EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 24.11.2021. COM(2021) 741 final IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU I EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU Izvješće o mehanizmu upozoravanja za 2022.



Sastavljeno u skladu s člancima 3. i 4. Uredbe (EU) br. 1176/2011 o sprečavanju i ispravljanju makroekonomskih neravnoteža {SWD(2021) 361 final}



Sadržaj Sažetak 1.Makroekonomski kontekst i razvoj neravnoteža u europodručju 2.Neravnoteže, rizici i prilagodba: glavna kretanja prema državama 2.1.Pregled tablice rezultata 2.2.Vanjski sektor i konkurentnost 2.3.Privatni dug i tržišta stambenih nekretnina 2.4.Državni sektor 2.5.Financijski sektor 3.Sažetak glavnih izazova i posljedice nadzora 4.Napomene po državama članicama Prilog 1.: Godišnje i kratkoročne prognoze za glavne pokazatelje iz tablice rezultata Prilog 2.: Tablica rezultata PMN-a Ovim izvješćem o mehanizmu upozoravanja (IMU) otvara se jedanaesti godišnji ciklus postupka zbog makroekonomskih neravnoteža (PMN). Postupkom se želi utvrditi, spriječiti i ispraviti neravnoteže koje otežavaju normalno funkcioniranje gospodarstava država članica, ekonomske i monetarne unije ili Unije u cjelini te potaknuti primjerene odgovore politika. Provedba PMN-a ugrađena je u europski semestar za koordinaciju ekonomskih politika radi osiguranja usklađenosti s analizama i preporukama u okviru drugih instrumenata ekonomskog nadzora (članci 1. i 2. Uredbe (EU) br. 1176/2011). Analiza u izvješću o mehanizmu upozoravanja bazirana je na ekonomskom tumačenju tablice rezultata odabranih pokazatelja, dopunjene širim skupom pomoćnih pokazatelja, alatima za analizu i okvirima za procjenu te dodatnim relevantnim informacijama, uključujući nedavno objavljene podatke i prognoze. Ovo izvješće uključuje pojačanu procjenu rizika za makroekonomsku stabilnost i razvoj makroekonomskih neravnoteža usmjerenu na budućnost. Izvješće uključuje i analizu posljedica makroekonomskih neravnoteža u državama članicama za cijelo europodručje. U njemu su navedene države članice za koje treba provesti detaljna preispitivanja kako bi se procijenilo jesu li pogođene neravnotežama koje zahtijevaju djelovanje politika (članak 5. Uredbe (EU) br. 1176/2011). Komisija će sastaviti izvješća o detaljnom preispitivanju za dotične države članice uzimajući u obzir rasprave o izvješću o mehanizmu upozoravanja s Europskim parlamentom te u Vijeću i Euroskupini. Detaljna preispitivanja objavit će se u proljeće 2022. i bit će osnova za Komisijinu procjenu postojanja i ozbiljnosti makroekonomskih neravnoteža te za utvrđivanje nedostataka u politikama. Sažetak Ovo izvješće o mehanizmu upozoravanja drugo je izvješće obilježeno pandemijom bolesti COVID-19 jer se gospodarstvo oporavlja od iznenadne i neočekivane krize 2020. Pandemija bolesti COVID-19 izazvala je gospodarsku krizu jedinstvenih razmjera. Nakon poremećaja u prvoj polovini 2020. brzo se ušlo u početnu fazu gospodarskog oporavka kad su u cijeloj Europi ublažene mjere za sprečavanje širenja zaraze. Uvođenje cjepiva označilo je početak oporavka gospodarskih izgleda. Iako i dalje postoje razlike među državama članicama, nastojanja da se suzbiju neposredni učinci gospodarskog šoka donose rezultate. Uspješno procjepljivanje, popraćeno učinkovitom i ciljanom strategijom za sprečavanje širenja zaraze, dovelo je do snažnijeg oporavka gospodarske aktivnosti od proljeća 2021., a koordinacija gospodarske politike preusmjerila se na postavljanje temelja za solidan i uključiv oporavak i snažniju otpornost. Prema Komisijinoj jesenskoj gospodarskoj prognozi 2021. očekuje se da će se većina država članica do kraja 2021. približiti razini outputa prije krize, dok će se samo nekoliko približiti toj razini sljedeće godine. Pandemija je izbila dok se za većinu neravnoteža provodio postupak ispravka u kontekstu povoljnih makroekonomskih uvjeta, a istovremeno su se počeli pojavljivali novi rizici povezani sa znakovima pregrijavanja. Dulje razdoblje gospodarskog rasta tijekom većeg dijela posljednjeg desetljeća olakšalo je postupno ispravljanje neravnoteža. One su se odnosile na visoke razine udjela privatnog i javnog duga u BDP-u, koji su bili posljedica i globalne financijske krize i gomilanja neravnoteža koje joj je prethodilo. Korigirani su i veliki deficiti tekućeg računa ili snažan rast kreditiranja, što je dovelo do postupnog smanjenja vanjskog duga i jačanja bankarskih sustava. Posljednjih godina došlo je do nakupljanja izazova i rizika povezanih sa znakovima pregrijavanja u nekim sektorima u nekim državama nakon kontinuiranog gospodarskog rasta, uglavnom u pogledu cijena stambenih nekretnina i troškovne konkurentnosti, posebno u državama sa snažnijim gospodarskim rastom. Pandemija je prekinula smanjenje udjela duga u BDP-u, dok su cijene stambenih nekretnina ubrzano rasle, što upućuje na ukupno povećanje makroekonomskih rizika. Neravnoteže povezane s visokim državnim i privatnim dugom pogoršale su se zbog naglog pada BDP-a i fiskalnog učinka potrebnih mjera poduzetih kao odgovor na krizu uzrokovanu bolešću COVID-19, radi zaštite proizvodnih kapaciteta i ograničavanja učinka na zapošljavanje i socijalnih posljedica. Cijene stambenih nekretnina, koje su već bile visoke, počele su dodatno rasti te predstavljaju rizik u nekoliko država, posebno ako su popraćene znatnim povećanjem hipotekarnog duga. Zahvaljujući svojim snažnim stopama kapitala i visokim rezervama likvidnosti, banke su mogle nastaviti kreditirati gospodarstvo. Međutim, kako se budu ukidale zaštitne mjere te kad u gospodarstvu dođu do izražaja dugoročniji učinci pandemije na solventnost trgovačkih društava, moguće je da će to dovesti do sekundarnih učinaka na bankarski sektor. Vanjski računi pogoršali su se u državama koje ovise o prihodima od prekograničnog turizma. Proširene potpore za provedbu politika pomogle su obuzdati nezaposlenost i stabilizirati dohotke kućanstava. S obzirom na sve izraženiji oporavak, u nekim se državama javljaju manjak radne snage i troškovni pritisci, a u brojnim državama predviđaju se znatna povećanja plaća.

Brzim i koordiniranim odgovorom politike na pandemiju ublažili su se njezini gospodarski učinci, a Mehanizam za oporavak i otpornost (Mehanizam) jedinstvena je prilika da iz krize iziđemo snažniji. Opća klauzula o odstupanju iz Pakta o stabilnosti i rastu aktivirana je odmah nakon pandemije, čime su poduprte nacionalne fiskalne mjere. Sporazum o Privremenom okviru za državne potpore omogućio je državama članicama da potpuno iskoriste fleksibilnost predviđenu pravilima o državnim potporama. Europski instrument za privremenu potporu radi smanjenja rizika od nezaposlenosti u izvanrednoj situaciji (SURE) pomogao je u zaštiti radnih mjesta. Vlade su pružile dosad nezabilježenu fiskalnu potporu i potporu politike, a Europska središnja banka (ESB) provela je širok raspon mjera za očuvanje financijske stabilnosti i osiguravanje neometanog funkcioniranja financijskih tržišta. Kako oporavak postaje izraženiji, učinkovitom provedbom reformi i ulaganja iz planova za oporavak i otpornost (RRP-ovi) pridonijet će se poticanju trajnog oporavka, jačanju otpornosti i ubrzavanju zelene i digitalne tranzicije EU-a. Provedbom planova za oporavak i otpornost može se poduprijeti smanjenje neravnoteža te se mogu ublažiti makroekonomski rizici. Ti planovi državama članicama koje su najviše pogođene krizom uzrokovanom bolešću COVID-19 pružaju jedinstvenu priliku da se vrate na put održivog većeg rasta, čime će se potaknuti otvaranje radnih mjesta, poboljšati održivost duga i pridonijeti ponovnoj uspostavi ravnoteže europskog gospodarstva u cjelini.



Horizontalna analiza predstavljena u izvješću o mehanizmu upozoravanja može se sažeti kako slijedi: ·Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 privremeno je utjecala na vanjske pozicije, ali nije iz temelja promijenila obrasce kretanja tekućeg računa. Države sa značajnim sektorom prekograničnog turizma općenito su zabilježile znatno povećanje deficita tekućeg računa ili smanjenje skromnih suficita. Očekuje se da će se to postupno ispraviti oporavkom sektora putovanja. Neki od velikih suficita salda tekućeg računa u 2020. blago su se smanjili, čime je tekući račun europodručja u cjelini usklađen s temeljnim pokazateljima. Međutim, podaci za prvu polovinu 2021. pokazuju znatno povećanje suficita tekućeg računa europodručja, uglavnom potaknuto višom bilancom trgovine uslugama. Trenutačno se predviđa da će se tekući račun europodručja 2021. vratiti na razinu iz 2019., što je odraz kontinuirane slabe domaće potražnje. Općenito, najveće promjene u tekućim računima bile su u njihovu sastavu: u svim državama članicama privatni sektor povećao je svoju poziciju neto štednje, dok su se neto kreditne pozicije državnog sektora znatno smanjile zbog posljedica pandemije bolesti COVID-19 i mjera poduzetih za njihovo ublažavanje. Nekoliko država članica s velikim negativnim neto stanjem međunarodnih ulaganja (NIIP) 2020. zabilježilo je pogoršanje tekućih računa, ali predviđa se da će se učinak na njihov udio NIIP-a u BDP-u postupno preokrenuti. ·Prekid gospodarske aktivnosti u 2020. doveo je do velikih povećanja jediničnih troškova rada, za koje se očekuje da će se djelomično poništiti s oporavkom, ali u brojnim slučajevima pojavljuju se nedostaci radne snage i troškovni pritisci. Jedinični troškovi rada porasli su u cijelom EU-a zbog stabilnog broja zaposlenih unatoč naglom padu proizvodnje, što je omogućeno raznim javnim inicijativama za zadržavanje radnih mjesta, posebno programima skraćenog radnog vremena, kojima se potiče smanjenje broja radnih sati, a ne smanjenje zaposlenosti. Ti se učinci odražavaju u privremenim smanjenjima ukupne produktivnosti rada u 2020. S oporavkom se povećava produktivnost i poništava dio gubitaka u jediničnim troškovima rada. Međutim, u nekim državama plaće ponovno rastu, ponekad nastavljajući trendove iz razdoblja prije pandemije. Međutim, stanje na tržištu rada razlikuje se među sektorima i državama; iako se u nekim slučajevima zaposlenost uglavnom vratila na razinu prije krize, u drugima i dalje postoji znatan jaz. U nekim se slučajevima tijekom oporavka može nastaviti povećana preraspodjela radne snage među radnim mjestima, poduzećima i sektorima, što može dovesti do trajnih promjena u proizvodnom kapacitetu zemalja. U drugim slučajevima dolazi do manjka radne snage, posebno u državama koje su manje pogođene krizom i u slučajevima veće potražnje. U kombinaciji s drugim čimbenicima, kao što je brz rast cijena energije, troškovni pritisci mogu postati znatni i pretvoriti se u rizik u narednom razdoblju. ·Radna mjesta i proizvodni kapaciteti očuvani su tijekom krize nizom mjera politike u cilju podupiranja likvidnosti i solventnosti privatnog sektora. Mjere potpore, kao što su moratoriji na otplatu duga i državna jamstva za kredite, pomogle su spriječiti da se manjak likvidnosti privatnog sektora pretvori u probleme solventnosti na početku krize uzrokovane bolešću COVID-19. Moratorijima je omogućena odgoda otplate duga, čime se povećala nominalna razina duga i povezano kamatno opterećenje. Postupnim ukidanjem tih mjera mogu se pojaviti poteškoće s otplatom, posebno u sektorima koji su jače pogođeni krizom i među poduzećima koja su i prije bila u osjetljivom položaju. U mnogim državama povećanja zaduživanja poduzeća i kućanstava popraćena su povećanom neto štednjom. ·Korporativna zaduženost u većini zemalja EU-a povećala se 2020., ponekad naglo. Novo zaduživanje za pokrivanje iznenadnih gubitaka prihoda i manjka likvidnosti koji su posljedica pandemije pridonijelo je povećanju udjela korporativnog duga u BDP-u povrh učinka nagle recesije. Iako su znatno povećani neto kreditni tokovi zabilježeni do početka 2021., odnedavna su na umjerenoj razini, što bi mogao biti i znak niže potražnje, koja bi mogla biti povezana s društvima koja se koriste akumuliranom likvidnošću, ili manjom ponudom kredita. ·Zaduživanje kućanstava poraslo je s jačanjem oporavka. Veći udjeli duga kućanstava u BDP-u 2020. uglavnom su posljedica velikog pada BDP-a. Kreditni tokovi na vrhuncu pandemije smanjeni su uglavnom zbog naglog pada potrošačkih kredita. Istodobno je u mnogim državama došlo do povećanja hipotekarnih kredita zbog velike aktivnosti na tržištu nekretnina i ubrzavanja rasta cijena stambenih nekretnina. Od početka 2021. neto kreditni tokovi u nekoliko su država dosegli značajnije razine zahvaljujući oporavku.

·Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 i mjere koje su vlade poduzele kako bi je ublažile znatno su utjecale na državni dug. Nužno potrebna opsežna potpora koju su vlade pružile pridonijela je preusmjeravanju dijela nepovoljnih gospodarskih posljedica pandemije s kućanstava i poduzeća, čime se štite radna mjesta i potencijal rasta. Udjeli državnog duga u BDP-u više su se povećali u državama koje su nerazmjerno pogođene recesijom, uglavnom zbog njihova turističkog sektora. Očekuje se da će se s oporavkom stabilizirati udio duga u BDP-u, a u nekim se državama on već počeo smanjivati; međutim, općenito gledano, države iz krize izlaze znatno zaduženije. Poticajni smjer fiskalne politike i mjere monetarne politike komplementarni su i pomažu u održavanju povjerenja i stabilnosti. Uvjeti zaduživanja za države i dalje su povoljni unatoč njihovim povećanim potrebama za financiranjem, i zbog mjera monetarne politike i dugoročnih čimbenika kao što je višak štednje u odnosu na ulaganja u europodručju. S obzirom na kretanja inflacije, troškovi zaduživanja neznatno su se povećali, ali su općenito i dalje niski. Troškovi zaduživanja nešto su se više povećali u nekim državama članicama izvan europodručja s promjenjivim tečajnim stopama. Neke od njih imaju nezanemariv udio duga denominiran u stranoj valuti ili relativno kratke rokove dospijeća duga. ·Pandemija je popraćena daljnjim ubrzanjem rasta cijena stambenih nekretnina. Nakon godina rasta cijena stambenih nekretnina taj se rast dodatno ubrzao 2020. i u prvoj polovini 2021. te je dosegao najbrže stope rasta od globalne financijske krize. U raznim državama EU-a postoji rizik od precijenjenosti. To izaziva zabrinutost posebno kada je dug kućanstava visok ili brzo raste. Rast cijena stambenih nekretnina potaknut je nizom čimbenika koji potiču potražnju i ograničavaju ponudu. Ograničenja ponude postojala su i prije pandemije, a mjere ograničenja kretanja privremeno su ih pogoršale. Pandemija je možda dovela do nekih strukturnih promjena u potražnji za stambenim nekretninama jer bi prelazak na rad na daljinu mogao promijeniti geografske preferencije. Financijski su uvjeti prilagodljivi i općenito će vjerojatno i dalje podupirati povećanu potražnju za stambenim nekretninama, dok će dohodak kućanstava koji raste s oporavkom vjerojatno održati daljnji rast cijena stambenih nekretnina. ·Bankarski sektor zadržao je snažne stope kapitala, ali profitabilnost se 2020. smanjila, dok će potpuni učinak krize na bilance banaka vjerojatno biti vidljiv tek kasnije. Uvjeti u bankarskom sektoru znatno su se poboljšali od globalne financijske krize, pri čemu su se rezerve kapitala stvorene u godinama prije pandemije i stope kapitala dodatno povećale 2020., među ostalim zbog privremenih regulatornih ograničenja za isplatu dividendi. Učinak krize uzrokovane bolešću COVID-19 na bankarski sektor ograničen je zahvaljujući jačanju sektora nakon financijske krize i opsežnim privremenim mjerama politike kao što su kreditna jamstva, moratoriji na otplatu duga ili privremeno regulatorno ublažavanje. Neprihodonosni krediti nastavili su se smanjivati 2020., posebno u državama u kojima su bili znatni i u kojima su banke otuđivale problematičnu imovinu. Međutim, dugotrajan problem niske profitabilnosti i dalje je prisutan. Nadalje, moguće je da će se potpuni učinak krize na kvalitetu imovine, profitabilnost i rezerve kapitala pojaviti i nakon povlačenja mjera politike. Trebalo bi pomno pratiti potencijalne povratne sprege između banaka, država i korporativnog sektora. Iako je učinak pandemije ublažen odlučnim mjerama politike, pandemija je pogoršala razlike među državama europodručja. Države članice sa značajnim sektorom prekograničnog turizma bile su najizloženije gospodarskim posljedicama pandemije bolesti COVID-19, što je dovelo do različitih učinaka na zapošljavanje i rast. Budući da su te države bile obilježene i razmjerno velikim javnim, privatnim ili vanjskim dugom, to je dovelo do šire disperzije zaduženosti unutar europodručja. Neki od tih obrazaca povezani su s privremenim čimbenicima, kao što je učinak ograničenja putovanja, no unatoč uspjehu odlučnih političkih mjera u ublažavanju širenja gospodarskih i socijalnih razlika, postoji rizik da nakon krize ostanu problemi i ukorijenjene razlike. Suficit tekućeg računa i dalje je velik za europodručje u cjelini, što ukazuje na to da postoje resursi da se održi oporavak na razini cijelog europodručja. Time bi se pridonijelo i bržem smanjenju neravnoteža. Tekući račun cijelog područja privremeno se smanjio na razinu koja je blizu njegovih temeljnih pokazatelja, ali se predviđa da će se vratiti na razine prije krize koje su više od temeljnih pokazatelja. Rezultati na razini država članica znatno se razlikuju. Vanjski rebalans u europodručju tim je važniji s obzirom na ograničen prostor za dodatnu monetarnu potporu kako bi se održala potražnja.



S obzirom na međusobnu povezanost gospodarstava europodručja potrebna je odgovarajuća kombinacija makroekonomskih politika u državama članicama kako bi se održao oporavak, uz istodobno ispravljanje neravnoteža i uklanjanje novih rizika. Gospodarska ekspanzija u državama neto vjerovnicama europodručja, uključujući na temelju povoljnih uvjeta potražnje, ne bi bila korisna samo za te države, nego i za države neto dužnice jer veći rast u europodručju podupire rast i razduživanje, kao i poboljšanje vanjskih pozicija u potonjoj skupini država. U tom bi pogledu pomoglo povlačenje izvanrednih mjera potpore za provedbu politika tijekom krize vezanih uz potrebe za prilagodbom. Znatna i trajna poboljšanja produktivnosti i konkurentnosti u državama neto dužnicama pridonijela bi i vanjskom rebalansu te bi pomogla u smanjenju tereta duga. Učinkovita uporaba instrumenata uspostavljenih na razini europodručja i EU-a, uz učinkovitu provedbu potrebnih reformi i ulaganja, pomogla bi u poticanju trajnog oporavka i jačanju otpornosti, između ostalog i uklanjanjem neravnoteža i novih rizika. Bit će ključno u potpunosti iskoristiti instrument Next Generation EU i višegodišnji financijski okvir (VFO) i usmjeriti ih u najproduktivnije svrhe. Time bi se maksimalno povećao gospodarski učinak fondova i pridonijelo uravnoteženom rastu. Potpuni učinak pandemije na neravnoteže bit će jasan tek s odmakom jer su mogući sekundarni učinci. Kad je riječ o trgovačkim društvima, i dalje postoje područja temeljnih financijskih slabosti zbog iscrpljivanja vlasničkog kapitala nakon dugotrajnih gubitaka i visokih dugovanja. Na neka trgovačka društva mogle bi utjecati strukturne promjene koje zahtijevaju prilagodbu njihovih poslovnih modela. Istek mjera potpore mogao bi dovesti do povećanja neprihodonosnih kredita i stečajeva barem u sektorima koji su najviše pogođeni krizom uzrokovanom bolešću COVID-19 i među poduzećima koja su bila ugrožena i prije krize. To će možda doći do izražaja tek nakon određenog vremena, ovisno o vrstama restrukturiranja koje bi se mogle ponuditi inače nesolventnim dužnicima. Sposobnost stečajnog postupka za poništavanje postojećih umanjenja vrijednosti važna je kako bi se osigurao dotok novih kredita u gospodarstvo. Davanjem državnih jamstava za kredite poduzećima pridonosi se očuvanju održivih poslovnih subjekata, no velika državna jamstva mogla bi dovesti i do povratne sprege između korporativnog i državnog sektora, što bi utjecalo i na banke. Postoji rizik da će problemi bilance trgovačkih društava utjecati na tržište rada, a time i na sposobnost nekih kućanstava da otplaćuju kredit. Velika povećanja hipotekarnih kredita dodatni su čimbenik rizika, posebno u slučaju ispravka na tržištu stambenih nekretnina. Isto tako, daljnje pogoršanje cijena poslovnih nekretnina moglo bi oslabiti i financijski sektor. Uvjeti financiranja utjecat će na razvoj neravnoteža. Okruženje niskih kamatnih stopa omogućilo je državama, trgovačkim društvima i kućanstvima da preuzmu veći dug i ublaže posljedice pandemije, štiteći radna mjesta i proizvodne kapacitete. Povećanjem kamatnih stopa povećali bi se troškovi financiranja duga i u javnom i u privatnom sektoru, čime bi se povećali rizici u područjima u kojima su potrebe za financiranjem visoke. Od početka 2021. inflacija se znatno povećala u europodručju i mnogim drugim naprednim gospodarstvima. Iako se čini da su odrednice tog povećanja inflacije, uključujući porast cijena energije, uglavnom privremenog karaktera, postoji rizik da neće biti toliko kratkotrajne. Sve dok se ne postrože uvjeti financiranja, veća inflacija može smanjiti teret duga. No dugotrajno povećanje inflacije moglo bi dovesti do strožih uvjeta financiranja i većih troškova zaduživanja. Kretanja na tržištima stambenih nekretnina zahtijevaju pomno praćenje. Visoke cijene stambenih nekretnina predstavljaju rizik, posebno u kombinaciji s visokom zaduženošću kućanstava, uz neizvjesne prilagodbe tržišta rada. To predstavlja rizik za sposobnost kućanstava da ispune svoje hipotekarne obveze. Povećane kamatne stope mogle bi povećati pritisak na sposobnost otplate hipotekarnih kredita, što bi moglo posredno utjecati na bankarski sektor. Nastavak rasta cijena s daljnjim oporavkom mogao bi povećati pritisak na plaće i potaknuti veće hipotekarno zaduživanje. Cjenovna pristupačnost stambenih nekretnina posljednjih se godina pogoršala, s potencijalno nepovoljnim makroekonomskim posljedicama povezanima s manjom privatnom potrošnjom i mobilnošću radne snage te preusmjeravanjem kredita s ulaganja kojima se jača produktivnost. Smanjenje visokih razina i državnog i privatnog duga uvelike ovisi o tome hoće li oporavak krenuti u smjeru održivog širenja, za što su potrebna produktivna ulaganja. Trajan oporavak ovisi o primjeni poticajnih politika i pravodobnom povlačenju izvanredne potpore politike koja je pružena tijekom krize. Održivo gospodarsko širenje ovisi o jačanju gospodarske i socijalne otpornosti, što iziskuje provedbu odgovarajućih reformi i ulaganja. Ulaganja kojima se potiče produktivnost potrebna su kako bi se potaknuo rast u srednjoročnom razdoblju i poduprle strukturne preobrazbe koje su potrebne za ostvarenje zelene i digitalne tranzicije u kontekstu demografskih promjena. To je još važnije s obzirom na to da je niz zemalja obilježen visokim javnim i privatnim dugom i razmjerno niskim potencijalnim rastom, što otežava smanjenje visokih razina duga. U situaciji visokog javnog duga potrebno je poboljšati sastav rashoda i prihoda kako bi se stvorio prostor za provedbu javnih ulaganja jer je razduživanje, na temelju vjerodostojne strategije fiskalne prilagodbe, potrebno i kako bi se osigurao prostor za rješavanje budućih kriza. Istodobno, potrebe korporativnog razduživanja mogu otežati privatna ulaganja. Učinkovita provedba planova za oporavak i otpornost ima važnu ulogu u podupiranju javnih i privatnih ulaganja, čime se pomaže u prevladavanju dugoročnih posljedica pandemije i otvara put prema većem rastu i otpornosti. Novim Mehanizmom, u kombinaciji s europskim strukturnim i investicijskim fondovima, promicat će se oporavak bogat ulaganjima, a njihova učinkovita provedba učinit će gospodarstvo EU-a održivijim, uključivijim, otpornijim i bolje pripremljenim za zelenu i digitalnu tranziciju, u skladu s ciljevima Unije u tom pogledu. Pandemija je istaknula pozitivnu ulogu protucikličke diskrecijske fiskalne politike, politika monetarnih potpora i europske koordinacije u odgovoru na gospodarsku krizu. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 pokazala je da znatne diskrecijske fiskalne reakcije mogu biti učinkovite u ublažavanju neposrednih posljedica velikog šoka i uspješne u stvaranju uvjeta za brz oporavak. Fiskalni napori koji su odmah poduzeti na nacionalnoj razini ojačani su iskorištavanjem postojećih fleksibilnosti unutar relevantnih regulatornih okvira EU-a. Kolektivna reakcija ojačala je povjerenje. Mjere monetarne politike pridonijele su očuvanju povoljnih uvjeta financiranja u razdoblju pandemije za sve sektore gospodarstva i tako poduprle gospodarsku aktivnost i očuvale srednjoročnu stabilnost cijena. Međusobno nadopunjujući učinci fiskalne i monetarne politike bili su ključni za ublažavanje posljedica krize te podupiranje oporavka. Iako se očekuje da će monetarna politika ostati prilagodljiva u narednim godinama, niske kamatne stope i nedavno povećanje inflacije ograničavaju mogućnost daljnjeg ublažavanja monetarne politike. Fiskalna će politika možda trebati zadržati ulogu stabilizatora ako se pojave negativni rizici, a razborita proračunska politika u normalnim vremenima stvara povjerenje u učinkovitost proračunske politike u kriznim vremenima. Sprečavanje i ispravljanje makroekonomskih neravnoteža i dalje je ključno. Prvo, slab gospodarski oporavak mogao bi uzrokovati porast broja stečaja poduzeća, što bi dovelo do gubitka radnih mjesta, kao i većeg povlačenja jamstava za kredite poduzećima povezane s krizom i ograničavanja ulaganja. Drugo, nepovoljna gospodarska kretanja mogla bi naglasiti povratne sprege između banaka i države. Treće, rast cijena imovine i stambenih nekretnina mogao bi dovesti do veće osjetljivosti sektora kućanstava zbog neodrživog rasta cijena imovine. Ti rizici mogu negativno utjecati na održivost državnog duga i ograničiti fiskalnoj politici prostor da odgovori na buduće izazove. Ispravljanje slabosti pridonijet će konsolidaciji oporavka i jačanju dugoročnog rasta. Sličnije gospodarske strukture i usklađeniji poslovni ciklusi pridonijet će povećanju učinkovitosti zajedničke monetarne politike. Poticanjem oporavka koji je bogat ulaganjima, Mehanizam će pridonijeti makroekonomskoj stabilnosti. Učinkovita provedba planova za oporavak i otpornost učinit će gospodarstvo EU-a održivijim, uključivijim, otpornijim i bolje pripremljenim za zelenu i digitalnu tranziciju. Pomoći će i u ublažavanju rizika od razlika unutar EU-a jer su bespovratna sredstva Mehanizma usmjerena na države članice s nižim BDP-om po stanovniku, većom nezaposlenošću i države najteže pogođene krizom uzrokovanom bolešću COVID-19. Osim toga, za razliku od razdoblja nakon globalne financijske krize, veća javna ulaganja poduprijet će oporavak nakon pandemije. Bespovratnim sredstvima Mehanizma financirat će se visokokvalitetni projekti ulaganja i omogućiti reforme u cilju povećanja produktivnosti, i to bez povećanja nacionalnog deficita i udjela duga. Procjenjuje se da će se tim bespovratnim sredstvima i drugim izvorima financiranja EU-a pojačati javna ulaganja u državama članicama za prosječno oko 0,5 % BDP-a godišnje 2021. i 2022.

Sprečavanjem i ispravljanjem makroekonomskih neravnoteža povećava se sposobnost država članica za odgovor na šokove i podupire gospodarska konvergencija. Ispravljanje ili sprečavanje nagomilavanja neravnoteža pridonijet će konsolidaciji oporavka i jačanju dugoročnog rasta. Države s postojećim neravnotežama moraju ih nastaviti ispravljati na isti način kao i prije pandemije, uz potporu politika za poticanje potencijalnog rasta. Smanjenje neravnoteža može dovesti i do pozitivnih prelijevanja među državama. Dublja gospodarska i financijska integracija i sinkroniziraniji poslovni ciklusi pridonijet će povećanju učinkovitosti zajedničke monetarne politike, posebno u slučaju članica europodručja, te će joj omogućiti bolji odgovor na buduće izazove. Jedan je od zaključaka ovog izvješća o mehanizmu upozoravanja da treba provesti detaljna preispitivanja za 12 država članica: Cipar, Francusku, Grčku, Hrvatsku, Irsku, Italiju, Nizozemsku, Njemačku, Portugal, Rumunjsku, Španjolsku i Švedsku. Te države članice podvrgnute su detaljnom preispitivanju u prethodnom godišnjem ciklusu nadzora u okviru PMN-a te se smatralo da u njima postoje neravnoteže (Francuska, Hrvatska, Irska, Njemačka, Nizozemska, Portugal, Rumunjska, Španjolska i Švedska) ili prekomjerne neravnoteže (Cipar, Grčka i Italija). U novim detaljnim preispitivanjima ocijenit će se kako je došlo do tih neravnoteža te će se analizirati njihova ozbiljnost, razvoj i odgovor politika država članica kako bi se ažurirale postojeće procjene i procijenile moguće preostale potrebe politika. Odjeljak 3. sadrži sažetak razvoja tih neravnoteža, a u odjeljku 4. razrađuju se informacije po državama članicama. Osim toga, u nizu država članica koje nisu bile predmet detaljnog preispitivanja u prethodnom krugu prisutna su kretanja kojima je potrebno posvetiti posebnu pozornost. Slovačka je obilježena snažnim rastom cijena stambenih nekretnina, uz kontinuirano, iako sve slabije povećanje zaduživanja kućanstava. Izvoz je znatno koncentriran u nekoliko određenih sektora i došlo je do gubitaka troškovne konkurentnosti, ali to dosad nije negativno utjecalo na udjele na izvoznom tržištu. U slučaju Mađarske, potrebno je obratiti pozornost na međudjelovanje javnog zaduživanja i vanjskog financiranja u kontekstu znatne izloženosti dugu u stranoj valuti. Bilježi se snažan rast cijena stambenih nekretnina. Pritisci troškovne konkurentnosti sve su veći, ali to dosad nije negativno utjecalo na udjele na izvoznom tržištu. Postoji i potreba za praćenjem razvoja rizikâ u drugim državama članicama, koji su u mnogim slučajevima povezani s tržištima stambenih nekretnina. U slučaju Danske i Luksemburga kretanja na tržištu stambenih nekretnina upućuju na povećanje rizikâ. Iako se zbog promjene preferencija, povoljnih financijskih uvjeta i ograničenja ponude može održati rast cijena stambenih nekretnina, ne može se odbaciti rizik ispravka cijena stambenih nekretnina naniže, s mogućim posljedicama za šire gospodarstvo. Češka je obilježena snažnim rastom cijena stambenih nekretnina i trajnim gubicima troškovne konkurentnosti koji su već godinama znatni. U Malti sve veći privatni dug u kombinaciji s nedostacima stečajnog okvira dovodi do posebnih slabosti. Kretanja u tih šest država članica trebalo bi pomno pratiti i nadzirati te utvrditi jesu li u skladu s makroekonomskom stabilnošću i pogoduju li joj. Ravnoteža rizika trenutačno ne upućuje na potrebu za detaljnim preispitivanjem. U odjeljku 4. navedeno je više informacija o razvoju događaja u pojedinim državama. 1. Makroekonomski kontekst i razvoj neravnoteža u europodručju Gospodarski kontekst Ovo izvješće o mehanizmu upozoravanja pripremljeno je u kontekstu gospodarstva obilježenog pandemijom bolesti COVID-19. Prvi je učinak pandemije bila nagla recesija jer su restriktivne mjere za ograničavanje širenja virusa imale znatan učinak na gospodarsku aktivnost 2020. To je dovelo do smanjenja BDP-a od 5,9 % u EU-u i 6,4 % u europodručju 2020., uz znatne razlike među državama. Neke su države zabilježile pad koji se u postotku približio dvoznamenkastoj granici ili ju je čak prešao, a druge su doživjele blagu recesiju. Poboljšanje zdravstvenog stanja omogućilo je ublažavanje ograničenja od drugog tromjesečja 2020., čime je otpočeo oporavak. Različiti valovi pandemije uzrokovali su neujednačen oporavak do početka 2021. Procjepljivanje, popraćeno učinkovitom i ciljanom strategijom za sprečavanje širenja zaraze, kao i opsežne mjere javne potpore od proljeća 2021. omogućile su veću mobilnost i oživljavanje gospodarske aktivnosti snažnije od očekivanog. Prema Komisijinoj jesenskoj ekonomskoj prognozi 2021. očekuje se ukupni rast BDP-a od 5 % i u EU-u i u europodručju 2021. te 4,3 % u 2022. Predviđa se da će se većina država članica do kraja 2021. približiti razini outputa prije krize, dok će se samo nekoliko približiti toj razini sljedeće godine (grafikon 1.1.a). ( ) Iako je učinak ublažen odlučnim mjerama politike, pandemija je pogoršala razlike među državama europodručja. To je odraz neujednačenih posljedica pandemije i razlika u gospodarskim strukturama. Ograničenja su imala veći negativni utjecaj na usluge koje karakterizira bliski fizički kontakt nego na usluge proizvodnje. To je dovelo do velikih razlika u gospodarskim rezultatima unutar država i među njima. Države sa značajnim sektorom prekograničnog turizma koje su posebno pogođene ograničenjima mobilnosti, zabilježile su veće smanjenje BDP-a od prosjeka, uz znatna pogoršanja vanjskih računa. To je slučaj s Grčkom, Portugalom i Španjolskom. Recesija je snažno pogodila i države s visokim domaćim dugom, kao što su Francuska i Italija (vidi grafikon 1.1.b). To su i države čiji je privatni, javni i vanjski dug među najvišima u EU-u. Predviđa se da će oporavak u nekima od tih zemalja biti sporiji. Izvanredan odgovor politike ključan je za ublažavanje posljedica krize uzrokovane bolešću COVID-19 i podupiranje oporavka, uz pozitivan učinak na makroekonomsku stabilnost. Vlade su pružile dosad nezabilježenu fiskalnu potporu kako bi zaštitile radna mjesta i dohodak te pružile potporu poduzećima, umanjujući rizik od stečaja poduzeća. Osigurani su moratoriji na plaćanja poreza i otplate duga kućanstava i poduzeća te su izdavana državna jamstva za bankovne zajmove. Kao rezultat toga, bruto raspoloživi dohodak kućanstava 2020. bio je uglavnom stabilan u EU-u kao cjelini unatoč snažnoj recesiji. Stopa nezaposlenosti u EU-u porasla je za samo 0,4 postotna boda, a stečajevi trgovačkih društava bili su vrlo ograničeni jer su vlade apsorbirale velik dio posljedica krize. Na razini EU-a odvijala se dosad nezabilježena koordinacija odgovora politika. Opća klauzula o odstupanju iz Pakta o stabilnosti i rastu aktivirana je odmah nakon pandemije, čime su poduprte fiskalne mjere. Sporazum o Privremenom okviru za državne potpore omogućio je državama članicama da potpuno iskoriste fleksibilnost predviđenu pravilima o državnim potporama. Europski instrument za privremenu potporu radi smanjenja rizika od nezaposlenosti u izvanrednoj situaciji (SURE) zaštitio je tržišta rada. Investicijske inicijative kao odgovor na koronavirus (CRII i CRII plus) i REACT-EU mobilizirali su i pojačali sredstva kohezijske politike za potporu sektoru javnog zdravstva, poduzećima i najugroženijim skupinama stanovništva. Europski stabilizacijski mehanizam i Europska investicijska banka stavili su na raspolaganje financijske instrumente. Uz učinkovitu provedbu reformi i ulaganja, Mehanizam za oporavak i otpornost (Mehanizam) pomoći će da gospodarstvo EU-a postane održivije, uključivije, otpornije i bolje pripremljeno za zelenu i digitalnu tranziciju, u skladu s ciljevima Unije u tom pogledu. Usklađeni globalni odgovor monetarne politike doveo je do prilagodljivih financijskih uvjeta. Europska središnja banka (ESB) provela je širok raspon mjera za očuvanje financijske stabilnosti i osiguravanje neometanog funkcioniranja financijskih tržišta. Osigurala je dodatnu likvidnost za banke, ublažila zahtjeve u pogledu kolaterala te pribavila znatnu dodatnu imovinu javnog i privatnog sektora. Akomodativna monetarna politika podupirala je pozitivno raspoloženje na financijskom tržištu i pomogla izbjeći kreditnu krizu, a vrednovanja na mnogim tržištima obveznica i dionica premašila su razinu prije pandemije. Uz dugoročne čimbenike, uključujući, među ostalim, višak štednje u odnosu na ulaganja u europodručju, visoka likvidnost tržišta osigurala je niske troškove državnog zaduživanja, u nekim slučajevima čak i niže nego prije početka krize, a marže unutar europodručja smanjene su. Očekivanja snažnog oporavka ojačala su pozitivno raspoloženje na tržištima, što je osnaženo napretkom u razvoju cjepiva u jesen 2020. Financijski uvjeti i dalje su na povijesno niskim razinama, no trebalo bi pratiti znakove postroživanja. Iako su prinosi na državne obveznice u 2021. blago porasli, obično su i dalje znatno ispod povijesnih prosjeka. Države s najvišim rejtinzima imaju negativne kamatne stope ili kamatne stope blizu nule na svoje dugove, dok je u određenom broju država članica, posebno izvan europodručja, došlo do određenog povećanja. Na tržištima korporativnih obveznica vidljivi su jednostavni, iako malo stroži, uvjeti financiranja, a kamatne stope banaka u EU-u bile su na rekordno niskoj razini ili blizu nje. U drugoj polovini 2020. porasla je vrijednost eura, prije nego što se donekle smanjila, a to se odražavalo u valutama nekolicine članica izvan europodručja. Inflacija se povećala 2021., ali očekuje se da će povećanje uglavnom biti privremeno. Ukupna inflacija u europodručju posljednjih je mjeseci porasla na najvišu razinu u posljednjih deset godina, nakon inflacije ispod ciljane razine tijekom gotovo deset godina. Inflacija je bila iznad ciljnih vrijednosti u nizu država članica izvan europodručja. Povećanje cijena energije uvelike je pridonijelo tom povećanju, pri čemu se temeljna inflacija manje povećavala. Očekuje se da će porast inflacije uglavnom biti privremen, iako ne nužno kratkotrajan. Rješavanje nekih poteškoća povezanih s prijelazom s fosilnih goriva može potrajati. Ponovno pokretanje gospodarstva dovelo je do znatnog povećanja potražnje, ali je aktivnost ograničena zbog uskih grla u ponudi. Vjerojatno je da će se sve veći troškovi prenijeti na neke potrošačke cijene, iako je neizvjesno u kojem opsegu, a smanjenje profitnih marži moglo bi apsorbirati dio povećanja. Čini se da su rizici od kontinuirane dinamike inflacije trenutačno ograničeni jer su očekivanja u pogledu inflacije u europodručju i dalje stabilna i općenito odražavaju povratak na kretanja prije pandemije. Međutim, strukturne prilagodbe, uključujući reakciju obrazaca potrošnje na pandemiju i manjak kvalificirane radne snage u određenim sektorima, mogu utjecati na relativne cijene i plaće, što može povećati volatilnost inflacije. Dugotrajno povećanje inflacije moglo bi dovesti do promjena u trenutku normalizacije monetarne politike i dovesti do strožih financijskih uvjeta i većih troškova zaduživanja. Gospodarstvo EU-a oporavlja se brže od očekivanog, ali gospodarski izgledi i dalje su neizvjesni. Uspješne kampanje procjepljivanja u cijelom EU-u smanjile su potrebu za snažnim mjerama ograničavanja širenja zaraze kako bi se odgovorilo na buduće valove zaraze. Globalno su rizici povezani s pandemijom i dalje relevantni zbog manjeg procjepljivanja. Trgovina se i dalje oporavlja od ograničenja uzrokovanih pandemijom, a narušena je uskim grlima na strani ponude, koja utječu na djelatnosti koje su u velikoj mjeri integrirane u globalne vrijednosne lance. Trajna preusmjeravanja vrijednosnih lanaca stvaraju troškove i mogu dovesti do rizika, ali i prilika za države EU-a. Smanjenje profitabilnosti poduzeća i povećanje financijske poluge smanjili su privatna ulaganja. To može umanjiti oporavak i otežati razduživanje poduzeća. Povlačenje potpore politika može dovesti do ponovne ocjene rizika. Neizvjesnost bi mogla povećati volatilnost na financijskim tržištima s negativnim učincima na cijene financijske imovine i nekretnina zbog općeg odvajanja cijena vrijednosnih papira od temeljnih ekonomskih pokazatelja. ( ) ( ) ( ) S pozitivne strane, brži napredak u kontroli pandemije u cijelom svijetu i provedba ambicioznih i koordiniranih reformi i ulaganja u EU-u mogli bi utrti put održivom oporavku. Snažan oporavak podupire makroekonomsku stabilnost, ali moguće je da će se sa zakašnjenjem osjetiti drugi krug učinaka recesije te oni još uvijek predstavljaju rizik. U kontekstu snažnog rasta BDP-a visoki udjeli državnog duga i duga privatnog sektora stabilizirali su se ili se neznatno smanjuju u većini država članica EU-a nakon znatnog povećanja prošle godine. Ukidanjem političke potpore neizbježno će se otkriti potencijalne temeljne slabosti u industrijama i područjima koji su najviše pogođeni bolešću COVID-19. Ukidanje moratorija na otplatu duga moglo bi dovesti do poteškoća u otplati duga za poduzeća i kućanstva te dovesti do nesolventnosti poduzeća i nezaposlenosti. Međusobna povezanost između javnog i privatnog duga te financijskog sektora mehanizam je za prijenos rizika. Pogoršanje kvalitete državne i privatne imovine može utjecati na bilance financijskih institucija čija se niska profitabilnost dodatno smanjila tijekom pandemije. Poteškoće s otplatom duga mogu smanjiti ulaganja, dohodak i potrošnju kućanstava, smanjiti gospodarski rast i ugroziti razduživanje. Pandemija je dovela do pogoršanja troškovne konkurentnosti u nizu zemalja s velikim porastom troškova rada već prije krize, za koji se u nekim slučajevima predviđa da će se nastaviti. Cijene stambenih nekretnina rastu najbržim tempom u više od deset godina, a taj rast nije prekinuti ni tijekom pandemije ili je čak pojačan. Za razliku od povećanja zaduženosti, gospodarski oporavak vjerojatno neće dovesti do ispravka cijena stambenih nekretnina, iako je moguće da će se ublažiti neke kratkoročne poteškoće na strani ponude. Ubrzavanje rasta cijena stambenih nekretnina razlog je za zabrinutost u pogledu makroekonomske stabilnosti, posebno ako je popraćeno visokim dugom kućanstava i snažnim kreditnim rastom. Pogoršanje cjenovne pristupačnosti stambenih nekretnina može sa sobom donijeti ekonomske troškove jer smanjuje potrošnju i narušava mobilnost radne snage. Istodobno bi ispravci cijena nekretnina i drugih cijena imovine mogli dovesti do pogoršanja bilanci financijskih institucija. Grafikon 1.1.:BDP u odnosu na razine prije pandemije i razine duga prije krize te recesija uzrokovana bolešću COVID-19 Izvor: AMECO, Eurostat i Europska komisija, jesenske gospodarske prognoze 2021. Prelijevanja i pitanja prilagodbe europodručja ( ) Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 pogoršala je neravnoteže unutar europodručja. Većina zemalja koje su najviše pogođene krizom uzrokovanom bolešću COVID-19 bile su one koje su ušle u pandemiju s višim državnim, privatnim ili vanjskim dugom, a u nekim slučajevima i niskim potencijalnim rastom BDP-a. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 znatno je utjecala na vanjske pozicije država neto dužnica s velikim turističkim sektorom, što je imalo ograničeniji učinak na vanjske račune drugih država. Neke države koje su najteže pogođene recesijom brzo se oporavljaju, dok oporavak u drugima napreduje sporije. To upućuje na to da bi gospodarski rast mogao manje pridonijeti uklanjanju neravnoteža povezanih sa stanjem, barem u bliskoj budućnosti, te ističe važnost učinkovitih reformi i ulaganja kako bi se uklonile strukturne slabosti i potencijalno povećao BDP u sljedećem razdoblju. ( ) Trgovinska bilanca europodručja blago se povećala 2020. jer se output smanjio usporedno s padom potražnje. Izvoz i uvoz robe i usluga smanjili su se 2020. Višak trgovine robom pojačao se, uglavnom poduprt nižim cijenama energije, dok se višak usluga smanjio, uglavnom zbog pada međunarodnih putovanja. Općenito, time je spriječeno smanjenje trgovinskog suficita europodručja koje je započelo 2017. Predviđa se da će se trgovinska bilanca blago povećati 2021. i ostati uglavnom nepromijenjena 2022. (grafikon 1.2.). Unatoč i dalje velikom proizvodnom jazu, očekuje se da će temeljna inflacija u europodručju (ukupna inflacija bez energije i neprerađene hrane) 2021. porasti iako će ostati ispod ciljne vrijednosti ukupne inflacije.

Grafikon 1.2.:Output u europodručju, domaća potražnja, trgovinska bilanca i temeljna inflacija Izvor: AMECO i Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. Suficit tekućeg računa europodručja nastavio se postupno smanjivati u 2020. na razinu koja je u skladu s temeljnim pokazateljima europodručja, ali se ponovno povećava u 2021. Tekući račun europodručja 2020. zabilježio je suficit od 2 % BDP-a (grafikon 1.3.a). ( ) Unatoč blagom povećanju trgovinske bilance, nešto niži saldo dohotka doveo je do malog smanjenja tekućeg računa. I ukupni i ciklički prilagođeni tekući računi koji su iznosili 1,6 % BDP-a bili su blizu norme tekućeg računa koja odražava temeljne ekonomske pokazatelje europodručja, procijenjene na 1,7 % BDP-a. ( ) To je odražavalo domaću potražnju koja je bila bolja nego kod većine trgovinskih partnera. Međutim, podaci za prvu polovicu 2021. pokazuju povećanje suficita tekućeg računa europodručja, uglavnom potaknuto višom bilancom trgovine uslugama. Općenito, trenutačno se predviđa da će se tekući račun europodručja 2021. vratiti na razinu iz 2019. To odražava povratak razlike između BDP-a i ukupne potražnje na razinu prije pandemije, a time i postojanost slabe domaće potražnje (grafikon 1.2.). Grafikon 1.3.:Tekući račun europodručja po državama; neto pozajmljivanje i zaduživanje po sektorima Izvor: Eurostat, podaci iz bilance plaćanja, AMECO i Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. Grafikon 1.4.:Geografska distribucija neto zaduživanja državnog sektora europodručja Izvor: Eurostat, podaci iz bilance plaćanja i AMECO. Glavne promjene vanjskih salda 2020. bile su sektorske, a ne geografske. Suficiti tekućeg računa država koje najviše pridonose suficitu europodručja, Njemačke i Nizozemske (grafikon 1.3.a), dodatno su se smanjili 2020. Pozitivan doprinos Italije i negativan doprinos Francuske donekle su se povećali. Povećanje suficita europodručja u prvoj polovini 2021. uglavnom je potaknuto naglim rastom tekućeg računa Irske. Doprinos Njemačke i Nizozemske suficitu europodručja isto su se povećali te su se vratili na razinu iz 2019. Udio talijanskog suficita dodatno se povećao i dosegao udio Nizozemske. Trenutačno se predviđa da će geografski sastav suficita europodručja u sljedećem razdoblju uglavnom ostati stabilan. S druge strane, sektorski doprinosi vanjskoj bilanci znatno su se promijenili 2020. (grafikon 1.3.b). Povećana štednja kućanstava i, u manjoj mjeri, poslovnih subjekata, kompenzirane su snažnim ekspanzivnim fiskalnim politikama. Predviđa se da će se neto kreditiranje privatnog sektora 2021. dodatno povećati, prvenstveno zbog poslovnog sektora te unatoč smanjenju preventivne štednje i povećanju potrošnje kućanstava. Predviđa se da će neto javno zaduživanje ostati gotovo nepromijenjeno, a veliko povećanje njemačkog deficita snažno pridonosi velikom neto javnom zaduženju u europodručju (grafikon 1.4.). Očekuje se da će se pozicije državnog sektora znatno smanjiti 2022. (vidjeti i odjeljak 2.4. o državnom sektoru). Budući da se predviđa smanjenje sličnih razmjera za neto kreditiranje privatnog sektora, predviđa se da će vanjska pozicija ostati stabilna. Odgovor politike Pandemija je istaknula pozitivnu ulogu protucikličke diskrecijske fiskalne politike, politika monetarnih potpora i europske koordinacije u odgovoru na gospodarsku krizu. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 pokazala je da znatne diskrecijske fiskalne reakcije mogu biti učinkovite u ublažavanju neposrednih posljedica velikog šoka i uspješne u stvaranju uvjeta za brz oporavak. Fiskalni napori koji su odmah poduzeti na nacionalnoj razini ojačani su ublažavanjem regulatornih okvira EU-a. Kolektivna reakcija potaknula je povjerenje na razini gospodarstva. Mjere monetarne politike pridonijele su očuvanju povoljnih uvjeta financiranja u razdoblju pandemije za sve sektore gospodarstva i tako poduprle gospodarsku aktivnost i očuvale srednjoročnu stabilnost cijena. Međusobno nadopunjujući učinci fiskalne i monetarne politike bili su ključni za ublažavanje posljedica krize te podupiru oporavak. Iako se očekuje da će uvjeti financiranja ostati povoljni, niske kamatne stope i nedavno povećanje inflacije ograničavaju mogućnost daljnjeg ublažavanja monetarne politike. Fiskalna će politika možda trebati zadržati ulogu stabilizatora ako se pojave negativni rizici, a razborita proračunska politika u normalnim vremenima stvara povjerenje u učinkovitost proračunske politike u kriznim vremenima. Sprečavanje i ispravljanje makroekonomskih neravnoteža i dalje je ključno. Prvo, slab gospodarski oporavak mogao bi uzrokovati porast stečaja poduzeća, što bi dovelo do gubitka radnih mjesta, kao i većeg povlačenja jamstava za kredite poduzećima povezane s krizom i ograničavanja ulaganja. Drugo, nepovoljna gospodarska kretanja mogla bi naglasiti povratne sprege između banaka i države. Treće, rast cijena imovine i stambenih nekretnina mogao bi dovesti do veće osjetljivosti sektora kućanstava zbog neodrživog rasta cijena imovine. ( ) Ti rizici mogu negativno utjecati na održivost državnog duga i ograničiti prostor fiskalnoj politici da odgovori na buduće izazove. Ispravljanje slabosti pridonijet će konsolidaciji oporavka i jačanju dugoročnog rasta. Sličnije gospodarske strukture i usklađeniji poslovni ciklusi pridonijet će povećanju učinkovitosti zajedničke monetarne politike. Smanjenje visokih razina i državnog i privatnog duga uvelike ovisi o tome hoće li oporavak krenuti u smjeru održivog širenja, za što su potrebna produktivna ulaganja. To ovisi o primjeni poticajnih politika tijekom oporavka i pravodobnom povlačenju izvanredne potpore politike koja je pružena tijekom krize. Snaga razvoja ovisi o jačanju temeljnih ekonomskih pokazatelja, što zahtijeva provedbu odgovarajućih reformi i ulaganja. To je još važnije s obzirom na to da je niz zemalja obilježen visokim javnim i privatnim dugom i razmjerno niskim potencijalnim rastom BDP-a. To otežava smanjenje njihova tereta duga i iziskuje vjerodostojan povratak na razboritu srednjoročnu poziciju kada to gospodarski uvjeti dopuste. S obzirom na međusobnu povezanost gospodarstava europodručja potrebna je odgovarajuća kombinacija makroekonomskih politika u državama članicama kako bi se održao oporavak, uz istodobno ispravljanje neravnoteža i uklanjanje novih rizika. Gospodarska ekspanzija u državama neto vjerovnicama europodručja, uključujući na temelju povoljnih uvjeta potražnje, ne bi bila korisna samo za te države, nego i za države neto dužnice jer veći rast u europodručju podupire rast i razduživanje, kao i poboljšanje vanjskih pozicija u potonjoj skupini država. U tom bi pogledu pomoglo povlačenje izvanrednih mjera potpore za provedbu politika tijekom krize vezanih uz potrebe za prilagodbom. Znatna i trajna poboljšanja produktivnosti i konkurentnosti u državama neto dužnicama pridonijela bi i vanjskom rebalansu te bi pomogla u smanjenju tereta duga. Učinkovita uporaba instrumenata uspostavljenih na razini europodručja i EU-a, uz učinkovitu provedbu potrebnih reformi i ulaganja, pomogla bi u poticanju trajnog oporavka i jačanju otpornosti, između ostalog i uklanjanjem neravnoteža i novih rizika. Bit će ključno u potpunosti iskoristiti financijska sredstva instrumenta Next Generation EU i usmjeriti ih u najproduktivnije svrhe. Time bi se pojačao gospodarski učinak fondova i spriječio rizik prekomjernog rasta u sektoru nerazmjenjivih dobara te vanjskih neravnoteža u državama u kojima priljev iz fondova EU-a čini velik udio u BDP-u. Učinkovita provedba reformi i ulaganja u okviru Mehanizma će poticanjem oporavka bogatog ulaganjima i jačanjem otpornosti pridonijeti makroekonomskoj stabilnosti. Učinkovita provedba planova za oporavak i otpornost učinit će gospodarstvo EU-a održivijim, uključivijim, otpornijim i bolje pripremljenim za usporednu tranziciju. Pomoći će i u ublažavanju rizika od razlika unutar EU-a jer su bespovratna sredstva Mehanizma namijenjena državama članicama s nižim BDP-om po stanovniku i najteže pogođenima krizom uzrokovanom bolešću COVID-19. Provedba planova za oporavak i otpornost kojima se podupire potencijalni rast mogla bi poboljšati održivost duga, posebno u državama članicama koje se suočavaju s najvećim fiskalnim rizicima i previsokim privatnim dugom. Osim toga, za razliku od godina nakon globalne financijske krize, većim javnim ulaganjima poduprijet će se oporavak nakon pandemije. Bespovratnim sredstvima Mehanizma financirat će se visokokvalitetni projekti ulaganja i omogućiti reforme u cilju povećanja produktivnosti, i to bez povećanja nacionalnog deficita i udjela duga. Procjenjuje se da će se tim bespovratnim sredstvima i drugim izvorima financiranja EU-a pojačati javna ulaganja u državama članicama za prosječno oko 0,5 % BDP-a godišnje 2021. i 2022. 2. Neravnoteže, rizici i prilagodba: glavna kretanja prema državama 2.1. Pregled tablice rezultata Izvješće o mehanizmu upozoravanja temelji se na ekonomskom tumačenju tablice rezultata pokazatelja PMN-a, koja je filtar za utvrđivanje prima facie dokaza o mogućim rizicima i slabostima. Tablica rezultata uključuje 14 pokazatelja s indikativnim pragovima u sljedećim područjima: vanjska pozicija, konkurentnost, privatni i državni dug, tržišta stambenih nekretnina, bankarski sektor i zapošljavanje. Oslanja se na podatke dobre statističke kvalitete, čime se osigurava stabilnost podataka i usporedivost među državama. U skladu s Uredbom o PMN-u (Uredba (EU) br. 1176/2011) uloga je Komisije provesti ekonomsko tumačenje vrijednosti iz tablice rezultata kojim se omogućuje bolje razumijevanje cjelokupnog ekonomskog konteksta i uzimanje u obzir razmatranja po pojedinim državama; pokazatelji iz tablice ne čitaju se mehanički. ( ) Skupom od 28 pomoćnih pokazatelja dopunjuje se tumačenje tablice rezultata. Osim toga, u ovom se izvješću upotrebljavaju prognoze, kratkoročne prognoze i visokofrekventni podaci kako bi se bolje ocijenilo moguće kretanje rizika za makroekonomsku stabilnost. Službena tablica rezultata IMU-a sadržava podatke za godine do 2020. S obzirom na znatnu nesigurnost u pogledu potpunog učinka krize uzrokovane bolešću COVID-19, u ovo izvješće uključena je procjena mogućih posljedica krize na makroekonomsku stabilnost i razvoj postojećih makroekonomskih neravnoteža u budućnosti. To je u skladu s pristupom iz IMU-a objavljenog u studenome 2020. Vrijednosti varijabli iz tablice rezultata za 2021. i naredne godine procijenjene su na temelju podataka iz prognoza Komisije, a kratkoročne prognoze temelje se na podacima prikupljenima u tekućoj godini (pojedinosti su navedene u Prilogu 1.). Kod tih prognoza postoji znatna nesigurnost i to je potrebno imati na umu kako bi se očuvali načela transparentnosti u pogledu analize i podataka koji se upotrebljavaju te opreznost u donošenju zaključaka. Osim toga, kao i prethodnih godina u procjeni IMU-a u obzir se uzimaju i spoznaje iz okvirâ za procjenu te nalazi postojećih detaljnih preispitivanja i relevantnih analiza. Podaci iz tablice rezultata upućuju na to da je nedavni ispravak neravnoteža stanja prekinut krizom uzrokovanom bolešću COVID-19, dok je rizik od pregrijavanja, uglavnom povezan s tržištima stambenih nekretnina, možda postao rašireniji. Brojanjem slučajeva vrijednosti koje su izvan pragova u tablici rezultata IMU-a tijekom godina otkriva se sljedeće (grafikon 2.1.1.): ·Gospodarski rast između 2013. i 2019. pridonio je smanjenju udjela privatnog i državnog duga u BDP-u, zahvaljujući čemu se do 2019. smanjio broj država članica s udjelima duga iznad pragova. To je smanjenje prekinuto krizom uzrokovanom bolešću COVID-19 i više je država zabilježilo ili se očekuje da će zabilježiti vrijednosti privatnog i državnog duga iznad pragova. ·Zbog viših cijena stambenih nekretnina posljednjih je godina sve veći broj vrijednosti u pojedinim državama bio iznad relevantnih pragova. Taj je obrazac 2020. postao vidljiviji, a više država premašilo je prag.

·Rast jediničnih cijena rada (na temelju kumulativnih promjena tijekom tri godine) bio je iznad pragova u nizu slučajeva prije krize uzrokovane bolešću COVID-19, a jedinične cijene rada dodatno su se naglo povećale 2020. To je uglavnom potaknuto mehaničkim učinkom znatno niže produktivnosti zbog smanjene aktivnosti u kontekstu znatnog zadržavanja radne snage. Očekuje se usporavanje rasta jediničnih cijena rada jer bi oporavak trebao omogućiti oživljavanje ukupne produktivnosti. Vrijednosti koje premašuju realnu efektivnu tečajnu stopu i pragove udjela na izvoznom tržištu postale su brojnije 2020., ali očekuje se da će se njihov broj relativno brzo smanjivati. ·Vrijednosti tekućih računa znatnog broja država članica (dobivene na temelju trogodišnjih prosjeka) i dalje premašuju gornji ili donji prag. Posljednjih je godina zabilježeno više država sa suficitom tekućeg računa iznad gornjeg praga nego država s deficitom ispod donjeg praga. Obrasci povezani s tekućim računima nisu se značajno promijenili zbog krize uzrokovane bolešću COVID-19, iako je još nekoliko država neznatno prešlo pragove. ( ) Očekuje se da će oporavak pridonijeti smanjenju broja slučajeva vrlo negativnih neto stanja međunarodnih ulaganja u smislu BDP-a, što bi značilo nastavak pretpandemijskog trenda poboljšanja vanjskih pozicija. ·Kriza utječe na tržište rada. Iako su stope nezaposlenosti općenito i dalje ograničene, stope aktivnosti smanjile su se i prešle odgovarajući prag u nekoliko država članica zbog većeg broja ljudi koji napuštaju tržište rada, što je i razlog za sporije povećanje ukupnih stopa nezaposlenosti. Dugotrajna nezaposlenost, a posebno nezaposlenost mladih, pokazuje uobičajeno veliku osjetljivost na promjene stanja na tržištu rada. U ostatku IMU-a pomno se razmatraju navedena i druga povezana pitanja. Grafikon 2.1.1.:Broj država članica s varijablama iz tablice iznad praga Izvor: Eurostat i izračuni službi Komisije (vidjeti Prilog 1.) 2.2. Vanjski sektor i konkurentnost 2.2.1.Vanjski sektor Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 negativno je utjecala na tekuće račune nekoliko država članica koje su karakterizirale velike količine vanjskih obveza, dok su suficiti tekućeg računa u nekoliko država i dalje bili veliki. Salda tekućih računa u različitim državama diljem EU-a tijekom 2020. kretala su se u različitim smjerovima, pri čemu su se u državama koje se u velikoj mjeri oslanjaju na izvoz usluga putovanja ta salda znatno smanjila. To je uključivalo Cipar, Grčku, Hrvatsku i Maltu te u manjoj mjeri Portugal i Španjolsku (grafikon 2.2.1.). Sve su te države, osim Malte, prije krize uzrokovane bolešću COVID-19 karakterizirale velike količine vanjskih obveza. S druge strane, znatna povećanja salda tekućih računa zabilježena su u Češkoj, Latviji, Litvi i Poljskoj, uglavnom zbog većih trgovinskih bilanci, ali i zbog povećanja salda prihoda od ulaganja, uz smanjenje prihoda stranih ulagača u krizi. Veliki suficiti salda tekućeg računa smanjili su se tijekom pandemije u Njemačkoj, Danskoj, a posebno u Nizozemskoj, ali su i dalje znatni. U slučaju Slovenije suficit tekućeg računa dodatno se povećao. Niže cijene energije 2020. dovele su do povećanja salda tekućih računa u gotovo svim državama članicama. Iako su zbog razmjera gospodarskog šoka promjene vanjskog salda uglavnom ostale ograničene i privremene, došlo je do velike promjene sektorskih doprinosa vanjskim tokovima država članica EU-a. Kućanstva su povećala štednju iz preventivnih razloga i zbog ograničenih mogućnosti potrošnje, dok su poduzeća najčešće smanjila ulaganja zbog nesigurnosti, što je dovelo do povećanja pozicija neto pozajmljivanja/zaduživanja privatnih sektora (grafikon 2.2.3.a, b i c). S druge strane, vlade su intervenirale kako bi poduprle gospodarstvo u krizi, a istodobno su se suočile s nižim prihodima, što je dovelo do velikog neto javnog zaduživanja u svim državama članicama EU-a. Velike promjene u sektorima uglavnom se međusobno neutraliziraju te stoga nisu dovele do znatnih promjena u ukupnim pozicijama neto pozajmljivanja/zaduživanja većine država članica. Grafikon 2.2.1.:Salda tekućeg računa i referentna mjerila 2019. i 2020. Izvor: Eurostat i izračuni službi Komisije. Salda tekućih računa triju država članica 2020. bila su ispod donjeg praga iz tablice PMN-a, koji odražava trogodišnji prosjek. Visok deficit tekućeg računa Cipra nastavio se pogoršavati 2020. i dosegao –10,1 % BDP-a, uglavnom zbog smanjenja međunarodnog turizma, ali i zbog produbljivanja deficita bilance primarnog dohotka. Njezin trogodišnji prosjek dodatno se smanjio u odnosu na prag PMN-a. Tekući račun nalazi se ispod norme i ispod razine potrebne za usklađivanje NIIP-a s bonitetnim pragom u sljedećih 10 godina. ( ) ( ) Saldo tekućeg računa Rumunjske zadržao je stabilan silazni trend bilježeći neznatno smanjenje na –5 % BDP-a, čime se blago povećala razlika u odnosu na odgovarajuću normu. Iako je saldo tekućeg računa Irske 2020. iznosio –2,7 % BDP-a, trogodišnji prosjek iznosi gotovo –6 %, što je potaknuto iznimno velikim deficitom iz 2019. ( ) U četiri države članice 2020. suficiti tekućeg računa premašili su gornji prag PMN-a. Riječ je o Danskoj, Njemačkoj i Nizozemskoj, i to već gotovo deset godina. Suficiti u Danskoj i Njemačkoj 2020. iznosili su 8,1 % BDP-a odnosno 6,9 % BDP-a, što je manje u odnosu na 2019., dok se suficit Nizozemske s 9,4 % smanjio na 7 % BDP-a, što je posljedica i aktivnosti multinacionalnih korporacija. Iako se danski suficit smanjio zbog niže trgovinske bilance, pad u Njemačkoj i Nizozemskoj uglavnom je uzrokovan nižim saldom prihoda od ulaganja. Visoki suficit u Sloveniji tijekom krize povećao se sa 6 % na 7,4 % BDP-a, uslijed veće trgovinske bilance i bilance primarnog dohotka. Suficiti u svim četirima državama i dalje su znatno iznad normi njihovih tekućih računa i referentnih mjerila tekućeg računa kojima se stabilizira NIIP. Tekući računi većine drugih država članica EU-a 2020. premašili su razine za pojedine države na koje upućuju temeljni pokazatelji, uz određene iznimke. Ukupni i ciklički prilagođeni tekući računi bili su iznad ili blizu tekućih računa opravdanih temeljnim pokazateljima, kao i iznad tekućih računa kojima se stabilizira NIIP u većini država članica (grafikon 2.2.1.). ( ) Značajne iznimke bile su Grčka i Portugal, s rezultatima tekućeg računa ispod norme i salda potrebnih za postizanje bonitetnog NIIP-a tijekom 10 godina. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 u obje je države, a posebno u Grčkoj, uzrokovala znatan pad tekućih računa, koji su se ranijih godina bili znatno povećali. Grafikon 2.2.2.:Kretanje salda tekućeg računa Izvor: Eurostat, Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. i izračuni službi Komisije. Predviđa se da će se deficiti tekućeg računa država sa znatnim prekograničnim turističkim sektorom 2021. i 2022. polako poboljšavati, dok se očekuje da će se najveći suficiti uglavnom, ali ne i uvijek, blago smanjivati (grafikon 2.2.2.). U budućnosti se očekuje postupni oporavak međunarodnih putovanja, koji bi, međutim, tijekom razdoblja obuhvaćenog prognozom mogao biti neujednačen i nepotpun (vidi okvir 1. o turizmu). To će poduprijeti poboljšanja tekućih računa država koje se snažno oslanjaju na turistički izvoz, prije svega Cipra, Grčke i Hrvatske. Međutim, očekuje se da će se veliki deficit tekućeg računa Cipra tek polako poboljšavati. Predviđa se daljnje pogoršanje tekućeg računa Rumunjske. S druge strane, predviđa se da će nestabilni tekući račun Irske tijekom razdoblja prognoze bilježiti velike suficite. Predviđa se da će se veliki suficiti Danske, Njemačke i Slovenije smanjiti, iako će to u slučaju Njemačke biti vrlo blago, dok će se suficit Nizozemske do 2022. oporaviti gotovo do razine iz 2019. U odnosu na štednju i ulaganje ne očekuje se da će se doprinos različitih sektora vanjskim pozicijama znatno promijeniti u većini država članica. Iako se očekuje da će privatni sektori uglavnom ostati neto zajmodavci, predviđa se da će vlade 2021. ostati neto zajmoprimci (grafikon 2.2.3.d). U privatnom sektoru predviđa se da će se neto kreditne pozicije poduzeća povećati u većini država članica, dok će se kod kućanstava te pozicije donekle smanjiti. U prosjeku se očekuje blago smanjenje neto zaduživanja država. U javnim sektorima neto kreditne pozicije država članica s visokim suficitom tekućeg računa utjecat će na njihovu vanjsku poziciju. Grafikon 2.2.3.:Neto pozajmljivanje/zaduživanje po sektorima, od 2019. do 2021. Izvor: AMECO i Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. Neto stanje međunarodnih ulaganja pogoršalo se 2020. u većini velikih država neto dužnica, dok se u državama s velikim pozitivnim pozicijama uglavnom poboljšalo. Nakon povećanja u svim osim u četirima državama članicama EU-a 2019., nastale su znatne razlike među državama u kretanjima NIIP-a tijekom 2020., pri čemu su se NIIP-ovi u gotovo polovini država članica smanjili. Deset država članica 2020. imalo je NIIP-ove ispod praga iz tablice rezultata od –35 % BDP-a, što je jedna manje nego 2019. U svim tim slučajevima očekuje se da će njihove pozicije za 2021. ostati niže od NIIP-ova na koje ukazuju temeljni pokazatelji, a za njih šest predviđa se da će NIIP-ovi biti ispod bonitetnih pragova (grafikon 2.2.4.). ( ) Kod velikih negativnih NIIP-ova uglavnom se predviđa poboljšanje. Očekuje se da će u srednjoročnom razdoblju tri države članice s NIIP-ovima ispod praga od –35 % u 2020. premašiti taj prag. Predviđa se da će se veliki pozitivni NIIP-ovi dodatno povećati ili ostati uglavnom stabilni. Grafikon 2.2.4.:Neto stanja međunarodnih ulaganja (NIIP) u razdoblju 2019.–2022. te 2025. i referentna mjerila 2021. Izvor: Eurostat i izračuni službi Komisije (vidjeti i Prilog 1.). Države članice s najvećim negativnim NIIP-ovima doživjele su najveći pad 2020., ali očekuje se da će oporavak u većini slučajeva omogućiti poboljšanja. Cipar, Grčka, Irska i Portugal imaju NIIP-ove manje od –100 % BDP-a i manje od svojih temeljnih i bonitetnih referentnih vrijednosti. Slijedi ih Španjolska s NIIP-om od oko –85 % BDP-a. Uz iznimku Irske, u tim državama članicama došlo je do znatnog pogoršanja pozicija, što je u slučaju Cipra i Grčke iznosilo oko 20 postotnih bodova BDP-a. Glavni uzroci bili su pad nominalnog BDP-a, posebno u Grčkoj, i veliki deficiti tekućeg računa, posebno u Cipru. U Irskoj i Cipru razine NIIP-a u velikoj mjeri odražavaju prekogranične financijske odnose multinacionalnih poduzeća i subjekata posebne namjene. Za svih tih pet država karakteristični su relativno veliki negativni NIIP-ovi, ne uključujući instrumente koji nisu u statusu neispunjavanja obveza (NENDI), tj. velike udjele neto dužničkih obveza u njihovoj vanjskoj poziciji. ( ) Većina vanjskih obveza Grčke sastoji se od javnog duga pod povoljnim uvjetima. Vanjska održivost nekih država članica s velikim negativnim NIIP-ovima poduprijet će se, ponekad i znatnim, priljevom bespovratnih sredstava u okviru Mehanizma za oporavak i otpornost (Mehanizam), uz prijenose sredstava EU-a u okviru višegodišnjeg financijskog okvira (VFO). Ipak, trenutačna predviđanja upućuju na stagnaciju ciparskog NIIP-a, čak i u srednjoročnom razdoblju. S druge strane, u državama s velikim negativnim NIIP-ovima ti bi se NIIP-ovi trebali postupno poboljšavati u razdoblju do 2022. i u srednjoročnom razdoblju zahvaljujući snažnom rastu BDP-a i poboljšanim tekućim računima, pri čemu se očekuje iznimno brz napredak u slučaju Irske u kontekstu predviđenih velikih suficita tekućeg računa.

U većini država članica EU-a s umjereno negativnim NIIP-ovima 2020. nije došlo do znatnih promjena i prognoze upućuju na to da će u većini njih u budućnosti nastupiti poboljšanja. Očekuje se da će sve te države, Hrvatska, Mađarska, Poljska, Rumunjska i Slovačka, 2021. imati NIIP-ove manje od svojih temeljnih referentnih vrijednosti, ali samo se za NIIP-ove dviju potonjih država članica predviđa da će biti na razinama ispod bonitetnih pragova. Za NIIP-ove svih tih država članica, kao i drugih država srednje i istočne Europe te baltičkih država, svojstveni su velik priljev izravnih stranih ulaganja i NENDI-ji koji su mnogo povoljniji od njihovih NIIP-ova. Osim toga, te su države relativno veliki primatelji prijenosa sredstava EU-a u okviru VFO-a, kojim se osigurava potpora njihovim vanjskim pozicijama koja nije zanemariva. Bespovratnim sredstvima Mehanizma koja se nadovezuju na prijenose iz VFO-a dodatno se podupiru povećanja NIIP-ova većine tih država. Općenito, prognoze upućuju na poboljšanja NIIP-ova tih država u budućnosti, osim u Rumunjskoj, za koju se očekuje blago pogoršanje stanja (grafikon 2.2.4.). Razlike u kretanjima 2020. zabilježene su i u skupini država članica s velikim pozitivnim NIIP-ovima. NIIP-ovi Nizozemske, Njemačke, Malte i Belgije dodatno su se povećali zahvaljujući kontinuiranom znatnom suficitu tekućeg računa za prve dvije države, a u sva četiri slučaja zahvaljujući padu nominalnog BDP-a. Konkretno, u Nizozemskoj, ali i Malti, zabilježeni su i snažni pozitivni učinci vrednovanja. S druge strane, negativnim promjenama u vrednovanju ograničeno je povećanje njemačkog NIIP-a. Veliki pozitivni NIIP-ovi Danske i Luksemburga smanjili su se zbog negativnih promjena u vrednovanju unatoč velikim suficitima tekućeg računa. Grafikon 2.2.5.:Nominalne efektivne tečajne stope (NEER) Izvor: Europska komisija. Uvjeti za vanjsko financiranje mogli bi se u budućnosti postrožiti, što bi moglo imati posljedice za neke države izvan europodručja. Na početku krize uzrokovane bolešću COVID-19 napetosti na svjetskom financijskom tržištu osjetile su se u nekoliko država izvan europodručja. U to su vrijeme valute nekih država članica izvan europodručja, prije svega mađarska forinta, bile pod pritiskom te je u ožujku i travnju 2020. došlo do deprecijacije, ali su se već u svibnju oporavile i stabilizirale (grafikon 2.2.5.) kako se poboljšalo globalno raspoloženje u pogledu rizika, a stabilizirali su se i tokovi kapitala. U budućnosti se ne može isključiti određeni povratak volatilnosti tokova kapitala ili pooštravanje vanjskih uvjeta financiranja, djelomično u očekivanju pooštravanja monetarne politike u SAD-u i drugim naprednim gospodarstvima. U tom su kontekstu države izvan europodručja za koje se predviđaju velike neto kreditne pozicije manje izložene vanjskim rizicima (re)financiranja ako bi se oni opet pojavili, a to se odnosi i na države članice sa znatnim deviznim pričuvama. U tom kontekstu važnu ulogu imaju i potrebe privatnog i državnog sektora za vanjskim financiranjem (vidjeti odjeljak 2.4. o državnom sektoru). 2.2.2.Konkurentnost Jedinični troškovi rada porasli su diljem EU-a zbog znatnog privremenog smanjenja ukupne produktivnosti rada tijekom krize uzrokovane bolešću COVID-19. U tablici rezultata prikazan je rast jediničnih cijena rada na temelju kumulativnog rasta tijekom tri godine do 2020. iznad praga u 18 država članica, u usporedbi s osam država prije godinu dana. Prije 2020. u nekim su državama bili vidljivi znakovi mogućih pritisaka na pregrijavanje, uključujući Bugarsku, Češku, Estoniju, Latviju, Litvu, Luksemburg, Mađarsku, Maltu, Rumunjsku i Slovačku. Rast jediničnih cijena rada samo se 2020. ubrzao u 22 države članice. Međutim, predviđa se da će se taj izniman rast jediničnih cijena rada 2021. i 2022. djelomično preokrenuti u mnogim državama uslijed općeg povećanja volatilnosti jediničnih cijena rada. Zbog posljedica pandemije bolesti COVID-19 i strukturnih napetosti koje nastaju tijekom oporavka teško je procijeniti promjene troškovne konkurentnosti. Naglo ubrzanje rasta jediničnih cijena rada 2020. i očekivani djelomični preokret u većini država u 2021. i 2022. temelje se pretežno na statističkom učinku zbog velikog zadržavanja radne snage i posljedičnog pada ukupne produktivnosti po glavi stanovnika (grafikon 2.2.6.). To je potaknuto potporama vlade programima za očuvanje radnih mjesta, uglavnom u obliku privremeno proširenih programa skraćenog radnog vremena, kod kojih se prednost daje smanjenju broja radnih sati, umjesto da se utječe na razine zaposlenosti. Kombinacija stagnacije i nedostatka vještina na tržištu rada upućuje na volatilnost i nesigurnost u pogledu razvoja jediničnih cijena rada u budućnosti. To je povezano s problemima u lancu opskrbe i napetostima zbog neujednačenog gospodarskog oporavka, kao i s ubrzanom digitalnom transformacijom te dugoročnim strukturnim promjenama. S obzirom na to da je posljednjih godina u mnogim državama zabilježen velik rast jediničnih cijena rada, gubici troškovne konkurentnosti i dalje su rizik koji treba pratiti, posebno kako bi se vidjelo u kojoj se mjeri gubici iz 2020. mogu nadoknaditi tijekom oporavka. Politike za promicanje konkurentnosti i produktivnosti i dalje su vrlo važne za održiv oporavak od krize uzrokovane bolešću COVID-19. Produktivnost rada 2020. smanjila se u gotovo svim državama članicama EU-a, ali očekuje se da će se ove i sljedeće godine oporaviti (grafikon 2.2.6.c). Inputi rada smanjili su se tijekom krize uzrokovane bolešću COVID-19, uglavnom zbog smanjenog broja radnih sati, dok se stopa zaposlenosti nije značajno mijenjala, uz potporu mjera vlade koje obuhvaćaju proširene programe skraćenog radnog vremena, čija se upotreba tijekom oporavka znatno smanjila. Kao rezultat toga, produktivnost rada na temelju broja zaposlenika u većini država smanjila se u većoj mjeri nego produktivnost rada na temelju odrađenih sati. Očekuje se da će se produktivnost povećati 2021. i 2022., kad započne oporavak i ponište se učinci zadržavanja radne snage. Predviđa se da će 2022. produktivnost po osobi u svim državama članicama biti iznad razine iz 2019., osim u Luksemburgu, Malti, Portugalu i Španjolskoj. Rast plaća 2020. bio je umjeren, ali očekuje se da će se 2021. i 2022. povećati, u nekim slučajevima znatno. Tijekom krize uzrokovane bolešću COVID-19 rast plaća u većini država članica EU-a bio je slab (grafikon 2.2.6.d). Predviđa se da će se 2021. i 2022. naknada po zaposleniku u Bugarskoj, Češkoj, Italiji, Latviji, Litvi, Mađarskoj, Poljskoj, Rumunjskoj i Slovačkoj povećavati po godišnjoj stopi od više od 5 %. U Belgiji, Estoniji i Irskoj povećanja bi u prosjeku trebala iznositi između 4 i 5 %. U Bugarskoj, Češkoj, Estoniji, Latviji, Litvi, Mađarskoj te Rumunjskoj i Slovačkoj trajno visok rast plaća i jediničnih cijena rada bio je problem već prije pandemije jer je dovodio u pitanje troškovnu konkurentnost. Kretanja jediničnih cijena rada diljem europodručja trebala bi ponovno podupirati vanjski rebalans nakon što prestanu učinci na produktivnost. Rast jediničnih cijena rada 2020. bio je veći u nekim državama neto dužnicama, kao što su Grčka, Portugal i Španjolska, jer su zabilježile oštriju recesiju i znatno zadržavanje radne snage. Do 2022. promjena rasta jediničnih cijena rada ponovno će biti poticajna za vanjski rebalans jer se predviđa da će u neto dužnicama biti nešto niži nego u neto vjerovnicama (grafikon 2.2.7.). Na ograničeniji učinak na rebalans u usporedbi s vremenom prije pandemije utjecao je dugotrajan učinak na produktivnost, koji bi trebalo riješiti kako bi se prevladale postojeće razlike. S druge strane, predviđa se da će naknada zaposlenicima biti veća u državama neto vjerovnicama nego u neto dužnicama. Grafikon 2.2.6.:Povećanje jediničnih troškova rada, naknada i produktivnosti Izvor: AMECO i Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. Grafikon 2.2.7.:Rast jediničnih troškova rada u europodručju Izvor: AMECO i Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. Kod nominalnih efektivnih tečajnih stopa 2020. u većini država došlo je do aprecijacije. Najveće aprecijacije zabilježene su u Bugarskoj, Grčkoj, Latviji, Litvi i Švedskoj. Samo su Mađarska te u manjoj mjeri Češka i Poljska zabilježile nominalnu deprecijaciju. Aprecijacija nominalnih efektivnih tečajnih stopa odraz je i aprecijacije eura na početku pandemije bolesti COVID-19 i s njom povezanog bijega ka sigurnoj valuti. Nominalne efektivne tečajne stope do sada su se 2021. aprecirale u većini država EU-a, iako je to u većini slučajeva bilo umjerenije nego 2020. Realne efektivne tečajne stope (REER) utemeljene na harmoniziranom indeksu potrošačkih cijena (HIPC) umjereno su se aprecirale u većini država članica 2020., što djelomično odražava nominalnu aprecijaciju. Jedine države u kojima je došlo do deprecijacije REER-a temeljenog na HIPC-u bile su Hrvatska i Mađarska. Najveće aprecijacije zabilježene su u Bugarskoj, Litvi i Švedskoj. Ta umjerena aprecijacija uslijedila je nakon deprecijacije koja je 2019. zabilježena u većini država članica. U budućnosti REER temeljen na deflatoru BDP-a, za koji su dostupne prognoze za 2021., upućuje na to da se može očekivati umjereno povećanje realnih tečajnih stopa, uz znatnu aprecijaciju samo u Bugarskoj, Češkoj, Litvi i Švedskoj (grafikon 2.2.8.b). Kretanja REER-a podupiru vanjski rebalans, ali samo u ograničenoj mjeri. U nekim državama neto vjerovnicama, uključujući Dansku, Njemačku, Nizozemsku i Maltu, 2020. zabilježena je aprecijacija REER-a koja je nešto iznad prosjeka EU-a. Neke velike države neto dužnice ili države koje su teže pogođene recesijom uzrokovanom bolešću COVID-19, kao što su Cipar, Grčka, Hrvatska, Italija, Portugal ili Španjolska, zabilježile su određeni porast konkurentnosti u odnosu na navedene države neto vjerovnice, zahvaljujući nižoj inflaciji, što je vidljivo iz umjerenijih kretanja REER-a (grafikon 2.2.8.). Čini se da se ta tendencija nastavlja i 2021., što upućuje na to da kretanja REER-a kratkoročno i dalje umjereno podupiru vanjski rebalans. Grafikon 2.2.8.:Dinamika nominalnih i realnih efektivnih tečajnih stopa (NEER i REER) Izvor: AMECO i Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. Udjeli na izvoznom tržištu 2020. znatno su fluktuirali i tri države članice zabilježile su gubitke iznad praga iz tablice rezultata. Na temelju kumulativne promjene tijekom pet godina, Francuska, Grčka i Španjolska zabilježile su znatne gubitke udjela na izvoznom tržištu koji premašuju prag. Za razliku od toga, mnoge su države zabilježile i znatan porast udjela, kao što je slučaj s Irskom, Litvom i Poljskom, i to iznad 30 %. Udjeli na izvoznom tržištu 2020. znatno su fluktuirali. U prosjeku, države članice EU-a već su samo 2020. stekle određene udjele na izvoznom tržištu, ali uz znatne razlike među državama.

Očekuje se da će neke države koje su 2020. imale velike gubitke udjela na izvoznom tržištu u bliskoj budućnosti nadoknaditi samo dio tih gubitaka. Osim u Austriji i Estoniji, nagli pad bilance usluga u kontekstu krize uzrokovane bolešću COVID-19 u posljednjim je tromjesečjima zaustavljen i u Bugarskoj, Cipru, Grčkoj, Hrvatskoj, Italiji, Mađarskoj, Malti, Portugalu i Španjolskoj. Trgovinska bilanca usluga Njemačke i dalje je blago u suficitu, nakon naglog poboljšanja od početka 2020. Trgovinska bilanca robe od 2019. u nekoliko se država razvijala povoljnije, čime je djelomično neutraliziran pad trgovinske bilance usluga. Očekuje se da će se udjeli na izvoznom tržištu 2021. i 2022. posebno znatno povećati u Hrvatskoj, Grčkoj i Španjolskoj s oporavkom prekograničnih putovanja, ali u svim slučajevima nisu dovoljni za nadoknadu svih gubitaka zabilježenih 2020. Općenito, očekuje se da će se u razdoblju 2020.–2022. udjeli na izvoznom tržištu najviše povećati u Estoniji, Irskoj, Litvi, Luksemburgu i Poljskoj te da će se smanjiti u Grčkoj, Španjolskoj, Francuskoj i Portugalu. Kretanja udjela na izvoznom tržištu mogla bi pridonijeti vanjskom rebalansu u budućnosti. Očekuje se da će u razdoblju 2020.–2022. države s velikim suficitom tekućeg računa, uključujući Dansku, Njemačku i Nizozemsku, izgubiti udjele na izvoznom tržištu. Podaci za drugo tromjesečje 2021. i dalje ukazuju na suficite bilance usluga u postotku BDP-a, uslijed jačanja trgovinske bilance robe u Njemačkoj i Nizozemskoj. Bez obzira na to, te će države s oporavkom turističkih tokova vjerojatno izgubiti dio povećanja udjela na izvoznom tržištu usluga iz razdoblja pandemije bolesti COVID-19. Okvir 1.: Turizam tijekom krize uzrokovane bolešću COVID-19 Turizam je bio jedna od najteže pogođenih gospodarskih aktivnosti tijekom krize uzrokovane bolešću COVID-19 jer su mjere za suzbijanje pandemije uključivale ograničenja u sektorima ugostiteljstva i međunarodnih putovanja. Razmjer štetnog učinka odražava se u velikom padu broja noćenja turista (grafikon 1.): u travnju 2020. broj noćenja u turističkom smještaju smanjio se za 95 % u usporedbi s istim mjesecom 2019. U ljetnim mjesecima zabilježen je znatan oporavak jer se domaći turizam u kolovozu 2020. približio razinama iz 2019. S druge strane, na vrhuncu sezone u kolovozu prekogranična turistička noćenja ostala su 60 % ispod razine iz kolovoza 2019. S drugim valom pandemije putnička aktivnost ponovno se smanjila. Nedavni jači oporavak, među ostalim u prekograničnom turizmu, započeo je u svibnju 2021. To je uslijedilo nakon znatnog napretka u cijepljenju i koordinaciji pravila o prekograničnim putovanjima unutar EU-a uvođenjem EU digitalne COVID potvrde. Domaći i prekogranični turizam povećali su se u srpnju u odnosu na razinu iz 2020., što je posebno izraženo kod potonjeg. Ako se uzmu u obzir i kratkoročne prognoze za kolovoz i rujan, ukupna turistička aktivnost tijekom ljeta 2021. povećala se za oko 30 % u odnosu na 2020., ali je i dalje 16 % niža od razina iz 2019., uz određene promjene u sastavu. ( I ) Iako se čini da je tijekom ljetnih mjeseci 2021., posebno u rujnu, domaći turizam premašio razine postignute tijekom ljeta 2019., prekogranično putovanje i dalje zaostaje za razinama prije pandemije za više od 40 %. Iz usporedbe prvih devet mjeseci 2021. s istim razdobljem 2020. vidljivo je da su turistički rezultati 2021. porasli za samo oko 12 %, što djelomično odražava činjenicu da pandemija uglavnom nije utjecala na prvo tromjesečje 2020. Grafikon 1.:Turistička noćenja u EU-u 2020. i 2021. Izvor: Eurostat i procjene Europske komisije. Države članice koje se u velikoj mjeri oslanjaju na izvoz usluga putovanja bile su posebno teško pogođene jer je pandemija uzrokovala znatan pad prekograničnih putovanja. Veliki pad u međunarodnom turizmu posebno je snažno utjecao na neke države neto dužnice, kao što su Cipar, Grčka, Hrvatska, Portugal ili Španjolska, koje bilježe velike suficite trgovine uslugama putovanja, kao i na Maltu (grafikon 2.a). ( II ) Za većinu tih država učinak pada međunarodnog turizma na trgovinske bilance najvećim je dijelom zaslužan za pogoršanje njihove ukupne trgovinske bilance tijekom 2020. ( III ) ( IV ) Negativni učinci na velike izvoznike turističkih usluga postupno prestaju 2021. jer je oporavak prekograničnog turizma sve izraženiji. Na drugom su kraju spektra države koje obično uvoze više usluga putovanja nego što ih izvoze. Kod njih je smanjenje međunarodnih putovanja imalo djelomično pozitivan učinak na trgovinsku bilancu jer su se turisti okrenuli domaćim odredištima. Grafikon 2.:Utjecaj pada turizma na trgovinske bilance i projekcije broja noćenja za 2021. Izvor: Eurostat i procjene Europske komisije Preliminarni podaci za 2021. upućuju na djelomičan i postupan oporavak međunarodnog turizma koji se ipak razlikuje među pojedinim državama. Predviđa se da će se broj noćenja stranih turista u turističkom smještaju 2021. znatno povećati u Cipru, Grčkoj i Hrvatskoj, te nešto manje u Španjolskoj (grafikon 2.b). ( V ) Istodobno se čini da je oporavak međunarodnog turizma u Portugalu slabiji, ali je razina oporavka i dalje nešto iznad razine predviđene za Španjolsku. Znatan porast prekograničnog turizma predviđen je i za Bugarsku, Italiju, Rumunjsku i Sloveniju, dok se za primjerice Austriju, Nizozemsku i nekoliko drugih država članica očekuju smanjenja, što će vjerojatno odražavati različitu sezonsku raspodjelu posjetâ stranih turista, kao i učinke preusmjeravanja putovanja tijekom 2020. i 2021. 2.3. Privatni dug i tržišta stambenih nekretnina 2.3.1.Privatni dug Udjeli duga privatnog sektora znatno su se povećali zbog krize uzrokovane bolešću COVID-19, ali predviđa se da će se 2021. u većini država ponovno početi smanjivati. Udio duga privatnog sektora u BDP-u povećao se 2020. u svim državama članicama EU-a, osim u Danskoj, Irskoj i Litvi (grafikon 2.3.1.), čime je prekinuto razduživanje koje je bilo u tijeku u mnogim državama. Povećanje je 2020. uglavnom bilo posljedica smanjenja BDP-a, ali u većini država povećalo se i zaduživanje, posebno u slučaju poduzeća. Kreditna jamstva i moratoriji na otplatu duga bili su važne mjere politike za prevladavanje manjka likvidnosti na početku krize uzrokovane bolešću COVID-19, ali pridonijeli su i povećanju duga. Udjeli duga privatnog sektora u BDP-u bili su iznad praga iz tablice rezultata od 133 % BDP-a u 12 država članica (Belgija, Cipar, Danska, Finska, Francuska, Irska, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Portugal, Španjolska i Švedska), u usporedbi s deset država prije godinu dana, kad su Malta i Španjolska bile ispod praga (grafikon 2.3.1.). Zabilježena su znatna povećanja u drugim državama članicama koje su ostale ispod praga. Ukupna razina privatnih dugova čini se visokom u usporedbi s referentnim vrijednostima u kojima se u obzir uzimaju temeljni ekonomski pokazatelji specifični za pojedinu državu i pragovima u kojima se u obzir uzimaju bonitetna pitanja. ( ) To se odnosi na Belgiju, Cipar, Dansku, Francusku, Grčku, Irsku, Luksemburg, Maltu, Nizozemsku, Portugal, Španjolsku i Švedsku. Općenito, kriza uzrokovana bolešću COVID-19 povećala je rizike povezane s razinama privatnog duga. Predviđa se da će se 2021. s gospodarskim oporavkom udjeli privatnog duga u BDP-u početi smanjivati u cijelom EU-u (grafikon 2.3.1.). Međutim, očekuje se da će u većini država članica EU-a ostati iznad razine iz 2019. Budući da se vladine mjere potpore postupno ukidaju, sposobnost poduzeća i kućanstava da ispune svoje obveze otplate mogla bi biti ugrožena, posebno u sektorima koji su teže pogođeni krizom uzrokovanom bolešću COVID-19 i u kojima su bilance bile slabije i prije krize, što bi moglo dovesti do pogoršanja kvalitete duga. Osim toga, sve veće razine duga poduzeća, kućanstava, vlada i banaka dovele su i do veće međusobne povezanosti sektorâ, što bi moglo ubrzati prijenos šokova u svim sektorima. Poremećaji u globalnim vrijednosnim lancima i poteškoće zbog neravnomjernog gospodarskog oporavka, u kontekstu ubrzane digitalne transformacije, predstavljaju rizike i potiču strukturne promjene koje se odnose na poduzeća i radna mjesta. Grafikon 2.3.1.:Privatni dug Izvor: Eurostat, AMECO, Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. i procjene službi Komisije u pogledu privatnog duga 2021. (vidjeti Prilog 1.). Dugovi obuhvaćaju kredite (F4) i dužničke vrijednosne papire (F3).

2.3.1.1.Dug nefinancijskih poduzeća Zaduženost poduzeća povećala se 2020. u većini država članica EU-a, ponekad naglo. Udio duga poduzeća u BDP-u povećao se 2020. u 19 država, što je prvenstveno posljedica naglog pada BDP-a. Međutim, neto kreditni tokovi prema poduzećima pridonijeli su i povećanju, u odnosu na znatne gubitke prihoda i uočeni manjak likvidnosti 2020., što je pridonijelo i znatnom povećanju korporativnih depozita. Udjeli duga nefinancijskih poduzeća u BDP-u posebno su se znatno povećali u mnogim državama s već visokim razinama duga poduzeća ili u velikim turističkim sektorima koji su teško pogođeni recesijom (grafikon 2.3.3.a). Te države uključuju Cipar, Francusku, Grčku, Italiju, Maltu, Portugal i Španjolsku. Razine duga poduzeća i dalje su vrlo visoke u Belgiji, Irskoj, Luksemburgu i Nizozemskoj, iako su slabosti djelomično ublažene znatnim udjelom kredita za izravna strana ulaganja i prekograničnim zaduživanjem unutar poduzeća. Udjeli duga nefinancijskih poduzeća u BDP-u i dalje su visoki u mnogim državama članicama, a 2020. u 14 su država udjeli duga bili iznad razina na koje upućuju temeljni gospodarski pokazatelji i bonitetni pragovi. To su Belgija, Cipar, Danska, Francuska, Grčka, Irska, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Portugal, Španjolska, Švedska te neznatnije Austrija i Italija (grafikon 2.3.2.). U većini država dug nefinancijskih poduzeća niži je od prethodne najveće vrijednosti s obzirom na znatno razduživanje posljednjih godina, no pandemija je poništila dio tog napretka. Dug poduzeća u nekim državama, kao što su Austrija, Belgija, Danska, Finska, Francuska, Grčka, Italija, Luksemburg, Njemačka, Poljska, Slovačka i Švedska, na najvišoj je razini od sredine 1990-ih ili je vrlo blizu nje. U budućnosti visokim rastom nominalnog BDP-a automatski će se smanjiti udio duga u BDP-u 2021. i nakon toga, ali počevši s višim razinama duga. Zbog snažnog oporavka BDP-a udjeli duga poduzeća u BDP-u vjerojatno će se smanjiti 2021. u svim državama članicama EU-a osim Grčke, Mađarske i Švedske, u nekim slučajevima znatno (grafikon 2.3.3.b). Očekuje se da će kreditni tokovi premašiti razine zabilježene prije pandemije u više od polovine država članica. Visokim rastom nominalnog BDP-a automatski će se smanjiti udio duga u BDP-u 2021. i nakon toga. Izvanredne mjere uvedene 2020. postupno će se ukidati, što će dovesti do povećanja otplata. Osim toga, kako se smanjuje nesigurnost, nefinancijska poduzeća kao alternativu novom zaduživanju mogu koristiti znatne zaštitne slojeve likvidnosti prikupljene 2020., što može pomoći i u razduživanju. Grafikon 2.3.2.:Dug nefinancijskih poduzeća Izvor: Eurostat, AMECO, Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. i procjene službi Komisije u pogledu duga nefinancijskih poduzeća 2021. (vidjeti Prilog 1.). Dugovi obuhvaćaju kredite (F4) i dužničke vrijednosne papire (F3). Grafikon 2.3.3.:Raščlamba promjene udjela duga nefinancijskih poduzeća u BDP-u 2020. i 2021. Izvor: AMECO, Eurostat te procjene službi Komisije i izračuni na temelju mjesečnih podataka ESB-a o transakcijama kredita i dužničkih vrijednosnih papira monetarnih financijskih institucija (tokovi) s privatnim sektorom iz baze podataka BSI, Komisijina jesenska prognoza 2021. Općenito, kreditni tokovi prema nefinancijskim poduzećima od početka krize uzrokovane bolešću COVID-19 imaju jasno prepoznatljive obrasce koji odražavaju različite faze pandemije (grafikon 2.3.3.b). ( ) Bankovni krediti nefinancijskim poduzećima povećali su se 2020. u više od dvije trećine država članica, među ostalim u mnogim državama članicama s visokim dugom nefinancijskih poduzeća, kao što su Danska, Francuska, Grčka, Italija, Malta, Nizozemska, Portugal, Španjolska i Švedska. To se dogodilo u kontekstu u kojem su državna kreditna jamstva pomogla u održavanju kreditnih tokova, a moratoriji na otplatu duga održavali nominalne dugove višima nego što bi bili. Međutim, dok je razvidno da je u nekim velikim državama članicama rast kreditiranja nefinancijskih poduzeća u zadnje vrijeme usporen te je u većini slučajeva početkom 2021. dosegnuo stope rasta ispod razine zabilježene prije pandemije, u manjim je državama članicama taj rast prisutan (grafikon 2.3.4.b). U mjeri u kojoj je potražnja nefinancijskih poduzeća za kreditima smanjena zbog toga što upotrebljavaju akumulirane zaštitne slojeve likvidnosti, kreditni tokovi mogli bi se u dogledno vrijeme povećati. Međutim, ukupno smanjenje kreditiranja moglo bi biti i znak slabe potražnje za kreditima ili ponude kredita, što bi moglo ukazivati na slabu ulagačku aktivnost u budućnosti. Kreditna jamstva i moratoriji na otplatu duga pomogli su nefinancijskim poduzećima da prežive pandemiju, ali se u budućnosti i dalje može pojaviti sve više poteškoća u otplati duga. Kreditna jamstva i moratoriji na otplatu duga bili su važne mjere politike za prevladavanje manjka likvidnosti na početku krize uzrokovane bolešću COVID-19, ali i pridonijeli su povećanju duga. U nekim će slučajevima neodrživa i tehnički nesolventna poduzeća uspjeti ostati na tržištu, odgoditi svoje obveze plaćanja i likvidaciju do koje bi inače došlo. Odgoda otplate duga nefinancijskih poduzeća, omogućena moratorijima u cijelom EU-u koji su uvedeni vladinim mjerama ili dobrovoljnim inicijativama vjerovnika, podrazumijevala je automatsko povećanje razine duga. Postupnim ukidanjem moratorija na otplatu tijekom 2021. mogle bi se otkriti poteškoće u otplati duga u dijelovima korporativnog sektora. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 dosad nije dovela do povećanja nesolventnosti poduzeća, no do toga može doći povratkom u normalno stanje, što potencijalno predstavlja rizik za financijski sektor. Grafikon 2.3.4.:Bruto poslovni višak poduzeća i tokovi bankovnih kredita nefinancijskim poduzećima Izvor: AMECO i ESB, baza podataka BSI. Visoke razine duga poduzeća i niska profitabilnost u nekim sektorima mogli bi negativno utjecati na izglede za ulaganja i otplatu duga u budućnosti. Profitabilnost poduzeća pogoršala se u većini država članica 2020. (grafikon 2.3.4.a). Iako je profitabilnost poduzeća porasla u prvim mjesecima 2021. u gotovo svim državama članicama, i dalje su prisutne slabosti u uslužnim sektorima koji su izloženiji pandemiji. Stalna dinamika inflacije mogla bi dovesti i do smanjenih profitnih marži i poteškoća poduzeća da otplate dug ako troškovi postanu veći od prihoda, a nedavna kretanja cijena energije čimbenik su rizika. Ulaganja u opremu smanjila su se od kraja 2019. u svim državama članicama osim u Cipru. Pad je bio znatan u mnogim državama s velikim dugom poduzeća, uključujući Belgiju, Irsku, Luksemburg i Nizozemsku, kao i u nekim državama s velikim turističkim sektorom, kao što su Italija, Malta, Portugal i Španjolska. Visoke razine duga poduzeća čimbenik su rizika za privatna ulaganja u budućnosti, posebno s obzirom na dodatne potrebe za podupiranjem zelene i digitalne transformacije. Kako oporavak napreduje, postoje naznake strukturnih promjena u kontekstu povećanih poremećaja u lancu opskrbe. To je vidljivo iz kombinacije napetosti i stagnacije na tržištu rada te trajne neusklađenosti vještina. 2.3.1.2.Dug kućanstava Dug kućanstava povećao se zbog pandemije u gotovo svim državama članicama EU-a. Kućanstva u većini država članica EU-a razduživala su se uoči pandemije, ali su i dalje bilježila visoke razine zaduženosti (grafikon 2.3.5.). Pandemija je prekinula razduživanje kućanstava ili dodatno povećala zaduženost kućanstava u državama u kojima se dug već povećavao (grafikon 2.3.6.). Povećanje udjela duga kućanstava u BDP-u 2020. u većini je slučajeva bilo posljedica velikog pada BDP-a (grafikon 2.3.7.). Taj će se učinak barem djelomično poništiti 2021. kad se gospodarstva počnu oporavljati. U brojnim će državama dinamičan rast kredita, posebno hipotekarnog duga, vjerojatno pridonijeti dugoročnijem povećanju udjela duga zbog velike aktivnosti na tržištu nekretnina i bržeg rasta cijena stambenih nekretnina (grafikon 2.3.7.b). Općenito, u brojnim će državama, posebno u onima u kojima su udjeli duga kućanstava u BDP-u prije pandemije bili iznad referentnih vrijednosti za pojedine države, dug kućanstava i dalje biti visok. Razine duga kućanstava bile su 2020. iznad temeljnih pokazatelja i bonitetnih pragova u osam država. Kao i 2019., to su Danska, Finska, Francuska, Grčka, Nizozemska, Portugal, Španjolska i Švedska (grafikon 2.3.5.). Dug kućanstava i dalje premašuje bonitetne razine u Belgiji i Cipru, iako je blizu onoga što se može objasniti temeljnim pokazateljima, dok je dug kućanstava u Hrvatskoj i Slovačkoj znatno iznad referentnih vrijednosti zasnovanih na temeljnim pokazateljima, iako je i dalje ispod bonitetnih razina. U nekim su državama udjeli duga naizgled znatno veći kada se izračunaju kao udio bruto raspoloživog dohotka kućanstava. To je slučaj u Irskoj, Luksemburgu i Malti, gdje se procjenjuje da dug kućanstava premašuje 100 % bruto raspoloživog dohotka kućanstava. ( ) Grafikon 2.3.5.:Dug kućanstava Izvor: Eurostat, AMECO, Komisijina jesenska gospodarska prognoza 2021. i procjene službi Komisije u pogledu duga kućanstava 2021. (vidjeti Prilog 1.). Dugovi obuhvaćaju kredite (F4) i dužničke vrijednosne papire (F3). Grafikon 2.3.6.:Kretanje udjela duga kućanstava u BDP-u diljem EU-a Izvor: Eurostat i procjene službi Komisije. Pandemija je manje utjecala na neto kreditne tokove prema kućanstvima nego na neto kreditne tokove prema poduzećima. Moratoriji na dug i smanjene otplate pridonijeli su 2020. održavanju neto kreditnih tokova prema kućanstvima, uz određene razlike među državama članicama. U Luksemburgu i Švedskoj, državama s relativno visokim dugom kućanstava (u slučaju Luksemburga u odnosu na bruto raspoloživi dohodak kućanstava), neto kreditni tokovi prema kućanstvima dosegnuli su 2020. oko 4–5 % BDP-a. U drugim državama s relativno visokim dugom kućanstava, uključujući Belgiju, Finsku i Francusku, neto tokovi bili su ograničeniji i kretali su se u rasponu od 2 % do 3% BDP-a. To je bio slučaj i u Slovačkoj, gdje je dug kućanstava i dalje ispod bonitetne referentne vrijednosti, ali se već niz godina povećava iznad razine na koju upućuju temeljni pokazatelji, te u Malti, gdje se dug kućanstava isto tako povećava i blizu je bonitetne referentne vrijednosti. Ukupno gledano, bankovno kreditiranje kućanstava nastaviljeno je prethodnim trendom nakon intenzivnih mjeseci pandemije. Razdoblje pandemije obilježeno je privremenim smanjenjem neto toka bankovnih kredita (grafikon 2.3.8.a). To je bilo najizraženije u Francuskoj i Španjolskoj (među velikim državama europodručja) i općenito je bilo u skladu s padom neto toka potrošačkih kredita (grafikon 2.3.8.b). Ti su obrasci možda bili povezani s ograničenjima kretanja koja su otežavala mogućnosti potrošnje. S druge strane, hipotekarno kreditiranje ostalo je relativno stabilno prije nego što se ubrzalo krajem 2020.

Zaduživanje kućanstava postalo je dinamičnije 2021. Ove se godine u mnogim državama očekuju znatniji neto kreditni tokovi prema kućanstvima. Prognoze u pogledu promjena duga i neto kreditnih tokova na temelju mjesečnih podataka ESB-a o bankovnom kreditiranju (vidjeti Prilog 1.) ukazuju na povećanje transakcija u većini država. Najznačajnija povećanja zabilježena su u Luksemburgu, Malti i Švedskoj, gdje povećanje iznosi više od 4 % BDP-a, nakon čega slijede Belgija, Francuska i Slovačka (grafikon 2.3.7.b). Očekuje se da će u Finskoj, uzimajući u obzir države s višim dugom kućanstava, kreditni tokovi prema kućanstvima 2021. ostati blizu 2 % BDP-a. Iako se štednja kućanstava povećala, još bi se uvijek mogli ostvariti rizici u pogledu kapaciteta kućanstava za otplatu duga. Stopa štednje kućanstava povećala se 2020. zbog prisilne štednje u okviru mjera ograničavanja kretanja ili zbog opreza. Predviđa se da će ukupna stopa štednje kućanstava i 2021. biti iznad razine iz 2019. Stope štednje kućanstava u Cipru i Grčkoj i dalje su relativno niske. Danska isto tako ima znatno nižu stopu štednje od drugih država s visokim dugom u smislu bruto raspoloživog dohotka kućanstava (grafikon 2.3.9.a). Kućanstva su 2020. i početkom 2021. akumulirala financijsku imovinu, posebno depozite, što je dovelo do poboljšanja financijskog položaja. Rizici za otplatu duga povezani s povećanjem nezaposlenosti koji bi negativno utjecali na dohodak kućanstava i dalje su ograničeni (grafikon 2.3.9.b). Međutim, iako se kućanstva trenutačno suočavaju s vrlo niskim kamatnim opterećenjem, promjena smjera monetarne politike može utjecati na njihovu sposobnost otplate duga, posebno u slučajevima u kojima prevladavaju ugovori s promjenjivom kamatnom stopom. ( ) Grafikon 2.3.7.:Raščlamba promjene udjela duga kućanstava u BDP-u 2020. i 2021. Izvor: Eurostat. Neto kreditni tokovi (dužničke transakcije) odgovaraju transakcijama kredita (F4) i dužničkih vrijednosnih papira (F3) iz Eurostatovih računa financijskih transakcija po sektorima. Ostali izvori su AMECO i procjene službi Komisije te izračuni koji se temelje na mjesečnim podacima ESB-a o transakcijama kredita i dužničkih vrijednosnih papira monetarnih financijskih institucija (tokovi) s privatnim sektorom iz baze podataka BSI. Grafikon 2.3.8.:Tokovi bankovnih kredita prema kućanstvima u europodručju Izvor: ESB. Grafikon 2.3.9.:Dug kućanstava, štednja kućanstava i rizici od nezaposlenosti Izvor: Eurostat i AMECO. Za Maltu se bruto raspoloživi dohodak dobiva primjenom udjela bruto raspoloživog dohotka kućanstava u BDP-u izračunanog na temelju podataka za realni bruto raspoloživi dohodak po stanovniku dostupnih Eurostatu (B6G_R_HAB). Bruto raspoloživi dohodak kućanstava za Bugarsku i Hrvatsku isto je tako izračunan na temelju BDP-a za 2020. i posljednjeg dostupnog udjela bruto raspoloživog dohotka kućanstava u BDP-u jer podaci o bruto raspoloživom dohotku za 2020. nisu dostupni ni za te države. 2.3.2.Stambene nekretnine U deset je država članica 2020. došlo do povećanja realnih cijena stambenih nekretnina iznad praga iz tablice rezultata od 6 %. To su Austrija, Estonija, Hrvatska, Litva, Luksemburg, Nizozemska, Njemačka, Poljska, Portugal i Slovačka (grafikon 2.3.10.b), u dvije države prije više od godinu dana. U slučaju Hrvatske, Luksemburga, Poljske i Slovačke to je druga godina zaredom u kojoj se cijena stambenih nekretnina povećava iznad tog praga, dok se u Portugalu svake