U skladu s Petim izvješćem o procjeni Međuvladina tijela za klimatske promjene temperatura vječnog leda povećala se u većini regija od početka 1980-ih. Staklenički plinovi napuštaju vječni led i ubrzano ulaze u atmosferu. Otapanje vječnog leda moglo bi osloboditi ugljikov dioksid i metan, i to u količinama nekoliko puta većima od trenutačnih godišnjih emisija stakleničkih plinova iz izvora koje je stvorio čovjek, poput upotrebe fosilnih goriva. To bi moglo promijeniti Arktik, ali i globalnu klimu.

Klimatske promjene predstavljaju znatan rizik. Njihov se učinak može osjetiti na Arktiku gdje se obujam ljetnog morskog leda od 1979. smanjio za više od 40 % Osjetljivi arktički ekosustavi izloženi su prijetnji, a klimatske promjene izravno utječu na način života autohtonih naroda. U jednom od najhladnijih dijelova svijeta topljenje vječnog leda uzrokuje povlačenje tla, iscrpljivanje staništa i štete na infrastrukturi, pri čemu se mogući gubici procjenjuju na stotine milijardi eura. Povećanje temperatura pridonosi otapanju ledenog sloja na Grenlandu što dovodi do povećanja razine mora i utječe na promjenjive uzorke oborina u sjevernoj hemisferi.

S obzirom na to nekoliko je država članica zadnjih godina izdalo nacionalne okvire politike za Arktik. Vijeće i Europski parlament zatražili su 2014. od Komisije i Visoke predstavnice Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku da razviju integriranu politiku za pitanja Arktika i usklađeniji okvir za djelovanje EU-a i programe financiranja. Kao odgovor na to predložena je integrirana politika EU-a za Arktik u trima prioritetnim područjima:

EU bi trebao nastaviti promicati i omogućivati djelotvornu međunarodnu znanstvenu suradnju podupiranjem transnacionalnog pristupa istraživačkoj infrastrukturi i otvorenim podatkovnim resursima radi poboljšanja političkih i gospodarskih poveznica i održavanja dobrih odnosa s ključnim zemljama u regiji. Osim toga, EU bi trebao i dalje podupirati rad Skupine visokih dužnosnika u pogledu međunarodne istraživačke infrastrukture.

Konačno, EU programom Obzor 2020. pridonosi panarktičkim promatračkim inicijativama poput onih koje promiče Arktičko vijeće mrežom SAON ili Inicijativom GEO za hladne regije u cilju da se istraživanjem pripremi uspostava operativnih dugoročnih sustava.

1.2. Strategije za ublažavanje klimatskih promjena i prilagodbu klimatskim promjenama

Kao odgovor na izazove koje klimatske promjene predstavljaju za Arktik cilj je EU-a u skladu s Pariškim sporazumom ograničiti povećanje svjetske prosječne temperature na znatno ispod 2 °C i nastojati da se ono ograniči na 1,5 °C. EU se već obvezao na smanjenje svojih ukupnih emisija stakleničkih plinova za 40 % do 2030. i za 80 % do 2050., u odnosu na razine iz 1990. Obveza koja se odnosi na 2030. ispunit će se provedbom planiranih nacionalno utvrđenih doprinosa EU-a u skladu s Pariškim sporazumom. EU se obvezao i na to da 20 % svojeg proračuna potroši na ciljeve povezane s klimom.

Budući da su klimatske promjene izazov koji se tiče područja uz polove, EU je spreman surađivati s arktičkim državama, autohtonim narodima te relevantnim arktičkim regionalnim i multilateralnim forumima radi dijeljenja iskustava, stručnog znanja i informacija o klimatskim promjenama, njihovim učincima, prilagodbi klimatskim promjenama i otpornosti na njih u cilju razvoja ambicioznog programa prilagodbe klimatskim promjenama za arktičku regiju.

EU bi trebao surađivati s regijama na Arktiku u izradi primjerenih mjera prilagodbe i ublažavanja, kako bi se uzele u obzir lokalne okolnosti i posebna narav arktičkih regija. To može dijelom činiti s pomoću europskih strukturnih i investicijskih fondova (ESIF) koji uključuju i aktivnosti u području klime.

Uz preuzete obveze u pogledu emisija CO2 za 2030. i 2050. EU bi trebao pridonijeti međunarodnim nastojanjima da se ograniče emisije klimatskih onečišćivača kratkog vijeka kao što su crni ugljik i metan koji dodatno ubrzavaju klimatske promjene na Arktiku. Crni ugljik koji dolazi iz čađe i do 1500 puta jači od CO2 povećava stopu otapanja leda i snijega. Metan je još jedan staklenički plin, 20 puta snažniji od CO2, za koji se očekuje da velike rezerve leže pod vječnim arktičkim ledom. EU bi mogao ograničiti emisije Konvencijom o dalekosežnom prekograničnom onečišćenju zraka (UNECE CLRTAP), izmijenjenim Protokolom iz Göteborga, Komisijinim prijedlogom Paketa za kvalitetu zraka, Koalicijom za klimu i čisti zrak i djelovanjem u okviru inicijativa Arktičkog vijeća, kao što je Stručna skupina za crni ugljik i metan.

1.3. Zaštita okoliša

Cilj je EU-a zaštititi, očuvati i poboljšati okoliš, uključujući u široj regiji, za današnje i buduće generacije. EU bi trebao nastaviti svoje djelovanje u okviru multilateralnih sporazuma o okolišu koji su posebno važni i za Arktik te poticati njihovu provedbu. EU bi trebao poticati poštovanje odredaba UNCLOS-a, koji se smatra običajnim međunarodnim pravom, u punoj mjeri, uključujući obvezu zaštite i očuvanja morskog okoliša.

EU bi isto tako trebao surađivati s partnerima u promicanju visoke razine zaštite bioraznolikosti u cilju zaustavljanja gubitka bioraznolikosti i ostvarenja svjetskih ciljeva u pogledu bioraznolikosti za 2020. EU bi trebao promicati uspostavu zaštićenih morskih područja na Arktiku jer su ta područja važan element u nastojanjima da se očuva bioraznolikost. Osim toga, EU bi trebao surađivati s arktičkim državama i drugim međunarodnim partnerima u razvoju instrumenta u okviru UNCLOS-a za očuvanje i održivu upotrebu morske bioraznolikosti u područjima izvan sudske nadležnosti država.

Stanovnici Arktika snose sve više posljedica od visokih razina onečišćivača i teških metala koji dospijevaju u arktičku prehrambenu mrežu. EU bi trebao nastaviti podržavati rad na međunarodnoj razini kako bi se do 2020. zabranila ili postupno ukinula upotreba postojanih organskih onečišćivača u okolišu. U tom će pogledu biti važna učinkovita provedba Stockholmske konvencije u svim arktičkim državama. EU bi trebao poticati brzu ratifikaciju Konvencije iz Minamate u cilju sprječavanja i smanjenja emisija žive. S obzirom na njegovo opsežno zakonodavstvo u pogledu otpada, EU bi mogao dijeliti iskustva i najbolje prakse u pogledu cirkularnoga gospodarstva s arktičkim državama.

Djelovanje u pogledu rizika od invazivnih stranih vrsta trebalo bi uključivati dobrovoljne mjere, kao što su one predložene u okviru Smjernica za suzbijanje i kontrolu obraštanja brodova koje je izdala Međunarodna pomorska organizacija, kao i obvezne mjere. Djelovanje bi se moglo temeljiti na iskustvu stečenom u EU-u i državama članicama u pogledu upravljanja određenim putovima, uključujući mjere utvrđene Međunarodnom konvencijom o nadzoru i upravljanju brodskim balastnim vodama i talozima donesenom 2004. U skladu s tim EU bi trebao poduzeti sve primjerene korake kako bi potaknuo sve potpisnike na ratifikaciju Konvencije.

EU bi se trebao obvezati na blisku suradnju s državama članicama, Konvencijom OSPAR i drugim dionicima u pogledu naftnih i plinskih djelatnosti kako bi se promicalo donošenje najviših standarda za sprječavanje velikih nesreća i kontrolu okoliša. EU bi trebao biti spreman na dijeljenje regulatorne i tehnološke najbolje prakse s međunarodnim partnerima u korist sigurnosti i očuvanja okoliša u regiji. EU bi stoga trebao pozdraviti Sporazum Arktičkog vijeća o suradnji u sprječavanju, pripravnost i odgovoru na onečišćenje Arktičkog mora naftom.