražnje, pri čemu bi se vodilo računa o rizicima od odljeva mozgova, — promicati mogućnosti koje su dostupne osoblju u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju u okviru programa Erasmus+ kako bi kontinuirano unapređivalo svoje stručne kompetencije izradom programâ ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja, inovativnih metoda poučavanja i novih materijala za potporu djeci pri učenju, — promicati uspostavljanje partnerstva za vještine u okviru Pakta za vještine za sektor dugotrajne skrbi. Partnerstvo bi trebalo obuhvaćati digitalne vještine i izradu odgovarajućih kurikuluma za osposobljavanje i obrazovanje u kontekstu Programa vještina za Europu te se temeljiti na sinergijama s velikim partnerstvima u relevantnim sektorima (npr. zdravstvo, lokalna ekonomija i socijalne usluge). Pozivima u okviru programa Erasmus+ poduprijet će se suradnja među sektorima u području dugotrajne skrbi (npr. Savez za suradnju među sektorima u području vještina), — poduzeti konkretne korake u pogledu digitalnih vještina u sektorima zdravstva i skrbi u okviru Digitalnog programa tako što će objaviti pozive na podnošenje prijedloga za diplomske studije i kratkoročne programe osposobljavanja te u okviru radnog programa „EU za zdravlje” tako što će omogućiti stručno usavršavanje radnika u zdravstvu, među ostalim medicinskih sestara i tehničara, — u bliskoj suradnji s Europskim centrom za razvoj strukovnog osposobljavanja (Cedefop) iznijeti informacije o trenutačnim i budućim potrebama i kretanjima kad je riječ o vještinama u sektoru dugotrajne skrbi. Taj bi se rad trebao temeljiti na Cedefopovu inovativnom internetskom alatu za analizu slobodnih radnih mjesta za Europu (Skills OVATE) i skupu alata za prikupljanje informacija o tržištu rada. Komisija poziva: — države članice i socijalne partnere na razini EU-a i nacionalnoj razini da poduzmu mjere kako bi se olakšalo usavršavanje i prekvalificiranje njegovatelja u skladu s Programom vještina za Europu i mjerama koje su u njemu predviđene, posebno Paktom za vještine.

3.2. Bolja ravnoteža između odgovornosti povezanih s poslom i skrbi

Zahvaljujući ulaganju u sektor skrbi neformalna skrb postala bi izbor, a ne nužnost. Briga za najbliže ima veliku društvenu i gospodarsku vrijednost. Na primjer, procjenjuje se da je vrijednost sati dugotrajne skrbi koju pružaju neformalni pružatelji skrbi oko 2,5 % BDP-a EU-a viša od javnih rashoda za dugotrajnu skrb. Nadalje, osobe koje imaju obveze skrbi o drugima trebale bi moći birati u kojoj mjeri žele kombinirati skrb s plaćenim radom. Stoga bi trebale imati pristup uslugama koje im omogućuju da obveze skrbi usklade s poslovnim životom.

Pružanje skrbi uvelike utječe na neformalne pružatelje skrbi, koji se suočavaju i s negativnim učincima na sadašnje i buduće prihode i na mentalno zdravlje. Većinu poslova skrbi obavljaju žene, zbog čega one često prilagođavaju svoje profesionalne aktivnosti obvezama skrbi, a to uključuje prekide u karijeri, rad u nepunom radnom vremenu ili potpuno ili preuranjeno napuštanje tržišta rada. To je posebno zahtjevno za samohrane roditelje, među kojima su u velikoj većini žene. Neki se istodobno suočavaju s dvostrukim opterećenjem skrbi za djecu i druge uzdržavane članove obitelji. Godine 2019., prije pandemije, otprilike jedna trećina (32,6 %) žena u dobi od 25 do 49 godina izvan tržišta rada navela je da su obveze skrbi glavni razlog zašto ne traže zaposlenje, u usporedbi sa 7,6 % radno neaktivnih muškaraca.

Usluge skrbi nužne su da bi se pojedincima omogućilo da kombiniraju radne obveze i obveze skrbi, ali same po sebi nisu dovoljne. U 9. načelu europskog stupa socijalnih prava stoga se navodi da roditelji i osobe koje imaju obvezu skrbiti o drugima imaju pravo na primjeren dopust, fleksibilne radne uvjete i pristup uslugama skrbi. Mjere za ostvarivanje ravnoteže između poslovnog i privatnog života trebale bi pomoći radnicima da usklade svoje obveze skrbi s poslom, a doplatkom za skrb može se djelomično nadoknaditi vrijeme posvećeno pružanju skrbi. Povećanje pristupa posebnom i obiteljskom dopustu te fleksibilna organizacija radnog vremena, kao što su rad u nepunom radnom vremenu, rad na daljinu i fleksibilno radno vrijeme, mogu pomoći radnicima da poboljšaju ravnotežu između poslovnog i privatnog života.

Jedan od temeljnih razloga zbog kojeg žene i muškarci posvećuju različitu količinu vremena neplaćenim poslovima skrbi stereotipi su o ulogama i odgovornostima žena i muškaraca u privatnoj i poslovnoj sferi. To se može riješiti isključivo pristupom koji podrazumijeva korjenite promjene i čiji je cilj drukčije vrednovati poslove skrbi te dokinuti stereotipe kako bi se muškarce i žene doživljavalo kao jednako sposobne za pružanje skrbi i za ulogu stručnjaka ili vođe u sektoru skrbi.

Direktivom o ravnoteži između poslovnog i privatnog života, koju su države članice morale prenijeti u nacionalno zakonodavstvo do kolovoza 2022., potiče se ravnopravnija podjela obveza skrbi. Njome se uvode neprenosiva prava žena i muškaraca na obiteljski dopust i fleksibilno radno vrijeme. Posebno je osmišljena kako bi se potaknulo muškarce da se koriste tim pravima. U Direktivi se navodi i da se prema pružateljima skrbi koji ostvaruju ta prava ne smije postupati nepovoljno niti ih diskriminirati na radnom mjestu. Radnici koji imaju obveze skrbi o drugima trebaju se upoznati s novim pravima zajamčenima Direktivom, a poslodavce treba poticati da uspostave politike za ostvarivanje ravnoteže između poslovnog i privatnog života, među ostalim i s obzirom na prihvaćanje novih uvjeta rada (na daljinu) kao posljedica okolnosti povezanih s bolešću COVID-19.

Pristup odgovarajućim uslugama i mjerama za potporu neformalnim pružateljima skrbi, kao što su savjetovanje, psihološka potpora ili privremena skrb, često je ograničen i neujednačen. Mnogi neformalni pružatelji skrbi ne pohađaju odgovarajuće osposobljavanje za skrb o uzdržavanoj osobi, što katkad dovodi do osjećaja preopterećenosti ili čak poteškoća s mentalnim zdravljem (npr. sindrom izgaranja). Obveze skrbi mogu biti zahtjevne i utjecati na mogućnosti vođenja zdravog života, posebno među neformalnim pružateljima skrbi starije dobi. Postoji prostor za poticanje dobre prakse u pružanju potpore neformalnim pružateljima skrbi, na primjer primjenom stručnog znanja Svjetske zdravstvene organizacije. Politike za formalizaciju neformalne skrbi, na primjer zaključivanjem ugovora o uslugama s javnim tijelima, mogu pogodovati neformalnim pružateljima skrbi i uzdržavanim osobama te pomoći da se skrb prepozna i bolje vrednuje.