U praksi se zaštitne mjere uglavnom primjenjuju radi zaštite žena u slučajevima ugroze od intimnog partnera ili obiteljskog nasilja, uznemiravanja, uhođenja ili seksualnog napada. To je zbog toga što su žrtve takvih kaznenih djela posebno izložene sekundarnoj i opetovanoj viktimizaciji, zastrašivanju i odmazdi.

U Izvješću se ocjenjuje primjena Direktive, u skladu s njezinim člankom 23. Ocjena se temelji na analizi nacionalnih mjera za prenošenje Direktive o kojima je obaviještena Komisija te dodatnih podataka koje su države članice dostavile Komisiji (u skladu s člancima 21. i 22. Direktive).

Izvješće stavlja naglasak na odredbe koje čine osnovu Direktive te su ključne za neometano funkcioniranje europskog naloga za zaštitu. Te odredbe, među ostalim, uključuju: određivanje nadležnih tijela, potrebu za postojanjem zaštitne mjere prema nacionalnom pravu, izdavanje i priznavanje europskog naloga za zaštitu, posljedice kršenja mjera koje su poduzete na temelju europskog naloga za zaštitu, obvezu obavješćivanja stranaka o njihovim pravima i relevantnim odlukama.

Izvješćem su obuhvaćene sve države članice koje su obvezane Direktivom.

2.Opća ocjena

Po isteku razdoblja prenošenja, 11. siječnja 2015. (članak 21. stavak 1.), 14 država članica nije Komisiju obavijestilo o potrebnim mjerama: Belgija, Bugarska, Češka, Grčka, Francuska, Cipar, Latvija, Litva, Portugal, Rumunjska, Slovenija, Slovačka, Finska i Švedska.

Komisija je u ožujku 2015. pokrenula postupke zbog povrede na temelju članka 258. UFEU-a protiv svih navedenih država članica jer nisu obavijestile o mjerama za prenošenje. Komisija je u prosincu 2015. poslala obrazložena mišljenja Grčkoj i Rumunjskoj, a u srpnju 2016. i Belgiji. Do 4. listopada 2017. sve države članice obvezane Direktivom obavijestile su Komisiju o svojim nacionalnim mjerama za prenošenje. Prima facie analiza priopćenih mjera nije ukazala na to da nedostaju neki elementi. U međuvremenu su zatvoreni postupci zbog povrede zbog nepotpunog prenošenja. Međutim, to ne isključuje mogućnost da Komisija otvori nove postupke zbog nepravilnog prenošenja Direktive.

Sve države članice obavijestile su Komisiju o pravosudnim ili sličnim tijelima koja su nadležna za izdavanje i izvršenje europskih naloga za zaštitu. Neke države članice nisu dostavile relevantne podatke o primjeni instrumenta iz članka 22. Direktive.

Analiza je pokazala da jedna država članica nije uspostavila strukture potrebne za izdavanje i priznavanje europskog naloga za zaštitu. Komisija trenutačno surađuje s tom državom članicom kako bi riješila problem. Ako bude potrebno, Komisija može poduzeti pravne mjere.

3.Specifične točke ocjene

3.1.Nadležna tijela (članci 3. i 4.)

U članku 3. propisuje se da države članice obavješćuju Komisiju o tome koje je pravosudno ili slično tijelo nadležno za izdavanje i priznavanje europskog naloga za zaštitu.

U većini država članica tijela nadležna za izdavanje europskog naloga za zaštitu su sudovi, javni tužitelji ili istražni suci. U jednoj državi članici za to su određena policijska tijela. Država članica u kojoj se europski nalog za zaštitu u kaznenim stvarima ne može izdavati odredila je, kao država izvršiteljica, građanske sudove za primanje zahtjeva za izdavanje europskog naloga za zaštitu i njegovo prosljeđivanje državi izdavateljici u skladu s člankom 6. stavkom 3.

Velika većina država članica odredila je zemljopisno nadležna pravosudna tijela kao nadležna tijela izvršenja. Jedna država članica za to je odredila policiju. Za predmete u kojima je nepoznato boravište zaštićene osobe dvije države članice dodatno su odredile sudove u svojim glavnim gradovima.

U članku 4. predviđa se mogućnost da države članice odrede jedno ili više središnjih tijela za pomoć svojim nadležnim tijelima. Više od polovine država članica imenovalo je središnje tijelo (u većini slučajeva Ministarstvo pravosuđa).

Informacije o nadležnim tijelima uglavnom su prikupljene putem portala e‑pravosuđe. Međutim, samo je polovina država članica odgovorila na zahtjev portala e-pravosuđe i tek je nekoliko izravno u posebnom dokumentu u bazu podataka dostavilo informacije o nacionalnim provedbenim mjerama. Kako preostale države članice nisu dostavile informacije o tome, trebalo ih je utvrditi i ekstrahirati iz nacionalnih zakonodavnih mjera prijavljenih u bazu podataka za nacionalne provedbene mjere. Primljene informacije dostupne su na internetskim stranicama Europske pravosudne mreže .

3.2.Pravila kojima se uređuje uporaba jezika (članak 17.)