Radna skupina Vijeća o građanskim stvarima (režimi bračne stečevine i imovinske posljedice registriranih partnerstava) raspravljala je o prijedlozima Komisije do kraja 2014. U prosincu 2014. Vijeće je odlučilo odobriti razdoblje za razmišljanje onim državama članicama koje su i dalje imale poteškoće; međutim, to razdoblje nije trebalo biti dulje od godinu dana. Vijeće je na sastanku održanom 3. prosinca 2015. zaključilo da se ne može postići jednoglasna odluka o donošenju prijedloga uredbi o režimima bračne stečevine i imovinskim posljedicama registriranih partnerstava i da stoga Unija kao cjelina ne može u razumnom roku ostvariti ciljeve suradnje u tom području. Vijeće je napomenulo i da je nekoliko država članica izrazilo spremnost da pozitivno razmotre uspostavljanje pojačane suradnje u stvarima obuhvaćenima prijedlozima.

Prijedlog je u skladu s načelom proporcionalnosti jer je strogo ograničen na ono što je nužno za ostvarivanje njegovih ciljeva. Njime se ne pokušava uskladiti materijalno pravo država članica koje se odnosi na režime bračne stečevine i on nema utjecaja na to kako države članice oporezuju likvidaciju režima bračne stečevine. Prijedlog ne uključuje nikakva financijska ili administrativna opterećenja za građane i uključuje samo vrlo ograničeno dodatno opterećenje za nacionalna tijela.

Nepokretna imovina zauzima posebno mjesto u imovini parova i jedna od mogućih opcija bila bi da se na nju primjenjuje pravo zemlje u kojoj se nalazi (lex situs), čime bi se omogućila podjela prava mjerodavnog za režim bračne stečevine. Međutim, to rješenje uključuje puno poteškoća, posebno u pogledu likvidacije režima bračne stečevine, jer bi ono za posljedicu imalo nepoželjnu fragmentaciju jedinstva režima bračne stečevine (dok bi obveze ostale u okviru jednog sustava) i primjenu različitih prava na različitu imovinu u okviru režima bračne stečevine. Stoga se ovom Uredbom predviđa da će se pravo mjerodavno za bračnu stečevinu, bez obzira na to jesu li ga odabrali bračni drugovi ili je, ako ne postoji mogućnost takvog izbora, ono utvrđeno na temelju drugih odredbi, primjenjivati na svu imovinu para, pokretnu i nepokretnu, bez obzira na njezinu lokaciju.

To prihvaćanje znači da će one imati jednaku dokaznu snagu u pogledu sadržaja isprave i činjenica sadržanih u njoj te jednaku pretpostavku vjerodostojnosti i izvršivosti kao i u zemlji podrijetla.

(43)Kako bi se građanima omogućilo uživanje, sa svom pravnom sigurnošću, koristi unutarnjeg tržišta, Uredbom bi bračnim drugovima trebalo omogućiti da unaprijed saznaju koje će pravo biti mjerodavno za njihov režim bračne stečevine. Stoga bi trebalo uvesti usklađena kolizijska pravila radi izbjegavanja proturječnih ishoda. Osnovnim pravilom trebalo bi osigurati uređivanje režima bračne stečevine predvidivim pravom koje je s njim blisko povezano. Radi pravne sigurnosti i izbjegavanja fragmentacije režima bračne stečevine, mjerodavnim pravom trebalo bi urediti režim bračne stečevine u cijelosti, to jest svu imovinu obuhvaćenu tim režimom, bez obzira na prirodu imovine i na to je li imovina smještena u drugoj državni članici ili u trećoj državi.

(39)Ovom Uredbom ne bi trebalo spriječiti stranke da predmet režima bračne stečevine riješe mirnim putem izvan suda, na primjer pred javnim bilježnikom, u državi članici njihova izbora, ako je to moguće u skladu s pravom te države članice. To bi trebao biti slučaj čak i ako pravo mjerodavno za režim bračne stečevine nije pravo te države članice.

(52)Pravom koje je utvrđeno kao pravo mjerodavno za režim bračne stečevine trebalo bi urediti režim bračne stečevine, od klasifikacije imovine jednog ili obaju bračnih drugova u različite kategorije tijekom braka i nakon njegova raskida do likvidacije imovine. Ono bi trebalo uključivati učinke režima bračne stečevine na pravni odnos između bračnog druga i trećih osoba. Međutim, bračni drug se protiv treće osobe može pozvati na pravo mjerodavno za režim bračne stečevine u cilju uređivanja takvih učinaka samo ako su pravni odnosi između bračnog druga i treće osobe nastali u trenutku kada je treća osoba znala ili trebala znati za to pravo.

(50)Ako se u ovoj Uredbi upućuje na državljanstvo kao poveznicu, pitanje kako u obzir uzeti osobu s više državljanstava jest prethodno pitanje koje nije obuhvaćeno područjem primjene ove Uredbe i njegovo bi rješavanje trebalo prepustiti nacionalnom pravu, uključujući, ako je to primjenjivo, međunarodne konvencije, uz puno poštovanje općih načela Europske unije. To razmatranje ne bi trebalo utjecati na valjanost odabira prava odabranog u skladu s ovom Uredbom.

(72)Države članice ne mogu u dovoljnoj mjeri same ostvariti ciljeve ove Uredbe, a to su slobodno kretanje osoba u Europskoj uniji, mogućnost da bračni drugovi urede svoje uzajamne imovinske odnose i imovinske odnose s drugima tijekom života koji provedu kao par i pri likvidaciji svoje imovine te veća predvidivost i pravna sigurnost, već se ti ciljevi zbog razmjera i učinaka ove Uredbe mogu bolje ostvariti na razini Europske unije, a ako je to potrebno, i pojačanom suradnjom među državama članicama. U skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 5. Ugovora o Europskoj uniji, Unija stoga ima nadležnost za djelovanje. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim tim člankom, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

1.Osim nadležnosti proizišle iz drugih odredbi ove Uredbe, nadležnost ima sud države članice mjerodavnog prava u skladu s člankom 22. te člankom 26. stavkom 1. točkama (a) ili (b) pred kojim se tuženik upusti u postupak. To se pravilo ne primjenjuje ako je do upuštanja u postupak došlo kako bi se osporila nadležnost ili u slučajevima iz članka 4. ili članka 5. stavka 1.

Pravo koje je u ovoj Uredbi određeno kao mjerodavno primjenjuje se bez obzira na to je li to pravo države članice ili nije.

(a) pravom države čije je pravo mjerodavno za transakciju između bračnog druga i treće osobe ili

(b) u slučajevima koji uključuju nepokretnu imovinu ili upisanu imovinu ili prava, pravom države u kojoj se nalazi imovina ili u kojoj su upisani imovina ili prava.

Članak 29.

Prilagodba stvarnih prava

Ako se osoba poziva na stvarno pravo koje ima na temelju prava mjerodavnog za režim bračne stečevine i ako u pravu države članice u kojoj se poziva na to pravo nije poznato dotično stvarno pravo, to pravo se, ako je to potrebno i u mjeri u kojoj je to moguće, prilagođava najbližem istovjetnom pravu u skladu s pravom te države, uzimajući u obzir ciljeve i interese određenog stvarnog prava i učinke koji su s njim povezani.

Članak 30.

Prevladavajuće obvezne odredbe

1.Ova Uredba ničim ne ograničuje primjenu prevladavajućih obveznih odredbi prava suda pred kojim se vodi postupak.

2.Prevladavajuće obvezne odredbe jesu odredbe za koje država članica smatra da ih je bitno poštovati radi zaštite vlastitih javnih interesa, kao što su politički, društveni ili gospodarski poredak, u tolikoj mjeri da se primjenjuju na sve situacije obuhvaćene područjem primjene tih odredbi, bez obzira na pravo koje se inače primjenjuje na režim bračne stečevine u skladu s ovom Uredbom.

Članak 31.

Javni poredak

Primjena odredbe prava bilo koje države koje je određeno u skladu s ovom Uredbom može se odbiti samo ako je takva primjena očigledno nespojiva s javnim poretkom države suda pred kojim se vodi postupak.

Članak 32.

Isključenje upućivanja na daljnje pravo ili uzvrata

Primjena prava bilo koje države koje je određeno u skladu s ovom Uredbom znači primjena pravnih pravila koja su na snazi u toj državi osim pravila međunarodnog privatnog prava.

Članak 33.

Države s više pravnih sustava – teritorijalni sukobi zakona

1.Ako je pravo određeno u skladu s ovom Uredbom pravo države koja se sastoji od nekoliko teritorijalnih jedinica od kojih svaka ima svoje propise o režimu bračne stečevine, unutarnjim kolizijskim pravilima te države određuje se relevantna teritorijalna jedinica čiji se propisi primjenjuju.

2.U nedostatku takvih unutarnjih kolizijskih pravila:

(a)svako upućivanje na pravo države iz stavka 1. tumači se, za potrebe utvrđivanja mjerodavnog prava na temelju odredbi u kojima se upućuje na uobičajeno boravište bračnih drugova, kao upućivanje na pravo teritorijalne jedinice u kojoj bračni drugovi imaju uobičajeno boravište;

(b)svako upućivanje na pravo države iz stavka 1. tumači se, za potrebe utvrđivanja mjerodavnog prava na temelju odredbi u kojima se upućuje na državljanstvo bračnih drugova, kao upućivanje na pravo teritorijalne jedinice s kojom su bračni drugovi najuže povezani;

(c)svako upućivanje na pravo države iz stavka 1. tumači se, za potrebe utvrđivanja mjerodavnog prava na temelju bilo kojih drugih odredbi u kojima se upućuje na ostale elemente kao poveznice, kao upućivanje na pravo teritorijalne jedinice u kojoj se nalazi relevantni element.

Članak 34.

Države s više pravnih sustava – sukob zakona između osoba

U odnosu na državu koja ima dva ili više pravnih sustava ili skupova pravila mjerodavnih za različite kategorije osoba u pogledu režima bračne stečevine, svako upućivanje na pravo te države tumači se kao upućivanje na pravni sustav ili skup pravila određenih pravilima na snazi u toj državi. U nedostatku takvih pravila, primjenjuju se pravni sustav ili skup pravila s kojima su bračni drugovi najuže povezani.

Članak 35.

Neprimjena ove Uredbe na unutarnje sukobe zakona