Predviđeni ukupni iznos opoziva za razdoblje 2021.–2025. iznosi 9 milijardi EUR, a u potpunosti je povezan s programima za razdoblje 2014.–2020. i ranije. Ne očekuju se opozivi obveza iz prijedloga financijskog okvira za razdoblje 2021.–2027.

Razine opoziva razlikuju se po naslovima jer se u predviđanjima uzimaju u obzir već ostvareni opozivi i opozivi utvrđeni do vremena pripreme nacrta proračuna za 2021. U načelu se opozivi predviđaju za cijelo trajanje programskog razdoblja. Budući da za većinu programa i djelovanja ne postoji pravilo automatskog opoziva, svaka godišnja raščlamba opoziva bila bi vrlo nesigurna. Kako bi se procijenio opseg opoziva do 2025., predviđeni opozivi raščlanjeni su proporcionalno povezanim godišnjim plaćanjima.

U posebnim predviđanjima izrađenima za europske strukturne i investicijske fondove (ESI) za razdoblje 2014.–2020. uzima se u obzir iskustvo sa zatvaranjem programâ za razdoblje 2007.–2013. Predviđeni opozivi ažurirat će se nakon početka prvih zatvaranja programâ za razdoblje 2014.–2020. Niža stvarna razina opozivâ značila bi veće potrebe za plaćanjima. Točna godina opoziva ovisi o konkretnim datumima zatvaranja svakog nacionalnog programa. Uzimajući u obzir pravila opoziva n+3 koja su na snazi, opozivi će se vjerojatno raspodijeliti na razdoblje 2024.–2026. S obzirom na to da je jedino razdoblje 2024.–2025. obuhvaćeno ovim Izvješćem, okvirno se pretpostavlja da bi približno dvije trećine očekivanih opoziva u pogledu ESI fondova za razdoblje 2014.–2020. mogle dospjeti u tom razdoblju.

U usporedbi s prošlogodišnjim izvješćem petogodišnja procjena opoziva porasla je za približno 1 milijardu EUR. Riječ je o kombiniranom učinku predviđenog povećanja opoziva za programe pod naslovima 1.b i 2. za razdoblje 2014.–2020. (povećanje od 2,5 milijardi EUR) i smanjenja u ostalim stavkama (smanjenje od 1,5 milijardi EUR).

Povećanje za naslov 1.b za razdoblje 2014.–2020. mehanički je učinak uključivanja jedne dodatne godine (2025.) koja nije bila obuhvaćena prošlogodišnjim izvješćem. Slično tome, očekuje se da će se opozivi pod naslovom 2. za razdoblje 2014.–2020. provesti najkasnije do 2025. jer se očekuje da će se do tada podmiriti povezano zaključno plaćanje.

Kad je riječ o programima pod naslovima 1.a, 3. i 4. za razdoblje 2014.–2020., smanjenje je kombinirani učinak ažuriranja pretpostavki za buduće godine u skladu s nacrtom proračuna za 2021. i pomaka razdoblja izvješćivanja za jednu godinu. U okviru ta tri naslova 2019. je opozvano 1,3 milijarde EUR povezanih s programima prije 2014. i stoga taj iznos više nije uključen u ova predviđanja.

2.3.2.Razvoj razine nepodmirenih obveza

Gomilanje nepodmirenih obveza (ili RAL, reste à liquider) prirodna je posljedica izvršenja proračuna EU-a s pomoću diferenciranih odobrenih sredstava i nominalno sve većeg obujma proračuna EU-a tijekom godina. Očekuje se da će RAL na početku razdoblja izvješćivanja iznositi približno 308 milijardi EUR. Za usporedbu predviđeni RAL za kraj 2020. u prošlogodišnjem izvješću iznosio je 303 milijarde EUR.

Ta promjena predviđenog RAL-a posljedica je nekoliko elemenata. Na završetku 2019. stvarni je RAL iznosio 294 milijarde EUR. Do ovog trenutka obveze iz proračuna za 2020., uključujući jačanja predložena nacrtom izmjene proračuna br. 6, iznose 184 milijarde EUR, dok plaćanja iznose 161,5 milijardi EUR. Posljedica toga bio bi nastanak dodatnog RAL-a u iznosu od 22 milijarde EUR u 2020. Uzimajući u obzir predviđeno ubrzanje provedbe kohezijske politike potaknuto inicijativama CRII i CRII+, 2020. mogu se pojaviti dodatne potrebe za plaćanjima u iznosu od 8 do 10 milijardi EUR. Za potrebe izračuna RAL-a na kraju godine pretpostavlja se da će se dodatni iznos plaćanja od približno 8 milijardi EUR unijeti u proračun kasnije u 2020. No stvarna se dodatna potreba može kvantificirati tek nakon što države članice najkasnije do 31. srpnja 2020. dostave vlastita predviđanja za provedbu svojih operativnih programa u okviru ESI fondova.

Predviđa se da će RAL na kraju 2025. iznositi oko 292 milijarde EUR, što dovodi do nominalnog smanjenja od 5 % tijekom pet analiziranih godina. Godišnji razvoj razine RAL-a nije ravnomjeran i razvija se kao funkcija omjera godišnjih plaćanja i godišnjih obveza. Na temelju Komisijinog prijedloga višegodišnjeg financijskog okvira za razdoblje 2021.–2027. gornja granica plaćanja u razdoblju 2021.–2025. bila bi nešto viša od gornje granice za obveze. To je posljedica ubrzanja plaćanja u prvim godinama novog programskog razdoblja u okviru potpore iz proračuna EU-a kao odgovor na pandemiju bolesti COVID-19. Ne očekuje se smanjenje potreba za plaćanjima u razdoblju 2023.–2025., uglavnom zbog kombinacije prvog cilja automatskog opoziva za nove programe iz Uredbe o zajedničkim odredbama i cilja opoziva n+3 za zadnju tranšu ESI fondova u razdoblju 2014.–2020. te zatvaranja tih programa. Općenito bi plaćanja tijekom pet godina obuhvaćenih Izvješćem premašila razinu obveza za približno 6,6 milijardi EUR. U kombinaciji s opozivima predviđenima za isto razdoblje to bi preokrenulo trend rasta RAL-a.

2.4. Prihodi

Proračun EU-a financira se vlastitim sredstvima i ostalim prihodima. Sveukupni iznos vlastitih sredstava potrebnih za financiranje proračuna utvrđuje se na temelju ukupnih rashoda umanjenih za ostale prihode. Prema tome predviđanja prihoda proračuna EU-a za razdoblje 2021.–2025. temelje se na načelu da rashodi moraju biti usklađeni s prihodima; stoga ukupni prihodi moraju biti jednaki ukupnim rashodima.

Od 2021., u skladu sa Sporazumom o povlačenju (dio peti), Ujedinjena Kraljevina doprinosit će proračunu EU-a u vezi s nepodmirenim obvezama iz VFO-a 2014.–2020. i prethodnim financijskim perspektivama (RAL krajem 2020.) te obvezama za mirovine i drugim sastavnicama financijskog dogovora. Doprinos Ujedinjene Kraljevine odgovarao bi njezinom udjelu u financiranju tih obveza. Bit će uključen u „ostale prihode” proračuna EU-a koji nisu vlastita sredstva Unije.

Ukupna vlastita sredstva EU-a u bilo kojoj godini ne smiju premašiti gornju granicu vlastitih sredstava. Komisija je predložila podizanje te gornje granice na 1,40 % bruto nacionalnog dohotka zemalja članica EU-a od 1. siječnja 2021. kako bi pokrila potrebe mehaničkog smanjenja nominalnog iznosa vlastitih sredstava koji odgovara sadašnjoj gornjoj granici od 1,20 % BND-a Unije zbog povlačenja Ujedinjene Kraljevine i gospodarskog pada uzrokovanog pandemijom bolesti COVID-19. Do stupanja na snagu odluke o vlastitim sredstvima nastavit će se primjenjivati sadašnja gornja granica.

U nominalnom smislu 1,20 % bruto nacionalnog dohotka EU-a iznosilo bi 168 milijardi EUR u 2021. Uslijed primjene te razine razlika između gornje granice vlastitih sredstava i predložene gornje granice plaćanja iznosila bi samo 2,4 milijardi EUR. Iz pravnih razloga gornja granica odobrenih sredstava za plaćanje višegodišnjeg financijskog okvira ne smije premašiti gornju granicu vlastitih sredstava, a prema načelu dobrog financijskog upravljanja mora se osim toga osigurati i sigurnosna pričuva. Komisija je predložila povećanje gornje granice vlastitih sredstava za sljedeće razdoblje na 1,40 % bruto nacionalnog dohotka EU-a te je ključno da države članice donesu i odobre odluku o vlastitim sredstvima u skladu sa svojim ustavnim zahtjevima do kraja 2020. Do službenog stupanja na snagu nove gornje granice vlastitih sredstava gornja granica plaćanja za 2021. morat će biti u skladu s trenutačnim ograničenjima.

No stvarne potrebe vlastitih sredstava određuju se s obzirom na planirana plaćanja nakon odbitka očekivanih ostalih prihoda, a ne prema gornjoj granici plaćanja višegodišnjeg financijskog okvira. Procjenjuje se da vlastita sredstva potrebna za financiranje proračuna za 2021. iznose 155 milijardi EUR. Time bi de facto razlika od 13 milijardi EUR do trenutačne gornje granice, koja iznosi 1,20 % bruto nacionalnog dohotka, preostala za pokriće nepredviđenih obveza EU-a i drugih neočekivanih potreba.

3.Pretpostavke predviđanja

3.1. Posebne pretpostavke prema glavnim elementima potrošnje

3.1.1.ESI fondovi za razdoblje 2014.–2020. i fondovi kohezijske politike za razdoblje 2021.–2027.

Predviđena plaćanja za ESI fondove za razdoblje 2014.–2020. temelje se na prošlim iskustvima zahtjeva za međuplaćanje podnesenih kao postotak ukupne omotnice. Za svaki od fondova upotrebljavaju se posebni profili plaćanja. Osim toga, uzete su u obzir i posljedice za plaćanja koje proizlaze iz prijedlogâ odgovora na koronavirus (vidjeti točku 2.2 Plaćanja obveza iz razdoblja prije 2021.).