HR Službeni list Europske unije C 188/10

Završno izvješće službenika za usmene rasprave (1)

Zračni prijevoz tereta (ponovno donošenje)

(AT.39258)

(2017/C 188/10)

UVOD

1. Komisija je u predmetu COMP/39.258 Zračni prijevoz tereta9. studenoga 2010. donijela odluku C(2010) 7694 final o postupcima u skladu s člankom 101. UFEU-a, člankom 53. Sporazuma o EGP-u i člankom 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu („odluka iz 2010.”) (2). Protiv te odluke o novčanoj kazni zbog sudjelovanja u kartelu svi osim jednog adresata pokrenuli su postupak za njezino poništenje (u cijelosti ili djelomično).

2. U 13 presuda od 16. prosinca 2015. („presude iz 2015.”) (3) Opći sud iznio je mišljenje da je odluka iz 2010. manjkava zbog nedostataka u obrazloženju (4). Ovisno o obliku rješenja traženog od Općeg suda, taj je nedostatak podrazumijevao djelomično ili potpuno poništenje odluke iz 2010. u odnosu na stranke koje su je osporavale (5).

3. U presudama iz 2015. utvrđena je povreda obveze odgovarajućeg obrazloženja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a. Sud nije odlučivao o meritumu tužbenog zahtjeva. Prijedlogom odluke na koju se odnosi ovo izvješće trebala bi se zamijeniti odluka iz 2010. u dijelu u kojem je poništena. Cilj joj je ispraviti nedostatke utvrđene u presudama iz 2015. te uzeti u obzir promjene u strukturi pojedinih poduzetnika od 2010.

Dopisi iz svibnja 2016.

4. Glavna uprava za tržišno natjecanje („GU za tržišno natjecanje”) uputila je 20. svibnja 2016. dopis tužiteljima u 13 tužbi za osporavanje odluke koje su dovele do presuda iz 2015. Tim su dopisima („dopisi iz svibnja 2016.”) navedene stranke obaviještene o namjeri GU-a za tržišno natjecanje da Komisiji predloži donošenje nove odluke u predmetu AT.39258. Odluka bi bila upućena pravnim subjektima obuhvaćenima u 13 tužbi podnesenih Općem sudu, ako je odluka iz 2010. poništena u odnosu na svakog tužitelja. U njoj bi se utvrdilo da je svaki tužitelj koji je podnio tužbu Općem sudu sudjelovao u „jedinstvenoj i trajnoj povredi” u odnosu na sve rute navedene u odluci iz 2010. Prema navedenim dopisima, predloženom novom odlukom „zahtijevalo bi se određeno prilagođavanje uvodnih izjava i izreke odluke iz 2010.”, međutim, ta odluka ne bi dovela do utvrđivanja novih činjenica ili izmjene sadržaja činjenica iz obavijesti o utvrđenim činjenicama od 18. prosinca 2007. U dopisima je izneseno mišljenje GU-a za tržišno natjecanje da bi nova odluka bila dopuštena na temelju relevantne sudske prakse, s obzirom na to da je odluka iz 2010. poništena zbog „postupovnih razloga”. (6) Upućen je poziv na očitovanje o planiranom djelovanju GU-a za tržišno natjecanje.

Odgovori stranaka

5. Svi su adresati odgovorili na dopise iz svibnja 2016., a neki adresati su primjerak odgovora upućenog GU-u za tržišno natjecanje proslijedili službeniku za usmene rasprave.

6. Neki od njih iznijeli su prigovor da je dopis iz svibnja 2016. koji im je dostavljen previše neprecizan. Smatrali su da nepostojanje konkretnih pojedinosti o „prilagodbama” predviđenima u dopisima ograničava njihovu sposobnost dostavljanja iscrpnih primjedbi na povrede koje je GU za tržišno natjecanje namjeravao utvrditi u predloženoj novoj odluci.

7. Nekoliko je adresata ponajprije tvrdilo da, suprotno situacijama koje su dovele do presuda navedenih u bilješci 6 ovog izvješća („sudska praksa u predmetu PVC II”), nedostaci utvrđeni u presudama iz 2015. nisu ograničeni na puke formalnosti u završnoj fazi donošenja odluke koje se mogu relativno lako ispraviti.

8. Neki od tih adresata tvrdili su da Komisija stoga nema pravnu mogućnost donositi novu odluku u predmetu AT.39258, međutim pritom nisu uvijek jasno naveli pravnu osnovu. Neki pak smatraju da Komisija ne može donijeti novu odluku, a da prethodno nije sastavila novu obavijest o utvrđenim činjenicama i predmetnim strankama ponovno omogućila da budu saslušane, uključujući na usmenoj raspravi. Neki adresati dopisa tvrdili su da je došlo do promjena u relevantnoj sudskoj praksi na temelju kojih postaje upitno jesu li ispunjeni zahtjevi za utvrđivanje njihove uključenosti u jedinstvenu i trajnu povredu.

9. Osim toga, neki su adresati tvrdili da se novom odlukom ne može povećati opseg njihove odgovornosti u odnosu na opseg odgovornosti naveden u odluci iz 2010.

Primjedbe službenika za usmene rasprave na odgovore na dopise iz svibnja 2016.

10. Nijedan od adresata dopisa iz svibnja 2016. nije mi uputio zahtjev nakon primitka tih dopisa. Međutim, u vezi s prethodno navedenim tvrdnjama ipak valja napomenuti sljedeće:

11. Pravo na saslušanje odnosi se na činjenice koje je Komisija utvrdila i dokaze na kojima se te činjenice temelje, ali to pravo ne postoji za konačno stajalište koje Komisija namjerava donijeti u odluci o povredi prava tržišnog natjecanja (7). Dopise iz svibnja 2016. stoga nije moguće kritizirati na temelju činjenice da u njima nisu detaljno navedene konkretne prilagodbe koje je GU za tržišno natjecanje predvidio za potrebe nove odluke u ovom predmetu. U dopisima iz svibnja 2016. tražilo se očitovanje o sažetku planiranog prijedloga GU-a za tržišno natjecanje za novu odluku u o ispravku nedostataka utvrđenih presudama iz 2015. Bilo bi prerano detaljno navesti sve izmjene koje GU za tržišno natjecanje smatra potrebnima za ispravljanje tih nedostataka. Osim toga, adresatima dopisa iz svibnja 2016. zapravo je dana mogućnost da iznesu primjedbe na pitanja razmatrana u tim dopisima.

12. Povreda obveze odgovarajućeg obrazloženja u skladu s člankom 296. stavkom 2. UFEU-a smatra se „bitnom povredom postupka” za potrebe članka 263. UFEU-a (8). Iako nedostaci u odluci iz 2010. koji su utvrđeni u presudama iz 2015. nisu isti kao oni iz sudske prakse u predmetu PVC II, ne može se zaključiti da se nezakonitost utvrđena u presudama iz 2015. odnosi na sadržaj, a ne na oblik. Sudska praksa u predmetu PVC II stoga je primjenjiva na situaciju predmeta AT.39258 nakon presuda iz 2015.

13. U presudama iz 2015. nije se odlučivalo o tome je li počinjena povreda sudjelovanja u kartelu niti je revidirana zakonitost ocjene ovog pitanja u odluci iz 2010. (9). Stoga se ne postavlja pitanje načela res judicata (10). Jednako tako, različita poništenja na temelju presuda iz 2015. ne mogu se smatrati oslobađanjem za potrebe načela ne bis in idem, posebice kako je utvrđeno člankom 50. Povelje o temeljnim pravima Europske unije. Iz navedenog proizlazi da Komisiju nijedno od tih načela ne sprječava da ponovno pokrene postupak u pogledu ponašanja koje je bilo predmet odluke iz 2010. (11). Iz nijedne od tvrdnji iznesenih u odgovoru na dopise iz svibnja 2016. ne proizlazi da se nova odluka Komisije u predmetu AT.39258 ne može donijeti zbog nekog drugog razloga.

14. Za korištenje prava na saslušanje u vezi s činjenicama koje je Komisija utvrdila u predmetu AT.39258. relevantni dokument je obavijest o utvrđenim činjenicama, a ne odluka iz 2010. (12). Nezakonitost utvrđena u presudama iz 2015. dogodila se u fazi finalizacije i donošenja odluke iz 2010. One same po sebi nisu utjecale na zakonitost obavijesti o utvrđenim činjenicama i na pravo predmetnih stranaka na saslušanje (13). U skladu s time Komisija ima pravo nastaviti postupak u predmetu AT.39258 od trenutka kada je nastala nezakonitost utvrđena u presudama iz 2015. (14).

15. Ne zauzimajući stav o tvrdnji da je od datuma obavijesti o utvrđenim činjenicama ili donošenja odluke iz 2010. došlo do promjena u sudskoj praksi povezanoj s konceptom jedinstvene i trajne povrede, valja podsjetiti da, prema sudovima EU-a, promjene u sudskoj praksi ne mogu same po sebi dovesti do potrebe za novim saslušanjima, kao što to ne bi bio slučaj ni da su se te promjene dogodile tijekom upravnog postupka prije donošenja konačne odluke (15). U svakom slučaju, sadržaj nekih odgovora na dopise iz svibnja 2016. upućuje na to da su ti dopisi adresate u praksi doista doveli u situaciju da iznesu pravne argumente na temelje relevantne sudske prakse.

16. Ako Komisija odluči zamijeniti odluku iz 2010. u dijelu u kojem je ona poništena, treba ukloniti nezakonitosti utvrđene u presudama iz 2015. kako je propisano člankom 266. UFEU-a. Pri zamjeni odluke Komisija ima pravo prilagoditi tekst odluke iz 2010. čak i na način koji bi, kako su smatrali neki adresati dopisa iz svibnja 2016., utjecao na njihovu odgovornost u odnosu na izreku odluke iz 2010., osobito ako se prilagodbe poduzimaju upravo kako bi se uklonile proturječnosti koje odluku čine manjkavom. Za razliku od onoga što se sugeriralo u nekim odgovorima na dopise iz svibnja 2016., sama mogućnost postojanja razlika između odluke iz 2010. i nove odluke u predmetu AT.39258 ne opravdava novu obavijest o utvrđenim činjenicama ili organiziranje nove usmene rasprave (16).

17. U argumentima iznesenima u odgovorima na dopise iz svibnja 2016. nisu utvrđena postupovna pitanja koja bi utjecala na zakonitost donošenja nove odluke u predmetu AT.39258 koja se spominje u dopisima iz svibnja 2016.

Zahtjev za potencijalno oslobađajući materijal primljen nakon obavijesti o utvrđenim činjenicama

18. U svojem odgovoru na dopis iz svibnja 2016. jedan je adresat zatražio (kao što je to učinio prije odluke iz 2010.) da mu se omogući pristup svim potencijalno oslobađajućim dokumentima koje je Komisija primila nakon izdavanja obavijesti o utvrđenim činjenicama 2007. U zahtjevu iz 2016. posebice se traže sve potencijalno oslobađajuće informacije koje su Komisiji možda dostavljene u sudskom postupku koji je doveo do presuda iz 2015. te se traži da se spisu predmeta AT.39258 doda dio spisa predmeta M.3770 Lufthansa/Swiss koji je relevantan za odgovarajuću bilješku u odluci iz 2010.

19. GU za tržišno nadmetanje odgovorio je dopisom od 14. listopada 2016. U tom je dopisu objašnjeno da pregledom utvrđenih dokumenata koje je Komisija primila nakon objave obavijesti o utvrđenim činjenicama nisu otkriveni nikakvi potencijalno oslobađajući dokazi koji već nisu bili dostupni tom adresatu. U vezi sa zahtjevom da se spisu predmeta AT.39258 doda dio spisa predmeta M.3770 u navedenom je dopisu napomenuto da se predmetna bilješka odnosila samo na javnu verziju odluke Komisije o dopuštenosti u predmetu M.3770, a ne na dokumente iz spisa tog predmeta.

20. U vrlo kasnoj fazi postupka donošenja nove odluke isti mi je adresat uputio dopis u kojem dovodi u pitanje pristup na kojemu se temeljio odgovor GU-a za tržišno natjecanje od 14. listopada 2016. U svojem pisanom odgovoru napomenuo sam da je odgovor poslan kasno te objasnio zašto se upućeni prigovor ne može prihvatiti.

Nacrt odluke

21. Novčane kazne pojedinačno izrečene adresatima u nacrtu odluke ne premašuju odgovarajuće iznose utvrđene u odluci iz 2010.

22. U skladu s člankom 16. Odluke 2011/695/EU ispitao sam odnosi li se nacrt odluke samo na utvrđene činjenice o kojima su se stranke mogle očitovati. Moj je zaključak potvrdan.

ZAKLJUČAK

23. S obzirom na prethodno navedeno i uzimajući u obzir da mi nisu upućeni nikakvi zahtjevi ni pritužbe, izuzev dopisa spomenutog u točki 20, smatram da je u postupku donošenja nove odluke u predmetu AT.39258 bilo zajamčeno djelotvorno ostvarenje postupovnih prava.

Bruxelles, 9. ožujka 2017. Wouter WILS

(1) U skladu s člancima 16. i 17. Odluke predsjednika Europske komisije od 13. listopada 2011. o funkciji i opisu posla službenika za usmene rasprave u određenim postupcima tržišnog natjecanja (SL L 275, 20.10.2011., str. 29.) („Odluka 2011/695/EU”).

(2) Odluka iz 2010. upućena je zračnim prijevoznicima Air Canada, Air France-KLM, Société Air France, KLM NV, British Airways Plc, Cargolux Airlines International S.A, Cathay Pacific Airways Limited, Japan Airlines, Japan Airlines International Co., Ltd., LAN Airlines S.A., LAN Cargo S.A., Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, SWISS International Air Lines AG, Martinair Holland N.V., Qantas Airways Limited, SAS AB, SAS Cargo Group A/S, SCANDINAVIAN AIRLINES SYSTEM Denmark – Norway – Sweden, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd i Singapore Airlines Limited.

(3) Presude u predmetima Air Canada protiv Komisije (T-9/11, EU:T:2015:994); Koninklijke Luchtvaart Maatschappij protiv Komisije (T-28/11, EU:T:2015:995); Japan Airlines protiv Komisije (T-36/11, EU:T:2015:992); Cathay Pacific protiv Komisije (T-38/11, EU:T:2015:985); Cargolux Airlines protiv Komisije (T-39/11, EU:T:2015:991); Latam Airlines Group i Lan Cargo protiv Komisije (T-40/11, EU:T:2015:986); Singapore Airlines i Singapore Airlines Cargo protiv Komisije (T-43/11, EU:T:2015:989); Deutsche Lufthansa i drugi protiv Komisije (T-46/11, EU:T:2015:987); British Airways protiv Commission (T-48/11, EU:T:2015:988); SAS Cargo Group i drugi protiv Komisije (T-56/11, EU:T:2015:990); Air France-KLM protiv Komisije (T-62/11, EU:T:2015:996); Air France protiv Komisije (T-63/11, EU:T:2015:993); i Martinair Holland protiv Komisije (T-67/11, EU:T:2015:984).

(4) Vidjeti, primjerice, presude u predmetima Martinair Holland protiv Komisije (EU:T:2015:984, točke 25., 72., 78., 83. i 84.) i Cargolux Airlines protiv Komisije (EU:T:2015:991, točke 27., 28., 72., 79., 83. i 84.).

(5) Odluka iz 2010. djelomično je poništena u odnosu na British Airways plc (predmet T-48/11) te Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG i Swiss International Air Lines AG (predmet T-46/11). Odluka je u cijelosti poništena u odnosu na druge subjekte koji su je osporili. U odnosu na adresate koji je nisu osporili odluka iz 2010. postala je pravomoćna.

(6) U dopisu iz svibnja 2016. u tom se pogledu citiraju presude u predmetu Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P do C-252/99 P i C-254/99 P, EU:C:2002:582, EU:C:2002:582, točke 44. do 53., 59. do 69. i 72. do 76.); SP protiv Komisije (T-472/09 i T-55/10, EU:T:2014:1040, točke 277. do 281.); i Lucchini protiv Komisije (T-91/10, EU:T:2014:1033, točka 173.).

(7) Među ostalima vidjeti presude u predmetima BASF protiv Komisije (T-15/02, EU:T:2006:74, točka 94.) i IMI i drugi protiv Komisije(T-18/05, EU:T:2010:202, točke 109. i 111.).

(8) Među ostalima presude u predmetima Komisija protiv Irske i drugih (C-89/08 P, EU:C:2009:742, točka 34.) i Cargolux Airlines protiv Komisije (EU:T:2015:991, točka 27.).

(9) Riječ je situaciji sličnoj onoj opisanoj u točki 60. presude u predmetu Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (EU:C:2002:582). Vidjeti, primjerice, presude u predmetima Singapore Airlines i Singapore Airlines Cargo protiv Komisije (EU:T:2015:989, točke 30. do 33. i 90. do 92.) i SAS Cargo Group i drugi protiv Komisije (EU:T:2015:990, točke 29. do 33., 90. i 91.).

(10) Vidjeti u tom smislu presude u predmetima Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (EU:C:2002:582, točke 44., 46. i 47.) i ThyssenKrupp Nirosta protiv Komisije (C-352/09 P, EU:C:2011:191, točka 123.).

(11) U vezi s načelom ne bis in idem vidjeti, po analogiji, presudu u predmetu Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (EU:C:2002:582, točka 62.).

(12) Vidjeti, po analogiji, presude u predmetima Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (EU:C:2002:582, točka 98.); Lucchini protiv Komisije (EU:T:2014:1033, točka 177.). iLeali i Acciaierie e Ferriere Leali Luigi protiv Komisije (T-489/09, T-490/09 i T-56/10, EU:T:2014:1039, točka 284.).

(13) Među ostalima vidjeti presude u predmetima Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (EU:C:2002:582, točka 73.) i SP protiv Komisije (EU:T:2014:1040, točka 277.).

(14) Vidjeti, po analogiji, presudu u predmetu Lucchini protiv Komisije (EU:T:2014:1033, točka 173. i navedenu sudsku praksu).

(15) Vidjeti presude u predmetima Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (EU:C:2002:582, točke 91. i 92.) i IRO protiv Komisije (T-69/10, EU:T:2014:1030, točka 141.).

(16) Vidjeti, po analogiji, presudu u predmetu Limburgse Vinyl Maatschappij i drugi protiv Komisije (EU:C:2002:582, točka 97.).