Države članice obvezne su poticati aktivnosti ponovne uporabe i recikliranja, a Direktiva o otpadnim vozilima utvrđuje ciljeve za ponovnu uporabu, recikliranje i oporabu. Države članice morale su do 1. siječnja 2015. postići sljedeće ciljeve (rokovi su bili u 2006. i 2015.):

Direktiva o otpadnim vozilima sadržava odredbe kojima se osigurava pravilna i pravodobna obrada otpadnih vozila u postrojenjima za obradu koja su dobila dozvolu od nadležnih tijela. Ta postrojenja podliježu i inspekcijskom nadzoru. Ti se uvjeti primjenjuju radi smanjenja svih negativnih utjecaja na okoliš te promicanja ponovne uporabe i recikliranja komponenti vozila. Sve države članice izvijestile su da su u tom pogledu prenijele mjere u skladu sa zahtjevima Direktive. Rumunjska i Finska bile su jedine države članice koje su prijavile manje izmjene zakonodavstva od posljednjeg izvještajnog razdoblja: Rumunjska je ažurirala dozvole potrebne za postupanje s otpadnim vozilima i za njihovo rastavljanje, a Finska je donijela posebnu Uredbu vlade za otpadna vozila (123/2015) kojom se ažuriraju ograničenja uporabe opasnih tvari u vozilima. Većina zemalja ne dopušta odstupanja od zahtjeva za dozvolu koji se primjenjuju na operacije oporabe otpada iz otpadnih vozila nakon što su pravilno obrađena u skladu s Direktivom o otpadnim vozilima uz obvezu godišnjeg inspekcijskog nadzora, pri čemu samo odgovori koje su dostavile Danska, Italija, Rumunjska i Ujedinjena Kraljevina ukazuju na to da navedene zemlje to čine (u tom pogledu zabilježena je promjena kod Rumunjske od posljednjeg izvještajnog razdoblja).

Vlasnici otpadnih vozila moraju dobiti potvrdu o uništenju kako bi odjavili svoje vozilo. Sve su države članice izvijestile da su uspostavile nacionalne sustave za odjavu u okviru kojih je izdavanje potvrde o uništenju uvjet za odjavu vozila. Postupci za odjavu vozila ključni su kako bi se osigurao prijenos otpadnih vozila u ovlaštena postrojenja za obradu i ograničio nezakoniti izvoz otpadnih vozila. Nešto manje od polovine država članica primjenjivalo je odredbu kojom se, osim ovlaštenim postrojenjima za obradu, i proizvođačima, trgovcima i sakupljačima omogućuje izdavanje potvrda o uništenju. Iako sve države članice imaju uspostavljene sustave za odjavu, posljednjih se godina povećao broj otpadnih vozila čija je lokacija nepoznata (tj. vozila koja su odjavljena, ali za koje nije izdana potvrda o uništenju ili čija potvrda o uništenju nije dostupna nadležnim tijelima). To upućuje na zaključak da nacionalni sustavi za odjavu nisu toliko djelotvorni koliko bi mogli biti.

Proizvođači, uvoznici i distributeri moraju imati sustave sakupljanja otpadnih vozila te, ako je to tehnički izvedivo, rabljenih dijelova izvađenih tijekom popravka osobnih automobila. Od proizvođača se zahtijeva da snose znatan dio, ako ne i sve troškove povezane s odvoženjem otpadnih vozila u centar za obradu otpada. Države članice te su zahtjeve obično prenijele na način koji gospodarskim subjektima omogućuje fleksibilnost, uz mogućnost pojedinačnih ili zajedničkih programa. U većini država članica povrat je besplatan, osim ako nedostaju ključne komponente ili ako je nadodan dodatni otpad u skladu sa zahtjevima Direktive. Budući da će vrijednost metalnog otpada i/ili drugih komponenata koji se uklanjaju radi recikliranja ili ponovne uporabe gotovo u potpunosti pokriti troškove preuzimanja vozila od krajnjih vlasnika, ispunjavanje te obveze nije znatan problem.

Odgovore za izvještajno razdoblje 2014.–2017. dostavilo je 25 država članica. Tri države (Latvija, Malta i Mađarska) to još nisu učinile. U odnosu na prethodna izvještajna razdoblja, izvješća je dostavilo nešto manje država članica: sve su Komisiji dostavile svoja izvješća o provedbi za razdoblje 2008.–2011., a dvije (Nizozemska i Španjolska) nisu podnijele izvješća za razdoblje 2011.–2014.

Ovo je četvrto izvješće o provedbi Direktive o otpadnim vozilima, a obuhvaća izvještajno razdoblje od 22. travnja 2014. do 21. travnja 2017. Sva prethodna izvješća dostupna su na internetskim stranicama Komisije .

Osamnaest država članica izvijestilo je da unutar njihovih granica postoje organizacije koje obavljaju operacije obrade s uspostavljenim certificiranim sustavom upravljanja okolišem (EMS). Udio organizacija koje obavljaju operacije obrade s uspostavljenim EMS-om u EU-28 povećao se s 1,9 % u razdoblju 2012.–2014. na 3,73 % u razdoblju 2015.–2017. Belgija je primjer dobre prakse jer u Flandriji i Valoniji svi odobreni centri za sprečavanje onečišćenja, rastavljanje i uništenje otpadnih vozila imaju uspostavljen sustav zaštite okoliša zahvaljujući zakonodavstvu kojim se propisuje da takvi centri moraju podnositi godišnje izvješće nadležnim tijelima u kojima se navode rezultati provjere djelatnosti poduzeća koju provodi neovisna inspekcijska institucija, a negativna ocjena može dovesti do povlačenja odobrenja.

Broj država članica koje mogu pružiti detaljne informacije o količini recikliranih materijala korištenih u proizvodnji vozila bio je ograničen. Od zanimljivih podataka može se navesti izjava Poljske da, iako se reciklirana plastika upotrebljava, za oporabljenu plastiku potreban je poseban postupak čišćenja prije no što se može upotrebljavati u proizvodnji vozila. Osim toga, Rumunjska je navela da je najčešće korišteni reciklirani plastični materijal za dijelove vozila propilen te da reciklirana plastika čini više od 10 % ukupne mase plastike koja se upotrebljava u vozilima proizvedenima unutar njezinih granica.

Prema stanju iz 2017., 15 država članica ispunilo je minimalni cilj ponovne uporabe i oporabe od 95 % prosječne težine po vozilu godišnje, sedam država članica još nije postiglo cilj od 95 %, ali su vrlo blizu tome, a šest država članica još nije navelo te podatke. Prosječna stopa ponovne uporabe i oporabe za EU-28 kao cjelinu iznosila je 94 %, što je nešto ispod cilja.

Čini se da znatan broj država članica s uspostavljenim infrastrukturama i postupcima za upravljanje otpadnim vozilima nije uspio ostvariti svoje ciljeve oporabe, ali ta činjenica možda ukazuje na veću usmjerenost na recikliranje, umjesto na druge oblike oporabe (npr. Francuska, Španjolska, Švedska i Ujedinjena Kraljevina ispunjavaju svoje ciljeve u pogledu recikliranja, ali ne i ciljeve oporabe), što je u skladu s konceptom kružnoga gospodarstva. S druge strane, to bi moglo upućivati i na pouzdanije i poboljšane metode izvješćivanja, čime se pridonosi boljoj provedbi Direktive. Države članice koje nisu ostvarile ciljeve navele su razloge za to i mjere koje su uvele za postizanje tih ciljeva.

Visoke stope o kojima je izvijestila Grčka mogu se pripisati činjenici da su postrojenja za rastavljanje odlučila na dulje vrijeme skladištiti pojedina otpadna vozila iz kojih još nisu uklonjene tekućine, najvjerojatnije zbog niskih tržišnih vrijednosti metala koji su zatim izrezani godinu nakon što su bili dekontaminirani. Zbog toga je u samo jednoj godini obrađen velik broj otpadnih vozila.

Nove mjere za poticanje ponovne uporabe i recikliranja koje su uvedene uključuju mjere za ponovnu uporabu komponenata otpadnih vozila u Mađarskoj, aktivnosti informiranja i komuniciranja u Portugalu, te financijsku pomoć za nove projekte istraživanja i razvoja u području sprječavanja nastanka otpada od otpadnih vozila te recikliranja i ponovne uporabe komponenata otpadnih vozila u Španjolskoj, pri čemu se prednost daje projektima usmjerenima na recikliranje automobilske plastike, vjetrobrana i guma.

4. Nepoznate lokacije i nezakonito rastavljanje otpadnih vozila

Najveći nedostatak u provedbi i primjeni Direktive o otpadnim vozilima i dalje je velik broj „otpadnih vozila s nepoznatom lokacijom”. To je već istaknuto u prethodnom izvješću Komisije o provedbi Direktive o otpadnim vozilima za razdoblje od 2011. do 2014. i Komisijinoj ex post evaluaciji pet direktiva o otpadu. Kako bi ocijenila problem, Komisija je provela „Inicijativu za promicanje usklađenosti u svrhu ocjene provedbe Direktive 2000/53/EZ o otpadnim vozilima s naglaskom na otpadnim vozilima s nepoznatom lokacijom”.

Eurostat poziva države članice da dostave pojedinosti o broju vozila koja su sakupljena i prevezena u ovlaštena postrojenja za obradu. Ti su iznosi prikazani u tablici 1. u nastavku.

Tablica 1.: Ukupan broj otpadnih vozila, sakupljenih i prevezenih u ovlaštena postrojenja za obradu, 2008.–2016. (broj vozila) 2008. 2009. 2010. 2011. 2012. 2013. 2014. 2015. 2016. Europska unija 6 301 000 9 039 000 7 383 000 6 789 000 6 286 000 6 234 000 6 150 000 5 964 000 5 920 000 Belgija 141 521 140 993 170 562 165 016 160 615 134 506 126 835 107 425 106 458 Bugarska 38 600 55 330 69 287 62 937 57 532 61 673 80 862 85 946 92 706 Češka 147 259 155 425 145 447 132 452 125 587 121 838 131 987 139 440 145 928 Danska 101 042 96 830 100 480 93 487 106 504 125 650 104 413 98 929 89 039 Njemačka 417 534 1 778 593 500 193 466 160 476 601 500 322 512 163 473 386 412 801 Estonija 13 843 7 528 7 268 11 413 12 835 14 712 14 720 12 884 11 184 Irska 127 612 152 455 158 237 134 960 102 073 92 467 86 950 74 910 98 213 Grčka 55 201 115 670 95 162 112 454 84 456 86 205 82 863 87 050 46 573 Španjolska 748 071 952 367 839 637 671 927 687 824 734 776 724 820 689 760 611 446 Francuska 1 109 876 1 570 593 1 583 283 1 515 432 1 209 477 1 115 280 1 084 766 1 016 326 1 046 083 Hrvatska : : : : 35 213 32 135 19 388 16 900 20 386 Italija 1 203 184 1 610 137 1 246 546 952 461 902 611 876 052 853 584 958 245 978 960 Cipar 14 273 17 303 13 219 17 145 17 547 13 212 11 160 8 293 5 151 Latvija 10 968 10 590 10 640 9 387 10 228 9 003 9 268 8 924 8 049 Litva 19 534 19 656 23 351 26 619 22 885 26 482 29 982 26 546 21 306 Luksemburg 2 865 6 908 6 303 2 341 2 834 2 290 2 225 1 617 1 854 Mađarska 37 196 26 020 15 907 13 043 15 357 14 897 15 283 16 788 15 141 Malta : : 330 2 526 2 530 1 198 2 646 4 509 : Nizozemska 152 175 191 980 232 448 195 052 187 143 183 451 188 487 167 777 197 488 Austrija 63 975 87 364 82 144 80 004 64 809 73 993 59 904 47 926 48 077 Poljska 189 871 210 218 259 576 295 152 344 809 402 416 454 737 478 202 380 529 Portugal 107 746 107 946 107 419 77 929 92 008 92 112 86 713 84 158 88 559 Rumunjska 51 577 55 875 190 790 128 839 57 950 37 989 42 138 41 886 : Slovenija 6 780 7 043 6 807 6 598 5 447 : 6 260 : : Slovačka 39 769 67 795 35 174 39 171 33 469 36 858 29 175 26 176 36 931 Finska 103 000 96 270 119 000 136 000 119 000 99 300 94 540 99 630 114 460 Švedska 150 197 133 589 170 658 184 105 185 616 189 748 186 967 188 810 186 875 Ujedinjena Kraljevina 1 210 294 1 327 517 1 157 438 1 220 873 1 163 123 1 149 459 1 106 846 995 527 1 103 050 Island 9 386 5 109 4 195 4 075 5 824 4 463 5 245 6 063 6 527 Lihtenštajn 91 72 107 94 114 326 188 230 260 Norveška 130 018 95 000 112 537 124 563 119 905 141 452 139 920 145 098 142 280

Podaci u tablici odnose se na prijavljena otpadna vozila za koje je dobivena potvrda o uništenju te koja se obrađuju u ovlaštenim postrojenjima za obradu. U smjernicama koje su upućene državama članicama Eurostat od njih traži i da izvijeste o ukupnom broju otpadnih vozila, a ne samo o broju onih za koje je dobivena potvrda o uništenju. Međutim, vrlo mali broj država članica dostavlja tu vrstu podataka s obzirom na to da izvješćivanje o ukupnom broju otpadnih vozila nije obvezno u okviru Direktive o otpadnim vozilima i Odluke Komisije 2005/293/EZ o praćenju ciljeva za ponovnu uporabu/oporabu i ponovnu uporabu/recikliranje iz Direktive o otpadnim vozilima. Stoga su se morali upotrebljavati podaci iz drugih izvora kako bi se procijenio ukupan broj otpadnih vozila. Podaci o otpadnim vozilima za koje je dobivena potvrda o uništenju te koja se obrađuju u ovlaštenim postrojenjima za obradu odstupaju od podataka o ukupnom broju otpadnih vozila. Grafički prikaz u nastavku preuzet iz nedavne studije Komisije pokazuje broj zakonito prijavljenih otpadnih vozila (tj. onih za koje je dobivena potvrda o uništenju i koji su zakonito obrađeni) te velik broj otpadnih vozila s nepoznatom lokacijom u EU-u 2014. U tom se grafičkom prikazu uzimaju u obzir unošenja vozila u nacionalne sustave za registraciju i izlasci iz zaliha vozila u državama EU-28. Broj otpadnih vozila s nepoznatom lokacijom i dalje je velik problem.

Kao primjer toga kako se takva odstupanja mogu pojaviti može se navesti Finska koja je izvijestila da neki građani i subjekti ne dostavljaju otpadna vozila u službeni sustav povrata proizvođača te je stoga ukupna količina otpadnih vozila znatno veća od stvarnog broja potvrda o uništenju. Nadalje, Finska je istaknula da je do povećanja odgovarajuće obrade otpadnih vozila 2017. možda došlo zbog porasta cijena metala i poboljšanja internetskog sustava za odjavu.

Njemačka je izvijestila da je zabilježeni relativno mali broj otpadnih vozila koja se sakupljaju i obrađuju u odnosu na oko 2,8 milijuna trajno odjavljenih automobila godišnje posljedica izvoza rabljenih vozila te da se izvješćima koja su provedena 2017. smanjila „statistička praznina” vozila s nepoznatom lokacijom., Zatvaranje praznina ponajprije je postignuto ponovnim izračunom stvarnog broja trajno odjavljenih motornih vozila te putem kvalificiranih procjena statističkih podataka o izvozu rabljenih vozila (u države članice i države koje nisu članice EU-a).

Nedavna studija Komisije pokazuje i da neki od razloga za velik broj otpadnih vozila s nepoznatom lokacijom upućuju na nedostatke i neodgovarajuće postupanje s otpadnim vozilima u sustavima odjave (tj. da se na mjesta sakupljanja ne prevoze sva otpadna vozila te da se ne izdaje potvrda o uništenju za sva vozila koja se prevezu; otpadna vozila koje se rastavljaju u neovlaštenim postrojenjima za obradu). Nadalje, neka se otpadna vozila nezakonito izvoze kao rabljena.

Osim toga, neodgovarajuća povezanost i evidencija između sustava za registraciju i odjavu ili ponovnu registraciju možda uzrokuju da samo dio odjavljenih otpadnih vozila dobiva potvrdu o uništenju iako se zakonito obrađuju; rabljena vozila registrirana u drugoj državi članici koja nikad nisu odjavljena iz države članice podrijetla; nedostatak kvalitetnih podataka, posebno o izvozu rabljenih vozila i otpadnih vozila te curenju sirovina; potreba za poboljšanjem metoda izvješćivanja u državama članicama; nezakonito sakupljanje i rastavljanje otpadnih vozila u neovlaštenim postrojenjima za obradu bez primjene normi o okolišu; stoga je potrebna bolja provedba, uključujući inspekcijski nadzor mjesta sakupljanja i ovlaštenih postrojenja za obradu.

Neke su države članice već poduzele mjere za rješavanje problema. Na primjer, Danska je uvela premiju za posljednjeg registriranog vlasnika koji isporuči svoje otpadno vozilo u ovlašteno postrojenje za obradu, dok su Francuska i Ujedinjena Kraljevina prijavile znatan porast broja inspekcijskih pregleda ovlaštenih postrojenja za obradu.

5. Zaključci

Direktiva o otpadnim vozilima prenesena je u nacionalno zakonodavstvo svih država članica i smatra se zadovoljavajućom.

Općenito, čini se da je provedba Direktive o otpadnim vozilima uglavnom primjerena. Dvadeset od 28 država članica 2017. ispunilo je cilj ponovne uporabe i recikliranja od 85 % prosječne težine po vozilu godišnje za 2015. (pet država članica nije dostavilo podatke). Poteškoća je bilo više u postizanju cilja ponovne uporabe i oporabe od 95 % prosječne težine po vozilu godišnje. Međutim, oko polovini država članica koje nisu ispunile ciljeve za to je nedostajalo samo nekoliko postotnih bodova.