Stoga je Europska komisija, kao i prethodnih godina, morala predstavljati Europsku uniju u međunarodnim pregovorima o pitanjima izvoznih kredita na dvije različite razine. Iako rad IWG-a zasigurno ima golem strateški potencijal, za postizanje konkretnih rezultata trebat će još vremena, a u međuvremenu značaj rada u području izvoznih kredita u okviru OECD-a ostaje vrlo velik. To se na impresivan način pokazalo zaključenjem novog Sektorskog dogovora o izvoznim kreditima za projekte proizvodnje električne energije iz ugljena u studenome 2015. (više pojedinosti u nastavku teksta). Visoka razina tehničkog stručnog znanja i institucionalne memorije u području izvoznih kredita koju je OECD razvio tijekom godina mora se smatrati iznimno vrijednom.

Kao što je već navedeno u prethodnim izvješćima, jedini je nedostatak u inače vrlo uspješnoj povijesti tog sporazuma OECD-a to što nije bilo moguće uvjeriti neke od novih velikih igrača (prije svega Kina) koji su se proteklih nekoliko godina pojavili u području izvoznih kredita da se i oni pridruže Sporazumu.

Ovim je izvješćem obuhvaćeno razdoblje od srpnja 2015. do kolovoza 2016.

Općenito govoreći, tijekom izvještajnog razdoblja, u IWG-u je došlo do određenog napretka. Kako bi se taj proces nastavio i dalje su neophodne stalne inicijative, ponajprije SAD-a, EU-a i drugih sudionica OECD-a, iako i druge sudionice IWG-a postupno postaju sve aktivnije. Kina i dalje pokazuje određene rezerve i napredak se ne postiže lako. Kontinuirana podrška u obliku redovitog skretanja pozornosti na pitanje IWG-a na prikladnim bilateralnim sastancima i putem multilateralnih kanala (G7, G20 itd.) i dalje je neophodna.

Paralelno s raspravama o tekstu, tijekom protekle godine uloženi su značajni napori kako bi se ojačala učinkovitost institucionalnog ustrojstva IWG-a: EU, SAD i mnoge druge delegacije već dugo se slažu oko potrebe imenovanja stalnog predsjedatelja (tj. predsjednika ili glavnog tajnika), koji bi mogao olakšati postizanje konsenzusa među delegacijama u IWG-u i osigurati neophodnu tehničku koherentnost rada na tekstu te dati kontinuitet aktivnostima između službenih sastanaka. Kina je na taj prijedlog u početku gledala vrlo nenaklono i tvrdila da bi bilo važnije da IWG ima stalno sjedište. U vrijeme sastavljanja ovog izvješća u tijeku su bile intenzivne rasprave s ciljem pronalaženja kompromisa koji bi bio prihvatljiv za sve (najvjerojatnije na temelju jednog rješenja za oba elementa). Cilj je i dalje postići dogovor o učinkovitijem institucionalnom ustrojstvu IWG-a do 12. službenog sastanka u Braziliji u prosincu 2016.

Predsjedavajući 11. službenim sastankom (6. – 8. srpnja 2016. u Berlinu), EU je slijedio pristup temeljen na „sastavnicama” za horizontalni tekst, namjerno birajući manje kontroverzne teme (npr. maksimalni rok otplate, maksimalna službena potpora, lokalni troškovi i profili otplate). To je omogućilo prilično konstruktivan ponovni početak rasprava o horizontalnom tekstu. Paralelne rasprave o tekućim praksama u području izvoznih kredita raznih članica IWG-a na temelju konkretnih primjera iz prakse također su se pokazale prilično plodnima. Uspjelo se i dovršiti „vježbu transparentnosti” u kojoj su prikupljene informacije o pojedinačnim sustavima izvoznih kredita članica IWG-a. Kada je riječ o logistici sastanka, Europska komisija (koja je predsjedavala sastankom u ime Europske unije) prihvatila je velikodušnu ponudu njemačkih vlasti da se sastanak održi u Berlinu u prostorima Saveznog ministarstva gospodarstva. Zahvaljujući tom novom pristupu (svi dosadašnji sastanci IWG-a održani su u Bruxellesu) imali smo priliku pokazati raznolikost Europske unije.

Još jedan velik izazov koji je već bio uočen u početnoj fazi sektorskih pregovora, ali je u fazi sofisticiranijih i kompleksnijih horizontalnih pregovora postao još relevantniji, predstavljaju neusklađenosti među službenim sastancima koje su posljedica stalne rotacije predsjedatelja. Dok je SAD-u kao domaćinu sastanka u Washingtonu bilo vrlo stalo do toga da pregovori o horizontalnom tekstu započnu odmah, kineska je delegacija predsjedavajući sljedećim sastankom dnevni red gotovo u potpunosti usredotočila na prezentacije o međusektorskim pitanjima koja su po mišljenju kineske strane pitanja od općeg interesa.

Pregovori o horizontalnim pravilima održani u Washingtonu i na 10. službenom sastanku (23. do 25. veljače 2016. u Pekingu) nisu protekli bez poteškoća jer postoje značajne razlike u pogledima na pitanje kako formulirati opće odredbe o „području primjene” i „svrsi” budućeg skupa horizontalnih pravila. Savršene teoretske definicije za te pojmove nije bilo moguće pronaći ni u okviru Sporazuma OECD-a, ali među sudionicama se tijekom godina razvilo njihovo dobro praktično razumijevanje. Na razini budućih pravila IWG-a bit će isto tako važno razviti jasno razumijevanje pitanja koje transakcije i koje financijske institucije trebaju biti obuhvaćene, posebno zato što sudionice IWG-a iza sebe imaju mnogo širi raspon različitih institucionalnih i poslovnih tradicija.

9. službeni sastanak u Washingtonu (14. do 16. listopada 2015.) označio je početak pregovora o horizontalnim, općim pravilima primjenjivima na sve transakcije povezane s izvoznim kreditima, nakon početne faze preliminarnih razgovora ograničenih na izvozne kredite u dva konkretna sektora (medicinska oprema i brodovi). Pregovori o medicinskoj opremi (koja je de facto već bila razmatrana u pripremama za pregovore o horizontalnim pravilima) od tada su postupno prekinuti, dok se pregovori o sektoru brodova i dalje vode.

Najvažnije postignuće odborâ za izvozne kredite OECD-a tijekom izvještajnog razdoblja bilo je postizanje Sektorskog dogovora o izvoznim kreditima za projekte proizvodnje električne energije iz ugljena 18. studenoga 2015. Zaključivanje tog sektorskog dogovora, koje je postignuto na vrijeme, prije održavanja 21. Konferencije stranaka Okvirne konvencije Ujedinjenih naroda o klimatskim promjenama (Pariz, od 30. studenoga do 12. prosinca 2015.), označilo je kraj dvogodišnjeg procesa vrlo kompleksnih i kontroverznih rasprava, vjerojatno najpolitičkijih pregovora održanih proteklih godina u odborima OECD-a za izvozne kredite.

Prije stupanja na snagu tog novog sektorskog dogovora, Sporazum OECD-a nije sadržavao režim financiranja elektrana na ugljen. Opća pravila Sporazuma o financiranju elektrana koje nisu nuklearne primjenjivala su se i na elektrane na ugljen, što je u praksi značilo da je čak i za elektranu krajnje štetnu za okoliš bilo moguće dobiti uvjete financiranja bolje od standardnih izvozno-kreditnih transakcija.

Prema novom sektorskom dogovoru, situacija je potpuno drugačija. Odobravanje izvoznih kredita za elektrane na ugljen sada će biti moguće samo ako je jasno dokazano da u dotičnom projektu nije moguće upotrijebiti alternativu s manjim emisijama ugljika i da je projekt u skladu s nacionalnom energetskom politikom i politikom za ublažavanje klimatskih promjena države domaćina. U pravilu, moguće je financirati samo izvoz najučinkovitije („ultrasuperkritične”) tehnologije. Podrška elektranama manje naprednih tehnologija bit će moguća u vrlo posebnim okolnostima (uglavnom u slučaju izvoza elektrana manje veličine u zemlje koje ispunjavaju uvjete za koncesijsko financiranje sredstvima Međunarodnog udruženja za razvoj – IDA) i uz primjenu strožijih uvjeta financiranja.

Taj novi režim predstavlja velik napredak u usporedbi s dosadašnjim statusom quo, ali nažalost nije jednako ambiciozan kao tekst koji je predložio EU i koji je priložen Komisijinom Prijedlogu odluke Vijeća u skladu s člankom 218. stavkom 3. UFEU-a. Valja, međutim, imati na umu da se zbog vrlo kontroverzne prirode te teme već samo postizanje dogovora u OECD-u, i to u razumnom roku, samo po sebi mora smatrati velikim uspjehom.

Osim toga, novi Sektorski dogovor (koji stupa na snagu 1. siječnja 2017.) sadržava snažnu i obvezujuću odredbu o reviziji. Na temelju toga u bliskoj budućnosti moći će se stremiti još ambicioznijim ograničenjima financiranja elektrana na ugljen.

Od drugih aktivnosti u okviru OECD-a u izvještajnom razdoblju osobito vrijedi spomenuti pregovore o pravilima za minimalnu premiju koju valja naplatiti za transakcije u zemljama s visokim prihodima. To vrlo kompleksno i tehničko pitanje posljednjih je godina bilo tema dugotrajnih rasprava među tehničkim stručnjacima. Iako je konačan kompromisni prijedlog bio pripremljen za sastanak OECD-a u studenome 2016, pokazalo se (prilično neočekivano) da ga Ministarstvo financija SAD-a na kraju nije moglo prihvatiti. Iako je to u prvom trenutku među izaslanicima izazvalo određeno razočarenje, EU je sredinom svibnja 2016., nakon dugog niza tehničkih razmjena, uspio postići bilateralni dogovor s delegacijom SAD-a o kompromisnom rješenju. Taj je kompromis predstavljen sudionicama OECD-a u lipnju 2016. Do sastavljanja ovog izvješća ni jedna sudionica nije izrazila protivljenje i taj će dogovor biti osnova za pokušaj postizanja konačnog dogovora u okviru OECD-a u studenome 2016.

Komisija će nastaviti pravovremeno izvješćivati Europski parlament i Vijeće o novim događanjima.