BIJELA KNJIGA Prema učinkovitijoj kontroli koncentracija u EU-u (Tekst značajan za EGP) /* COM/2014/0449 final */





BIJELA KNJIGA Prema učinkovitijoj kontroli koncentracija u EU-u (Tekst značajan za EGP) Sadržaj 1............ Uvod. 5 2............ Materijalna ocjena koncentracija nakon reforme Uredbe o koncentracijama iz 2004. 5 2.1......... Materijalno ocjenjivanje. 6 2.2......... Daljnje poticanje suradnje i konvergencije. 8 2.3......... Zaključak. 9 3............ Stjecanje nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela. 9 3.1......... Zašto Komisija želi nadležnost nad ispitivanjem nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela? 9 3.1.1...... Teorije štete. 10 3.1.2...... Članci 101. i 102. UFEU-a možda nisu prikladni za rješavanje problema manjinskih dioničkih udjela koji negativno utječu na tržišno natjecanje. 12 3.2......... Izbor politika i predložene mjere za ispitivanje stjecanja manjinskih dioničarski udjela. 13 3.2.1...... Osmišljavanje i opcije – koja se načela trebaju primijeniti na sustav za kontrolu manjinskih dioničkih udjela na razini EU-a?. 13 3.2.2...... Predloženi sustav: sustav „usmjerene” transparentnosti 14 3.2.3...... Detalji postupka. 15 3.2.4...... Područje procjene u skladu s Uredbom o koncentracijama i odnos s člankom 101. UFEU-a 15 3.3......... Zaključak o ispitivanju manjinskih dioničkih udjela. 16 4............ Upućivanje predmeta. 16 4.1......... Ciljevi i načela za upućivanje predmeta. 16 4.2......... Predložene mjere za upućivanje predmeta. 17 4.2.1...... Članak 4. stavak 5. Uredbe o koncentracijama: upućivanje predmeta iz država članica Komisiji prije prijavljivanja. 17 4.2.2...... Članak 22. Uredbe o koncentracijama: upućivanje predmeta iz država članica Komisiji poslije prijavljivanja 18 4.2.3...... Članak 4. stavak 4. Uredbe o koncentracijama: upućivanje predmeta iz Komisije državama članicama prije prijavljivanja. 19 5............ Razno. 19 6............ Zaključak. 20 1. Uvod 1. Deset godina nakon velike reforme Uredbe EZ-a o koncentracijama[1] iz 2004. Komisija u ovoj Bijeloj knjizi analizira kako se primjenjuje materijalni test „znatne prepreke stvarnom tržišnom natjecanju” (test znatne prepreke) te daje pogled na to kako bi se u budućnosti moglo daljnje poticati konvergenciju i suradnju između Komisije i država članica. Ona ujedno podnosi prijedloge specifičnih izmjena namijenjenih poboljšavanju rada kontrole koncentracija u EU-u. 2. Prijedlozi se posebno odnose na sljedeća dva područja: - osiguravanje da Uredba o koncentracijama obuhvaća sve izvore moguće štete tržišnom natjecanju, i time potrošačima, uzrokovane koncentracijama ili korporativnim restrukturiranjem, uključujući one koji potječu iz stjecanja nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela; i - osiguravanje najboljeg načina za blisku suradnju između Komisije i nacionalnih tijela za zaštitu tržišnog natjecanja („NCA-ova”) i prikladnu podjelu dužnosti u području kontrole koncentracija, posebno pojednostavljivanjem pravila za upućivanje predmeta koncentracija iz država članica Komisiji i obrnuto. 3. Uz Bijelu knjigu priložen je radni dokument službi Komisije u kojem se detaljnije analiziraju razmatranja iz Bijele knjige i njezini prijedlozi za politike. Uz radni dokument službi prilaže se procjena učinka, u kojoj se analiziraju potencijalne koristi i troškovi različitih političkih opcija, te sažetak procjene učinka. Stajališta dionika zatražena su na javnoj raspravi[2] te su uvrštena u Bijelu knjigu i u radni dokument službi. 2. Materijalna ocjena koncentracija nakon reforme Uredbe o koncentracijama iz 2004. 4. Nakon donošenja prve Uredbe o koncentracijama 1989., kontrola koncentracija u EU-u postala je jedan od glavnih stupova prava EU-a u području tržišnog natjecanja i njezine su osnovne karakteristike do danas čvrsto utvrđene. Preinačena Uredba o koncentracijama, donesena 2004., na mnogo je načina dodatno ojačala rad kontrole koncentracija na razini EU-a, a posebno uvođenjem testa znatne prepreke kao relevantnog kriterija za ispitivanje koncentracija i za poboljšavanje mogućnosti za upućivanje predmeta koncentracija iz država članica Komisiji i obrnuto. 5. Kontrolom koncentracija u EU-u ostvaruje se važan doprinos funkcioniranju unutarnjeg tržišta time što se daje usklađen skup pravila za koncentracije i korporativno restrukturiranje i time što se osigurava da gospodarske koncentracije na tržištu neće uzrokovati štetu tržišnom natjecanju, i time potrošačima. Sudeći po nedavnim iskustvima, zbog povećane globalizacije poslovnih aktivnosti i produbljivanja unutarnjeg tržišta kontrola koncentracija EU-a još se više usredotočuje na prekogranične predmete i na predmete koji utječu na europsko gospodarstvo. 6. Velika većina koncentracija koje je Komisija ispitala ne stvara razloge za zabrinutost u području tržišnog natjecanja te biva odobrena nakon početne istrage „I. faze”. U manje od 5 % predmeta pokreće se dublja istraga „II. faze” na temelju početnih razloga za zabrinutost koji su se pojavili u I. fazi. U oko 5 % – 8 % svih prijavljenih koncentracija Komisija pronalazi razloge za zabrinutost da bi koncentracija mogla narušavati stvarno tržišno natjecanje. Takvi razlozi za zabrinutost u većini se slučajeva ublažavaju različitim rješenjima koja ponude strane (u I. fazi ili u II. fazi). Komisija je od 1990. zabranila samo 24 koncentracije i samo 6 od 2004., što je znatno manje od 1 % od preko 5000 prijavljenih koncentracija. 2.1. Materijalno ocjenjivanje 7. Najvažnija promjena u reviziji Uredbe o koncentracijama iz 2004. bila je uvođenje testa znatne prepreke.[3] Testom znatne prepreke pokazalo se da znatne prepreke stvarnom tržišnom natjecanju uglavnom nastaju stvaranjem ili ojačavanjem dominantnog položaja. Stoga se testom omogućuje neprestana gradnja na prethodnim odlukama Komisije i sudskoj praksi europskih sudova. 8. Kao i ranije, pri ocjenjivanju učinka prijavljene koncentracije na tržišno natjecanje Komisija nastavlja ispitivati hoće li koncentracija znatno narušiti stvarno natjecanje na unutarnjem tržištu ili na njegovu znatnom dijelu. Konkretno, Komisija pokušava utvrditi hoće li koncentracija stvoriti ili ojačati dominantni položaj. 9. Pored toga, cilj testa znatne prepreke bio je uklanjanje moguće „rupe” u primjeni jer se smatralo da se prijašnjim testom nisu jasno primjećivali vjerojatni učinci štetni za tržišno natjecanje koji proizlaze iz koncentracije dva društva na oligopolnom tržištu, kad tijelo iz koncentracije ne bi steklo dominantni položaj.[4] Uvođenjem testa znatne prepreke uklonjena je ta dvojba te se Komisiji omogućilo da poboljša svoju ekonomsku analizu kompleksnih koncentracija. Ocjenjivanje koristi kombinaciju kvalitativnih i, kad su dostupni, kvantitativnih/empirijskih dokaza.[5] 10. U velikoj većini predmeta Komisija je razmatrala moguće učinke negativne za tržišno natjecanje koji bi nastali iz koncentracije dva poduzetnika aktivna na istom tržištu bez ikakve koordinacije s ostalim konkurentima („nekoordinirani učinci”). Puno su rjeđi predmeti u kojima je Komisija ispitivala bi li koncentracija povećala rizik od koordinacije tijela nastalog koncentriranjem i ostalih društava („koordinirani učinci”)[6] ili bi li koncentracija društava aktivnih na vertikalnim[7] ili blisko povezanim tržištima[8] dovela do ograničavanja pristupa tržištu konkurentima („vertikalni učinci” i „konglomeratni učinci”). 11. Komisija je od 2004. novim testom znatne prepreke ispitala znatan broj slučajeva. Na primjer, u predmetu Western Digital/Hitachi Komisija je proučavala predloženo stjecanje na tržištu tvrdih diskova („HDD-ovi”). Tom bi se transakcijom smanjio broj konkurenata aktivnih u industriji tvrdih diskova s 4 na 3 te s 3 na 2 na tržištu 3,5-palačnih tvrdih diskova. Iz analize kombiniranih kvantitativnih i kvalitativnih dokaza Komisija je zaključila da bi u danim okolnostima uklanjanje Hitachija s tržišta vjerojatno stvorilo znatne prepreke stvarnom tržišnom natjecanju.[9] 12. Radi poboljšavanja transparentnosti i predvidljivosti analize koncentracija koju Komisija provodi novim testom, Komisija je objavila dva skupa smjernica kojima se osigurava čvrst gospodarski okvir za procjenu horizontalnih[10] i nehorizontalnih (to jest vertikalnih ili konglomeratnih) koncentracija[11] („smjernice”).[12] 13. U Smjernicama se također objašnjava, u skladu s uvodnom izjavom 29. Uredbe o koncentracijama, da koncentracije mogu dovesti do učinkovitosti koje poništavaju štetu koju koncentracija nanosi tržišnom natjecanju, i time potrošačima. Ako se strane u koncentraciji pozovu na takve učinkovitosti, Komisija će ih uzeti u obzir pod uvjetom da ih se može provjeriti, da su specifične za koncentraciju i da će se vjerojatno prenijeti na potrošače. Na primjer, u predmetu UPS/TNT Express zabrinutost zbog narušavanja tržišnog natjecanja smanjila se u nekim (ali ne svim) državama članicama na temelju, između ostalog, razmatranja učinkovitosti.[13] U predmetu Nynas/Harburg povećanja učinkovitosti nastala koncentracijom išla su u prilog zaključku da je koncentracija korisnija za potrošače nego vjerojatan alternativni scenarij da će se stečeno postrojenje zatvoriti.[14] 14. U proteklih se deset godina također pokazalo da ispitivanje koncentracija može poticati inovaciju jer tržišno natjecanje dovodi do boljih tržišnih ishoda. Tržišno natjecanje to postiže ne samo smanjivanjem cijena ili povećavanjem proizvodnje, nego i poboljšavanjem kvalitete, raznolikosti i inovativnosti proizvoda. Na primjer, mjere u predmetu Intel/McAfee[15] pomogle su da se u području softvera za zaštitu očuva inovativnost i osigurale da konkurenti ne budu ograničeni. 15. Komisija je 2008. dodatno razradila svoju praksu u području određivanja prihvatljivih mjera putem revidirane Obavijesti o mjerama.[16] Obaviješću o mjerama daju se jasne smjernice za osmišljavanje i provedbu mjera izdvajanja (poput prodaje podružnice ili proizvodnog postrojenja konkurentu) i fokusira se na učinkovitost mjera. 2.2. Daljnje poticanje suradnje i konvergencije 16. Uredba o koncentracijama bila je doista uspješna u pogledu uvođenja nadzora na jednom mjestu za koncentracije koje posjeduju dimenziju EU-a. Međutim, u provedbi pravila o koncentracijama u EU-u važnu ulogu igraju i države članice. Doista funkcionalan sustav za nadzor koncentracija u cijelom EU-u zahtijeva učinkovitu podjelu poslova, suradnju i konvergenciju između Komisije i 27 država članica koje provode kontrolu koncentracija. 17. U 2009. je Komisija nakon javne rasprave podnijela izvješće Vijeću u kojem se nalazila provedba ograničenog snimanja stanja u pogledu raspodjele predmeta između Komisije i država članica („Izvješće iz 2009.”).[17] U javnoj su se raspravi dionici izjasnili da različita pravila i prakse u području koncentracija u Europskoj uniji mogu uzrokovati dodatno administrativno opterećenje na poslovanje i neučinkovitu primjenu kontrole koncentracija, dovoditi do nedosljednih ishoda i stvarati negativan utjecaj na unutarnje tržište. 18. Iako NCA-ovi obično primjenjuju članke 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju Europske unije („UFEU”) zajedno sa svojim nacionalnim zakonima, kontrola koncentracija na nacionalnoj razini isključivo je predmet nacionalnog prava. Uredba EU-a o koncentracijama poslužila je mnogim nacionalnim pravnim sustavima kao model u tom području, a to je dovelo do konvergencije osnovnog zakonodavstva među nadležnostima, posebno u pogledu toga da se primjenjuje materijalni test.[18] Dodatno, daljnja se konvergencija postigla oko materijalnih pitanja i pitanja nadležnosti putem povećane suradnje NCA-ova i Komisije, u pojedinačnim predmetima i preko Radne skupine za koncentracije uspostavljene 2010.[19] 19. Usprkos tom napretku, još se uvijek može dodatno poboljšati suradnju i konvergenciju, posebno u razvoju materijalnih testova u dokumentima sa smjernicama (poput Komisijinih Smjernica za ocjenu horizontalnih i nehorizontalnih koncentracija) i u načinu na koji te testove primjenjuju i tumače tijela za zaštitu tržišnog natjecanja i sudovi koji provode sudsku reviziju. Među važnim razlikama nalaze se nacionalni zakoni u okviru kojih vlada posjeduje mogućnost da zbog drugih aspekata javnog interesa poništi odluku u području tržišnog natjecanja koju je donijelo nacionalno tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja i odobri koncentraciju kojom se stvaraju učinci štetni za tržišno natjecanje.[20] Često također postoje razlike u mjerama i postupcima, poput vremenskih rokova za ispitivanje koncentracije i pravila mirovanja. 20. Potrebno je postići veću konvergenciju između Komisije i NCA-ova i među NCA-ovima radi stvaranja istinski ravnopravnih uvjeta i izbjegavanja nekonsistentnih ishoda.[21] U skladu s prijedlozima nekih NCA-ova, to se može postići povećavanjem suradnje i razmjene iskustava uz korištenje svih dostupnih alata i foruma poput Radne skupine za koncentracije te pojačavanjem suradnje između NCA-ova u pojedinačnim predmetima. 21. NCA-ovi mogu izbjeći nedosljedne ishode ako upute predmet Komisiji. U prijedlozima za reformu postupka upućivanja predmeta Komisiji poslije prijavljivanja u skladu s člankom 22. Uredbe o koncentracijama, o kojima se raspravlja u daljnjem tekstu u Odjeljku 4.2.2, predlaže se uspostavljanje sustava koji bi se temeljio na ranoj obavijesti. Takvim bi se sustavom ujedno olakšala praktična suradnja među NCA-ovima u prekograničnim predmetima i predmetima koji pripadaju u više nadležnosti 22. Osim već ostvarene meke konvergencije, koju treba održavati i ojačavati u skladu s prethodnim sažetkom, Komisija i NCA-ovi trebaju razmotriti usmjeravanje prema sustavu u kojem bi svatko primjenjivao isto materijalno pravo EU-a, poput trenutačnog okvira za provedbu propisa protiv monopola.[22] Međutim, to bi zahtijevalo ambiciozniju reformu trenutačnog sustava zakona za kontrolu koncentracija u Europskoj uniji. 2.3. Zaključak 23. Gornjim se pregledom pokazuje kako je kontrola koncentracija na razini EU-a ojačana reformama Uredbe o koncentracijama iz 2004., posebno uvođenjem testa znatne prepreke. Dugoročno bi se sustav Uredbe o koncentracijama trebao dalje razviti u istinski „Europski prostor koncentracija” u kojem bi se jedinstven skup pravila primjenjivao na koncentracije koje Komisija i NCA-ovi ispituju. Međutim, u nešto bližoj perspektivi postoje dva glavna načina za dodatno poboljšavanje Uredbe o koncentracijama ograničenijim izmjenama. Prvo, Komisija razmatra uvođenje stjecanja nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela unutar područja primjene kontrole koncentracija u EU-u. Drugo, na temelju iskustava koje je Komisija stekla s reformom iz 2004., moguće je dodatno pojednostavljivanje upućivanja predmeta.[23] 3. Stjecanje nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela 3.1. Zašto Komisija želi nadležnost nad ispitivanjem nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela? 24. Stvarna i učinkovita politika tržišnog natjecanja zahtijeva prikladna i dobro dizajnirana sredstva za rješavanje svih izvora štete tržišnom natjecanju, i time potrošačima. U trenutačnom se obliku Uredba o koncentracijama primjenjuje samo na „koncentracije”. Njih se definira kao stjecanja kontrole nad cijelim ili nad dijelovima jednog ili više drugih poduzetnika od strane jedne ili više osoba. 25. Trenutačno, ako stjecanje manjinskog dioničkog udjela nije povezano sa stjecanjem kontrole, Komisija ne može ni ispitivati stjecanje ni intervenirati protiv njega. Komisija može jedino intervenirati protiv postojećeg manjinskog udjela u vlasništvu jedne od strana u koncentraciji kad se konkretno stječe kontrola. Na primjer, Komisija može intervenirati ako je društvo u kojem jedna strana u koncentraciji posjeduje manjinski udio konkurent drugom društvu u koncentraciji. Međutim, ako se manjinski dionički udio stekne nakon istrage Komisije, Komisija nema nadležnost nad razmatranjem potencijalnih razloga za zabrinutost u području tržišnog natjecanja koji proizlaze iz toga, usprkos činjenici da razlozi za zabrinutost u području tržišnog natjecanja koji proizlaze iz stjecanja manjinskog dioničkog udjela mogu biti iste prirode poput onih koji proizlaze iz stjecanja kontrole. 26. Iskustvo Komisije, država članica i nadležnih tijela trećih zemalja te ekonomska istraživanja pokazuju da stjecanje nekontrolnog manjinskog dioničkog udjela može u nekim slučajevima štetiti tržišnom natjecanju, i time potrošačima. 27. U Europskoj uniji Austrija, Njemačka i Ujedinjena Kraljevina trenutačno imaju nadležnost za ispitivanje stjecanja manjinskog dioničkog udjela.[24] U sve su tri države članice nacionalna tijela za zaštitu tržišnog natjecanja intervenirala protiv stjecanja kojima nastaju razlozi za zabrinutost u području tržišnog natjecanja. U mnogim pravnim sustavima izvan EU-a, poput onih u Kanadi, Sjedinjenim Američkim Državama i Japanu, u okviru pravila za kontrolu koncentracija postoji nadležnost za ispitivanje sličnih strukturnih veza. 3.1.1. Teorije štete 28. Postoji više mogućih vrsta razloga za zabrinutost u području tržišnog natjecanja kad dođe do stjecanja manjinskog dioničkog udjela. Ti se razlozi za zabrinutost temelje na teorijama štete sličnima onima koje su relevantne za stjecanje kontrole i u okviru njih se u pravilu zahtijeva da transakcija znatno poveća tržišnu moć.[25] 29. Stjecanje manjinskog dioničkog udjela u konkurentu može dovesti do nekoordiniranih negativnih učinaka za tržišno natjecanje jer takav dionički udio može povećati poticaj i sposobnost stjecatelja da jednostrano podigne cijene ili ograniči proizvodnju. Ako neko trgovačko društvo posjeduje financijski interes u profitu konkurenta, ono se može odlučiti na „internaliziranje” povećanja tih profita koji dolaze iz smanjivanja vlastite proizvodnje ili iz povećanja vlastitih cijena. Do negativnog učinka za tržišno natjecanje može doći bez obzira na to je li manjinski dionički udio pasivan (ne utječe na odluke stjecanog društva) ili aktivan (donekle utječe na odluke stjecanog društva). 30. Stjecanje manjinskog dioničkog udjela također može stvoriti razloge za zabrinutost u području tržišnog natjecanja kad stjecatelj iskorištava svoj položaj za ograničavanje strategija za tržišno natjecanje dostupnih stjecanom društvu i time ga oslabljuje kao konkurenta. Komisija i države članice ustanovile su da je vjerojatnije da su razlozi za zabrinutost u području tržišnog natjecanja ozbiljni kad manjinski dionički udio sa sobom nosi određenu razinu utjecaja na odluke stjecanog društva, što se može vidjeti u studijama slučaja navedenima u daljnjem tekstu. 31. U predmetu Siemens/VA Tech vidljive su obje teorije štete, „financijski poticaj” i opasnost koja nastaje kad poduzetnik posjeduje utjecaj na glasačka prava konkurenta.[26] U tom je predmetu Siemens posjedovao postojeći manjinski dionički udio u društvu SMS Demag, konkurentu jednoj od podružnica VA Techa. Komisija je ustanovila da bi koncentracija dovela do smanjivanja tržišnog natjecanja na tržištu gradnje postrojenja u području metalurgije zbog kombinacije financijskih poticaja i prava na informacije koja potječe iz manjinskog dioničkog udjela u SMS Demagu.[27] 32. Drugi je primjer manjinskog dioničkog udjela koji stjecatelju daje utjecaj nad stjecanim društvom situacija u kojoj stjecatelj ima mogućnost utjecanja na ishod posebnih odluka. Donošenje takvih odluka može biti potrebno za odobravanje velikih i važnih investicija, prikupljanje kapitala, mijenjanje proizvoda ili geografskog područja poslovanja, ulaženje u koncentracije i započinjanje stjecanja. 33. Ova je teorija štete bila u središtu istrage nadležnih tijela Ujedinjene Kraljevinu u predmetu Ryanair/Aer Lingus. U predmetu Ryanair/Aer Lingus I Ryanair je već stekao znatan manjinski dionički udio u konkurentskom Aer Lingusu kad je Komisiji prijavio namjeru stjecanja kontrole nad tim društvom 2006. Komisija je zabranila stjecanje kontrole zbog ozbiljnih razloga za zabrinutost da bi se tim stjecanjem narušilo tržišno natjecanje tako što bi se stvorio ili ojačao dominantan položaj Ryanaira na velikom broju ruta.[28] Međutim, Komisija nije imala nadležnost za ispitivanje manjinskog dioničkog udjela Ryanaira u Aer Lingusu, ali je Komisija za tržišno natjecanje Ujedinjene Kraljevine nastavila ispitivati taj udio.[29] 34. Na istu se teoriju štete fokusiralo u predmetu Toshiba/Westinghouse[30] u kojem je Komisija zaključila da bi transakcija mogla dovesti do mogućeg nestajanja tržišnog natjecanja na tržištu nuklearnih gorivnih elemenata. Prilikom donošenja odluke Komisija je uzela u obzir da bi Toshiba mogla upotrijebiti svoj manjinski dionički udio i pravo na veto u GNF-u, Westinghouseovu konkurentu, da ga spriječi u širenju u područja na kojima bi konkurirao Toshibi/Westinghouseu. 35. Manjinski dionički udio u konkurentima također može uzrokovati koordinirane učinke protiv tržišnog natjecanja time što se kroz njih utječe na sposobnost i poticaj tržišnih sudionika da se prešutno ili otvoreno koordiniraju radi ostvarivanja nadtržišnih profita.[31] Stjecanje manjinskog dioničkog udjela može poboljšati transparentnost zbog povlaštenog uvida u poslovne aktivnosti stjecanog društva koji stjecatelj dobiva. Na taj način ujedno može povećati uvjerljivost i učinkovitost bilo kakve prijetnje osvećivanjem u slučaju da stjecano društvo odustane od tajnog, dogovorenog ponašanja.[32] 36. Konačno, nehorizontalna stjecanja manjinskih dioničkih udjela koja ujedno imaju materijalni utjecaj mogu stvoriti razloge za zabrinutost u području tržišnog natjecanja u pogledu uskraćivanja opskrbe. Kod nekih je manjinskih dioničkih udjela još vjerojatnije da će doći do uskraćivanja nego u slučaju stjecanja kontrole jer stjecatelj manjinskog dioničkog udjela internalizira samo dio, za razliku od cijelog, izgubljenog profita stjecanog društva koje je stjecano društvo izgubilo u okviru strategije uskraćivanja. 37. Uskraćivanje opskrbe bilo je razlog za zabrinutost u predmetu IPIC/MAN Ferrostaal.[33] Komisija je 2009. društvu International Petroleum Investment Company („IPIC”) odobrila stjecanje društva MAN Ferrostaal pod određenim uvjetima. Komisija je ustanovila da se tom transakcijom stvara opasnost od uskraćivanja u vezi s jedinom postojećom javnom tehnologijom za proizvodnju melamina na svijetu. Ta je tehnologija u vlasništvu Eurotecnice, društva u kojem je MAN Ferrostal posjedovao udio od 30 %. Budući da je IPIC već kontrolirao AMI-ja, jednog od dva najveća svjetska proizvođača melamina, IPIC se pristao se riješiti manjinskog dioničkog udjela u Eurotecnici kako bi se svaka opasnost od uskraćivanja opskrbe AMI-jevim konkurentima svela na najmanju moguću mjeru. 38. Pored toga, u javnim raspravama i nedavnim medijskim izvješćima pojavila su se druga stjecanja manjinskih dioničkih udjela na razini i EU-a i država članica u kojima je dionički udio stečen u konkurentu ili u vertikalno povezanom društvu.[34] 3.1.2. Članci 101. i 102. UFEU-a možda nisu prikladni za rješavanje problema manjinskih dioničkih udjela koji negativno utječu na tržišno natjecanje. 39. Komisija je razmotrila mogu li se pravila o tržišnom natjecanju u području ograničavajućih sporazuma i zloupotrebljavanja dominantnog položaja propisana člancima 101. i 102. UFEU-a upotrijebiti za intervenciju protiv stjecanja manjinskih dioničkih udjela koji negativno utječu na tržišno natjecanje. Međutim, upotreba članaka 101. i 102. u tom je pogledu ograničena. 40. U pogledu članka 101. UFEU-a, nejasno je bi li stjecanje manjinskog dioničkog udjela u svim slučajevima predstavljalo „sporazum” koji ima za cilj ili posljedicu ograničavanje tržišnog natjecanja. Na primjer, u slučaju niza stjecanja dionica na burzi teško se može tvrditi da različiti kupovni ugovori ispunjavaju kriterije iz članka 101. UFEU-a. Isto vjerojatno vrijedi za statut društva, čiji je cilj u pravilu definirati korporativno upravljanje društvom i odnos između društva i dioničara. Za intervenciju Komisije u skladu s člankom 102. UFEU-a potrebno je da stjecatelj manjinskog dioničkog udjela drži dominantan položaj i da stjecanje predstavlja zloporabu. Okolnosti pod kojima Komisija može intervenirati protiv štete tržišnom natjecanju koja nastaje iz stjecanja manjinskih dioničkih udjela stoga su vrlo ograničene.[35] 41. Nadalje, kao što je prethodno objašnjeno, teorije štete koja nastaje iz stjecanja manjinskih dioničkih udjela slične su teorijama štete koja nastaje iz stjecanja kontrole, tj. horizontalnim, nekoordiniranim i vertikalnim učincima. 3.2. Izbor politika i predložene mjere za ispitivanje stjecanja manjinskih dioničarski udjela 3.2.1. Osmišljavanje i opcije – koja se načela trebaju primijeniti na sustav za kontrolu manjinskih dioničkih udjela na razini EU-a? 42. U okviru sustava za kontrolu stjecanja nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela treba se uzeti u obzir sljedeća tri načela:  sustavom se treba primjećivati stjecanja nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela koja imaju potencijalne negativne učinke na tržišno natjecanje;  sustavom se treba izbjegavati stavljanje suvišnog i nerazmjernog administrativnog opterećenja na trgovačka društva, Komisiju i NCA-ove; i  sustav se treba uklopiti u kontrolne režime koncentracija koji trenutačno postoje na razini EU-a i na nacionalnoj razini.[36] 43. Savjetodavnim se dokumentom predlažu tri potencijalna postupka za kontrolu manjinskih dioničkih udjela:  Sustav prijavljivanja kojim bi se proširio trenutačni sustav prethodne kontrole koncentracija na stjecanja nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela pod određenim uvjetima.  Sustav transparentnosti kojim bi se od strana zahtijevalo da podnesu obavijest kojom bi se Komisija informirala o stjecanju nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela. Obaviješću bi se Komisiji trebalo omogućiti da donese odluku o tome hoće li dodatno istražiti transakciju, državama članicama da razmotre zahtjev za upućivanje predmeta i potencijalnim podnositeljima pritužbi da se jave.  Sustav samoprocjenjivanja kojim se od strana ne bi zahtijevalo da prijavljuju stjecanja nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela prije izvršenja. Međutim, Komisija bi mogla pokrenuti ispitivanje potencijalno problematičnih stjecanja manjinskih dioničkih udjela na temelju vlastitih informacija o tržištu i pritužbama. 44. Područje nadležnosti Komisije u izravnoj je vezi s tim koji je postupak prikladan i adekvatan. Na primjer, kad bi Komisija imala nadležnost nad svim stjecanjima manjinskih dioničkih udjela iznad određenog praga, sustav prijavljivanja prije koncentracije stvorio bi veliko opterećenje na trgovačka društva jer bi tada bili obuhvaćeni i neproblematični slučajevi. Stoga bi davanje nadležnosti Komisiji nad svim stjecanjima manjinskih dioničkih udjela bilo prikladnije za sustav samoprocjenjivanja, u okviru kojega bi Komisija slobodno istraživala transakcije na vlastitu inicijativu. S druge strane, administrativno opterećenje koje se nameće sustavom prijavljivanja ili sustavom transparentnosti bilo bi puno manje kad bi nadležnost Komisije bila usmjerena samo na potencijalno problematične transakcije. Odnos između projektiranja proceduralnog sustava i područja nadležnosti često se spominjao u odgovorima u javnoj raspravi. 3.2.2. Predloženi sustav: sustav „usmjerene” transparentnosti 45. Na temelju prethodno navedenoga čini se da je sustav „usmjerene” transparentnosti najprikladniji za rješavanje stjecanja manjinskih dioničkih udjela. Komisija vjeruje da bi takav sustav bio u skladu s tri gore opisana načela. Njime bi se omogućilo da se u samom početku usmjeri na potencijalno problematične transakcije, konkretno, pronalaženjem transakcija kojima se stvara „veza važna za tržišno natjecanje”, te bi se osiguralo da Komisija može učinkovito provjeravati tako pronađene transakcije, čak i bez potrebe za uvođenjem obveze kompletne prijave. 46. Imajući u vidu prethodno razmotrene teorije štete, „veza važna za tržišno natjecanje” nastala bi u slučaju da postoji očigledan dokaz za konkurentski odnos između poslovanja stjecatelja i stjecane strane, ili zato što su aktivni na istim tržištima i u istim sektorima ili zato što su aktivni na vertikalno povezanim tržištima. U principu, sustav bi se aktivirao jedino kad bi manjinski dionički udio i s njim povezana prava omogućavali stjecatelju da znatno utječe na komercijalnu politiku stjecanog društva, i time na njegovo ponašanje na tržištu, ili da dobije pristup informacijama komercijalno osjetljive prirode. Međutim, u slučaju dioničkog udjela iznad određene razine moglo bi doći do promjene stjecateljevih financijskih poticaja tako da bi stjecatelj prilagodio svoje ponašanje na tržištu, bez obzira na to bi li stekao znatan utjecaj nad stjecanim društvom. Podnošenje obavijesti Komisiji bilo bi obvezno samo za stjecanja kojima se stvara „veza važna za tržišno natjecanje”. 47. Kako bi se stranama pružila pravna sigurnost, definicija „veze važne za tržišno natjecanje” vrijedila bi samo za transakcije koje zadovoljavaju sve sljedeće uvjete: - stjecanja manjinskih dioničkih udjela u konkurentu ili vertikalno povezanom društvu (tj. neophodno je postojanje konkurentskog odnosa između stjecatelja i stjecanog društva); i - konkurentska veza koja bi se smatrala važnom ako je stečeni dionički udio (1) oko 20 %[37] ili (2) između 5 % i oko 20 %, ali uz dodatne elemente poput prava kojima stjecatelj dobiva manjinski udio kojim se efektivno može staviti veto[38], mjesto u upravi društva ili pristup informacijama stjecanog društva koje su komercijalno osjetljive prirode. 48. Strane bi morale same procijeniti hoće li transakcija stvoriti „vezu važnu za tržišno natjecanje” i podnijeti obavijest s prijavom ako procijene da hoće. Ako dođe do podnošenja obavijesti, Komisija odlučuje hoće li istražiti transakciju, a države članice hoće li podnijeti zahtjev za upućivanje predmeta. 3.2.3. Detalji postupka 49. U usmjerenom sustavu transparentnosti poduzetnik bi morao podnijeti obavijest Komisiji ako želi steći manjinski dionički udio koji zadovoljava uvjete za „vezu važnu za tržišno natjecanje”. Obavijest bi trebala sadržavati informacije o stranama, njihove prihode, opis transakcije, razinu dioničkog udjela prije i poslije transakcije, sva prava koja su povezana s manjinskim dioničkim udjelom i ograničene informacije o tržišnom udjelu. Prema prethodno navedenome, na temelju obavijesti Komisija će odlučiti je li potrebno istražiti transakciju, a države članice hoće li podnijeti zahtjev za upućivanje predmeta. Strane moraju podnijeti kompletnu prijavu samo ako Komisija odluči započeti istragu, a Komisija donosi odluku samo ako započne istragu. Kako bi strane stekle pravnu sigurnost, strane također smiju dobrovoljno podnijeti kompletnu prijavu. 50. Komisija bi također mogla razmotriti prijedlog razdoblja čekanja nakon podnošenja obavijesti. Za vrijeme tog razdoblja strane ne bi smjele izvršiti transakciju, a države članice moraju odlučiti hoće li zatražiti upućivanje. Takvo razdoblje čekanja moglo bi trajati, na primjer, 15 radnih dana. Time bi se to razdoblje također uskladilo s rokom iz članka 9. koji je na raspolaganju državi članici za podnošenje zahtjeva za upućivanje nakon kompletne prijave. Takav bi sustav omogućio da transakcije upućene državama članicama ne budu izvršene pa da ih države članice mogu rješavati svojim normalnim postupkom u okviru kojeg bi mogla postojati obveza mirovanja, a koji možda nije prikladan za rješavanje već izvršenih transakcija. Na općenitijoj razini, sustavom upućivanja treba se osigurati da će se zadržati postojeća razina zaštite koju pružaju nacionalni režimi kontrole koncentracija koji već primjećuju nekontrolne manjinske dioničke udjele te da će se izbjeći rupe u primjeni. 51. Komisija bi također smjela istraživati transakciju unutar ograničenog roka koji počinje obavješću bez obzira na to je li transakcija već izvršena. Taj bi rok mogao biti od 4 do 6 mjeseci te bi omogućio poslovnoj zajednici da podnese svoje pritužbe. Njime bi se ujedno smanjio rizik da Komisija započne istragu iz predostrožnosti za vrijeme početnog razdoblja čekanja. 52. U slučaju da Komisija započne istragu transakcije koja je već (u cijelosti ili djelomično) izvršena, imala bi ovlasti za donošenje privremenih mjera kako bi osigurala djelotvornost odluke iz članaka 6. i 8. Uredbe o koncentracijama. Takva bi se ovlast mogla, na primjer, očitovati u obliku naloga za održavanje razdvojenosti.[39] 3.2.4. Područje procjene u skladu s Uredbom o koncentracijama i odnos s člankom 101. UFEU-a 53. Svi sporazumi sklopljeni između stjecatelja manjinskog dioničkog udjela i stjecanog društva i dalje su predmet procjene na temelju članaka 101. i 102. UFEU-a, osim ako ne predstavljaju „popratna ograničenja”. Jedino se popratna ograničenja, to jest, „ograničenja koja su izravno u vezi s provedbom i neophodna za provedbu” stjecanja dioničkog udjela,[40] smatraju obuhvaćena odlukom o odobrenju pa se stoga na njih ne primjenjuju članci 101. i 102. UFEU-a. 54. Međutim, kao što je trenutačno praksa za stjecanja kontrole, sporazumi između stjecatelja manjinskog dioničkog udjela i stjecanog društva uzeli bi se u obzir prilikom materijalne ocjene transakcije u skladu s pravilima o kontroli koncentracija. Razlog je taj što su oni relevantni za sadašnje i buduće tržišne uvjete (na primjer, postojanje dugoročnih ugovora) koje Komisija uzima u obzir unutar svoje materijalne ocjene.[41] 3.3. Zaključak o ispitivanju manjinskih dioničkih udjela 55. Komisija trenutačno nema adekvatne alate za rješavanje stjecanja manjinskih dioničkih udjela koja su štetna za tržišno natjecanje. Čini se da je usmjereni sustav transparentnosti prikladan za detektiranje takvih transakcija i za sprečavanje štete za potrošače koja proizlazi iz njih te bi bio u skladu s tri načela spomenuta u stavku 42. 56. Prvo, Komisija i države članice vjerojatno bi primjećivale potencijalno štetne transakcije i propuštale bezopasne transakcije poput onih sklopljenih isključivo u investicijske svrhe. 57. Drugo, usmjereni sustav transparentnosti ograničio bi administrativno opterećenje trgovačkih društava jer bi Komisiju trebalo informirati samo o ograničenom broju slučajeva, prije svega onih u kojima bi nastala „veza važna za tržišno natjecanje”. Strane bi obavješću morale Komisiji dostaviti samo ograničenu količinu informacija, nakon čega bi Komisija trebala odlučiti hoće li zatražiti kompletnu prijavu. 58. Konačno, usmjereni sustav transparentnosti uklopio bi se u kontrolne režime koncentracija koji trenutačno postoje na razini EU-a i na nacionalnoj razini. Obavijest bi se slala državama članicama kako bi ih se informiralo o stjecanju manjinskog dioničkog udjela i omogućilo im da tada zatraže upućivanje predmeta. Za razliku od toga, sustav samoprocjenjivanja teže bi se uskladio s režimima država članica jer bi postojala nesigurnost hoće li Komisija istražiti transakciju. 4. Upućivanje predmeta 4.1. Ciljevi i načela za upućivanje predmeta 59. Uredba o koncentracijama uspostavila je sustav „sve na jednom mjestu” kojim koncentracije koje posjeduju dimenziju EU-a (definiranu pragovima prihoda navedenima u članku 1.) ispituje isključivo Komisija, čime se izbjegavaju višestruki postupci ispitivanja na razini država članica. Makar se pragovi prihoda koriste kao test s jasno definiranim kriterijima za utvrđivanje hoće li koncentracija vjerojatno imati europski ili prekogranični aspekt, Uredbom o koncentracijama također se omogućuje Komisiji da upućuje predmete najmanje jednoj državi članica i obrnuto. Tim se mehanizmom, koji je postao učinkovitiji reformom iz 2004., omogućuje da predmet ispita prikladnije nadležno tijelo ako predmet tom prikladnijem tijelu već nije dodijeljen primjenom pragova prihoda i prije i poslije prijavljivanja transakcije nadležnom tijelu. 60. U prethodno opisanom izvješću Vijeću iz 2009. zaključuje se da su u cjelini pragovi prihoda i pravila o upućivanju predmeta definirani u Uredbi o koncentracijama dobro funkcionirali. Međutim, poboljšanja su moguća s obzirom na to da nezanemariv broj predmeta još uvijek istovremeno ispituju najmanje tri države članice (240 predmeta u 2007.). 61. Sustav upućivanja predmeta može se poboljšati da bolje posluži svrsi time što će po potrebi odstupati od ishoda testova prihoda. Poboljšanja su posebno moguća u pogledu upućivanja predmeta iz država članica Komisiji, i prije i poslije prijavljivanja. 62. Naime, iskustvo je pokazalo da je trenutni postupak za upućivanje predmeta iz država članica Komisiji prije prijavljivanja na temelju članka 4. stavka 5. često složen i vremenski zahtjevan.[42] Razlog za to je taj što postupak propisuje prvo podnošenje „obrazloženog podneska” za traženje upućivanja te potom podnošenje prijave nakon što se upućivanje odobri. Zbog toga vjerojatno strane odabiru ne podnositi zahtjev za upućivanje u nekim slučajevima koji bi mogli biti dobri kandidati za upućivanje Komisiji. Komisija stoga predlaže pojednostavljivanje upućivanja na temelju članka 4. stavka 5. ukidanjem trenutačnog dvostupanjskog postupka. 63. Dodatno, trenutačnim se pravilima za upućivanje predmeta iz država članica Komisiji nakon prijave na temelju članka 22. Komisiji dodjeljuje isključivo nadležnost za države članice koje su podnijele zahtjev ili koje su mu se pridružile. U nekim je slučajevima to dovelo do paralelnih ispitivanja Komisije i NCA-ova, što je suprotno načelu „sve na jednom mjestu”.[43] Iz tih razloga Komisija predlaže pojednostavljivanje upućivanja na temelju članka 22. kako bi Komisija dobila nadležnost u području EGP-a za predmete koji su joj upućeni i kako bi se bolje provodilo načelo „sve na jednom mjestu”. 4.2. Predložene mjere za upućivanje predmeta 64. Cilj je predloženih izmjena sustava za upućivanje predmeta olakšati upućivanje predmeta kako bi sustav postao u cjelini učinkovitiji, a da se pri tome ne reformiraju iz temelja osobine sustava. 4.2.1. Članak 4. stavak 5. Uredbe o koncentracijama: upućivanje predmeta iz država članica Komisiji prije prijavljivanja 65. S obzirom na malen broj zahtjeva na temelju članka 4. stavka 5. na koje su od 2004. države članice uložile veto[44], Komisija predlaže ukidanje sadašnjeg dvostupanjskog postupka (obrazloženi podnesak nakon kojeg slijedi prijava). Time bi se ubrzalo upućivanje predmeta na temelju članka 4. stavka 5. i učinilo ga učinkovitijim, dok bi se istovremeno zadržala mogućnost država članica da ulože veto na zahtjev u rijetkom slučaju kad to smatraju neophodnim. 66. U skladu s tim, strane bi prijavljivale transakciju izravno Komisiji. Komisija bi tada odmah proslijedila prijavu državama članicama i time dati onim državama članicama koje su očigledno nadležne za ispitivanje transakciju na temelju nacionalnog prava priliku da ospore zahtjev za upućivanje unutar 15 radnih dana. Ako nijedna nadležna država članica ne ospori zahtjev, Komisija će imati nadležnost za ispitivanje cijele transakcije. 67. Ako najmanje jedna nadležna država članica ospori nadležnost Komisije, Komisija će se u potpunosti odreći nadležnosti pa države članice zadržavaju nadležnost. U tom slučaju Komisija ne bi imala nikakvo pravo na ocjenu pa će donijeti odluku u kojoj navodi da više nije nadležna. Tada je odgovornost na stranama da odluče u kojim državama članicama moraju podnijeti prijavu. 68. Radi olakšavanja razmjene informacija između država članica i Komisije, Komisija predlaže da se državama članicama pošalje prvobitni informativni dokument ili zahtjev za dodjelu predmeta, kako bi ih upozorila na transakciju u vrijeme korespondencije prije prijavljivanja. 4.2.2. Članak 22. Uredbe o koncentracijama: upućivanje predmeta iz država članica Komisiji poslije prijavljivanja 1. Predlaže se izmjena postupka na temelju članka 22. na sljedeći način: - Najmanje jedna država članica nadležna za ispitivanje transakcije na temelju svog nacionalnog prava može podnijeti zahtjev za upućivanje predmeta Komisiji unutar 15 radnih dana od datuma kad je transakcija prijavljena (ili kad je saznala za nju).[45] - Komisija može odlučiti hoće li prihvatiti zahtjev za upućivanje. Na primjer, Komisija može odlučiti da neće prihvatiti zahtjev ako transakcija nema prekograničnih učinaka, u skladu s člankom 22. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe o koncentracijama. Ako Komisija odluči prihvatiti zahtjev za upućivanje, ona će imati nadležnost za cijelo područje EGP-a. - Međutim, ako i samo jedna nadležna država članica ospori upućivanje, Komisija će se odreći nadležnosti za cijelo područje EGP-a pa će države članice zadržati svoju nadležnost. Države članice ne moraju navoditi razloge za osporavanje upućivanja. 70. Potrebno je riješiti dva problema kako bi prethodni prijedlog funkcionirao. Prvo, može doći do problema s vremenskim rokovima ako se zahtjev za upućivanje podnese nakon što druga je država članica već odobrila transakciju na svom području. U tom slučaju, Komisija više neće moći preuzeti nadležnost na području EGP-a. Drugo, druge države članice možda ne budu imale dovoljno informacija da utvrde jesu li nadležne, iz čega proizlazi da imaju pravo osporiti upućivanje, ili, ako jesu nadležne, da donesu informiranu odluku o tome hoće li uložiti veto na upućivanje jer možda još nisu primile prijavu. 71. Radi rješavanja ovih problema u najvećoj mogućoj mjeri, Komisija predlaže NCA-ovima da prosljeđuju rane obavijesti s prijavama za prekogranične predmete, predmete koji spadaju u više nadležnosti i predmete kod kojih je očito riječ o tržištima većim od nacionalnog što je prije moguće nakon što država članica primi obavijest o transakciji ili na neki drugi način sazna za nju. U toj bi obavijesti NCA naveo razmatra li podnijeti zahtjev za upućivanje. U tom bi slučaju obavijest pokrenula privremeno obustavljanje nacionalnih rokova u svim državama članicama koje također ispituju predmet. Alternativno, ako sama Komisija smatra da bi ona bila prikladnije nadležno tijelo, ona može zatražiti od država članica da zatraže upućivanje predmeta na temelju članka 22. stavka 5. i takav bi zahtjev također privremeno obustavio sve nacionalne rokove. 72. Ovakvo bi proceduralno rješenje trebalo smanjiti rizik da jedan NCA podnese zahtjev za upućivanje Komisiji dok je drugi NCA već donio odluku o odobrenju transakcije. Međutim, u slabo vjerojatnom slučaju da je država članica donijela odluku o odobrenju prije nego što dođe do zahtjeva za upućivanje, odluka o odobrenju ostala bi na snazi pa bi se predmet upućivao jedino preostalim državama članicama. 73. Kruženjem takve obavijesti također bi se olakšala suradnja i koordinacija među svim agencijama uključenima u postupak ispitivanja te podržala konvergencija, čak i ako ne dođe do upućivanja Komisiji. 4.2.3. Članak 4. stavak 4. Uredbe o koncentracijama: upućivanje predmeta iz Komisije državama članicama prije prijavljivanja 74. Komisija predlaže objašnjavanje materijalnih pragova za upućivanje predmeta iz Komisije državama članicama prije prijavljivanja na temelju članka 4. stavka 4. 75. Kako bi potaknula upotrebu te odredbe, Komisija predlaže prilagođavanje materijalnog testa iz članka 4. stavka 4. tako da strane više ne moraju tvrditi da transakcija može „bitno utjecati na tržišno natjecanje” kako bi se predmet kvalificirao za upućivanje. Dovoljno je pokazati da će transakcija prvenstveno utjecati na specifično tržište u državi članici. Uklanjanje elementa koji djeluje samoinkriminirajuće može dovesti do povećanja broja zahtjeva na temelju članka 4. stavka 4. 5. Razno 76. Naposljetku, Komisija vjeruje da se još neke odredbe Uredbe o koncentracijama mogu poboljšati i pojednostavniti, posebno u pogledu pojednostavljivanja postupaka. U kontekstu kontrole koncentracija, Komisija je oduvijek pokušavala što je više moguće smanjiti administrativno opterećenje na poduzetnike. U prosincu 2013. Komisija je napravila velik korak u povećavanju učinkovitosti kontrole koncentracija u EU-u bez izmjena same Uredbe o koncentracijama time što je prihvatila paket pojednostavljenja.[46] Tim se paketom mjera puno veći broj predmeta koncentracija prebacio u takozvani pojednostavljeni postupak za neproblematične koncentracije te su se pojednostavnili svi propisani obrasci za prijavljivanje koncentracija Komisiji, čime je došlo do znatnog i očitog smanjivanja informacijskih zahtjeva. 77. Za daljnju racionalizaciju i pojednostavljivanje postupaka za koncentracije u EU-u, koji sežu dalje od onog ostvarenog paketom pojednostavljanjenja iz 2013., i poboljšavanje određenih odredbi Uredbe o koncentracijama potrebno je izmijeniti samu Uredbu o koncentracijama. U radnom dokumentu službi u prilogu ovoj Bijeloj knjizi ti se prijedlozi detaljno razmatraju, ali ovdje treba naglasiti dvije točke: - Uredba o koncentracijama mogla bi se izmijeniti tako da izvan njezina područja primjene bude stvaranje zajedničkog pothvata samostalnog gospodarskog subjekta koji je u cijelosti smješten i posluje izvan EGP-a (i koji ne bi imao nikakvog utjecaja na tržišta unutar EGP-a). Stoga se takvi zajednički pothvati ne bi trebali prijavljivati Komisiji čak i ako zadovljavaju pragove prihoda iz članka 1. - Radi dodatnog pojednostavljivanja postupaka za koncentracije, Komisija bi mogla dobiti ovlasti da izuzme od prijavljivanja neke kategorije transakcija koje obično ne stvaraju razloge za zabrinutost za narušavanje tržišnog natjecanja (poput transakcija u kojima nema horizontalnih ili vertikalnih odnosa između poduzetnika u koncentraciji i koje se trenutačno rješavaju pojednostavljenim postupkom) od obveznog prethodnog prijavljivanja. Za takve se predmete može primjenjivati postupak sličan „usmjerenom sustavu transparentnosti” koji je zamišljen za rješavanje stjecanja manjinskih dioničkih udjela. 6. Zaključak 78. U cjelini gledano, revidiranom se Uredbom o koncentracijama, donesenom 2004., daje dobar okvir za učinkovitu zaštitu tržišnog natjecanja, i time potrošača, od učinaka štetnih za tržišno natjecanje koji nastaju koncentracijama i stjecanjima na unutarnjem tržištu. Okvirom se osigurava takva zaštita i istovremeno omogućava brzo odobravanje velike većine neproblematičnih transakcija. Uvođenjem testa znatne prepreke 2004. Komisiji je omogućeno ispitivanje nekoordiniranih učinaka transakcija u kojima tijelo iz koncentracije ne bi steklo dominantan položaj. Konačno, poboljšanjima sustava upućivanja predmeta znatno se pridonijelo tome da se predmeti dodjeljuju prikladnijem nadležnom tijelu. 79. Međutim, kao što je prethodno navedeno, kontrola koncentracija u EU-u može se dodatno poboljšati.[47] Konkretno, u ovoj se Bijeloj knjizi predlaže proširivanje nadležnosti Komisije tako da se obuhvati ispitivanje potencijalnih učinaka štetnih za tržišno natjecanje koji nastaju iz stjecanja manjinskih dioničkih udjela koristeći usmjereni i nenametljiv sustav transparentnosti i čineći sustav upućivanja predmeta učinkovitijim pojednostavljivanjem postupka na temelju članka 4. stavka 5. i izmjenom članka 22. tako da se poboljša pridržavanje načela „sve na jednom mjestu”. Komisija poziva da joj se šalju komentari o ovoj Bijeloj knjizi. Komisija posebno traži komentare o prijedlozima i problemima kojima se bave Bijela knjiga i radni dokument službe u prilogu Bijeloj knjizi. Komentari se mogu poslati poslati do petka 3. listopada 2014. bilo e-poštom na adresu: comp-merger-registry@ec.europa.eu ili poštom na adresu: European Commission Directorate-General for Competition, Unit A-2 White Paper "Towards more effective EU merger control" B-1049 Brussel/Bruxelles. Standardna je praksa Glavne uprave za tržišno natjecanje da objavljuje dokumente primljene kao odgovor u okviru poziva na javnu raspravu. Međutim, moguće je zatražiti da dokumenti ili njihovi dijelovi ostanu povjerljivi. U tom slučaju jasno navedite na prvoj stranici svog dokumenta da ga se ne treba objaviti te također Glavnoj upravi za tržišno natjecanje pošaljite verziju svog dokumenta bez povjerljivih informacija radi objavljivanja. [1] Uredba Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL L 24, 29.1.2004., str. 1.); Trenutačna Uredba o koncentracijama rezultat je preinake originalne Uredbe Vijeća (EEZ) br. 4064/89 od 21. prosinca 1989. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL L 395, 30.12.1989., str. 1.), [2] Vidjeti radni dokument službi Komisije „Prema učinkovitijoj kontroli koncentracija u EU-u”, SWD (2013) 239 završna verzija (u daljnjem tekstu „savjetodavni dokument”) i primljene komentare koji su dostupni na sljedećoj adresi: http://ec.europa.eu/competition/consultations/2013_merger_control. [3] Vidjeti članak 2. stavak 2. i članak 2. stavak 3. Uredbe o koncentracijama. [4] Vidjeti uvodnu izjavu 25. Uredbe o koncentracijama. [5] Postoji nekoliko nedavnih primjera predmeta u kojima je korišten niz sofisticiranih ekonomskih analiza za procjenjivanje postoji li znatna prepreka stvarnom tržišnom natjecanju, npr.: COMP/M.6570 – UPS/TNT Express, odluka od 30. siječnja 2013.; COMP/M.6458 – Universal Music Group/EMI Music, odluka od 21. rujna 2012.; COMP/M.6471 – Outokumpu/Inoxum, odluka od 7. studenoga 2012.; ili COMP/M.6663 – Ryanair/Aer Lingus, odluka od 27. veljače 2013. [6] Na primjer, predmet COMP/M.4980 – ABF/GBI Business, odluka Komisije od 23. rujna 2008. [7] Kao što su predmet COMP/M.4942 – Nokia/NAVTEQ, odluka Komisije od 2. srpnja 2008., ili predmet COMP/M.4854 – Tom Tom/TeleAtlas, odluka Komisije od 14. svibnja 2008. [8] Na primjer, predmet COMP/M.5984 – Intel/McAfee, odluka Komisije od 26. siječnja 2011. [9] COMP/M.6203 – Western Digital/Hitachi, odluka Komisije od 23. studenoga 2011., uvodna izjava 1038. [10] Smjernice za ocjenu horizontalnih koncentracija prema Uredbi Vijeća o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL C 31, 5.2.2004., str. 5.). [11] Smjernice za ocjenu nehorizontalnih koncentracija prema Uredbi Vijeća o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL C 265, 18.10.2008., str. 6.). [12] Na ove se smjernice pozivaju sudovi EU-a kao na mjerilo za preispitivanje materijalne zakonitosti analiza koncentracija Komisije, vidjeti, na primjer, predmet T-282/06 Sun Chemical e.a. protiv Komisije [2007.] ECR II-2149. [13] COMP/M.6570 – UPS/TNT Express, odluka Komisije od 30. siječnja 2013. [14] COMP/M.6360 – Nynas/Harburg, odluka Komisije od 2. rujna 2013. [15] COMP/M.5984 – Intel/McAfee, odluka od 26. siječnja 2011. [16] Obavijest Komisije o mjerama prihvatljivima na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 i temeljem Uredbe Komisije (EZ) br. 802/2004 (SL C 267, 22.10.2008., str. 1). [17] Komunikacija Komisije Vijeću, Izvješće o funkcioniranju Uredbe br. 139/2004, 18. lipnja 2009., COM (200) 281 završna verzija, s radnim dokumentom službi SEC (200) 808 završna verzija/2 u prilogu. [18] Na primjer, Njemačka je 2013. zamijenila prijašnji test dominantnog položaja testom znatne prepreke u skladu s člankom 2. stavcima 2. i 3. Uredbe o koncentracijama. [19] Vidjeti dokument Radne skupine EU-a za koncentracije „Najbolje prakse u suradnji među nacionalnim tijelima za zaštitu tržišnog natjecanja u EU-u u ispitivanju koncentracija” (Best Practices on Cooperation between EU National Competition Authorities in Merger Review), 8. studenoga 2011. [20] Iako su takve intervencije u pravilu rijetke, primjeri država članica s takvim režimima su Francuska, Njemačka, Italija, Španjolska i Ujedinjena Kraljevina. [21] Vidjeti uvodnu izjavu 14. Uredbe o koncentracijama u kojoj se naglašava suradnja te se govori o upućivanju i nadležnosti. [22] Mario Monti, Nova strategija za jedinstveno tržište – na usluzi europskom gospodarstvu i društvu, izvješće predsjedniku Europske komisije Joséu Manuelu Barrosu, 9. svibnja 2010. Vidjeti također nešto novije izvješće ministru gospodarstva i financija francuskog Tijela za zaštitu tržišnog natjecanja. „Za jednostavniju, koherentnu i stratešku kontrolu u Europi” (Pour un contrôle plus simple, cohérent et stratégique en Europe), 16. prosinca 2013. [23] Ovim se pregledom ne dovode u pitanje druga poboljšanja Uredbe o koncentracijama. [24] Vidjeti Prilog I. savjetodavnom dokumentu. [25] Vidjeti stavak 8. Smjernica za ocjenu horizontalnih koncentracija i stavak 10. Smjernica za ocjenu nehorizontalnih koncentracija. [26] COMP/M.3653 – Siemens/VA Tech, odluka Komisije od 13. srpnja 2005. [27] http://ec.europa.eu/competition/mergers/cases/decisions/m3653_20050713_20600_en.pdf. [28] Predmet COMP/M.4439 – Ryanair/Aer Lingus I, odluka Komisije od 27. lipnja 2007. koju je potvrdio Opći sud u predmetu T-342/07 Ryanair protiv Komisije [2010.] ECR II-3457. Vidjeti također predmet COMP/M.6663 – Ryanair/Aer Lingus III, odluka Komisije od 27. veljače 2013. u kojoj je Komisija proglasila drugi plan Ryanaira za stjecanje kontrole nad Aer Lingusom nekompatibilnim s unutarnjim tržištem. [29] Završno izvješće od 28. kolovoza 2013., http://www.competition-commission.org.uk/assets/competitioncommission/docs/2012/ryanair-aer-lingus/130828_ryanair_final_report.pdf. Ryanair se žalio na odluku, ali Žalbeni sud za tržišno natjecanje odbio je žalbu 7. ožujka 2014. [30] COMP/M.4153 – Toshiba/Westinghouse, odluka Komisije od 19. rujna 2006. [31] Vidjeti, na primjer, predmet COMP. M.1673 – VEBA/VIAG, odluka Komisije od 13. lipnja 2000. [32] Vidjeti također Prilog 1. savjetodavnom dokumentu. [33] COMP/M.5406 – IPIC/MAN Ferrostaal, odluka Komisije od 13. ožujka 2009. [34] Vidjeti, na primjer, manjinske dioničke udjele koje je Telefónica stekla u Telecom Italiji, Air France u Alitaliji, Intel u ASML-u, proizvođaču litografskih sustava za poluvodičku industriju, Marine Harvest u Grieg Seafoodu ili VW u Suzukiju. U pogledu manjinskih dioničkih udjela u vertikalnim odnosima, primjeri uključuju Nestleov manjinski dionički udio od 10 % u Givaudanu (nedavno prodan) ili BMW-ov manjinski dionički udio od 15 % u SGL Carbonu (taj se udio dodaje dioničkom udjelu od 29 % obitelji Quandt/Klatten koja posjeduje velik udio u proizvođaču automobila BMW-u). Očigledno je da se ovim primjerima pokazuje samo to da se u odnosima između konkurenata i vertikalno povezanih društava pojavljuju manjinski dionički udjeli, ali primjeri se ovdje spominju neovisno o tome bi li oni uzrokovali zabrinutost u području tržišnog natjecanja. [35] Vidjeti također predmet T-411/07 Aer Lingus protiv Komisije [2010.] ECR II-3691, posebno stavak 104., i predmet 6/72 Continental Can protiv Komisije [1973.] ECR 216. [36] Vidjeti članak 1. stavke 2. i 3. Uredbe o koncentracijama. Predlaže se da se na stjecanje nekontrolnih manjinskih dioničkih udjela primjenjuju isti pragovi prihoda koji se primjenjuju na stjecanje kontrole. Sustav upućivanja predmeta također bi se primjenjivao na stjecanje manjinskih dioničkih udjela kako bi se omogućilo dodjeljivanje predmeta prikladnijem nadležnom tijelu. [37] Ured za zaštitu tržišnog natjecanja Ujedinjenje Kraljevine (OFT) postavio je prag od 15 % iznad kojeg smije ispitivati bilo koji predmet (vidjeti OFT, „Koncentracije – Smjernice za utvrđivanje nadležnosti i vođenje postupka” („Mergers – Jurisdictional and procedural guidance”), stavak 3.20.). To ujedno može poslužiti kao jasno definiran prag iznad kojega se dionički udio treba smatrati „vezom važnom za tržišno natjecanje”. [38] Predmet iz Ujedinjene Kraljevine, BSkyB/ITV (2007.), pruža dobar primjer manjinskog dioničkog udjela kojim se efektivno može staviti veto (što nije dovoljno da se efektivno smatra kontrolom). Utvrđeno je da je dionički udio od 17,9 % dovoljan da BSkyB ostvari znatan utjecaj na ITV jer mu je omogućavao da utječe na ITV-ovo donošenje strateških odluka. Predmet je odobren pod uvjetom da se dionički udio izdvoji i rasproda tako da se spusti na razinu od 7,5 %. [39] Obveza održavanja razdvojenosti zahtijevala bi da imovina bude financijski odvojena, da se imenuje upravitelj za održavanje razdvojenosti itd. Također bi slijedila slične trenutačne prakse u slučajevima kad postoje obveze izdvajanja u razdoblju izdvajanja ili uvjeti i obveze iz članka 7. stavka 3. Uredbe o koncentracijama. [40] Proširivanjem na manjinske dioničke udjele članka 6. stavka 1. točke (b) podstavka 2., članka 8. stavka 1. podstavka 2. i članka 8 stavka 2. podstavka 3. Uredbe o koncentracijama. [41] Vidjeti, na primjer., predmet COMP/M.6541 - Glencore/Xstrata, paragraf 26. [42] Vidjeti, na primjer, stavak 19. u Izvješću iz 2009. [43] Na primjer, u predmetu COMP/M.5828 – Procter & Gamble/Sara Lee, odluka Komisije od 17. lipnja 2010. [44] Od 2004. je neka država članica uložila veto na samo 6 od 261 zahtjeva na temelju članka 4. stavka 5. [45] Za razliku od sadašnjeg sustava, samo države članice nadležne za ispitivanje transakcije na temelju svog nacionalnog prava mogu podnijeti zahtjev za upućivanje. [46] Provedbena uredba Komisije (EU) br. 1269/2013 od 5. prosinca 2013. (SL L 336, 14.12.2013., str. 1) i Obavijest Komisije o pojednostavnjenom postupku za postupanje s određenim koncentracijama prema Uredbi Vijeća (EZ) br. 139/2004 (SL C 366, 14.12.2013., str. 5, ispravak: SL C 11, 15.1.2014., str. 6). [47] Odabrano područje obuhvaćeno ovom Bijelom knjigom ne dovodi u pitanje dodatne procjene koje Komisija može napraviti u pogledu drugih važnih aspekata kontrole koncentracija u EU-u. Komisija će razmotriti koje su teme prikladne za naknadno procjenjivanje nekih svojih praksi u kontroli koncentracija.