ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ako se razlike u razinama klimatskih ambicija u svijetu održe, povećanjem ambicija EU-a povećat će se rizik od istjecanja ugljika. Do takvog istjecanja dolazi zato što se proizvodnja energetski intenzivnih proizvoda premješta iz EU-a u druge zemlje s nižim troškovima usklađivanja s propisima o okolišu i zato što se ti proizvodi iz EU-a zamjenjuju uvezenim proizvodima s višom razinom emisija ugljika iz tih zemalja. U tom će slučaju doći do povećanja ukupnih globalnih emisija, čime će se narušiti djelotvornost klimatskih politika EU-a. EU je 2005. uveo sustav EU-a za trgovanje emisijama (ETS) radi smanjenja emisija stakleničkih plinova i borbe protiv klimatskih promjena. Zbog cilja EU-a za postizanje klimatske neutralnosti do 2050. i odluke o povećanju klimatskih ambicija za 2030. opsežnije se preispituju postojeće mjere protiv istjecanja ugljika. Konkretno, besplatnom dodjelom emisijskih jedinica sprječava se rizik od istjecanja ugljika, ali se i oslabljuje cjenovni signal za ugljik za industriju EU-a u odnosu na prodaju svih jedinica na dražbi. S obzirom na to da je riječ o alternativi besplatnoj dodjeli, mehanizmom za prilagodbu ugljika na granicama (eng. Carbon Border Adjustment Mechanism, CBAM) osiguralo bi se da cijena uvoza točnije odražava njegov sadržaj ugljika.
Iako je ključno održati jednake uvjete u zračnom prijevozu, emisije stakleničkih plinova iz sektora zrakoplovstva povećale su se od ranih 90-ih godina prošlog stoljeća na razini EU-a i na globalnoj razini te se očekuje njihov daljnji rast do 2050. Budući da je EU donio ambiciozne klimatske ciljeve za 2030. i 2050., proces dekarbonizacije u zrakoplovstvu mora se ubrzati. Međutim, mogućnosti tog sektora za smanjenje ugljičnog otiska ograničene su, posebno zbog ovisnosti o fosilnim gorivima i nedostatka zrelih i cjenovno konkurentnih tehnologija alternativnih goriva. Kako je Komisija naglasila u svojem Planu za postizanje klimatskog cilja do 2030., održiva zrakoplovna goriva (SAF-ovi) mogla bi znatno pridonijeti dekarbonizaciji tog sektora. SAF-ovi su tehnološki održivi i kompatibilni s postojećom zrakoplovnom tehnologijom i infrastrukturom za opskrbu gorivom. Međutim, tržište SAF-ova je u zastoju jer su i. proizvodnja SAF-ova i ii. potražnja za SAF-ovima na niskoj razini. To je posljedica (a) industrijskih i komercijalnih izazova, uključujući visoke troškove proizvodnje i konkurentnu potražnju za sirovinama i električnom energijom iz obnovljivih izvora, (b) visokorizičnih ulaganja za povećanje proizvodnje i (c) postojećeg regulatornog i fiskalnog okvira koji ne omogućuje uporabu SAF-ova, i to sve u kontekstu visoke razine konkurentnosti tržišta zračnog prijevoza.

Opcije C1 i C2 dovode do znatnog smanjenja emisija CO2 „od izvora do krila” (eng. well to wing) u sektoru zrakoplovstva, i to za otprilike 60–61 % do 2050. u usporedbi s osnovnim scenarijem. Emisije onečišćujućih tvari u zraku smanjuju se za oko 9 % do 2050. u odnosu na osnovni scenarij. Općenito se troškovi zrakoplovstva povezani s okolišem (u pogledu emisija CO2 i emisija onečišćujućih tvari u zraku) smanjuju za oko 87–88 milijardi EUR u usporedbi s osnovnim scenarijem, izraženo kao sadašnja vrijednost u razdoblju 2021.–2050. Proizvodni kapaciteti SAF-ova povećavaju se za dodatnih 25,5–25,6 Mt do 2050. Pojava SAF-ova na tržištu dovodi do velikog smanjenja ovisnosti zrakoplovstva o fosilnom mlaznom gorivu, čija se potrošnja smanjuje za 65 % do 2050. u usporedbi s osnovnim scenarijem. Energetska sigurnost EU-a povećava se kako se uvoz energije iz fosilnih goriva iz trećih zemalja smanjuje, a sirovine i električna energija iz obnovljivih izvora za proizvodnju SAF-ova dobivaju iz EU-a (SAF-ovi proizvedeni u EU-u čine 92 % ukupne uporabe SAF-ova 2050.). U okviru opcija C1 i C2 tehnologije SAF-ova s najvećim potencijalom za dekarbonizaciju pojavljuju se na tržištu u znatnim količinama prije nego što bi to bio slučaj bez tih mjera. Cijene SAF-ova smanjuju se u usporedbi s trenutačnim procjenama, što s vremenom pridonosi smanjenju razlike u cijeni u odnosu na fosilno mlazno gorivo. Opcije C1 i C2 dovode do stvaranja neto radnih mjesta u EU-u, odnosno oko 202 100 dodatnih radnih mjesta u usporedbi s osnovnim scenarijem. Naposljetku, smanjenje onečišćenja zraka pozitivno utječe na javno zdravlje (tj. vanjski troškovi zbog onečišćenja zraka smanjuju se za oko 1,5 milijardi EUR u razdoblju od 2021. do 2050. u usporedbi s osnovnim scenarijem).
Procjenjuje se da će izravne koristi za građane i poduzeća EU-a pri pokušaju da im se sudska odluka iz EU-a prizna i izvrši u analiziranim ključnim trgovinskim partnerima (Argentina, Australija, Brazil, Kanada, Kina, Južna Koreja, Japan, Sjedinjene Američke Države) iznositi od 1,1 do 2,6 milijuna EUR tijekom referentnog razdoblja (2022.–2026.). To je izvedeno iz projiciranog smanjenja troškova povezanih s priznavanjem i izvršenjem sudskih odluka EU-a u trećim zemljama od 10 % do 20 %. Osim toga, očekuje se da će se prosječno trajanje postupaka skratiti za tri mjeseca do šest mjeseci. Ta će opcija pozitivno utjecati na većinu nacionalnih pravnih sustava država članica jer će poboljšati trenutačnu razinu prihvaćanja presuda trećih zemalja u 22 države članice. U preostale četiri države članice situacija nakon pristupanja neće biti gora nego sada, ali ako poboljšanja u usporedbi s trenutačnom situacijom i bude, neće biti velika. Usto, ta je opcija u potpunosti u skladu s pravnom stečevinom EU-a (Uredbom Bruxelles I.a) i posljedično ima najviši stupanj usklađenosti na toj razini.
EU trenutačno ima cilj uštede energije od najmanje 32,5 % do 2030., u skladu sa smanjenjem emisija stakleničkih plinova za 40 %. U Planu za postizanje klimatskog cilja predloženo je da se do 2030. neto emisije stakleničkih plinova smanje za najmanje 55 % u odnosu na 1990. na troškovno optimalan način. Kako bi se to postiglo, krajnja potrošnja energije u EU-u trebala bi se smanjiti za najmanje 36–37 %, a potrošnja primarne energije za 39–41 % u usporedbi s predviđenom potrošnjom energije. S obzirom na to da se izgaranju goriva za energiju pripisuje 75 % trenutačnih emisija stakleničkih plinova u EU-u, smanjenje potrošnje energije je zajedno s dekarbonizacijom opskrbe energijom ključan element za postizanje cilja EU-a. Opće mjere za smanjenje emisija stakleničkih plinova za 55 % do 2030. razmotrene su u Planu za postizanje klimatskog cilja do 2030. Nastojanja EU-a u području uštede energije trenutačno nisu dovoljna za optimalno postizanje cilja smanjenja emisija stakleničkih plinova do 2030. pa se stoga postavlja pitanje kako ih poboljšati. Važno je da EU pokaže da je izvedivo i poželjno poduzeti mjere za troškovno učinkovito smanjenje emisija stakleničkih plinova u okviru europskog zelenog plana.
O čemu je riječ? Zašto je to problem na razini EU-a?

Ovom se inicijativom želi riješiti tri problema. Prvo, u skladu sa zelenim planom, mora se osigurati da zrakoplovstvo doprinosi novom cilju smanjenja emisija stakleničkih plinova do 2030. i cilju klimatske neutralnosti do 2050. Drugo, ETS EU-a trebalo bi prema potrebi izmijeniti u pogledu ICAO-ova Programa za neutralizaciju i smanjenje emisija ugljika za međunarodno zrakoplovstvo („CORSIA”), u skladu s obvezom EU-a u pogledu smanjenja emisija stakleničkih plinova na razini cijelog gospodarstva do 2030. Konačno, trebalo bi smanjiti dodjelu emisijskih jedinica za zrakoplovstvo kako bi se povećala učinkovitost cjenovnog signala ugljika i uklonili poremećaji na tržištu.
Postojeća kombinacija goriva u pomorskom prometu gotovo u potpunosti ovisi o tekućim fosilnim gorivima ili ukapljenom prirodnom plinu. Povećanje uporabe obnovljivih i niskougljičnih goriva (koja uključuju tekuća biogoriva, e-tekućine, dekarbonizirani plin (uključujući ukapljeni prirodni bioplin i e-plin), dekarbonizirani vodik, dekarbonizirana goriva dobivena iz vodika (uključujući metanol i amonijak) i električnu energiju) bit će od ključne važnosti kako bi pomorski promet doprinio klimatskim ciljevima EU-a. U okviru modela koji se provodi kao potpora Planu za postizanje klimatskog cilja do 2030., obnovljiva i niskougljična goriva trebala bi činiti od 6 do 9 % kombinacije goriva u pomorskom prometu 2030. i od 86 do 88 % do 2050. kako bi se doprinijelo ciljevima klimatske neutralnosti do 2050. Taj problem ima nekoliko uzroka: 1. nedostatak predvidljivosti u regulatornom okruženju koji dovodi do visokih rizika ulaganja, 2. nedovoljna zrelost alternativnih tehnologija i visok rizik ulaganja za predvodnike, 3. viši troškovi alternativa u usporedbi s fosilnim gorivima, 4. međuovisnost potražnje, ponude i distribucije te 5. mogućnost punjenja goriva izvan EU-a, što podrazumijeva rizik od istjecanja ugljika.
Osnovni scenarij (opcija 0.) postojeći je zakonodavni okvir za klimatsku i energetsku politiku do 2030., što znači da podrazumijeva dogovorene klimatske i energetske ciljeve smanjenja emisija stakleničkih plinova za 40 % do 2030. te glavne instrumente politike za njihovo postizanje. Opcijom 1. indeksirale bi se najniže stope i djelomično proširila porezna osnovica, dok bi njezina struktura ostala u bitnome nepromijenjena. Pomorski sektor i zračni promet unutar EU-a uključili bi se u područje primjene s nultom najnižom stopom tako što bi se ukinula sadašnja oslobođenja od poreza. Opcijom 2. uvodi se sustav pojednostavnjenih stopa. Najniže stope indeksiraju se i temelje na energetskom sadržaju, pri čemu bi se primjenjivalo prijelazno razdoblje (deset godina za opciju 2.a i kraće razdoblje, do 2030., za opciju 2.b). Ova je opcija usmjerena na energetski sadržaj s povišenom razinom oporezivanja (uglavnom goriva za grijanje), a proširenje porezne osnovice na pomorski sektor i zračni promet unutar EU-a ušlo bi u područje primjene ETD-a uz najniže stope, koje bi se linearno povećale tijekom prijelaznog razdoblja od deset godina za aktivnosti unutar EU-a. Opcijom 2.c uvodi se nova komponenta stopa kojom se, povrh značajki opcije 2.a, uzimaju u obzir emisije proizvoda koje onečišćuju zrak. Opcijom 3. uvodi se komponenta sadržaja ugljika za sektore koji dosad nisu bili obuhvaćeni ETS-om. Kao i za opciju 2., i u ovom su slučaju predviđena dva prijelazna razdoblja (deset godina i razdoblje do 2030.). U ovoj se opciji analizira i uvođenje komponente onečišćenja. S obzirom na to da bi ETS trebalo proširiti kako bi se obuhvatile emisije iz prometa i zgrada, a pritom izbjeglo dvostruko oporezivanje, opcija 2.a smatra se najpoželjnijom. Dobro kalibrirano proširenje ETS-a na cestovni promet, plovidbu morem i unutarnjim vodnim putovima i na zgrade bi, zajedno s opcijom 2. za preispitivanje ETD-a, moglo pomoći u postizanju EU-ova ambicioznog klimatskog cilja smanjenja emisija za 55 % i omogućilo ostvarivanje ostalih ciljeva iz preispitivanja ETD-a.
Okvir 2. Simulacije mogućeg učinka instrumenta Next Generation EU izrađene s pomoću modela QUEST – Hrvatska Simulacije modela koje je izradila Komisija primjenom modela QUEST pokazuju da bi gospodarski učinak NGEU-a u Hrvatskoj mogao dovesti do povećanja BDP-a u rasponu od 1,9 % do 2,9 % do 2026. [1] Nakon 20 godina BDP bi mogao biti 1,1 % veći. Znatan dio tog učinka čine prelijevanja. Prema tim simulacijama, otvorilo bi se do 21 000 dodatnih radnih mjesta. Prekogranična prelijevanja (BDP) čine 0,5 postotnih bodova u 2026. i pokazuju dodanu vrijednost sinkroniziranih rashoda u državama članicama (2. redak). Čak i u scenariju niže produktivnosti fondova NGEU-a, učinak je i dalje značajan (3. redak). [2] Taj simulirani scenarij ne uključuje mogući pozitivan učinak strukturnih reformi, koji može biti znatan. Postupak ocjenjivanja na temelju modela pokazuje da bi provedbom strukturnih reformi, kojima bi se prepolovila razlika u odnosu na zemlje s najboljim rezultatima prema pokazateljima strukturnih reformi, Hrvatska za 20 godina imala 15 % veći BDP. Razlika u odnosu na prosjek EU-a od 11 % odraz je činjenice da Hrvatska ima veće razlike u odnosu na zemlje s najboljim rezultatima. [3] Zbog razlika u pretpostavkama i metodologiji, rezultati te moguće procjene ne mogu se izravno usporediti s vrijednostima navedenima u poglavlju 4. hrvatskog NPOO-a. Tablica za okvir 1.: rezultati QUEST simulacije (postotna devijacija od razine realnog BDP-a u scenariju bez NGEU-a, pretpostavka linearne isplate tijekom šest godina) _____________ [1] RRF iznosi oko 90 % instrumenta NextGenerationEU, koji uključuje i ReactEU, Obzor, InvestEU, Fond za pravednu tranziciju, ruralni razvoj i RescEU. [2] Praktički, u scenariju niske produktivnosti u obzir se uzima znatno niža elastičnost javnog kapitala s obzirom na output. [3] Varga, J., u 't Veld J. 2014. The potential growth impact of structural reforms in the EU: a benchmarking exercise (Potencijalni učinak strukturnih reformi na rast u EU-u: postupak ocjenjivanja). European Economy, Economic Papers br. 541. http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2014/pdf/ecp541_en.pdf .
Europskim zelenim planom utvrđuje se cilj da se do 2050. postigne klimatska neutralnost na način kojim se pridonosi konkurentnosti, rastu i otvaranju radnih mjesta u Europi. Kako bi se taj cilj postigao, potrebno je smanjiti emisije za 55 % do 2030., kako je potvrdilo Europsko vijeće u prosincu 2020. Za to su pak potrebni znatno veći udjeli obnovljivih izvora energije u integriranom energetskom sustavu. Trenutačni cilj EU-a od najmanje 32 % energije iz obnovljivih izvora do 2030. koji je utvrđen u Direktivi o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora nije dovoljan i treba se povećati na 38–40 % u skladu s Planom za postizanje klimatskog cilja, zajedno s novim popratnim mjerama u različitim sektorima na temelju strategija za vodik, za integraciju energetskog sustava, za energiju iz obnovljivih izvora na moru te za bioraznolikost.
S obzirom na tržišna i tehnološka kretanja te promjene u ponašanju od donošenja Direktive, potrošači koji uzimaju kredite trpe štetu koja bi se mogla izbjeći. Procjenjuje se da je do 46 milijuna ljudi pogođeno raznim problemima koji su povezani s ključnim odredbama Direktive. Nadalje, poduzeća se suočavaju s opterećenjem i troškovima koji proizlaze iz nejasnih obveza, što smanjuje konkurentnost na unutarnjem tržištu EU-a za potrošačke kredite, kako je potvrđeno u evaluaciji Direktive objavljenoj 2020. (SWD(2020) 254 final), a to stvara poteškoće potrošačima u pristupu prekograničnim kreditima i poduzećima u davanju takvih kredita. Ti se problemi pogoršavaju jer se na tržištu pojavljuju novi rizični proizvodi i novi sudionici koji nisu (jasno) regulirani. Uz to su i potrošači ograničeno informirani pa se iskorištava njihova situacija i obrasci ponašanja, odobravaju se krediti bez temeljite procjene kreditne sposobnosti potrošača te se potrošači lako prezadužuju zbog pojedinačnih okolnosti ili sustavnih gospodarskih poremećaja. Ako se ništa ne poduzme, glavni temeljni uzroci tih problema, tj. digitalizacija, promjene u ponašanju potrošača, nedovoljna jasnoća određenih odredaba Direktive, nedovoljno vođenje računa o pravednosti i nedovoljna usklađenost među državama članicama koja dovodi do nesavršenog tržišnog natjecanja, i dalje ne bi bili na ispravan način otklonjeni. Stoga bi utvrđeni problemi nastavili pogađati dionike, vjerojatno i u sve većoj mjeri, uzimajući u obzir kretanja na tržištu na koja utječe postupno jačanje digitalizacije.
Smatra se da su temeljne odredbe Direktive o proizvodima koji imitiraju hranu revidirane u okviru svih opcija od 1. do 4. uz dvije moguće podopcije: (a) potpuna zabrana proizvoda koji imitiraju hranu per se i (b) primjena pristupa koji se temelji na procjeni rizika na tu kategoriju proizvoda.

Očekuje se da će 3. opcija dovesti do velikih koristi za potrošače i društvo. U ovom trenutku procjenjuje se da šteta za potrošače izračunana na temelju vrijednosti nesigurnih proizvoda iznosi oko 19,3 milijarde EUR. Ta bi se šteta trebala smanjiti za otprilike 1 milijardu EUR u prvoj godini provedbe najpoželjnije opcije i za približno 5,5 milijardi EUR u sljedećem desetljeću. Primjenom 3. opcije trebala bi se smanjiti i šteta za potrošače koja nastaje zbog neučinkovitih postupaka povlačenja proizvoda za više od 400 milijuna EUR godišnje. Osim toga, trenutačna šteta koju su potrošači i društvo EU-a pretrpjeli zbog nesreća povezanih s proizvodima koje su se mogle spriječiti procjenjuje se na 11,5 milijardi EUR godišnje. Trenutačni trošak zdravstvene skrbi za ozljede povezane s proizvodima u EU-u iznosi otprilike 6,7 milijardi EUR godišnje (na hospitalizaciju se odnosi oko 6,1 milijardu EUR). I ti bi se troškovi trebali smanjiti mjerama iz 3. opcije, koje bi dovele do manjeg broja nesigurnih proizvoda (taj se učinak nije mogao kvantificirati zbog nedovoljno podataka o ozljedama koji bi omogućili procjenu trendova). Procijenjeno smanjenje troškova do kojeg bi došlo zbog smanjenja razlika u nacionalnoj provedbi i pravne rascjepkanosti iznosi 59 milijuna EUR godišnje za poduzeća i do 0,7 milijuna EUR godišnje za tijela za nadzor tržišta. Manji broj nesigurnih proizvoda, uključujući one koji sadržavaju opasne kemikalije, pozitivno bi utjecao i na okoliš.
O čemu je riječ? Zašto je to problem na razini EU-a?

Umjetna inteligencija perspektivna je tehnologija opće namjene koju čini iznimno snažan skup tehnika računalnog programiranja. Uvođenje UI sustava može donijeti velike društvene koristi, gospodarski rast te povećati inovativnost i globalnu konkurentnost EU-a. Međutim, u određenim slučajevima uporaba UI sustava može izazvati probleme. Specifične karakteristike određenih UI sustava mogu dovesti do novih rizika povezanih s: 1. sigurnošću i zaštitom i 2. temeljnim pravima te povećati vjerojatnost ili intenzitet postojećih rizika. Osim toga, UI sustavi: 3. provedbenim tijelima otežavaju provjeru poštovanja postojećih pravila i njihovu provedbu. Ti problemi dovode do: 4. pravne nesigurnosti za poduzeća, 5. potencijalno sporijeg uvođenja UI tehnologija zbog nepovjerenja poduzeća i građana te 6. regulatornih odgovora nacionalnih tijela kako bi se ublažili mogući vanjski učinci koji mogu dovesti do fragmentacije unutarnjeg tržišta.
Direktivom o nefinancijskom izvješćivanju od određenih se velikih poduzeća zahtijeva da izvješćuju o socijalnim pitanjima, pitanjima u vezi sa zaposlenicima i okolišem, ljudskim pravima, podmićivanju i korupciji. Informacije koje poduzeća dostavljaju trenutačno ne zadovoljavaju potrebe korisnika (ulagatelja, civilnog društva i drugih). Neka poduzeća ne dostavljaju informacije koje korisnici zahtijevaju. Čak i kada poduzeća dostave informacije, one obično nisu dovoljno relevantne, usporedive, pouzdane, pristupačne ili jednostavne za uporabu. Očekuje se da će potražnja korisnika za nefinancijskim informacijama znatno porasti, tako da će se ti problemi povećati. Nedostatak odgovarajućih nefinancijskih informacija ulagateljima i civilnom društvu stvara rizike prilikom ulaganja, ometa financijske tokove prema aktivnostima kojima se rješava kriza održivosti te stvara jaz u odgovornosti između poduzeća i građana. Izvjestitelji (poduzeća koja izvješćuju) snose nepotrebne troškove jer nisu sigurni o čemu moraju izvijestiti te zbog dionika koji uz javno objavljene informacije zahtijevaju dodatne informacije. Razlozi za to su, među ostalim, fleksibilnost i neodređenost odredaba Direktive o nefinancijskom izvješćivanju. Usto postoji mnogo standarda i okvira za izvješćivanje koji se preklapaju te stoga nema konsenzusa o tome koje bi informacije poduzeća trebala dostavljati.

Zahvaćena poduzeća suočit će se s ukupnim povećanjem troškova (vidjeti prethodni odjeljak). Međutim, opcijom kojoj se daje prednost trebala bi se poboljšati i otpornost poduzeća s obzirom na to da se boljim izvješćivanjem povećava informiranost poduzeća o rizicima povezanima s održivošću i poboljšava upravljanje rizicima. To bi trebalo dovesti i do prednosti za održivija poduzeća s obzirom na to da će biti lakše prepoznati predvodnike u području održivosti. Zahtjevi za izvješćivanje ne bi se primjenjivali na MSP-ove, isključujući uvrštene MSP-ove. Međutim za MSP-ove će se razviti pojednostavnjeni standardi izvješćivanja koji će se upotrebljavati na dobrovoljnoj osnovi. Time bi se MSP-ovima trebalo omogućiti da zadovolje zahtjeve za informacijama od velikih klijenata i banaka te olakšati njihov doprinos prelasku na održivo gospodarstvo i sudjelovanje u njemu.
Istraživanja i inovacije dovoljnih razmjera i uz dovoljan stupanj koordinacije za ostvarivanje kritične mase resursa, organizacija raznovrsnog stručnog znanja i interesa te njihovo usmjeravanje prema zajedničkoj agendi sa sljedećim ciljevima koje treba ostvariti do 2030.: 1.Jačanje tehnološke suverenosti EU-a u području elektroničkih komponenti i sustava kako bi se poduprle buduće potrebe „vertikalnih” sektora i gospodarstva u cjelini. Osigurati da EU ostane tehnološki predvodnik u području naprednih elektroničkih komponenti i sustava koji doprinose otpornim strateškim lancima vrijednosti. To će biti sve važnije s obzirom na napredak digitalne preobrazbe i sve veću raširenost digitalnih tehnologija u svim sektorima. Veća suverenost trebala bi dovesti do udvostručenja vrijednosti projektiranja i proizvodnje elektroničkih komponenti i sustava u EU-u do 2030., u skladu s njihovim udjelom u proizvodima i uslugama općenito. 2.Uspostava vodeće uloge EU-a u znanstvenoj izvrsnosti i inovacijama povezanima s novim tehnologijama u području komponenti i sustava Daljnjom minijaturizacijom do fizičkih ograničenja, brzim prodorom umjetne inteligencije i pojavom računalstva na rubu mreže i alternativnih računalnih paradigmi otvaraju se nove mogućnosti za elektroničke komponente i sustave te njihovu primjenu. Čvrsta znanstvena osnova u novim područjima može omogućiti EU-u da iskoristi takve mogućnosti. MSP-ovi i novoosnovana poduzeća koja se bave tehnologijama u nastajanju mogu imati koristi od novih ekosustava i pomoći u njihovu oblikovanju. MSP-ovi bi trebali predstavljati najmanje trećinu ukupnog broja sudionika u inicijativi ključnih digitalnih tehnologija i primiti najmanje 20 % javnih sredstava. 3.Osiguravanje da se tehnologijama u području komponenti i sustava rješavaju društvena i ekološka pitanja u EU-u Javna tijela EU-a i nacionalna javna tijela imala bi ključnu ulogu u koordiniranoj inicijativi kojom bi se osigurala usklađenost s političkim prioritetima. Tehnologije u području elektroničkih komponenti i sustava trebale bi pružati odgovarajuću razinu povjerenja i privatnosti te doprinijeti ciljevima EU-a u području okoliša. Cilj inicijative bio bi smanjenje potrošnje energije za 32,5 % do 2030.