EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 18.11.2020. COM(2020) 744 final PRIJEDLOG ZAJEDNIČKOG IZVJEŠĆA

KOMISIJE I VIJEĆA O ZAPOŠLJAVANJU





SADRŽAJ PREDGOVOR KLJUČNE PORUKE 1. PREGLED KRETANJA NA TRŽIŠTU RADA TE SOCIJALNIH KRETANJA I IZAZOVA U EUROPSKOJ UNIJI 1.1. Kretanja na tržištu rada 1.2. Socijalna kretanja 2. ISJEČCI IZ PREGLEDA SOCIJALNIH POKAZATELJA 2.1. Pojašnjenja pregleda 2.2. Prikupljeni podaci iz pregleda socijalnih pokazatelja 3. ZAPOSLENOST I SOCIJALNE REFORME – REZULTATI I AKTIVNOSTI DRŽAVA ČLANICA 3.1. Smjernica br. 5: Povećanje potražnje za radnom snagom 3.1.1. Ključni pokazatelji 3.1.2. Mjere država članica 3.2. Smjernica br. 6: Poboljšanje ponude radne snage i pristupa zapošljavanju, vještinama i kompetencijama 3.2.1. Ključni pokazatelji 3.2.2. Mjere država članica 3.3. Smjernica br. 7: Poboljšanje funkcioniranja tržištâ rada i djelotvornosti socijalnog dijaloga 3.3.1. Ključni pokazatelji 3.3.2. Mjere država članica

3.4. Smjernica br. 8: Promicanje jednakih mogućnosti za sve, poticanje socijalne uključenosti te suzbijanje siromaštva 3.4.1. Ključni pokazatelji 3.4.2. Mjere država članica



PREDGOVOR Zajedničko izvješće o zapošljavanju koje sastavljaju Europska komisija i Vijeće propisano je člankom 148. Ugovora o funkcioniranju Europske unije. Komisijin prijedlog ovog izvješća dio je jesenskog paketa. U Zajedničkom izvješću o zapošljavanju navodi se godišnji pregled ključnih kretanja u području zapošljavanja i socijalnih pitanja u Europskoj uniji i reformi država članica, u skladu sa smjernicama za politike zapošljavanja država članica. Izvješće prati strukturu smjernica: povećanje potražnje za radnom snagom (smjernica br. 5), poboljšanje ponude radne snage i pristupa zapošljavanju, vještinama i kompetencijama (smjernica br. 6), poboljšanje funkcioniranja tržištâ rada i djelotvornosti socijalnog dijaloga (smjernica br. 7) te promicanje jednakih mogućnosti za sve, poticanje socijalne uključenosti te suzbijanje siromaštva (smjernica br. 8). Svrha Zajedničkog izvješća o zapošljavanju isto je tako praćenje uspješnosti država članica s obzirom na pregled socijalnih pokazatelja utvrđen u kontekstu europskog stupa socijalnih prava. Europski parlament, Vijeće i Komisija zajedno su proglasili stup 17. studenoga 2017. Njime se utvrđuju načela i prava u sljedeća tri područja: i. jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, ii. pravedni uvjeti rada i iii. socijalna zaštita i uključenost. Praćenje napretka u tim područjima temelji se na detaljnoj analizi pregleda socijalnih pokazatelja priloženog stupu. Zajedničko izvješće o zapošljavanju strukturirano je na sljedeći način: u uvodnom poglavlju (poglavlje 1.) izvješćuje se o glavnim kretanjima na tržištu rada i socijalnim kretanjima u Europskoj uniji, u poglavlju 2. predstavljeni su glavni rezultati analize pregleda socijalnih pokazatelja povezanih s europskim stupom socijalnih prava, a u poglavlju 3. navodi se detaljan opis ključnih pokazatelja za zemlje (među ostalim iz pregleda socijalnih pokazatelja) te se razmatraju rezultati država članica, izazovi s kojima se suočavaju te politike koje provode u skladu sa smjernicama za politike zapošljavanja.

KLJUČNE PORUKE Prije krize uzrokovane bolešću COVID-19 stopa zaposlenosti u EU-u bila je u stalnom, iako nešto sporijem, porastu. Pozitivni rezultati na tržištima rada, koji su započeli 2013., nastavili su se te se stopa zaposlenosti 2019. dodatno povećala i dosegnula krajem godine rekordnu razinu. Rad država članica na reformama nakon financijske krize pridonio je tom gospodarskom rastu temeljenom na zapošljavanju, iako su u nekim državama članicama i regijama i dalje postojale poteškoće, među ostalim u pogledu integracije ranjivih skupina na tržište rada. Pandemija bolesti COVID-19 preokrenula je taj trend i iznenada promijenila naš način rada i života. Odnijela je brojne ljudske živote i uzrokovala dosad neviđen gospodarski šok. Odgovor europskih i nacionalnih tijela bio je brz. Zaštita zdravlja i radnih mjesta građana postala je glavni prioritet politika. Države članice ponajprije su pružile potporu posebno pogođenim skupinama i sektorima. Provedbom tih mjera dosad je izbjegnuta golema kriza zapošljavanja i socijalna kriza diljem EU-a. Ipak, i dalje je mnogo toga neizvjesno, posebno koliko će pandemija trajati, kada će doći do održivoga gospodarskog oporavka i koje će biti posljedice za najranjivije skupine. Situacija se razlikuje među zemljama, među ostalim i zbog nasljeđa prošlosti. Države članice koje su i prije pandemije imale velike socioekonomske probleme sada su još ranjivije. Provedba europskog stupa socijalnih prava ključna je za osiguravanje pravednog i uključivog oporavka. Imajući u vidu njegove tri dimenzije (jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, pravedni radni uvjeti i socijalna zaštita, zdravstvena skrb i uključenost) načela stupa trebala bi biti temelj za oblikovanje mjerâ politike za potporu radnicima i kućanstvima. Za borbu protiv učinka pandemije i pripremu oporavka potrebno je poticati socijalnu otpornost i uzlaznu konvergenciju tako da se ljude stavi u središte. Nedavno donesene smjernice za zapošljavanje uključuju posebne smjernice čiji je cilj ublažavanje učinka pandemije bolesti COVID-19 na zapošljavanje i društvo i kojima se državama članicama pružaju konkretne upute o tome kako modernizirati institucije tržišta rada, obrazovanje i osposobljavanje te sustave socijalne zaštite i zdravstvene skrbi kako bi postali uključiviji i pravedniji. Uključuju i nove elemente koji odražavaju prioritete Unije, posebno u pogledu socijalno pravedne zelene i digitalne tranzicije. Ključan je cilj europskog zelenog plana pretvoriti izazove u području klime i okoliša u prilike te omogućiti pravednu i uključivu tranziciju za sve. Odgovor EU-a na krizu bio je brz i konkretan. Državama članicama ponuđena je dosad neviđena financijska potpora za ublažavanje gospodarskog, socijalnog i zdravstvenog učinka krize i ubrzavanje oporavka, među ostalim putem novog instrumenta SURE, Instrumenta za hitnu potporu i povećane fleksibilnosti u upotrebi sredstava kohezijske politike u okviru Investicijske inicijative kao odgovor na koronavirus. Nadalje, Mehanizmom za oporavak i otpornost, koji je u središtu instrumenta Next Generation EU, osigurat će se opsežna financijska potpora za reforme i ulaganja kojima je cilj poduprijeti otvaranje radnih mjesta i učiniti gospodarstva, društva i zdravstvene sustave EU-a otpornijima i bolje pripremljenima za dvostruku tranziciju. To je jedinstvena prilika za poticanje ulaganja u ljude i ubrzavanje gospodarskog oporavka. Taj brzi odgovor uklapa se u dugoročnu strategiju i pridonosi sposobnosti Unije da ostvari svoje dugoročne ciljeve. Cilj je Zajedničkog izvješća o zapošljavanju pomoći državama članicama da utvrde prioritetna područja za reforme i ulaganja. U Zajedničkom izvješću o zapošljavanju, propisanom člankom 148. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, daje se pregled ključnih kretanja u području zapošljavanja i socijalnih pitanja u Europi te provedbe smjernica za zapošljavanje. Ono je od početka sastavni dio europskog semestra, odnosno njegova jesenskog paketa, a naglašava ključne probleme u području zapošljavanja i socijalnih pitanja koje treba rješavati u godišnjem ciklusu. U izvanrednom europskom semestru 2021. Zajedničko izvješće o zapošljavanju dodatno će pomoći državama članicama u utvrđivanju prioritetnih područja za reforme i ulaganja koje trebaju uvrstiti u svoje planove za oporavak i otpornost, u kontekstu smjernica za zapošljavanje. Rezultati pregleda socijalnih pokazatelja priloženi europskom stupu socijalnih prava predstavljeni su u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju i mogu pridonijeti izradi nacionalnih planova. U kontekstu Zajedničkog izvješća o zapošljavanju, Komisija će ocijeniti sadržaj tih planova u analitičkim dokumentima priloženima prijedlozima provedbenih akata Vijeća. Komisija će osim toga u suradnji s Odborom za zapošljavanje i Odborom za socijalnu zaštitu i dalje pomno pratiti sva kretanja na tržištu rada i socijalna kretanja redovitim ažuriranjem odgovarajućeg instrumenta za praćenje uspješnosti zapošljavanja i instrumenta za praćenje uspješnosti socijalne zaštite.

********* Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 znatno je utjecala na rezultate na tržištu rada u EU-u. Iako su znakovi sporijeg rasta stope zaposlenosti bili vidljivi već u drugoj polovini 2019., pozitivno kretanje većine pokazatelja tržišta rada prekinuto je nakon izbijanja pandemije. Ukupna zaposlenost (koja se povećala za 15 milijuna od sredine 2013.) smanjila se za 6,1 milijun osoba u razdoblju od četvrtog tromjesečja 2019. do drugog tromjesečja 2020., što je najveće smanjenje zabilježeno u dvama uzastopnim tromjesečjima. Nakon šest godina pozitivnih kretanja prema ostvarenju cilja iz strategije Europa 2020. stopa zaposlenosti se 2020. od njega udaljila. Zbog brzog donošenja programâ skraćenog radnog vremena i drugih mjera zadržavanja na tržištu rada, kao i pada stope aktivnosti, povećanje stope nezaposlenosti zasada je tek umjereno, u iznosu od 1 postotnog boda do rujna 2020. Stopa nezaposlenosti mladih (u dobi od 15 do 24 godine) ipak se znatnije povećala u odnosu na druge dobne skupine i naglo se povećao udio mladih koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (NEET). Teško su pogođeni i radnici rođeni izvan EU-a. Ti se rezultati znatno razlikuju među zemljama, regijama i sektorima i potrebno ih je pomno pratiti i raditi na politikama kako bi se kratkoročno izbjegao negativniji učinak. Široka upotreba programâ skraćenog radnog vremena pridonijela je ublažavanju posljedica šoka na tržištu rada. Broj odrađenih sati po radniku naglo se smanjio, za 11,3 % u drugom tromjesečju 2020. u odnosu na posljednje tromjesečje 2019., a broj odsutnosti s rada povećao, s 9,7 % u četvrtom tromjesečju 2019. na 21,8 % u drugom tromjesečju 2020. (pri čemu je oko polovina tog povećanja posljedica privremenih otpuštanja). Od početka krize države članice proširile su programe skraćenog radnog vremena i/ili druge programe očuvanja radnih mjesta (ili ih uvele ako prethodno nisu postojali) s ciljem ograničavanja broja izgubljenih radnih mjesta, izbjegavanja disperzije ljudskog kapitala i održavanja ukupne potražnje. Europska unija podupire ta nastojanja instrumentom za privremenu potporu radi smanjenja rizika od nezaposlenosti u izvanrednoj situaciji (engl. Support to mitigate Unemployment Risks in an Emergency, SURE). Izvanredna i usklađena upotreba programâ skraćenog radnog vremena pomogla je u rješavanju neposrednih posljedica krize i spriječila naglo povećanje nezaposlenosti. No što kriza dulje traje, to je veći rizik da će se subvencionirati radna mjesta u poduzećima koja više nisu održiva. Stoga je pri donošenju odluke o postupnom ukidanju programâ skraćenog radnog vremena važno s jedne strane pažljivo odvagnuti potrebu za zaštitom poduzeća i zaposlenika dokle god to gospodarske okolnosti zahtijevaju te, s druge strane, donositi politike kojima se promiču strukturne promjene i preraspodjela radnika (npr. s pomoću dobro osmišljenih poticaja za zapošljavanje i mjera prekvalifikacije). Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 prekinula je šestogodišnji pozitivan trend na tržištu rada 6,1 milijun

manje zaposlenih osoba u drugom tromjesečju 2020. u odnosu na četvrto tromjesečje 2019. 72 %

– stopa zaposlenosti u drugom tromjesečju 2020. (1,1 postotni bod manje nego godinu ranije) 7,5 %

– stopa nezaposlenosti u rujnu 2020. (1 postotni bod više nego u ožujku) -11,3 %

odrađenih sati po radniku u drugom tromjesečju 2020. u usporedbi s četvrtim tromjesečjem 2019. Stope aktivnosti, nezaposlenosti i pripadnosti skupini NEET u EU-27, u % Odrađeni sati po radniku i odsutnosti s posla u EU-27 Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Podaci su sezonski prilagođeni i nisu kalendarski usklađeni. Gospodarski šok ima različit učinak u pojedinim sektorima i kategorijama radnika. Broj zaposlenih smanjen je u svim gospodarskim djelatnostima osim u građevinarstvu u godini prije drugog tromjesečja 2020., a najveći pad zabilježen je u sektoru ugostiteljstva, sektoru kulture i zabave te profesionalnim djelatnostima. Pad zaposlenosti u većoj je mjeri utjecao na radnike u nestandardnim oblicima zaposlenja, iako uz znatne razlike među zemljama. Posebno su pogođeni zaposlenici na određeno vrijeme, čiji se broj smanjio za 16,7 % u drugom tromjesečju 2020. u odnosu na prethodnu godinu, dok je broj zaposlenika na neodređeno vrijeme zahvaljujući odgovoru politike ostao stabilan. To je dovelo do znatnog smanjenja udjela zaposlenika na određeno vrijeme u ukupnom broju zaposlenika, ponovno uz velike razlike među zemljama. Pandemija je različito utjecala na radna mjesta i sektore 4,2 milijuna manje radnika s ugovorima na određeno vrijeme u godini prije drugog tromjesečja 2020. Rast stope zaposlenosti u građevinarstvu, javnoj upravi i aktivnostima IKT-a Najveći pad u relativnom smislu u trgovini, umjetnosti i zabavi te poljoprivredi Zaposlenje (u dobi od 15 do 64 godine) prema vrsti ugovora: postotna promjena između drugog tromjesečja 2019. i drugog tromjesečja 2020. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Napomena: *djelatnosti NACE Rev. 2. Zbog pandemije bolesti COVID-19 države članice izložene su riziku od naglog porasta nezaposlenosti mladih, zbog čega su potrebne reforme i pojačana potpora. Nakon kontinuiranog smanjivanja 2019. stopa nezaposlenosti mladih u cijelom EU-u porasla je s 14,9 % u ožujku 2020. na 17,1 % u rujnu, što je brže od povećanja ukupne nezaposlenosti. Kriza je dovela i do najvećeg povećanja između dvaju uzastopnih tromjesečja u stopama osoba u dobi od 15 do 24 godine koje nisu zaposlene, ne obrazuju se i ne osposobljavaju zabilježenog od početka Eurostatovih nizova 2006. (s 10,4 % na 11,6 % između prvog tromjesečja 2020. i drugog tromjesečja 2020.). Svaka deseta mlada osoba u dobi od 18 do 24 godine napustila je 2019. obrazovanje ili osposobljavanje prije stjecanja srednjoškolske kvalifikacije, a više od četvrtine osoba u dobi od 30 do 34 godine nije steklo kvalifikaciju koja im omogućuje izravan pristup tržištu rada (završeno sekundarno strukovno obrazovanje i osposobljavanje ili tercijarno obrazovanje). U prijedlozima Komisije za preporuku o strukovnom obrazovanju i osposobljavanju i za europski prostor obrazovanja utvrđeni su ciljevi za poboljšanje stjecanja kvalifikacija u strukovnom obrazovanju i osposobljavanju i tercijarnom obrazovanju. S obzirom na to da povećanja stopa pripadnosti skupini NEET uvelike proizlaze iz pada potražnje za radnom snagom, bit će potrebne reforme za potporu otvaranju radnih mjesta, obrazovanju i vještinama. Zato će biti ključna uspješna provedba pojačane Garancije za mlade, uz oslanjanje na dobro funkcioniranje javnih službi za zapošljavanje i sustava obrazovanja i osposobljavanja. Za mlade žene koje nisu zaposlene, ne obrazuju se i ne osposobljavaju, među kojima neaktivnost ima veću ulogu nego među muškarcima, reforme bi trebale uključivati i mjere za uklanjanje fiskalnih mjera s odvraćajućim učinkom u pogledu rada i pomoć u postizanju ravnoteže između poslovnih obveza i obveza skrbi (vidjeti i u nastavku). Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 dovela je do znatnog povećanja stopa pripadnosti skupini NEET 11,6 %

mladih pripadnika skupine NEET (u dobi od 15 do 24 godine) u drugom tromjesečju 2020. (1,2 postotna boda više nego u prethodnom tromjesečju) -12 %

zaposlenih niskokvalificiranih mladih osoba u razdoblju od kraja 2019. do drugog tromjesečja 2020. 26 %

mladih (u dobi od 30 do 34 godine) ima kvalifikacije koje ne omogućuju izravan pristup tržištu rada (sekundarno strukovno obrazovanje i osposobljavanje ili tercijarno obrazovanje) Mladi u dobi od 15 do 24 godine koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (skupina NEET), (drugo tromjesečje 2020.)

Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Tijekom posljednjih pet godina rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti stagnirala je dok se razlika u plaćama smanjila, no kriza je stvorila nove rizike i naglasila potrebu za reformama i ulaganjima. Iako su se stope zaposlenosti žena povećale i unatoč većoj prosječnoj razini obrazovanja žena, rodno uvjetovana razlika u plaćama tek se neznatno poboljšala od 2013. Na tržištima rada pogođenima krizom uslijed bolesti COVID-19 žene su posebno ranjive zbog svoje prevelike zastupljenosti u slabije plaćenim sektorima i zanimanjima. Rodno uvjetovane razlike veće su za žene s malom djecom: za njih je 2019. zabilježena negativna razlika u zaposlenosti od 14,3 postotna boda u odnosu na žene bez djece, dok je za muškarce u istoj situaciji zabilježena pozitivna razlika od 9,6 postotnih bodova. Rezultati u pogledu zaposlenosti lošiji su posebno za starije žene, niskokvalificirane žene, žene koje nisu rođene u EU-u i žene s invaliditetom. Sudjelovanje žena na tržištu rada moglo bi se ojačati reformama i ulaganjima u rani i predškolski odgoj i obrazovanje i usluge dugotrajne skrbi te politikama za postizanje ravnoteže između poslovnog i privatnog života, kao što su rodno uravnoteženi roditeljski dopust i dopust radi skrbi. Druge reforme i ulaganja mogli bi uključivati mjere kojima se osigurava jednako napredovanje u karijeri, mjere za transparentnost plaća i prilagodbe poreznog sustava i sustava naknada, kao što su oporezivanje na pojedinačnoj razini, a ne na razini kućanstava, i odbici na temelju obiteljske situacije, zbog uzdržavanog bračnog druga ili prenosivi odbici. Rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti i plaćama i dalje su znatne u nekoliko država članica 11,4 postotna boda

rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti u drugom tromjesečju 2020., gotovo stabilno od 2013.



14,3 postotna boda

– utjecaj roditeljstva na zaposlenost (niža stopa zaposlenosti žena s malom djecom u odnosu na žene bez djece) Neprilagođena rodno uvjetovana razlika u plaćama 2014. i 2018.

(u postotnim bodovima) Izvor: Eurostat. Kriza će vjerojatno imati nerazmjeran učinak na migrante koji nisu iz EU-a te je potrebno dodatno raditi na osiguravanju njihove integracije na tržište rada. Prosječna stopa zaposlenosti migranata koji nisu iz EU-a poboljšala se u razdoblju od 2017. do 2019. (sa 61,5 % na 64,2 %). No od početka krize stopa njihove zaposlenosti znatno se smanjila (na 60,8 % u drugom tromjesečju 2020.) zbog njihove prekomjerne zastupljenosti među radnicima na određeno vrijeme i u sektorima na koje je kriza snažno utjecala, iako su imali ključnu ulogu u najvažnijim zanimanjima tijekom pandemije. Osim toga, veća je vjerojatnost da će se radnici migranti prve generacije zaposliti u niskokvalificiranim zanimanjima, čak i ako su stekli tercijarno obrazovanje. Odgovori politika država članica povezani s pružanjem jezičnih tečajeva, pristupom obrazovanju i osposobljavanju, usmjeravanjem na tržištu rada i priznavanjem vještina i kvalifikacija pridonijeli su njihovoj boljoj integraciji na tržište rada. Održavanje i jačanje tih politika pridonijelo bi većoj uključivosti oporavka i razvoju vještina i potencijala migranata, uključujući izbjeglice. Uklanjanje uzroka segmentacije tržišta rada, među ostalim prilagodbom zakonodavstva i osiguravanjem odgovarajućih poticaja za zapošljavanje na temelju stabilnih ugovora, ključno je za poboljšanje socijalne otpornosti. Učestalost zapošljavanja na određeno vrijeme znatno se razlikuje među zemljama, a u toj su kategoriji relativno zastupljeniji mladi i žene. Države članice s velikim udjelom radnika zaposlenih na određeno vrijeme suočile su se s najvećim fluktuacijama u zaposlenosti tijekom krize. U tom je smislu za povećanje socijalne otpornosti i podupiranje pravednog i uključivog oporavka ključno osigurati da ugovori na određeno vrijeme budu poticajni za ulazak na tržište rada i da istodobno služe kao „odskočna daska” za redovno zaposlenje. U tom su kontekstu važne reforme za modernizaciju zakonodavstva o zaštiti radnih mjesta, među ostalim utvrđivanjem jasnih uvjeta za upotrebu ugovora o radu na određeno vrijeme, sprječavanjem radnih odnosa koji dovode do nesigurnih radnih uvjeta i pružanjem odgovarajućih poticaja za zapošljavanje na neodređeno vrijeme. Istodobno, države članice trebale bi tražiteljima zaposlenja koji su prethodno imali nesigurne radne uvjete osigurati primjeren pristup socijalnoj zaštiti, posebno naknadama za nezaposlene, s pomoću prilagodljivih kriterija za ostvarivanje prava, i mogućnosti za osposobljavanje i prekvalifikaciju. Mnogi radnici još uvijek nisu zaštićeni primjerenim minimalnim plaćama. Unatoč nedavnim povećanjima u mnogim državama članicama, zakonom propisane minimalne plaće često su niske u usporedbi s drugim plaćama u gospodarstvu. Minimalna plaća uglavnom nije dovoljna za zaštitu radnika od rizika od siromaštva. Osim toga, nedostaci u obuhvaćenosti postoje i u zemljama sa zakonom propisanom minimalnom plaćom (zbog izuzeća za određene kategorije) i u zemljama u kojima se plaće utvrđuju isključivo kolektivnim pregovaranjem (za radnike koji nisu obuhvaćeni kolektivnim ugovorima). Nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima Komisija je predložila direktivu za osiguravanje zaštićenosti radnika u Uniji primjerenim minimalnim plaćama. Cilj je prijedloga promicanje kolektivnog pregovaranja o plaćama u svim državama članicama. U tom pogledu zemlje sa zakonom propisanom minimalnom plaćom trebale bi uspostaviti uvjete za određivanje primjerene razine minimalnih plaća, uključujući jasne i stabilne kriterije za određivanje minimalne plaće, okvirne referentne vrijednosti za procjenu primjerenosti te redovita i pravovremena ažuriranja. Od tih zemalja traži se i da razlike među zakonom propisanim minimalnim plaćama i odbici na njih budu razmjerni i opravdani te da u određivanje i ažuriranje zakonske minimalne plaće uključe socijalne partnere. Naposljetku, prijedlogom se predviđa bolja provedba i praćenje zaštite koja se minimalnom plaćom ostvaruje u svakoj zemlji. Prilagodba radnih uvjeta postala je važna tema tijekom pandemije te će i nakon nje ostati ključna, a za nju će biti potrebna ulaganja u radna mjesta i reforme kako bi se povećala dostupnost fleksibilnih radnih uvjeta. Mnoge države članice prilagodile su svoje radne uvjete, među ostalim proširenjem upotrebe rada na daljinu, s posebnim naglaskom na zaštiti ugroženih radnika. Tijekom zdravstvene krize rad na daljinu pokazao se vrlo važnim za osiguravanje kontinuiteta poslovanja i istovremeno pružio više mogućnosti za prilagodbu dodatnim potrebama skrbi. No takav rad nosi i rizike, među ostalim u pogledu profesionalne, fizičke i psihičke dobrobiti radnika koji rade na daljinu od kuće. S obzirom na to, pandemija će dovesti do preispitivanja organizacije radnih mjesta i ravnoteže između poslovnog i privatnog života. Postoje razlike u sadržaju i obuhvatu nacionalnih propisa koji se odnose na rad na daljinu, među ostalim u pogledu promicanja informacijskih i komunikacijskih tehnologija (IKT) u tu svrhu. Na temelju postojećih nacionalnih praksi u pogledu kolektivnog pregovaranja, države članice trebale bi osigurati da su radna okruženja sigurna i dobro prilagođena te da su fleksibilni radni uvjeti svima dostupni kako bi se postigla ravnoteža između poslovnog, obiteljskog i privatnog života. Više pozornosti treba posvetiti i poboljšanju radnih uvjeta za radnike u ranjivom položaju i privlačenju neprijavljenih radnika u formalne oblike zaposlenja. Pandemija je osim toga ukazala na to da u određenim zdravstvenim zanimanjima postoje nedostaci te da je u tim zanimanjima potrebno prilagoditi ili poboljšati radne uvjete i vještine. Učestalost rada na daljinu tijekom krize znatno se razlikuje među profilima i sektorima 60 postotnih bodova razlike u pristupu radu na daljinu između visokokvalificiranih i niskokvalificiranih radnika 61 % osoba koje žive u gradovima imalo je pristup radu na daljinu, u usporedbi s 41 % osoba koje žive u malim gradovima Radnici u obrazovnom sustavu i administrativnim uslugama više su se koristili radom na daljinu Rad od kuće tijekom pandemije bolesti COVID-19, glavne karakteristike radnika koji rade od kuće (EU-27, u %). Izvor: Eurofound (2020.), Život, rad i COVID-19, internetska anketa. Aktivne politike tržišta rada ključne su za potporu prilagodbi tržišta rada nakon šoka uzrokovanog pandemijom. Države članice ušle su u krizu zaposlenosti s različitim stopama obuhvaćenosti aktivnim politikama tržišta rada. Podupiranje neometanih prelazaka na tržištu rada, uz istodobno sprječavanje rizika od daljnje polarizacije vještina, ključno je za uključiv rast. To je posebno važno za države članice u kojima su stope dugotrajne nezaposlenosti još uvijek visoke i koje će se vjerojatno pogoršati zbog šoka uzrokovanog pandemijom bolesti COVID-19. Države članice izmijenile su postojeće okvire ili uvele nove sustave aktivnih politika tržišta rada kako bi bolje odgovorile na uvjete na tržištu rada te promicale zapošljavanje, usavršavanje i prekvalifikaciju, često uz potporu Europskog socijalnog fonda. Sada bi mogle imati mogućnost kombiniranja sredstava kohezijske politike i sredstava iz Mehanizma za oporavak i otpornost kako bi dodatno promicale ciljane aktivne politike tržišta rada, uključujući mjere usavršavanja i prekvalifikacije. Pristup sustavima naknada za nezaposlene s primjerenim razinama i trajanjem naknada ključan je za ublažavanje negativnog učinka krize i potporu prelasku nezaposlenih osoba na nova radna mjesta. Pružanje primjerene naknade za nezaposlene u razumnom trajanju koja je dostupna svim radnicima, uključujući radnike s nestandardnim ugovorima, ključno je za potporu tražiteljima zaposlenja tijekom prelazaka. Posebnu pozornost treba posvetiti pojedincima s kratkim radnim stažem ili s prekidima u radnom stažu jer su često slabije obuhvaćeni tim programima. Kao odgovor na pandemiju nekoliko država članica pojačalo je svoje programe zaštite u slučaju nezaposlenosti. Možda će biti potrebno dodatno preispitati te programe nakon promjena gospodarskih uvjeta kako bi se održali primjereni dohoci i poduprlo učinkovito uključivanje pogođenih radnika na tržište rada. Javne službe za zapošljavanje morat će nadići tradicionalne načine rada kako bi se riješio problem porasta broja tražitelja zaposlenja i pružila potpora njihovoj preraspodjeli po zanimanjima ili sektorima. Udio nezaposlenih osoba koje traže posao preko javnih službi za zapošljavanje posljednjih je godina u padu, iako postoje velike razlike među državama članicama. Mladi, niskokvalificirani i stariji tražitelji zaposlenja i dalje su prekomjerno zastupljeni među osobama koje traže pomoć od javnih službi za zapošljavanje. U trenutačnom kontekstu možda će za osiguravanje primjerenog i djelotvornog odgovora na potrebe tražitelja zaposlenja i poslodavaca biti potrebno povećati kapacitete za jačanje sustava profiliranja, unaprjeđenje savjetovanja i mentorstvo za tražitelje zaposlenja. Za jačanje kapaciteta osoblja javnih službi za zapošljavanje bit će važno ulagati u moderna rješenja informacijskih i komunikacijskih tehnologija (IKT) i prekvalifikaciju. Snažnija potpora koja se temelji na pojedinačnim akcijskim planovima mogla bi pomoći osobama pogođenima krizom da pronađu posao u kontekstu budućeg oporavka.

Javne službe za zapošljavanje mogu imati ključnu ulogu u olakšavanju prelazaka i promicanju brzog oporavka 45 postotnih bodova razlike između najviše i najniže razine korištenja uslugama javnih službi za zapošljavanje radi pronalaska posla 2019. Niskokvalificirani i stariji tražitelji zaposlenja najčešće traže pomoć od javnih službi za zapošljavanje Visoke stope dugotrajne nezaposlenosti prije pandemije mogle bi otežati sveukupni oporavak Udio nezaposlenih osoba po načinu traženja posla (2019.) Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Socijalni dijalog i uključenost socijalnih partnera u oblikovanje politika ključni su za ostvarivanje pravednog i održivog oporavka i podupiranje uključivog rasta. U nekoliko država članica kolektivni ugovori i socijalni dijalog pridonijeli su osmišljavanju i provedbi neposrednog socioekonomskog odgovora na krizu uzrokovanu bolešću COVID-19, uključujući mjere za brzu prilagodbu obrazaca rada, kao što je promicanje rada na daljinu, te mjere za zaštitu zdravlja, dohodaka i radnih mjesta najizloženijih i ključnih radnika. Socijalni partneri bili su uvelike uključeni u oblikovanje odgovora na krizu u državama članicama s već dobro razvijenim strukturama socijalnog dijaloga. U drugim državama članicama kriza je pogoršala već ograničenu uključenost socijalnih partnera prije zdravstvene krize. Kako bi osigurale učinkovitu i neometanu izradu i provedbu svojih programa reformi i ulaganja u okviru novog Mehanizma za oporavak i otpornost u razdoblju 2021.–2023., ključno je da države članice surađuju sa socijalnim partnerima u pripremi svojih nacionalnih planova za oporavak i otpornost. Nejednakosti u obrazovanju ugrožavaju socijalnu koheziju i uključivi rast, zbog čega su potrebne reforme za poboljšanje uključivosti i rezultata obrazovnih sustava, potporu najugroženijim skupinama i ulaganje u obrazovnu infrastrukturu, uključujući digitalno obrazovanje. Djeca iz nižih socioekonomskih skupina često se suočavaju sa znatnim poteškoćama u pogledu obrazovnih postignuća. Njihova stopa sudjelovanja u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju znatno je niža i češće ne uspijevaju steći osnovne vještine čitanja u sekundarnom obrazovanju. Nedovoljno su zastupljena i u tercijarnom obrazovanju, kao i djeca iz ruralnih područja, djeca s invaliditetom i migranti koji nisu iz EU-a. Učenje na daljinu koje je uvedeno tijekom ograničenja kretanja naglasilo je te nedostatke: učenici nižeg socioekonomskog statusa uglavnom su počeli sa slabijim digitalnim vještinama i češće im je nedostajao pristup računalima i internetskoj vezi. Rodno uvjetovane razlike povećavaju se i u pogledu osnovnih vještina i stjecanja tercijarnog obrazovanja, pri čemu dječaci ostvaruju lošije rezultate od djevojčica. Postoji rizik da kombinacija tih čimbenika dovede do prikraćenosti tijekom cijelog radnog vijeka, pogotovo ako se uzme u obzir ionako velika razlika u zaposlenosti između niskokvalificiranih i visokokvalificiranih radnika (29,1 postotni bod 2019.). Postoji snažna veza između obrazovnih rezultata, uspjeha na tržištu rada i sudjelovanja u društvu, što naglašava važnost uključivog obrazovanja kako bi se osigurao pravedan oporavak i ojačala socijalna otpornost. Reforme bi mogle obuhvaćati, među ostalim, sprječavanje ranog razvrstavanja prema obrazovnim postignućima, uvođenje usluga potpore i ciljanih financijskih programa i usluga za škole, obitelji i mlade u nepovoljnom položaju, poticanje poboljšanog pristupa obrazovanju za djecu kojoj je to potrebno, uključujući integraciju učenika s posebnim obrazovnim potrebama u redovna okruženja, te ulaganje u infrastrukturu i opremu. Nepovoljan socioekonomski status i dalje snažno utječe na sudjelovanje i obrazovne rezultate 36,4 % učenika lošijeg ekonomskog, društvenog i kulturnog statusa ne stječe osnovne vještine čitanja 11,3 postotna boda razlike u sudjelovanju djece izložene riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju 2016.



22,5 % mladih rođenih izvan EU-a rano napušta obrazovanje i osposobljavanje (u usporedbi s 10,2 % u cijelom EU-u) Stopa slabih rezultata u vještinama čitanja prema ekonomskom, socijalnom i kulturnom statusu (u postotnim bodovima za petnaestogodišnjake, 2018.) Napomena: ESCS označava ekonomski, socijalni i kulturni status. Izvor: PISA 2018., OECD. Usavršavanje i prekvalifikacija glavni su prioritet za poticanje uključivog oporavka i potporu digitalnoj i zelenoj tranziciji. Prije krize poduzeća iz EU-a navodila su nedostatak kvalificirane radne snage kao prvu prepreku ulaganjima. U 20 država članica nije ostvaren cilj od 15 % za obrazovanje odraslih na razini EU-a do 2020. Odrasle osobe s nižim kvalifikacijama znatno manje sudjeluju u obrazovanju, iako je njima najpotrebnije. Četvrtina mladih odraslih osoba nema kvalifikaciju koja omogućuje izravan pristup tržištu rada. U nekim sektorima, kao što je IKT, zabilježena je velika razlika između broja slobodnih radnih mjesta i osoba s diplomom. U mnogim je državama članicama i dalje preteško pristupiti daljnjem obrazovanju i osposobljavanju nakon završetka formalnog obrazovanja, a vrednovanje vještina i dalje je nedovoljno razvijeno. Ta činjenica i novi izazovi u području vještina koji se pojavljuju u vezi s digitalnom i zelenom tranzicijom ukazuju na potrebu za podupiranjem transformacije strukovnog i tercijarnog obrazovanja. U Programu vještina za Europu i inicijativi za uspostavu europskog prostora obrazovanja utvrđuju se politike za cjeloživotno učenje, usavršavanje i prekvalifikaciju, uključujući Pakt za vještine i provedbu strategija za vještine, predviđanje, usmjeravanje i vrednovanje. U okviru vodeće inicijative „Prekvalifikacija i usavršavanje” države članice snažno se potiču na predlaganje reformi i ulaganja u vještine, posebno digitalne, za financiranje u okviru novog Mehanizma za oporavak i otpornost, uz financiranje koje se tradicionalno osigurava iz Europskog socijalnog fonda i komplementarno s njime. Ima prostora za jačanje sudjelovanja u obrazovanju odraslih kao ključnog elementa za podupiranje razvoja karijere i uspješnog mijenjanja poslova 28,3 postotna boda razlike u stopama zaposlenosti između niskokvalificiranih i visokokvalificiranih radnika



6,5 postotnih bodova razlike u sudjelovanju niskokvalificiranih radnika u obrazovanju odraslih U 20 država članica manje od 15 % odraslih osoba sudjelovalo je u obrazovanju odraslih Polovina odraslih osoba trebala bi sudjelovati u obrazovanju odraslih u trajanju od jedne godine do 2025., u skladu s Programom vještina za Europu (u usporedbi s 38 % 2016.) Stope zaposlenosti prema razini stečenog obrazovanja (% osoba u dobi od 25 do 64 godine 2019.) Udio odraslih i niskokvalificiranih odraslih osoba koje sudjeluju u obrazovanju (% osoba u dobi od 20 do 64 godine 2019.) Izvor: Eurostat. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 dodatno je naglasila važnost jačanja digitalnih vještina. Tijekom pandemije digitalne vještine pokazale su se ključnima za kontinuitet poslovanja, obrazovanja i osposobljavanja te za osiguravanje pristupa uslugama, među ostalim i uslugama zdravstvene skrbi, velikom dijelu građana EU-a. Digitalne vještine bit će sve važnije za potpuno sudjelovanje na tržištu rada i u društvima budućnosti te za potporu zelenoj i digitalnoj tranziciji. Ipak, napredak u području osnovnih digitalnih vještina spor je: unatoč skromnom poboljšanju, više od 40 % osoba u EU-u 2019. nije imalo osnovne digitalne vještine, posebno starije i niskokvalificirane osobe. Osim toga, postoji sustavni manjak digitalnih stručnjaka i osoba s naprednim digitalnim vještinama, a taj je problem u velikoj mjeri potaknut nedovoljnom zastupljenosti žena među osobama sa završenim tercijarnim obrazovanjem u području STEM-a i radnim mjestima u sektoru IKT-a. Iako djevojčice u ranoj dobi imaju bolje rezultate od dječaka u području digitalnih vještina, studij ili zanimanja u tom području odabiru znatno rjeđe nego dječaci. Reforme za jačanje digitalnih vještina uključuju ažuriranje kurikula, uvođenje tečajeva IKT-a u osnovne škole, podučavanje IKT-a kao discipline u srednjoškolskom obrazovanju, potporu nastavnicima i predavačima (među ostalim o tome kako potaknuti interes i ambicije djevojčica), prilike za obrazovanje odraslih u području digitalnih vještina, mjere usmjerene na povećanje privlačnosti studija u području STEM-a i IKT-a (posebno za djevojčice), jačanje suradnje između poduzeća, istraživačkih centara i akademske zajednice te ulaganja u digitalnu infrastrukturu i opremu. Nedostatak digitalnih vještina i dalje je znatan 46 % osoba

u dobi od 16 do 74 godine 2019. nije imalo osnovne digitalne vještine

13,5 milijuna

slobodnih radnih mjesta za radnike s vještinama povezanima s IKT-om 2018. i 2019.

57 %

poduzeća prijavilo je poteškoće pri zapošljavanju stručnjaka za IKT 2019. 50,9 %

nastavnika nije tijekom formalnog obrazovanja prošlo osposobljavanje u području IKT-a Pojedinci koji posjeduju osnovne opće digitalne vještine ili vještine koje su iznad osnovnih (2019., u postotnim bodovima, osobe u dobi od 16 do 74 godine)



Izvor: Eurostat. Ukupna dohodovna nejednakost blago se smanjila posljednjih godina prije pandemije bolesti COVID-19, ali se u proteklih deset godina povećala pri dnu raspodjele dohotka, što zabrinjava kad je riječ o uključivosti gospodarskog rasta. Na razini EU-a dohodak 20 % najbogatijih kućanstava u prosjeku je oko pet puta veći od dohotka 20 % najsiromašnijih. Posljednjih godina dohodovna nejednakost više se povećala pri dnu raspodjele dohotka (S50/S20) nego pri vrhu (S80/S50). Prema preliminarnim procjenama automatski stabilizatori i mjere politike donesene za suočavanje s izvanrednim stanjem zasada su ublažili učinak pandemije bolesti COVID-19 na nejednakost. Za rješavanje pitanja dohodovne nejednakosti potrebne su reforme država članica u različitim područjima politike, uključujući izradu poreznih sustava i sustava naknada, mehanizme za određivanje plaće, uključivost i jednake mogućnosti u obrazovanju i osposobljavanju (od rane dobi) te osiguravanje pristupa priuštivim i kvalitetnim uslugama za sve. Trebalo bi osigurati procjenu distribucijskih učinaka politika, posebno u pogledu politika za potporu zelenoj i digitalnoj tranziciji. Iako se nejednakost u posljednje vrijeme smanjila, povećala se na dnu raspodjele dohotka Peterostruk je

udio dohotka 20 % najbogatijih kućanstava u odnosu na 20 % najsiromašnijih 2019.

21,4 %

iznosi udio ukupnog dohotka koji ostvari najsiromašnijih 40 % stanovništva, u porastu od 2015. Kvintilni omjer dohotka (S80/S20) i raščlamba prema gornjem i donjem dijelu distribucije

Izvor: izračun na temelju podataka Eurostata Prije krize uzrokovane bolešću COVID-19 broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti smanjivao se već sedmu godinu zaredom, iako spor napredak u zemljama s višim stopama siromaštva ukazuje na izazove za sustave socijalne zaštite. Oko 92,4 milijuna osoba bilo je izloženo riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE) 2019., što je smanjenje od 2,3 milijuna u odnosu na prethodnu godinu. Od vrhunca 2012. najviše se poboljšalo stanje u pogledu teške materijalne oskudice, a zatim u pogledu udjela osoba koje žive u kućanstvima s vrlo niskim intenzitetom rada, zahvaljujući stabilnom funkcioniranju tržišta rada prije krize, dok su smanjenja stope izloženosti riziku od siromaštva bila manje izražena. Ipak, ta pozitivna kretanja pokazivala su određeno usporavanje u mnogim državama članicama. Siromaštvo unatoč zaposlenju i dubina siromaštva polako su se smanjivali, među ostalim za osobe u kućanstvima s vrlo niskim intenzitetom rada. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19, zbog koje je došlo do povećanja nezaposlenosti i neaktivnosti, znatno smanjuje vjerojatnost da će se ostvariti cilj strategije Europa 2020. od 20 milijuna manje siromašnih ili socijalno isključenih osoba (u odnosu na 2008.). Trenutačna situacija predstavlja problem za sustave socijalne zaštite, ponajprije u pogledu održivog osiguravanja primjerenih dohodaka i pružanja kvalitetnih usluga, posebno onima kojima su najpotrebniji. Stopa siromaštva i dalje je visoka među najranjivijim skupinama, posebno među obiteljima s djecom, osobama s invaliditetom i osobama koje nisu rođene u EU-u, a svi su nerazmjerno pogođeni krizom uzrokovanom bolešću COVID-19. Sustavi zdravstva, obrazovanja i socijalne zaštite, posebno socijalne usluge, izloženi su dosad neviđenom pritisku, što dodatno otežava situaciju za osobe u najranjivijem položaju. Iako se posljednjih godina rizik od siromaštva ili socijalne isključenosti djece (u dobi do 18 godina) smanjio, i dalje je za 1 postotni bod veći od rizika za radno sposobno stanovništvo, a u nekim državama članicama bio je posebno visok. Za pružanje potpore obiteljima s djecom i osiguravanje jednakih mogućnosti u životu, osim primjerene razine dohotka, ključan je pristup uslugama, uključujući obrazovanje, zdravstvenu skrb i stanovanje. Komisija će 2021. predložiti europsko jamstvo za djecu kako bi se osigurao okvir za djelovanje na razini EU-a. Potrebna je snažnija potpora i za osobe s invaliditetom i osobe koje nisu rođene u EU-u jer su izložene većem riziku od siromaštva i socijalne isključenosti. Cilj nove strategije za prava osoba s invaliditetom koju će Komisija predstaviti 2021. bit će promicanje gospodarske i socijalne uključenosti osoba s invaliditetom. Očekuje se da će biti usmjerena na širok raspon područja, uključujući obrazovanje, zapošljavanje, primjerenu socijalnu zaštitu, pristupačnost i nediskriminaciju. Europskim stupom socijalnih prava ponovno se potvrđuje pravo građana na pristup kvalitetnim uslugama. Poboljšanje pristupa uslugama, uključujući socijalne usluge i usluge u zajednici i domu za samostalan život i uključenost u zajednicu, odrazit će se u brojnim budućim inicijativama i aktivnostima Komisije, kao što su navedene strategije i novi akcijski plan za integraciju i uključivanje osoba migrantskog podrijetla. Stopa rizika od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE) smanjivala se prije krize uzrokovane bolešću COVID-19, iako sporo 92,4 milijuna

osoba bilo je izloženo riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti u EU-27 2019., 2,3 milijuna manje nego 2018. 22,5 % djece

izloženo je riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti 9 % radnika

izloženo je riziku od siromaštva Stopa izloženosti riziku od siromaštva i socijalne isključenosti i njezine potkomponente u EU-u



Izvor: Eurostat. Iako su troškovi stanovanja i dalje vrlo visoki za velik dio kućanstava, potrebne su mjere za zaštitu najranjivijih tijekom krize. Svaki deseti Europljanin preopterećen je troškovima stanovanja. Najviše su pogođena kućanstva s najnižim dohotkom i stanovništvo koje živi u gradovima. Beskućništvo, najekstremniji oblik stambene isključenosti, povećalo se u proteklih deset godina u većini država članica. Zdravstvena kriza dodatno je potvrdila te stambene poteškoće. Mnoge države članice poduzele su hitne mjere za zaštitu najranjivijih skupina, među ostalim osiguravanjem hitnog smještaja za beskućnike. Reforme država članica trebale bi biti posebno usmjerene na ulaganje u obnovu stambenih objekata i socijalnih stanova te na poboljšanje pristupa potonjima. Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 snažan je podsjetnik na važnost sustava socijalne zaštite i njihovu ulogu u ublažavanju gospodarskih i socijalnih posljedica smanjene gospodarske aktivnosti. Zbog te krize vjerojatno će se povećati broj osoba koje primaju naknade za nezaposlene i druge potpore dohotku, čime se testira otpornost na stres naših sustava socijalne zaštite. Zemlje su proširile i pojačale postojeće programe te su privremeno proširile uvjete za ostvarivanje prava na naknadu. U fazi oporavka potrebno je stalno raditi na održivom očuvanju i jačanju socijalne zaštite za sve. Nastavno na odgovor na krizu trebalo bi dodatno strukturno poboljšati zaštitu samozaposlenih osoba i radnika s nestandardnim ugovorima, u skladu s preporukom o pristupu socijalnoj zaštiti. Reforme bi se, među ostalim, trebale odnositi na obuhvat, primjerenost i prenosivost prava na socijalnu zaštitu te potporu za integraciju radno sposobnih osoba na tržište rada. U većini država članica razina minimalnog dohotka niža je od praga siromaštva U prosjeku se socijalnim transferima (isključujući mirovine) siromaštvo smanjuje za 32,7 %

63,9 %

stanovništva EU-a izloženog riziku od siromaštva primilo je neku vrstu naknade 2018. Neto dohodak primatelja minimalnog dohotka (dohodovna godina: 2018.) Izvor: izračun na temelju podataka OECD-a i Eurostata Pandemija bolesti COVID-19 stvorila je nezapamćen pritisak na zdravstvene sustave i sustave dugotrajne skrbi država članica. Sposobnost naših zdravstvenih sustava za odgovor na krizu često je bila izložena pritisku i pogoršali su se postojeći strukturni problemi povezani s djelotvornosti, dostupnosti i otpornosti sustava zdravstvene skrbi. Oni se primjerice odnose na nedostatno financiranje za ulaganja u zdravstvo (među ostalim za pripravnost i odgovor na krizu), ograničenu koordinaciju i integraciju skrbi, slabu primarnu skrb, trajne prepreke pristupu zdravstvenoj skrbi i neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi. Takve su poteškoće znatno pogodile najranjivije skupine. Kako je prethodno navedeno, pandemija je osim toga ukazala na nedostatke u određenim zdravstvenim zanimanjima i na važnost prilagodbe ili poboljšanja radnih uvjeta i vještina u tim zanimanjima. Reforme bi posebno trebale obuhvaćati jačanje kapaciteta zdravstvene skrbi u državama članicama (posebno kapacitete za upravljanje iznenadnim i kriznim situacijama), bolju koordinaciju bolničke, ambulantne i primarne skrbi, usavršavanje i prekvalifikaciju zdravstvenih djelatnika te poboljšanje njihovih radnih uvjeta, digitalno zdravstvo i smanjenje neposrednih plaćanja. Pandemija je znatno utjecala i na sustave dugotrajne skrbi zbog velike osjetljivosti njihovih korisnika i osoblja na bolest COVID-19. Poteškoće za sustave dugotrajne skrbi, od teških situacija za radnike i neformalne pružatelje skrbi do prekida u pružanju usluga i problema s kapacitetom, došle su u prvi plan. Reforme bi, među ostalim, trebale obuhvaćati preventivne mjere kao što je aktivno i zdravo starenje te reaktivne mjere kao što su uspostava pravilno integriranih usluga zdravstvene i socijalne skrbi, proširenje pristupa i obuhvata, posebno za kućnu skrb i usluge u zajednici, usavršavanje i prekvalifikaciju radne snage te potporu integriranim uslugama skrbi i neovisnom životu.

U nekoliko država članica razine dohotka utječu na pristup zdravstvenoj skrbi 1,8 % stanovništva EU-a izjavilo je da ima neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi 2019., prije krize uzrokovane bolešću COVID-19 u 11 država članica neposredna plaćanja čine više od 20 % troškova za zdravstvo Samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenim pregledom prema razini prihoda, 2019. Izvor: izračun na temelju podataka Eurostata Demografske promjene i dalje predstavljaju dugoročne izazove za mirovinske sustave. Primjerenost mirovina 2019. ostala je uglavnom stabilna. Dohodak od mirovine blago se pogoršao u odnosu na dohodak od rada, a udio starijih osoba u teškoj materijalnoj oskudici nastavio se smanjivati. Rodno uvjetovane razlike u mirovinama i dalje su velike, unatoč postupnom smanjenju u posljednjih deset godina. Učinak krize na zaposlenost i dohodak od rada, posebno za radnike s nestandardnim ugovorima i samozaposlene osobe, dugoročno povećava rizike za primjerenost mirovina. Reforme bi trebale biti usmjerene na izgradnju uključivih i održivih mirovinskih sustava, pružanje primjerenog pristupa i mogućnosti štednje za muškarce i žene te za osobe s različitim vrstama ugovora i koje se bave različitim gospodarskim djelatnostima, uz istodobno osiguravanje primjerenog minimalnog dohotka u starijoj dobi. Države članice trebale bi poduzeti mjere za rješavanje problema u području zapošljavanja, vještina i socijalne politike utvrđenih u ovom Zajedničkom izvješću o zapošljavanju. Analizom iz izvješća istaknuto je nekoliko prioritetnih područja za reforme i ulaganja. Njihov cilj trebao bi biti poticanje otvaranja radnih mjesta, olakšavanje prelaska iz nezaposlenosti u zaposlenost i prelazaka među sektorima, poboljšanje gospodarske i socijalne otpornosti te ublažavanje učinka krize na zapošljavanje i društvo. Financiranjem EU-a, među ostalim putem Europskog socijalnog fonda plus (uz dodatna sredstva stavljena na raspolaganje u okviru inicijative REACT-EU) i novog Mehanizma za oporavak i otpornost, pruža se potpora državama članicama kako bi se ubrzala provedba mjera politike u tim područjima. U skladu sa smjernicama za zapošljavanje države članice pozivaju se na: -provođenje programa skraćenog radnog vremena dokle god je potrebno i njihovo povezivanje s programima usavršavanja/prekvalifikacije; uvođenje potpora za preraspodjelu radne snage (npr. s pomoću dobro osmišljenih poticaja za zapošljavanje) čim to uvjeti dopuste, posebno prema zelenom i digitalnom gospodarstvu, uz istodobnu zaštitu radnika tijekom prelaska na drugo radno mjesto; -osiguravanje sigurnosti i dobre prilagođenosti radnih okruženja novim zahtjevima ograničavanja socijalnih kontakata te široko dostupnih fleksibilnih radnih uvjeta; -poboljšanje potpore tržištu rada i prilika za usavršavanje kako bi se riješio problem povećanja nezaposlenosti mladih, osobito poticanjem naukovanja (posebno u MSP-ovima), subvencijama za zapošljavanje, infrastrukturom za učenje, tehnologijom i opremom; -ulaganje u javne službe za zapošljavanje, posebno radi povećanja njihovih kapaciteta, modernizacije njihove infrastrukture IKT-a, jačanja sustava profiliranja i pružanja odgovarajućih vještina osoblju; -promicanje kolektivnog pregovaranja i socijalnog dijaloga; ako postoje zakonom propisane minimalne plaće, osiguravanje uvjeta za određivanje njihove primjerene razine s pomoću jasnih i stabilnih kriterija te redovitih i pravovremenih ažuriranja i uz učinkovito sudjelovanje socijalnih partnera; -reformiranje regulacije tržišta rada te poreznih sustava i sustava naknada kako bi se osiguralo smanjenje segmentacije tržišta rada i oporavak kojim će se potaknuti otvaranje kvalitetnih radnih mjesta; osiguravanje pristupa socijalnoj zaštiti za radnike u nestandardnim oblicima zaposlenja i samozaposlene osobe; -ulaganje u prekvalifikaciju i usavršavanje, posebno u području digitalnih vještina, jačanjem sustava strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, podupiranjem opsežnih javno-privatnih partnerstava s više dionika u okviru Pakta za vještine, pružanjem većih poticaja poduzećima i radnicima da se uključe u usavršavanje i prekvalifikaciju, ulaganjem u infrastrukturu i opremu, uključujući digitalnu, te podupiranjem nastavnika i predavača; osiguravanje jednakog pristupa obrazovanju i osposobljavanju; -ulaganje u održivu socijalnu zaštitu za sve, podupiranje reformi za održavanje i jačanje razina zaštite i poboljšanje zaštite onih koji nisu obuhvaćeni; osiguravanje primjerenih naknada, prenosivosti prava, pristupa uslugama i potpore za integraciju radno sposobnih osoba na tržište rada; ulaganje u kvalitetu i dostupnost ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja te usluga dugotrajne skrbi; procjenjivanje distribucijskih učinaka politika; -ulaganje u obnovu stambenih objekata i socijalnih stanova; olakšavanje pristupa socijalnom i priuštivom stanovanju kada je to potrebno; -ulaganje u kapacitete zdravstvenog sustava, uključujući povećanje kapaciteta za hitne situacije, primarnu zdravstvenu skrb, koordinaciju skrbi, zdravstvene djelatnike i e-zdravstvo; smanjenje neposrednih plaćanja, poboljšanje zdravstvene skrbi i promicanje usavršavanja i prekvalifikacije zdravstvenih djelatnika.

1.PREGLED KRETANJA NA TRŽIŠTU RADA TE SOCIJALNIH KRETANJA I IZAZOVA U EUROPSKOJ UNIJI U ovom odjeljku naveden je ukupan pregled kretanja na tržištu rada te socijalnih kretanja i izazova u Europskoj uniji. 1.1. Kretanja na tržištu rada Gospodarski rast nastavio je poticati otvaranje radnih mjesta 2019., iako sporije nego proteklih godina. U četvrtom tromjesečju 2019. u EU-27 bilo je zaposleno 209,3 milijuna osoba (1,9 milijuna više nego u četvrtom tromjesečju 2018.), što je najviša ikad dosegnuta razina. Stariji i visokokvalificirani radnici i dalje su bili glavni pokretači rasta zaposlenosti u tom razdoblju, što je 2019. pridonijelo povećanju ukupne stope zaposlenosti osoba u dobi od 20 do 64 godine na 73 %. Nezaposlenost je u četvrtom tromjesečju 2019. pala na najnižu zabilježenu razinu od 6,5 %. Smanjivale su se i nezaposlenost mladih i dugotrajna nezaposlenost, iako su u nekim državama članicama još uvijek bile visoke.

Kriza uzrokovana bolešću COVID-19 preokrenula je pozitivan trend zaposlenosti zabilježen posljednjih šest godina u EU-27. Gospodarska recesija potaknuta pandemijom snažno je utjecala na tržište rada. Ukupna zaposlenost ubrzano se smanjivala u prva dva tromjesečja 2020. te je pala na 203,1 milijun u drugom tromjesečju 2020. S oko 6,1 milijun (ili 2,9 %) manje zaposlenih osoba, to je bilo najveće smanjenje zabilježeno u dva uzastopna tromjesečja od 1995. Na godišnjoj razini predviđa se da će se ukupna stopa zaposlenosti, nakon povećanja od 1 % u 2019., smanjiti za 4,5 % u 2020. i zatim ponovno povećati za 1,8 % u 2021., uz veliku opasnost od ponovnog smanjenja ovisno o razvoju pandemije. Stopa zaposlenosti osoba u dobi od 20 do 64 godine smanjila se unatoč brzom odgovoru politike i mjerama ograničenja broja izgubljenih radnih mjesta. Stopa zaposlenosti u EU-27 u 2019. nastavila se u prosjeku povećavati na 73,1 % (72,7 % u europodručju), što je 0,7 postotnih bodova više nego 2018. (u EU-u i europodručju, slika 1.). Ipak, nakon što je u drugom tromjesečju 2019. dosegnula vrhunac od 73,3 %, u drugom dijelu godine počela se polako smanjivati. Zbog krize uzrokovane bolešću COVID-19 stopa zaposlenosti pala je na 72 % u drugom tromjesečju 2020., što je za 1,1 postotni bod manje nego u četvrtom tromjesečju 2019. i 1,3 postotna boda ispod razine zabilježene u drugom tromjesečju 2019. U europodručju je smanjenje bilo izraženije te je stopa zaposlenosti u drugom tromjesečju 2020. iznosila 71,4 %, što je 1,2 postotna boda manje nego u četvrtom tromjesečju 2019. i 1,5 postotnih bodova manje nego u drugom tromjesečju 2019. Smanjenje stope zaposlenosti žena bilo je manje izraženo (za 0,9 postotnih bodova u EU-27 i za 1 postotni bod u europodručju) nego smanjenje stope zaposlenosti muškaraca (za 1,1 postotni bod odnosno 1,3 postotna boda), iako je rodno uvjetovana razlika i dalje uglavnom jednaka razinama prije pandemije (iznosila je 11,7 postotnih bodova 2019. i ostala je slična s 11,4 postotna boda u drugom tromjesečju 2020.). Nakon šest godina pozitivnih kretanja prema ostvarenju cilja strategije Europa 2020. od 75 % stopa zaposlenosti počela se odmicati od njega te i dalje postoji velika nesigurnost u pogledu daljnjeg razvoja gospodarske aktivnosti i povezanih posljedica za zapošljavanje. Slika 1.: Pandemija je uzrokovala velik šok na tržištu rada i prekinula šestogodišnji niz pozitivnih rezultata Stope zaposlenosti i nezaposlenosti u EU-u i europodručju *prosjek za prvo tromjesečje 2020. i drugo tromjesečje 2020., sezonski prilagođen. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Učinak krize na stope nezaposlenosti diljem Europe bio je umjeren u usporedbi s razmjerima šoka za BDP. Stopa nezaposlenosti nastavila se smanjivati tijekom 2019. i u EU-u i u europodručju (slika 1.). U drugom tromjesečju 2020. nezaposleno je bilo 6,7 % aktivnog stanovništva, što je 0,2 postotna boda manje nego u četvrtom tromjesečju 2019. (najniža razina ikad zabilježena u EU-27) i jednako razini u drugom tromjesečju 2019. Stopa nezaposlenosti u europodručju povećala se na 7,3 % u drugom tromjesečju 2020., što je jednako stopi u četvrtom tromjesečju 2019., ali za 0,2 postotna boda manje nego u drugom tromjesečju 2019. Razlike su ipak izražene kada se promatraju različite dobne skupine. Stopa nezaposlenosti posebno se povećala među mladima (u dobi od 15 do 24 godine) nakon smanjenja 2019. u odnosu na prethodnu godinu. Između četvrtog tromjesečja 2019. i drugog tromjesečja 2020. povećala se za 1,2 postotna boda u EU-27 i za 1,1 postotni bod u europodručju. Suprotno tomu, stopa nezaposlenosti se među osobama u dobi od 55 do 74 godine zapravo smanjila (-0,4 postotna boda odnosno -0,5 postotnih bodova). Prema mjesečnim podacima ukupna stopa nezaposlenosti stalno se povećavala od izbijanja pandemije te je u rujnu dosegnula 7,5 % u EU-27 (8,3 % u europodručju). Stoga je u tom trenutku u EU-27 bilo nezaposleno 16 milijuna osoba, što je oko 1,8 milijuna više nego u istom mjesecu 2019. (13,6 milijuna odnosno 1,4 milijuna više u europodručju). Takvo sporo kretanje stope nezaposlenosti moglo bi se objasniti dvama glavnim razlozima. Prvi je razlog to što su znatno smanjenje odrađenih sati po zaposlenoj osobi (uglavnom zahvaljujući brzom donošenju mjera skraćenog radnog vremena) i ograničenja u pogledu otpuštanja uvedena u nekoliko država članica spriječili gubitak radnih mjesta. Drugi je razlog to što je zbog jačine gospodarskog šoka mnogo nezaposlenih osoba postalo neaktivno (učinak „nemotiviranih radnika”). No među državama članicama postoji znatna heterogenost (vidjeti sliku 2. i odjeljak 3.1.1.). U drugom tromjesečju 2020. aktivno je bilo 2 % stanovništva, čime je dugotrajna nezaposlenost dosegnula je najnižu zabilježenu razinu u EU-27 (2,4 % u europodručju). Mogući učinak krize na taj pokazatelj bit će vidljiv tek naknadno. Ukupan broj odrađenih sati naglo se smanjio, uglavnom zbog donošenja mjera za suzbijanje širenja pandemije. Pandemija bolesti COVID-19 prekinula je pozitivan trend koji je započeo oporavkom 2013. Ukupan broj odrađenih sati u gospodarstvu povećao se do najviše razine od oko 85 milijardi u četvrtom tromjesečju 2019. Zatim je naglo pao (u odnosu na prethodno tromjesečje) za 3,1 % u prvom tromjesečju 2020. i 10,7 % u drugom tromjesečju 2020. Broj odrađenih sati po zaposlenoj osobi u EU-27, koji je već bio u padu (slika 2.), smanjio se za 2,7 % u prvom tromjesečju 2020. i za 10,1 % u drugom tromjesečju 2020. (tromjesečne promjene). To naglo smanjenje uglavnom je posljedica raširene upotrebe programâ skraćenog radnog vremena ili privremenog otpuštanja, zajedno s ograničenjima u pogledu otpuštanja koja su uvele neke države članice, kako bi se pomoglo u očuvanju zaposlenosti. No očekuje se da bi poremećaji u zapošljavanju uzrokovani pandemijom mogli imati i trajan učinak na odrađene sate. Naime, taj bi učinak mogla pogoršati dugoročna kretanja poput visoke stope rada u nepunom radnom vremenu, rada na zahtjev na digitalnim platformama i strukturnog pomaka u zanimanjima prema manje radno intenzivnim sektorima. Slika 2.: Pandemija je znatno utjecala na kretanja u pogledu zaposlenosti i odrađenih sati Rast zaposlenosti (među osobama u dobi od 15 do 64 godine) i odrađenih sati po zaposlenoj osobi u EU-27 i europodručju (kumulativna promjena, tromjesečni podaci – indeks za 4. tromjesečje 2008. = 100) Izvor: Eurostat, nacionalni računi, sezonski prilagođeni i kalendarski usklađeni podaci (izračuni Glavne uprave za zapošljavanje). Sudjelovanje na tržištu rada naglo se smanjilo tijekom pandemije. Nakon što se u drugom tromjesečju 2019. povećala na najvišu vrijednost od 78,4 % u EU-27 i 78,8 % u europodručju, u drugom tromjesečju 2020. stopa aktivnosti za dobnu skupinu od 20 do 64 godine pala je na 77 % u EU-27 i na 76,9 % u europodručju, uz znatne razlike među zemljama. Stope aktivnosti smanjile su se zajedno sa stopama zaposlenosti u većini država članica (vidjeti sliku 3. i odjeljak 3.1.). U tom smanjenju nisu zabilježene znatne razlike po spolu (-1,4 postotna boda u EU-27 i -1,9 postotnih bodova u europodručju za muškarce, u usporedbi s -1,5 postotnih bodova odnosno -1,8 postotnih bodova za žene), ali je u većoj mjeri utjecalo na mlađu dobnu skupinu (od 15 do 24 godine) u usporedbi sa starijim radnicima (u dobi od 55 do 64 godine). Slika 3.: Učinak pandemije razlikovao se među državama članicama Stope zaposlenosti, nezaposlenosti i aktivnosti u EU-27: kumulativna promjena (u postotnim bodovima) između četvrtog tromjesečja 2019. i drugog tromjesečja 2020. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Podaci su sezonski prilagođeni i nisu kalendarski usklađeni. Stopa slobodnih radnih mjesta znatno se smanjila, a počela se smanjivati još prije krize uzrokovane bolešću COVID-19. Beveridgeova krivulja (slika 4.) pokazuje veliko smanjenje broja slobodnih radnih mjesta i blago povećanje nezaposlenosti (u dobnoj skupini od 15 do 74 godine). U EU-27 stopa slobodnih radnih mjesta u drugom tromjesečju 2020. iznosila je 1,6 %, što je smanjenje u odnosu na 1,9 % u prvom tromjesečju 2020. i 2,3 % u drugom tromjesečju 2019. Tim posljednjim kretanjima prekidaju se umjerena, ali stalna, povećanja stope slobodnih radnih mjesta zabilježena prije krize, između 2014. i početka 2019. (s 1,3 % u prvom tromjesečju 2014. na 2,3 % u prvom tromjesečju 2019.). U tom novom kontekstu očekuje se da će usklađivanje ponude i potražnje radnika i radnih mjesta imati ključnu ulogu u stvaranju otpornih i konkurentnih tržišta rada (vidjeti odjeljak 3.3.). Iako se situacija znatno razlikuje među državama članicama u pogledu potražnje za radnom snagom, sposobnost utvrđivanja promjena u potrebama povezanima s vještinama i pripreme na njih znatno će utjecati na razvoj stope slobodnih radnih mjesta u razdoblju nakon krize. Slika 4.: Broj slobodnih radnih mjesta pada, dok stopa nezaposlenosti umjereno raste

Beveridgeova krivulja za EU, 2008.–2020., tromjesečni podaci Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi i statistički podaci o slobodnim radnim mjestima. Napomena: sezonski prilagođeni podaci (osim stope slobodnih radnih mjesta za 2008. i 2009.). Gospodarski šok utjecao je na zapošljavanje u svim sektorima, iako uz znatne razlike među gospodarskim djelatnostima. U svim gospodarskim djelatnostima osim građevinarstva (klasifikacija NACE) zabilježeno je smanjenje broja zaposlenih između drugog tromjesečja 2019. i drugog tromjesečja 2020. U apsolutnim vrijednostima najpogođenije su aktivnosti u EU-27 „trgovina na veliko i malo, smještaj i prijevoz” (2,8 milijuna manje zaposlenih osoba u usporedbi s drugim tromjesečjem 2019., odnosno smanjenje od 5,5 %), nakon čega slijede „stručne, znanstvene i tehničke djelatnosti” (tj. administrativne i pomoćne usluge) s milijun manje zaposlenih osoba u odnosu na drugo tromjesečje 2019. (smanjenje od 3,6 %). U relativnom smislu najveće smanjenje zabilježeno je za „umjetničke aktivnosti, zabavu i rekreaciju” (za 5 %) i „poljoprivredu, šumarstvo i ribarstvo” (za 4,3 %). U slučaju poljoprivrede moguće je da je učinak pandemije na zaposlenost ubrzao njezin dugoročni silazni trend. Broj zaposlenih u građevinarstvu ipak je blago porastao u odnosu na drugo tromjesečje 2019. (za 0,4 %). Mladi su jedna od skupina koje su najviše pogođene pogoršanjem stanja na tržištu rada, iako postoje velike razlike među državama članicama. Stopa zaposlenosti mladih (u dobi od 15 do 24 godine) povećala se 2019. na 33,5 % u EU-27, što je 0,6 postotnih bodova više nego 2018. (34 % i 0,6 postotnih bodova u europodručju). Nakon početka krize uzrokovane bolešću COVID-19 smanjila se za 1,6 postotnih bodova u godini prije drugog tromjesečja 2020. i to na 31,2 % (-1,5 postotnih bodova u europodručju, odnosno smanjenje na 31,8 % u drugom tromjesečju 2020.). Stopa nezaposlenosti mladih (u dobi od 15 do 24 godine), koja je 2019. dosegnula najnižu razinu, povećala se za 1,4 postotna boda u EU-27 (za 1,2 postotna boda u europodručju) u razdoblju od četvrtog tromjesečja 2019. do drugog tromjesečja 2020. Ukupno je u EU-u 2,8 milijuna mladih bilo nezaposleno u drugom tromjesečju 2020., a taj se broj povećava na 5,4 milijuna kada se uzmu u obzir svi koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (NEET). Tromjesečna stopa pripadnosti skupini NEET povećala se do 11,6 % u EU-u i 12 % u europodručju u drugom tromjesečju 2020. (s najmanje razine od 9,8 % odnosno 9,9 % u drugom tromjesečju 2019.). Stariji radnici bolje su podnijeli učinak pandemije u smislu rezultata na tržištu rada. Stopa aktivnosti starijih radnika (u dobi od 55 do 64 godine) nastavila se povećavati 2019. U drugom tromjesečju 2020. iznosila je 62,2 %, uz tek neznatno smanjenje (od 0,2 postotna boda) u usporedbi s drugim tromjesečjem 2019., ali je i dalje bila 9,3 postotna boda viša nego u drugom tromjesečju 2013., kada je započeo prethodni oporavak. Stopa nezaposlenosti (u dobnoj skupini od 55 do 74 godine) ostala je na niskim razinama uz stalno smanjenje (4,4 % u drugom tromjesečju 2020. u usporedbi s 4,8 % godinu ranije), što bi moglo ukazivati na obeshrabrenost starijih tražitelja zaposlenja. S druge strane, stopa zaposlenosti u dobnoj skupini od 55 do 64 godine, koja je u drugom tromjesečju 2020. iznosila 59,2 % (nakon stabilnog povećanja od 10,6 postotnih bodova od drugog tromjesečja 2013.), održala se relativno bolje nego u drugim dobnim skupinama, bez promjene u usporedbi s, primjerice, drugim tromjesečjem 2019. (dok se broj zaposlenih mladih u dobi od 15 do 24 godine u istom razdoblju smanjio za 2,5 postotnih bodova). Stopa zaposlenosti odraslih osoba u zreloj dobi (od 25 do 54 godine) smanjila se za 1,1 postotni bod, što je dovelo do stope zaposlenosti od 79,4 % u drugom tromjesečju 2020. Šok uzrokovan pandemijom bolesti COVID-19 utjecao je na stopu zaposlenosti žena nešto manje nego na stopu zaposlenosti muškaraca, ali rodno uvjetovane razlike i dalje postoje te ih je potrebno pratiti u budućnosti. Stopa zaposlenosti žena porasla je 2019. na 67,3 %, što je 0,8 postotnih bodova više nego prethodne godine. U drugom tromjesečju 2020. zabilježen je umjereniji pad stope zaposlenosti žena (-1 postotni bod u odnosu na prvo tromjesečje 2020. i -1,2 postotna boda u odnosu na drugo tromjesečje 2019.) nego muškaraca (-1,3 postotna boda odnosno -1,5 postotnih bodova). No ta nedavna kretanja nisu dovela do znatnog smanjenja rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti, koja je u drugom tromjesečju 2020. iznosila 11,4 postotna boda (što je neznatno niže od 11,7 postotnih bodova zabilježenih u drugom tromjesečju 2019.). Potrebno je pomno pratiti učinak krize na rezultate u području zaposlenosti po spolu jer bi smanjenje te razlike moglo biti posljedica znatnijeg i privremenog učinka pandemije na zaposlenost muškaraca, a ne povećane povezanosti žena s tržištem rada. Razlika u zaposlenosti smanjila se u drugom tromjesečju 2020. na 11,5 postotnih bodova za žene u dobi od 25 do 49 godina, dok je za žene u dobi od 55 do 64 godine iznosila 13 postotnih bodova. Razlika je 2019. iznosila 22,1 postotni bod za niskokvalificirane žene, znatno više nego za srednjekvalificirane (12,1 postotni bod) i visokokvalificirane žene (6,4 postotna boda). Pandemija je znatno utjecala na stopu zaposlenosti osoba rođenih izvan EU-a. Prije krize taj se pokazatelj (u dobnoj skupini od 20 do 64 godine) postupno povećavao do 2019. Zatim se smanjio na 60,8 % u drugom tromjesečju 2020. (3,6 postotnih bodova manje nego u drugom tromjesečju 2019.), što odgovara smanjenju u apsolutnim iznosima od 1,4 milijuna osoba (sa 16,2 milijuna u drugom tromjesečju 2019. na 14,8 milijuna u drugom tromjesečju 2020.) i gotovo 9 % u relativnom smislu. Iako se broj radnika u nestandardnim radnim odnosima smanjuje, on je i dalje velik, što znači da su ti radnici pojedinačno i socijalno ugroženi u slučaju prilagodbi tržišta rada. Od ukupnog broja zaposlenika (u dobi od 15 do 64 godine) u EU-27 u 2019. (167 milijuna) gotovo 85 % bilo je zaposleno na temelju ugovora na neodređeno vrijeme (+1,3 % u odnosu na 2018.), dok je preostalih 25,2 milijuna imalo ugovor na određeno vrijeme (-1,3 % u odnosu na 2018.). Pad broja radnika na određeno vrijeme postao je izraženiji zbog pandemije. Otprilike 21,2 milijuna radnika (u dobi od 15 do 64 godine, sezonski prilagođeno) bilo je zaposleno na određeno vrijeme u EU-27 u drugom tromjesečju 2020., što je smanjenje od 4,1 milijuna u odnosu na godinu ranije. Zbog toga se udio ugovorâ o radu na određeno vrijeme u ukupnom zaposlenju smanjio na 11,1 % u drugom tromjesečju 2020. (smanjenje od 2,9 postotnih bodova u odnosu na godinu ranije). Taj je udio i dalje nešto veći u europodručju, a iznosi 11,7 %. Udio radnika u nepunom radnom vremenu (u dobi od 15 do 64 godine) u ukupnom broju zaposlenih smanjio se za 1,4 postotna boda (na 17 % u drugom tromjesečju 2020.) i još znatnije u europodručju (za 1,8 postotnih bodova). Od tog broja se udio radnika koji nesvojevoljno rade u nepunom radnom vremenu smanjio za 1,5 postotnih bodova u razdoblju od 2018. do 2019. te je sada 6,2 postotna boda niži od najviše razine iz 2014. (32,7 %) i nešto viši u europodručju (26,9 % u 2019.). Broj zaposlenih osoba s drugim radnim mjestom nastavio se stalno povećavati 2019. (8,2 milijuna osoba 2019. u usporedbi sa 7,8 milijuna 2014.). Slika 5.: Postoje razlike u učinku krize po spolu i dobi Stope zaposlenosti (domaći koncept) po spolu i dobnoj skupini u EU-u, sezonski prilagođeni podaci Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Stečeno obrazovanje i dalje je ključno za poboljšanje zapošljivosti i rezultata na tržištu rada. Prije pandemije broj zaposlenih osoba (u dobi od 25 do 64 godine) s višim stupnjem obrazovanja nastavio je stabilno rasti (za 0,5 postotnih bodova od 2018. do 2019.), što je dovelo do odgovarajuće stope zaposlenosti od 86,2 %. Stopa zaposlenosti srednjekvalificiranih radnika (tj. onih sa završenim srednjoškolskim obrazovanjem) 2019. je iznosila 76,5 %. To je povećanje od 0,5 postotnih bodova u odnosu na prethodnu godinu i 4,7 postotnih bodova više nego 2014. Te promjene ukazuju na činjenicu da se potražnja za radnom snagom postupno kretala prema višim razinama vještina, uključujući digitalne vještine. Taj se trend često podudarao s višom prosječnom razinom vještina među novim skupinama koje ulaze na tržište rada. Udio niskokvalificiranih radnika (tj. onih s osnovnoškolskim obrazovanjem) povećao se za 0,7 postotnih bodova tijekom prošle godine (i za 1 postotni bod od 2017. do 2018.). Stopa zaposlenosti te skupine 2019. je iznosila 56,3 %. Razlika u zaposlenosti između niskokvalificiranih i visokokvalificiranih radnika 2019. iznosila je 30 postotnih bodova, što ukazuje na potrebu za daljnjim usavršavanjem i prekvalifikacijom.



1.2. Socijalna kretanja Prije početka krize uzrokovane bolešću COVID-19 broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti nastavljao se smanjivati u EU-27. , Taj trend smanjenja trajao je sedam godina zaredom do 2019. (slika 6.), kada je broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti pao na 92,4 milijuna (21,1 % ukupnog stanovništva), što je oko 2,3 milijuna manje nego 2018. (3,8 postotnih bodova manje u odnosu na najvišu vrijednost 2012.). Ukupni trend smanjivao se za sva tri potpokazatelja, odnosno stopu teške materijalne oskudice (‑0,5 postotnih bodova), stopu vrlo niskog intenziteta rada (‑0,3 postotna boda) i stopu izloženosti riziku od siromaštva (‑0,3 postotna boda). Ta kretanja u skladu su s povećanjima zaposlenosti i raspoloživog dohotka zabilježenima 2019. (vidjeti odjeljak 3.4.). No svi ti pokazatelji i dalje ne obuhvaćaju sve učinke krize uzrokovane bolešću COVID-19. S obzirom na važnost dohotka od rada kao izvora prihoda u kućanstvima i pad stopa zaposlenosti i odrađenih sati, stanje dohotka i intenzitet rada kućanstava vjerojatno će se pogoršati 2020. Zbog toga bi se moglo prekinuti pozitivno kretanje stope AROPE i otežati ostvarenje cilja strategije Europa 2020. da se broj ljudi izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti smanji za 20 milijuna. Postotak osoba izloženih riziku od siromaštva nakon socijalnih transfera smanjio se 2019., ali je i dalje bio visok, te je teško procijeniti učinak krize. Pokazatelj izloženosti riziku od siromaštva ostao je uglavnom stabilan te se 2019. neznatno smanjio na 16,5 % (sa 16,8 % u 2018., na temelju dohodaka u godini ranije). Broj osoba koje žive u kućanstvima s ekvivalentnim raspoloživim dohotkom manjim od 60 % nacionalnog medijana bio je nešto veći od 84,5 milijuna, što je za 1,5 milijuna osoba manje nego prethodne godine. Eurostatove brze procjene za dohodovnu godinu 2019. ukazuju na prilično stabilno stanje. U trenutku izrade prijedloga još nisu dostupne brze procjene koje se odnose na dohotke u 2020. (koje ukazuju na učinak krize). Prilično je teško predvidjeti promjene u 2020., među ostalim i zbog vjerojatnog učinka krize na medijan dohodaka. Rezultati simulacije pokazuju da bi se zahvaljujući mjerama politike donesenima kao odgovor na krizu stopa AROP u EU-u u prosjeku mogla povećati samo za 0,1 postotni bod. Fiksna stopa AROP (tj. stopa izračunana u odnosu na prag siromaštva temeljen na stalnoj baznoj godini) povećala bi se za 1,7 postotnih bodova, odražavajući znatan očekivani pad razine dohotka u odnosu na fiksnu granicu siromaštva. Nagli pad broja osoba u teškoj materijalnoj oskudici prije pandemije pridonio je uzlaznoj socijalnoj konvergenciji. Više od 2 milijuna osoba oslobodilo se teške materijalne oskudice 2019., a ukupan broj smanjio se na 24,4 milijuna, odnosno 5,6 % stanovništva EU-a. To smanjenje predstavljalo je znatno poboljšanje sedmu godinu zaredom. Smanjenje je bilo potaknuto dobrim rezultatima u državama članicama s najvećom razinom teške materijalne oskudice (vidjeti odjeljak 3.4.), što je pridonijelo nastavku uzlaznog kretanja socijalne konvergencije (iako sporije 2019. nego prethodnih godina).

Slika 6.: Udio osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti bio je u padu prije pandemije bolesti COVID-19, ali je udio osoba izloženih riziku od siromaštva ostao uglavnom stabilan Postotak stanovništva izloženog riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE) i potpokazatelji (2010.–2019.) Izvor: Eurostat, pokazatelji t2020_50, t2020_51, t2020_52, t2020_53. Podaci se odnose na države članice EU-27 od veljače 2020. nadalje. Istodobno, dobri rezultati na tržištu rada prije pandemije pridonijeli su dodatnom smanjenju broja osoba koje žive u kućanstvima u kojima gotovo nema zaposlenih. Broj osoba koje žive u kućanstvima s vrlo niskim intenzitetom rada smanjio se za približno milijun osoba 2019. To je činilo 8,5 % ukupnog stanovništva, što je dodatno smanjenje u odnosu na najvišu razinu iz 2014. S obzirom na to da je šok uzrokovan pandemijom bolesti COVID-19 utjecao na relativno veći broj radnika na manje stabilnim radnim mjestima (vidjeti odjeljak 3.3.), taj bi se pokazatelj 2020. mogao znatno pogoršati. Iako se 2019. znatno smanjio, rizik od siromaštva ili socijalne isključenosti ostao je veći za djecu. Od 2018. do 2019. broj djece (mlađe od 18 godina) izložene riziku od siromaštva i socijalne isključenosti u EU-27 smanjio se za 674 000, odnosno 3,6 %. Stoga je povezana stopa AROPE za djecu iznosila 22,5 %, što je smanjenje u odnosu na 23,4 % u 2018. U usporedbi sa stopom AROPE od 21,5 % za radno sposobno stanovništvo (u dobi od 18 do 64 godine) i 18,6 % za starije osobe (u dobi od 65 ili više godina) ta je stopa i dalje visoka. Rizik od siromaštva unatoč zaposlenju neznatno se smanjio 2019., ali je ostao na visokoj razini, dok je dubina siromaštva bila velika za osobe u kućanstvima s vrlo niskim intenzitetom rada. Postotak osoba izloženih riziku od siromaštva unatoč zaposlenju smanjio se 2019. za 0,3 postotna boda, odnosno na 9 %, što je još niže od najviše razine od 9,8 % iz 2016., ali i dalje 0,5 postotnih bodova iznad najniže razine ostvarene 2010. Osobe koje rade u nepunom radnom vremenu ili na ugovore na određeno vrijeme i dalje su izloženije takvom riziku, pri čemu stopa siromaštva unatoč zaposlenju za prve iznosi 15,1 %, a za potonje 16,2 % (vidjeti i odjeljke 3.1.1. i 3.4.1.). Istodobno je relativni medijan udaljenosti od siromaštva, kojim se na temelju razina dohotka mjeri udaljenost od praga siromaštva osoba izloženih riziku od siromaštva (tj. koliko je siromaštvo teško), 2019. iznosio 24,4 %, što je gotovo nepromijenjeno u odnosu na 2018. Države članice imaju različitu dinamiku (za pojedinosti vidjeti odjeljak 3.4.1.). Ukupno gledano udaljenost od praga siromaštva radno sposobnog stanovništva (u dobi od 18 do 64 godine) koje živi u kućanstvima u kojima (gotovo) nema zaposlenih 2019. bila je stabilna i iznosila je 36,2 %, što ukazuje na nedostatnu primjerenost naknada i obuhvaćenost njima. Dohodovna nejednakost ostala je 2019. na visokoj razini, a konvergencija je usporena. U prosjeku su razine dohotka 20 % najbogatijih kućanstava u državama članicama bile pet puta više od dohotka 20 % najsiromašnijih kućanstava. Dokazi ukazuju na to da je u posljednjih deset godina ukupno povećanje dohodovne nejednakosti potaknuto povećanjem nejednakosti pri dnu raspodjele dohotka (vidjeti odjeljak 3.4.). Ograničena poboljšanja, posebno u zemljama s višim razinama nejednakosti, ukazuju na usporavanje konvergencije. Udio dohotka kućanstava u donjih 40 % raspodjele dohotka povećavao se do 2019., u skladu s umjerenim poboljšanjima drugih pokazatelja dohodovne nejednakosti. Prosjek EU-27 dosegnuo je 21,4 % u 2019., u usporedbi s 21,2 % u 2018. i 2017. (i najnižom razinom od 20,9 % iz 2014. i 2015.). S obzirom na dugoročnu prirodu tih problema, važno je sustavnim analizama predviđanja razviti detaljno razumijevanje mogućih daljnjih koraka i ojačati otpornost EU-a.



2.ISJEČCI IZ PREGLEDA SOCIJALNIH POKAZATELJA Europski parlament, Vijeće i Komisija zajedno su 17. studenoga 2017. proglasili europski stup socijalnih prava. U njemu je navedeno dvadeset načela i prava za potporu jednakim prilikama i pristupu tržištu rada, pravednim radnim uvjetima te socijalnoj zaštiti i uključenosti. Osmišljen je za pružanje smjernica pri uspostavi konvergencije među državama članicama prema boljim socioekonomskim uvjetima. Provedba europskog stupa socijalnih prava predstavlja prioritet, osobito u trenutačnoj kriznoj situaciji. Komisija će u prvom tromjesečju 2021. predstaviti ambiciozan akcijski plan kako bi osigurala njegovu potpunu provedbu. Taj akcijski plan bit će ključan instrument ove Komisije za doprinos društveno-gospodarskom oporavku i otpornosti u srednjoročnom i dugoročnom razdoblju u cilju povećanja socijalne pravednosti digitalne i zelene tranzicije. Europski stup socijalnih prava popraćen je pregledom socijalnih pokazatelja kojim se prate uspješnost i kretanja u državama članicama. Pregled obuhvaća niz pokazatelja (glavnih i sekundarnih) za praćenje zaposlenosti i socijalne uspješnosti država članica podijeljenih u tri šire dimenzije utvrđene u kontekstu stupa: i. jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, ii. dinamična tržišta rada i pravedni uvjeti rada te iii. javna potpora/socijalna zaštita i uključenost. Od izdanja za 2018. u Zajedničko izvješće o zapošljavanju uključen je pregled socijalnih pokazatelja, čiji su rezultati u ovom poglavlju sažeti s obzirom na glavne pokazatelje. Analiza je smještena u širi kontekst reformi predstavljen u poglavlju 3. 2.1. Pojašnjenja pregleda Pregled socijalnih pokazatelja središnji je alat za praćenje uspješnosti u području zapošljavanja i socijalnih pitanja te konvergencije prema boljim životnim i radnim uvjetima. Njime se naročito olakšava praćenje stanja u državama članicama u pogledu mjerljivih dimenzija stupa i nadopunjuju postojeći alati za praćenje, posebno instrument za praćenje uspješnosti zapošljavanja i instrument za praćenje uspješnosti socijalne zaštite. Pregled socijalnih pokazatelja posebno uključuje 14 glavnih pokazatelja kojima se općenito procjenjuju kretanja u području zapošljavanja i socijalna kretanja: -jednake mogućnosti i pristup tržištu rada: §udio osoba koje rano napuštaju obrazovanje i osposobljavanje, dobna skupina od 18 do 24 godine, §rodno uvjetovana razlika u stopi zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine, §dohodovna nejednakost izmjerena kao kvintilni omjer – S80/S20, §stopa izloženosti riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE), §mladi koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (stopa NEET), dobna skupina od 15 do 24 godine, -dinamična tržišta rada i pravedni radni uvjeti:

§stopa zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine, §stopa nezaposlenosti, dobna skupina od 15 do 74 godine, §stopa dugotrajne nezaposlenosti, dobna skupina od 15 do 74 godine, §realni bruto raspoloživi dohodak kućanstava po glavi stanovnika, §neto dohodak radnika samca bez djece koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu, -javna potpora/socijalna zaštita i uključenost: §učinak socijalnih transfera (osim mirovina) na smanjenje siromaštva, §djeca mlađa od tri godine u sustavu formalne skrbi, §samoprijavljena neispunjena potreba za zdravstvenom skrbi, §udio stanovništva s osnovnim općim digitalnim vještinama ili većim. Glavni su pokazatelji analizirani s pomoću zajedničke metodologije koju su dogovorili Odbor za zapošljavanje i Odbor za socijalnu zaštitu (vidjeti Prilog 3. za detaljne informacije). Tom se metodologijom evaluiraju stanje i kretanja u državama članicama promatranjem razina i godišnjih promjena za svaki od glavnih pokazatelja uključenih u pregled socijalnih pokazatelja. Razine i promjene razvrstavaju se prema njihovoj udaljenosti od predmetnog (neponderiranog) prosjeka EU-a. Uspješnosti država članica u područjima razina i promjena kombiniraju se (primjenom prethodno definirane matrice) kako bi se svaku državu članicu rasporedilo u jednu od sedam kategorija („najbolji rezultati”, „bolji rezultati od prosječnih”, „dobri rezultati, ali potrebno praćenje”, „prosječni/neutralni rezultati”, „slabi rezultati koji se poboljšavaju”, „potrebno praćenje” i „kritično stanje”). Na toj se osnovi u tablici 1. daje se sažetak pregleda prema posljednjim raspoloživim podacima za svaki pokazatelj. U poglavlju 3. predstavljena je detaljna analiza četrnaest pokazatelja, uključujući dugoročna kretanja i dodatne pokazatelje. Tumačenje pregleda socijalnih pokazatelja pomaže u utvrđivanju izazova u području zapošljavanja i socijalnih pitanja u državama članicama. U kontekstu europskog semestra podaci iz pregleda socijalnih pokazatelja redovito su se upotrebljavali u izvješćima za pojedine zemlje kao temelj za analizu poteškoća u pojedinim zemljama. Na razini država članica uključeni su i u pripremu nacionalnih programa reformi i programa stabilnosti i konvergencije. Zajedno s daljnjom analizom uključenom u instrument za praćenje uspješnosti zapošljavanja i instrument za praćenje uspješnosti socijalne zaštite time se prema potrebi osiguravala analitička osnova za daljnje prijedloge Komisije u pogledu preporuka za pojedine zemlje. Tijekom tog procesa potrebno je pažljivo i s razumijevanjem iščitavati tablicu, a razmatraju se i dodatni kvalitativni i kvantitativni elementi. Pregled socijalnih pokazatelja pridonijet će izradi nacionalnih planova reformi i planova za oporavak i otpornost, koji su glavni referentni dokumenti u okviru Mehanizma za oporavak i otpornost. Kako je navedeno u Godišnjoj strategiji održivog rasta za 2021., Mehanizam za oporavak i otpornost dovest će do promjena u ciklusu europskog semestra 2021. S obzirom na komplementarnost s europskim semestrom, države članice pozivaju se da podnesu svoje nacionalne programe reformi i planove za oporavak i otpornost u jedinstvenom integriranom dokumentu. Nadalje, kako je istaknuto u smjernicama za države članice o planovima za oporavak i otpornost, države članice pozivaju se da u širem smislu objasne kako su planovi usklađeni s provedbom europskog stupa socijalnih prava i kako joj djelotvorno pridonose. Osim toga, pozivaju se i da pruže sliku ukupnoga gospodarskog i socijalnog učinka plana (zajedno s ocjenom makroekonomskih izgleda) te da predstave relevantne pokazatelje, uključujući one iz pregleda socijalnih pokazatelja. Komisija će ocijeniti sadržaj planova koje države članice podnose 2021. u analitičkim dokumentima priloženima prijedlozima provedbenih akata Vijeća. Zajedničko izvješće o zapošljavanju iz 2021. uključuje regionalnu dimenziju pregleda socijalnih pokazatelja. Razvoj pokazatelja na nacionalnoj razini može prikrivati važne razlike na regionalnoj razini (iako se u mnogim državama članicama o nizu politika i financiranja često odlučuje na toj razini). U tom kontekstu u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju već se drugu godinu zaredom nalaze prikupljeni podaci o regionalnom stanju na temelju pregleda socijalnih pokazatelja. Konkretno, u Prilogu 4. nalazi se niz karata na kojima je prikazana regionalna raščlamba po državama članicama za neke glavne pokazatelje iz pregleda socijalnih pokazatelja. Nadalje, u analizi iz poglavlja 3. izvješćuje se, prema potrebi, o nalazima na regionalnoj razini za države članice u kojima postoje velike razlike među regijama razine NUTS 2. Podaci i nalazi omogućuju bolje razumijevanje stanja različitih regija u zemlji u pogledu nekih ključnih dimenzija stupa i pomažu u praćenju konvergencije unutar zemalja, procjeni učinka regionalnih politika i načinu oblikovanja politika na regionalnoj razini. 2.2. Prikupljeni podaci iz pregleda socijalnih pokazatelja U pregledu socijalnih pokazatelja prikazani su uvjeti zapošljavanja nakon početka krize uzrokovane bolešću COVID-19, ali su zbog dostupnosti podataka prikazani socijalni uvjeti i uvjeti u pogledu vještina prije pandemije. Procjena stanja država članica u pogledu njihovih glavnih pokazatelja (u skladu s metodologijom opisanom u prethodnom odjeljku) od predstavljanja pregleda temeljila se na najnovijim dostupnim godišnjim podacima, i za razine i za promjene. U ovom trenutku taj bi pristup značio da se za većinu pokazatelja uzimaju u obzir podaci za 2019. (i promjene u odnosu na 2018.). No upotreba godišnjih podataka ne bi omogućila promatranje najnovijih kretanja na tržištu rada u kontekstu krize i njihova preokreta u usporedbi s prethodnim trendovima (prije pandemije). U tom kontekstu skupina za pokazatelje u okviru Odbora za zapošljavanje pristala je privremeno umjesto godišnjih podataka za procjenu pregleda socijalnih pokazatelja upotrijebiti najnovije tromjesečne podatke za sljedećih pet glavnih pokazatelja tržišta rada za koje su stvarno dostupni (na temelju ankete o radnoj snazi): ·stopa zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine, ·rodno uvjetovana razlika u stopi zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine, ·stopa nezaposlenosti, dobna skupina od 15 do 74 godine,

·stopa dugotrajne nezaposlenosti, dobna skupina od 15 do 74 godine, ·mladi koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (stopa NEET), dobna skupina od 15 do 24 godine. Glavni pokazatelji ukazuju na određeno pogoršanje uvjeta na tržištu rada u prvoj polovini 2020. Od pet prethodno navedenih pokazatelja tržišta rada stopa zaposlenosti i stopa pripadnosti skupini NEET pogoršale su se u EU-27 u drugom tromjesečju 2020. u usporedbi s istim tromjesečjem 2019., dok je stopa nezaposlenosti ostala nepromijenjena, a za rodno uvjetovanu razliku u zaposlenosti i stopu dugotrajne nezaposlenosti zabilježeno je određeno poboljšanje (više pojedinosti o najnovijim kretanjima nalazi se u poglavlju 1.). Socijalni pokazatelji i pokazatelji vještina, za koje su dostupni samo podaci iz razdoblja prije pandemije bolesti COVID-19, nastavili su se poboljšavati 2019. Preostalih devet glavnih pokazatelja pokazuje pozitivno ili uglavnom stabilno kretanje na godišnjoj razini (tj. ili 2019. ili 2018., ovisno o dostupnosti podataka). Konkretno, zabilježeno je prosječno poboljšanje pokazatelja siromaštva, nejednakosti i povezanih pokazatelja (tj. udjela osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti, kvintilnog omjera dohotka, bruto raspoloživog dohotka kućanstva po glavi stanovnika i neto dohotka radnika samca koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu) te pokazatelja obrazovanja, skrbi o djeci i vještina (osobe koje rano napuštaju obrazovanje i osposobljavanje, sudjelovanje djece mlađe od tri godine u sustavu skrbi o djeci i udio stanovništva s osnovnim digitalnim vještinama ili vještinama koje su iznad osnovnih). Zabilježeno je uglavnom stabilno kretanje u pogledu učinka socijalnih transfera na smanjenje siromaštva i samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi. Kako je istaknuto u dijagramima raspršenosti u poglavlju 3., zabilježeno je različito kretanje među državama članicama za većinu pokazatelja tržišta rada (osim stope dugotrajne nezaposlenosti). To znači da su se države članice s lošijom početnom situacijom u prosjeku suočile sa znatnijim pogoršanjem u godini do drugog tromjesečja 2020. Ipak, općenito je vidljiv određeni stupanj konvergencije za druge glavne pokazatelje (u nekim slučajevima kretanje nije jasno definirano). Gotovo sve države članice suočavaju se s poteškoćama za barem jedan od glavnih pokazatelja. Ako promatramo tri najproblematičnija razvrstavanja zajedno (tj. „kritično stanje”, „potrebno praćenje” i „slabi rezultati koji se poboljšavaju”), sve su države članice označene barem jednom, osim Njemačke. Promatrajući samo „kritična stanja” (tj. pokazatelje za koje je razina znatno lošija od prosjeka i ne poboljšava se dovoljno brzo ili se dalje pogoršavala tijekom prošle godine), označeno je 15 država članica, što je jedna više nego u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju iz 2020. Austrija, Mađarska i Portugal pridružile su se toj skupini zemalja (odnosno potonje dvije ponovno su joj se pridružile, nakon što su je prethodne godine napustile), a Estonija i Litva su je napustile. U 14 ocijenjenih područja utvrđeno je ukupno 116 slučajeva „kritičnog stanja”, „potrebnog praćenja” i „slabih rezultata koji se poboljšavaju”, tj. oko 33 % ukupnog broja ocjenjivanja (jedan postotni bod više nego u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju za 2020.). Od tog je broja 41 „kritično stanje” (što odgovara 11,1 % svih ocjenjivanja), u odnosu na 40 u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju za 2019. (što odgovara 10,3 % svih ocjenjivanja). Kao i prethodnih godina, stanje u državama članicama i ozbiljnost njihovih poteškoća znatno se razlikuju, što je i odraz učinka krize na pokazatelje tržišta rada. Rumunjska i Španjolska dobile su ocjenu „kritično stanje”, „potrebno praćenje” ili „slabi rezultati koji se poboljšavaju” za deset ili više pokazatelja, a slijede ih Bugarska i Grčka, svaka s po devet poteškoća (vidjeti tablicu 1.). Od tih zemalja, Bugarska, Rumunjska i Španjolska imaju najveći broj „kritičnih stanja” (svaka po šest), a slijedi ih Grčka (četiri). No Grčka, Rumunjska i Španjolska dobile su i nekoliko pozitivnih ocjena (prije početka pandemije): Grčka je među državama koje ostvaruju „najbolje rezultate” u pogledu ranog napuštanja školovanja i „bolje rezultate od prosječnih” u pogledu dohodovne nejednakosti i razine digitalnih vještina pojedinaca, Španjolska je među državama koje ostvaruju „najbolje rezultate” u pogledu sudjelovanja u sustavu skrbi o djeci i „bolje rezultate od prosječnih” u pogledu samoprijavljenih neispunjenih potreba za zdravstvenom skrbi, a Rumunjska je među državama koje ostvaruju „najbolje rezultate” u pogledu rasta raspoloživog dohotka kućanstava po glavi stanovnika. U pogledu ukupnog broja poteškoća slijede Italija (sedam poteškoća), Cipar, Mađarska i Latvija (po šest poteškoća). Za razliku od njih, Češka i Nizozemska ostvaruju „najbolje rezultate” ili „bolje od prosječnih” za deset glavnih pokazatelja, a slijede ih Danska i Švedska (po devet pokazatelja) i Njemačka (osam pokazatelja). Tablica 1. Sažetak glavnih pokazatelja iz pregleda socijalnih pokazatelja Napomena: ažurirano 28. listopada 2020. Kvintilni omjer dohotka nije dostupan za IE, FR, IT, LV i SK. Stopa izloženosti riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti nije dostupna za IE i IT. Stopa pripadnosti skupini NEET i dugoročna stopa nezaposlenosti nisu dostupne za DE. Rast GDHI-ja po glavi stanovnika nije dostupan za BG, EL, LU, MT i PL. Neto dohodak radnika samca bez djece koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu nije pouzdan (i nije zabilježen) za DK. Učinak socijalnih transfera na smanjenje siromaštva nije dostupan za IE, IT i SK. Samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi nisu dostupne za IE, FR, IT i SK. Sudjelovanje djece mlađe od tri godine u sustavu skrbi o djeci nije dostupno za FR, IE, IT i SK. Razina digitalnih vještina pojedinaca nije dostupna za IT (nedostaje 2017.). Prekidi u nizu i druge statističke oznake nalaze se u prilozima 1. i 2. 3. ZAPOSLENOST I SOCIJALNE REFORME – REZULTATI I AKTIVNOSTI DRŽAVA ČLANICA U ovom je odjeljku prikazan pregled nedavnih ključnih pokazatelja zaposlenosti i socijalnih pokazatelja te mjera poduzetih u državama članicama u prioritetnim područjima utvrđenima u smjernicama EU-a za zapošljavanje, kako ih je Vijeće donijelo 2020. Temelji se na nacionalnim programima reformi država članica za 2020. i izvorima Europske komisije. Ako nije drukčije navedeno, u izvješću su prikazane samo mjere politike provedene nakon lipnja 2019. Detaljnu analizu nedavnih kretanja na tržištu rada moguće je pronaći u Godišnjem pregledu razvoja tržišta rada i plaća za 2020. i u Godišnjem pregledu zaposlenosti i socijalnih kretanja u Europi 2020. 3.1. Smjernica br. 5: Povećanje potražnje za radnom snagom U ovom se odjeljku razmatra provedba smjernice br. 5 za zapošljavanje, kojom se državama članicama preporučuje stvaranje uvjeta koji potiču potražnju za radnom snagom i otvaranje radnih mjesta. U njemu je na početku predstavljen pregled stopa nezaposlenosti i zaposlenosti po državama članicama koji nadopunjuje analizu na razini EU-a u poglavlju 1. Zatim se razmatraju kretanja samozapošljavanja, dinamike plaća, minimalnih plaća i poreznog klina. U odjeljku 3.1.2. izvješćuje se o mjerama politike koje su države članice provele u tim područjima, s posebnim naglaskom na odgovorima politika za očuvanje radnih mjesta i podupiranje otvaranja radnih mjesta u kontekstu pandemije. 3.1.1. Ključni pokazatelji Broj zaposlenih smanjio se u drugom tromjesečju 2020. kao posljedica krize uzrokovane bolešću COVID-19. Ukupna se zaposlenost 2019. povećala ili je ostala stabilna u svim državama članicama u odnosu na 2018. (osim malih smanjenja u Poljskoj i Rumunjskoj). Rast zaposlenosti usporio je ili postao negativan u nekoliko država članica u prvom tromjesečju 2020. (prosječno -0,2 % po tromjesečju u EU-u). Zatim je u svim državama članicama (osim Malte) u drugom tromjesečju zabilježen pad (s prosjekom od -2,7 % u EU-u). U usporedbi s vrhuncem zaposlenosti u četvrtom tromjesečju 2019. taj je pad premašio šest milijuna ljudi. Najveća smanjenja zabilježena su u Španjolskoj (-8,4 %, odnosno 1,7 milijuna ljudi), Irskoj (-6,1 %), Estoniji i Mađarskoj (-5,6 %). Rast zaposlenosti bio je niži od -2 % u drugih trinaest država članica (slika 7.). Suprotno tomu, pad je bio umjereniji u Cipru (-0,9 %), Poljskoj (-0,4 %) i Luksemburgu (-0,3 %). Malta je bila jedina zemlja u kojoj je zabilježeno povećanje zaposlenosti, i to za 1,7 %. Slika 7.: Znatan pad stope zaposlenosti diljem EU-a

Postotna promjena u ukupnoj zaposlenosti i odrađenim satima između četvrtog tromjesečja 2019. i drugog tromjesečja 2020. Izvor: Eurostat, nacionalni računi. Napomena: sezonski prilagođeni i kalendarski usklađeni podaci, osim sezonski prilagođenih podataka za CZ, EL, FR, MT, PL, PT, SK (zaposlenost) i MT, SK (odrađeni sati). Podaci o odrađenim satima za BE nisu dostupni. Slika 8.: Odsutnosti s rada naglo su se povećale diljem EU-a Odsutnosti s rada kao udio u ukupnom zaposlenju (dobna skupina od 20 do 64 godine) Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Napomena: sezonski prilagođeni podaci. Podaci za DE nisu dostupni za drugo tromjesečje 2020. Programi skraćenog radnog vremena pomogli su u ograničavanju gubitka radnih mjesta. Države članice od početka su krize u velikoj mjeri provele i/ili ojačale programe skraćenog radnog vremena ili druge programe očuvanja radnih mjesta s ciljem ograničavanja broja izgubljenih radnih mjesta, izbjegavanja disperzije ljudskog kapitala na razini poduzeća i održavanja ukupne potražnje u razdoblju znatne gospodarske stagnacije. Poslodavci su usto samostalno prilagodili svoju potražnju za radnom snagom kako bi osigurali održivost svojeg poslovanja. Kao što je već prikazano u odjeljku 1. i vidljivo na slici 7., pad broja odrađenih sati znatno je veći od pada stope zaposlenosti (-13,5 % naspram -2,9 % u EU-u u drugom tromjesečju 2020. u odnosu na četvrto tromjesečje 2019.), što se uvelike može pripisati funkcioniranju programâ skraćenog radnog vremena. Najveće razlike među zemljama između tih dvaju pokazatelja zabilježene su u Luksemburgu, Slovačkoj, Cipru, Grčkoj, Češkoj, Njemačkoj, Francuskoj i Italiji. Istodobno, kao što je vidljivo na slici 8., broj odsutnih radnika (kao udio u ukupnom broju zaposlenih) naglo je porastao, a u EU-u je porastao za 12,1 postotni bod (s 9,7 % u četvrtom tromjesečju 2019., uz stabilno kretanje u proteklih deset godina, na 21,8 % u drugom tromjesečju 2020.). Samo privremena otpuštanja činila su gotovo polovinu svih odsutnosti (naglo povećanje s 0,2 % u četvrtom tromjesečju 2019. na 10,3 % u drugom tromjesečju 2020.). Najveća povećanja udjela odsutnosti zabilježena su u Grčkoj (+35,9 postotnih bodova), Cipru (+25 postotnih bodova), Irskoj (+19 postotnih bodova), Španjolskoj (+18,7 postotnih bodova), Italiji i Portugalu (+18 postotnih bodova). Upotreba programâ skraćenog radnog vremena dosegnula je dosad neviđene razine tijekom krize uzrokovane pandemijom bolesti COVID-19 u svim zemljama (za koje su podaci javno dostupni). Posebno je bila raširena u uslužnom sektoru (uglavnom hotelima i restoranima) te u maloprodaji. Relativno je niža bila u državama članicama s novouspostavljenim programima. To bi djelomično moglo biti posljedica obilježja njihovih programa, spore prilagodbe novim administrativnim postupcima ili kašnjenja u provedbi. Moguće je da je upotreba novouspostavljenih programa (na primjer u Bugarskoj, Češkoj, Hrvatskoj i Mađarskoj) bila manja zbog uvjeta da poduzeća na sebe preuzmu dio troškova. U Poljskoj je upotreba u početku bila manja zbog uvjeta zadržavanja radnika nakon isteka potpore. Zbog ograničenog pada ukupne stope zaposlenosti prikrivene su velike razlike među državama članicama. Stopa zaposlenosti (u dobnoj skupini od 20 do 64 godine) povećala se 2019. i u prosjeku i u svim državama članicama (osim malog smanjenja u Švedskoj, no i dalje s najviše razine u cijelom EU-u). Kako je prikazano u odjeljku 1., u drugom tromjesečju 2020. stopa zaposlenosti smanjila se za 1,3 postotna boda, odnosno na 72 %, u odnosu na najvišu razinu od 73,3 % ostvarenu u drugom tromjesečju 2019. (što je razina jednaka onoj iz prvog tromjesečja 2018.). Kako je prethodno navedeno, ukupni blagi pad može se pripisati izvanrednim mjerama poduzetima u kontekstu krize. No takvo stanje prikriva znatnu heterogenost među državama članicama. Kao što je prikazano na slici 9., najveći pad zabilježen je u Španjolskoj (za 3,8 postotnih bodova), a slijede je Bugarska (3,2 postotna boda), Austrija (2,4 postotna boda) i Irska (2,4 postotna boda). Suprotno tomu, u Hrvatskoj je zabilježeno povećanje (za 0,7 postotnih bodova), dok je u Malti, Latviji i Poljskoj stopa bila stabilna ili tek neznatno niža. Prema procjeni na temelju metodologije za glavne pokazatelje u pregledu socijalnih pokazatelja stanje se ne mijenja znatno u usporedbi s prethodnim godinama, s obzirom na to da je u Grčkoj, Italiji i Španjolskoj stanje i dalje označeno kao „kritično” (sa stopama koje su blizu ili ispod 65 %), dok Švedska, Njemačka, Češka i Nizozemska ostvaruju „najbolje rezultate” (sa stopama koje su blizu ili iznad 80 %). S druge strane, svrstavanje Bugarske, Irske i Austrije u zemlje u kojima je „potrebno praćenje” (iako su njihove razine i dalje blizu prosjeka) objašnjivo je naglim padom stopa zaposlenosti. I Belgija i Rumunjska, čije su stope zaposlenosti tijekom prošle godine pale ispod 70 %, označene su kao zemlje u kojima je „potrebno praćenje”. Hrvatska, koja u drugom tromjesečju 2020. i dalje ima nisku stopu zaposlenosti od 66,8 %, ostvarila je „slabe rezultate koji se poboljšavaju” s obzirom na nedavno povećanje (unatoč krizi). Pozitivan nagib regresijskog pravca ukazuje na to da u državama članicama postoji trend divergencije (tj. stope zaposlenosti brže su se smanjile u zemljama u kojima je razina od početka bila niža). Još nije vidljivo hoće li se taj trend održati tijekom vremena, kao što je bio slučaj u financijskoj krizi. U nizu država članica prisutne su znatne regionalne razlike u stopama zaposlenosti (vidjeti Prilog 4.). Slika 9.: Stopa zaposlenosti smanjila se u gotovo svim državama članicama Stopa zaposlenosti (u dobnoj skupini od 20 do 64 godine) i njezina godišnja promjena (glavni pokazatelj u pregledu socijalnih pokazatelja) Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Razdoblje: razine i godišnje promjene u drugom tromjesečju 2020. u odnosu na drugo tromjesečje 2019. Napomena: s