ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Konkretno, kako bi se smanjio rizik nastanka novih problema loših kredita u budućnosti, jedno je od ključnih područja politike osigurati da se loši krediti pravodobno priznaju i imaju odgovarajuće pokriće kako bi se spriječilo restrukturiranje gubitaka i povećala sanacija loših kredita. Nedostatne rezervacije i restrukturiranje gubitaka glavne su prepreke restrukturiranju duga ili prodaji imovine jer banke mogu odgoditi restrukturiranje ili razduživanje kako bi izbjegle priznavanje gubitka (takozvani pristup „pričekati pa vidjeti”). Utvrđeno je da kasno priznavanje gubitka pridonosi smanjenju kreditiranja jer se kašnjenjima stvara dodatni pritisak na banke da povećaju rezervacije tijekom razdoblja stresa (tj. kad se gubitci materijaliziraju, a regulatorni kapitalni zahtjevi postanu najviše obvezujući). To procikličko rezerviranje podrazumijeva procikličko bankovno kreditiranje i veće promjene u poslovnom ciklusu (tj. kreditni ciklus od naglog rasta do naglog pada).

Opći ciljevi ove inicijative, koja je dio većeg paketa mjera za rješavanje problema loših kredita u EU-u, dvostruki su i međusobno se nadopunjuju: prvi je opći cilj ograničiti rizike koje visoke razine neprihodujućih izloženosti predstavljaju za financijsku stabilnost izbjegavanjem akumuliranja ili prekomjernog povećanja nedostatno pokrivenih neprihodujućih izloženosti u bankarskom sustavu EU-a; drugi je cilj inicijative osigurati da banke u EU-u imaju dostatno pokriće za gubitke zbog neprihodujućih izloženosti, čime se štite njihova profitabilnost, kapital i troškovi financiranja tijekom razdoblja stresa. To je posebno važno u EU-u gdje u financijskom posredovanju i dalje uvelike prevladavaju bankarske institucije. Zajedno s dubljim i snažnijim tržištima kapitala zahvaljujući inicijativi unije tržišta kapitala time bi se trebala zajamčiti dostupnost stabilnog i manje procikličkog financiranja kućanstvima i poduzećima iz EU-a, čime se podupiru ulaganja, rast i zapošljavanje. U operativnom smislu to se nastoji ostvariti smanjenjem sposobnosti i poticaja banaka da provode strategije kao što su „pričekati pa vidjeti” i „povećaj i pretvaraj se”, kojima banke odgađaju priznavanje rezervacija za loše kredite. U skladu s inicijativom to bi se postiglo uvođenjem zakonom propisanog bonitetnog zaštitnog mehanizma koji se sastoji od sljedećeg i. zahtjev za banke da osiguraju pokriće nastalih i očekivanih gubitaka zbog novonastalih kredita do zajedničkih minimalnih razina nakon što takvi krediti postanu neprihodujući („zahtjev za minimalno pokriće”), i ii. ako zahtjev za minimalno pokriće nije ispunjen, odbitak od razlike između razine stvarnog pokrića i minimalnog pokrića iz stavki redovnog osnovnog kapitala. Zahtjev za minimalno pokriće u potpunosti bi se primjenjivao samo nakon određenog razdoblja, koje bi bilo različito ovisno o tome je li kredit osiguran (kolateralom ili jamstvom) ili nije.
C. Učinci opcije kojoj se daje prednost

Primarna je funkcija instrumenta osiguranja/kolaterala smanjenje rizika od gubitaka za davatelja kredita s obzirom na podmirenje duga, tj. dužnikovu otplatu kredita. Stupanj do kojeg propisi o osiguranim transakcijama mogu poslužiti kao sredstvo za smanjenje rizika uglavnom ovisi o pravnoj učinkovitosti založnog prava na temelju nacionalnog prava i vrijednosti kolaterala u trenutku naplate. Očekuje se da će se drugom opcijom povećati učinkovitost izvansudskih mehanizama naplate kolaterala u cijelom EU-u poboljšanjem obaju aspekata te smanjenjem rizika od gubitaka za vjerovnika. Iz položaja vjerovnika to je jasna prednost: očekuje se da će se u okviru druge opcije stope naplate u EU-u povećati u prosjeku na 78 % sa sadašnje procijenjene razine od 68 % (prema podacima Svjetske banke – „Doing Business”). U zamišljenoj budućoj recesiji uz hipotetski bruto iznos novih loših kredita od 463 milijarde EUR to bi značilo veći iznos naplate od 8 milijardi EUR, tj. 2,3 % u usporedbi s osnovnim scenarijem. Poboljšanje učinkovitosti izvansudskih mehanizama naplate kolaterala u EU-u bilo bi višestruko ekonomski korisno i za dužnika, posebno zbog veće ponude kredita i boljih uvjeta za određivanje cijene kreditiranja. Prema konzervativnoj procjeni, smanjili bi se troškovi zaduživanja za poduzeća jer bi se kamatne stope smanjile za 10 baznih bodova, odnosno dugoročno bi godišnja ušteda za dužnike iznosila više od 500 milijuna EUR.
Cilj je ove inicijative smanjiti naknade za prekogranična plaćanja u cijelom EU-u i time doprinijeti boljem uključivanju svih građana i poduzeća EU-a u gospodarstvo EU-a. To treba postići usklađivanjem naknada za prekogranične transakcije s onima koje se primjenjuju na domaće transakcije i istovremeno osigurati da se zbog toga ne povećaju naknade za druge usluge. Osim toga, pri svakoj konverziji valute u prekograničnoj transakciji trebalo bi korisnicima platnih usluga osigurati transparentnost naknada i, prema potrebi, usporedivost opcija.

Države članice izvan europodručja mogle bi same poduzeti potrebne mjere, što je i predviđeno kao opcija u Uredbi 924/2009. No to je učinila samo jedna država članica i ne postoje naznake da će druge države članice slijediti taj primjer, niti je vjerojatno da će se problem riješiti u bliskoj budućnosti pridruživanjem država članica izvan europodručja europodručju, kako se očekivalo kad su načela Uredbe 924/2009 prvi put uvedena 2001. Scenarij za uklanjanje prepreka na jedinstvenom tržištu povezanih s troškovima prekograničnih transakcija nije se, dakle, ostvario. Stoga je nužno djelovanje na razini EU-a.
Dionici uglavnom podržavaju drugu opciju. To su institucionalni ulagatelji, nadzorna tijela, države članice i predstavnici sektora pokrivenih obveznica. EBA (izvješće iz 2016.), ESB, Europski parlament (izvješće iz srpnja 2017.) te nacionalna i europska nadzorna tijela zagovarali su inicijative uglavnom slične prirode i sadržaja. I većina država članica podržava tu opciju, uključujući one na koje otpadaju sva najveća tržišta. Europsko vijeće za pokrivene obveznice koje predstavlja sektor isto tako podržava tu opciju.

Provedbom te opcije potaknuo bi se razvoj tržišta pokrivenih obveznica u državama članicama u kojima ona ne postoje ili nisu dovoljno razvijena time što bi se izdavanje povećalo od 50 % do 75 % referentne vrijednosti od 342 milijarde EUR. Smanjili bi se i troškovi financiranja za izdavatelje. Na ukupnoj razini ostvarile bi se godišnje uštede troškova financiranja od 50 % do 75 % referentne vrijednosti od 2,2 milijarde EUR do 2,7 milijardi EUR. Pridonijelo bi se diversifikaciji baze ulagatelja (60 % ulagatelja koji nisu banke), olakšavanju prekograničnih ulaganja i privlačenju ulagatelja iz trećih zemalja (16,5 % ulaganja iz trećih zemalja za dodatnih 80 milijardi EUR godišnje iz zemalja izvan EU-a). Općenito bi se pridonijelo ostvarivanju ušteda troškova zaduživanja za realno gospodarstvo u iznosu od 50 % do 75 % referentne vrijednosti od 1,5 do 1,9 milijardi EUR godišnje. Tom opcijom riješila bi se bonitetna pitanja, ona koja se odnose na inovacije na tržištu, i ostvarila bonitetna korist usklađivanja strukturnih značajki proizvoda s povlaštenim bonitetnim tretmanom na razini EU-a. Naposljetku, ojačala bi se i zaštita ulagatelja i smanjili njihovi troškovi dubinske analize.
Slobodno kretanje radnika i usluga ključni su za EU. Međutim, ovise o jasnim, pravednim i djelotvorno provedenim pravilima o prekograničnoj mobilnosti radne snage i koordinaciji sustava socijalne sigurnosti. EU je razvio opsežno zakonodavstvo kojim se uređuju slobodno kretanje radnika, upućivanje radnika u kontekstu pružanja usluga i pravila o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti. Junckerova Komisija iznijela je nekoliko prijedloga za poboljšanje tog regulatornog okvira, među ostalim reviziju Direktive o upućivanju radnika i Uredbe o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti te lex specialis o upućivanju radnika u sektoru međunarodnog cestovnog prijevoza. Međutim, i dalje postoji zabrinutost u pogledu usklađenosti s pravilima EU-a te njihove djelotvorne provedbe. To bi moglo ugroziti povjerenje i pravednost na unutarnjem tržištu. Osobito se ističu dva problema: prvo, neodgovarajuće informacije, potpora i smjernice za pojedince i poslodavce u situacijama s prekograničnom dimenzijom te drugo, neodgovarajuća suradnja među nacionalnim tijelima u provedbi pravila. Izazovi na koje se želi odgovoriti ovim Prijedlogom su sljedeći: -neodgovarajuća potpora i smjernice za pojedince i poduzeća u situacijama s prekograničnom dimenzijom, uključujući nepotpune ili šture javno dostupne informacije o njihovim pravima i obvezama, -nedovoljan pristup informacijama i njihova razmjena među nacionalnim tijelima nadležnima za razna područja mobilnosti radne snage i koordinacije sustava socijalne sigurnosti, -nedovoljni kapaciteti nacionalnih tijela za organizaciju suradnje s tijelima iz drugih zemalja, -loši ili nepostojeći mehanizmi za zajedničke prekogranične aktivnosti provedbe propisa, -nepostojanje mehanizma za prekogranično posredovanje među državama članicama u svim područjima mobilnosti radne snage i koordinacije sustava socijalne sigurnosti te -nedovoljna suradnja na razini EU-a u tom području. Mobilnost radne snage EU-a pokazivala je tendenciju rasta tijekom krize. Do 2017. 17 milijuna građana živjelo je ili radilo u državi članici čiji nisu državljani. To je gotovo dvostruko više nego prije deset godina. Broj upućenih radnika porastao je za 68 % u odnosu na 2010. te je 2016. iznosio 2,3 milijuna. Na posao u drugu državu članicu svakodnevno putuje 1,4 milijuna građana EU-a. U tom kontekstu potrebna je djelotvorna suradnja nacionalnih tijela te usklađeno administrativno djelovanje kako bi se upravljalo tržištem rada koje ima sve izraženiju europsku dimenziju.
Sa stajališta zaštite okoliša, primijenjeni model navodi na zaključak da bi se do 2025. približno 70 % procijenjenih stokova oporavilo do razina biomase stoka u mrijestu koje su iznad zaštitne referentne točke BPA. Međutim, vjerojatnost postizanja ciljeva u pogledu ribolovne smrtnosti za sve stokove ostala bi niska, oko 36 %. Simulacije pokazuju da ni jedan pokazatelj u okviru višegodišnjeg plana ne bi bio u potpunosti zadovoljen. Ipak, tom se opcijom ostvaruju znatno bolji rezultati nego u slučaju osnovne opcije, ili opcije 2. u pogledu promjene FMSY-ja. S društveno-gospodarskog stajališta, samo bi jedan segment flote bio u financijskoj opasnosti do 2025. (što je osam segmenata flote manje od osnovne vrijednosti). Segment flote na koji bi se to odnosilo (tj. španjolska plovila s mrežama ukupne duljine od 12 do 18 metara) ima 52 plovila. U usporedbi s izmijenjenim okvirom, višegodišnji plan bio bi pojednostavnjen (imao bi jedinstveni regulatorni okvir), stabilniji (uzimao bi u obzir dugoročnu perspektivu) i transparentniji (Uredbom Vijeća tri predmetne države članice zajednički bi svele postojeću ribolovnu smrtnost na održive razine).
Razmotrene su dvije opcije politike te je u obje predviđena izmjena Direktive o PDV-u i trajno utvrđivanje najniže dopuštene standardne stope PDV-a od 15 %. Opcijom 1 predviđeno je da se postojeća odstupanja odobre svim državama članicama uvođenjem nacionalnih odredaba u Direktivu o PDV-u, no to bi bilo teško postići. Odabranom opcijom 2 problem odstupanja rješava se ukidanjem ograničenja zbog kojih su takva odstupanja potrebna, to jest minimuma od 5 % za snižene stope PDV-a i popisa robe i usluga na koje se mogu primijeniti snižene stope PDV-a (Prilog III.), koja bi se zamijenila negativnim popisom na koji se mora primijeniti standardna stopa.
Unatoč dosadašnjim naporima i ulaganjima Europska unija nema superračunala s najboljim performansama, a ona postojeća ovise o neeuropskim tehnologijama. Dostupna ponuda računalnog vremena ne može zadovoljiti sve veću potražnju. Da bi se taj problem riješio, europski znanstvenici i industrija moraju obrađivati svoje podatke izvan Europske unije. To može stvoriti probleme povezane s privatnošću, zaštitom podataka, poslovnim tajnama i vlasništvom nad podacima, osobito kad je riječ o osjetljivim aplikacijama. Iako su troškovi postali previsoki za većinu sudionika na tržištu, uključujući europske nacionalne vlade, države članice ne usklađuju svoje strategije ulaganja u računalstvo visokih performansi (HPC) i ne udružuju svoja sredstva. U usporedbi s konkurentima iz SAD-a, Kine ili Japana, Europa očito ne ulaže dovoljno u HPC, uz manjak financijskih sredstava od 500 do 750 milijuna EUR godišnje. Europski opskrbni lanac za tehnologiju HPC-a nerazvijen je te je integracija europskih tehnologija u operativne strojeve HPC-a i dalje zanemariva. Bez jasnih mogućnosti za stvaranje vodećeg tržišta, to jest bez jasnih izgleda za prodaju eksaskalarnih strojeva javnom sektoru, europski dobavljači sâmi neće preuzeti rizik razvoja takvih strojeva. Bez potrebnih mjera za razvoj čitavog ekosustava HPC-a (od tehnoloških komponenti do sustava i strojeva te aplikacija i vještina) te koordinacije i udruženog ulaganja u vodeće infrastrukture HPC-a utemeljene na tehnologijama Europske unije, mogu se očekivati dugoročni negativni učinci na digitalno gospodarstvo i na suverenitet Europe i vodeći položaj njezine znanosti i industrije.
Očekuje se znatno poboljšanje životnih i radnih uvjeta. Područjem primjene Direktive obuhvatit će se najmanje dva do tri milijuna radnika koji rade na nestandardne ugovore o radu, dok će osam do 16 milijuna radnika započeti rad s jasnim informacijama o pravima i obvezama. Zahvaljujući predvidivijim uvjetima, za četiri do sedam milijuna radnika trebalo bi se poboljšati zdravlje i ravnoteža između poslovnog i privatnog života. Otprilike 14 milijuna radnika mogli bi zatražiti novi oblik rada. Ukidanje klauzule o isključivosti znači da bi oko 91 000 – 364 000 radnika na zahtjev moglo tražiti dodatni posao i zarađivati dodatnih 355 – 1 424 milijuna eura godišnje. Potvrdilo bi se pravo radnika na obvezno besplatno osposobljavanje, a olakšao bi im se i pristup pravnoj zaštiti. Poslodavci bi imali koristi od održivijeg tržišnog natjecanja, veće pravne sigurnosti te općeg poboljšanja transparentnosti tržišta rada. Bez klauzule o isključivosti radnici su dostupni za rad kod drugih poslodavaca, a time se za njih može generirati oko 42 – 167 milijuna eura dodatnog godišnjeg prihoda. Nekvantificirane koristi za poslodavce obuhvaćaju veći uspjeh u zadržavanju zaposlenika i njihovu veću lojalnost, zdravije radne odnose, manje pritužbi i sudskih predmeta i bolje planiranje upotrebe resursa, a sve će to pridonijeti ukupnom povećanju produktivnosti.
Oba bi najpoželjnija paketa osigurala održivu opskrbu kvalitetnom vodom za piće. Uvođenjem pristupa koji se u cijelosti temelji na riziku poboljšala bi se koherentnost s drugim politikama, kao što je Okvirna direktiva o vodama, i omogućilo bolje utvrđivanje mogućih izvora onečišćenja kako bi se smanjili rizici i tako bolje usmjerile aktivnosti obrade i praćenja. Oba paketa smanjila bi broj ljudi izloženih mogućim rizicima za zdravlje u EU-u sa sadašnjih 20 milijuna na od 4,1 do 4,7 milijuna. Smanjili bi se i rizik od mogućih dugoročnih marginalnih učinaka i povezani zdravstveni troškovi. Povećana transparentnost opskrbe vodom omogućila bi potrošačima da opskrbljivače potaknu na pružanje resursno učinkovitih usluga. Povećalo bi se povjerenje u vodu iz slavine, a dodatni pozitivni društveni učinci i učinci na okoliš ostvarili bi se smanjenjem potrošnje flaširane vode za otprilike 17 % (u usporedbi s 2015.), što bi dovelo do smanjenja emisije stakleničkih plinova i onečišćenja plastikom. Opterećenje izvješćivanjem smanjilo bi se jer se zahtijeva da se Komisiji dostavljaju samo ključne informacije (premašivanje vrijednosti, incidenti).

Sadašnji godišnji troškovi sektora vode za piće iznose 46,3 milijarde eura, a očekuje se da će 2050. narasti na 47,9 milijardi eura. Znatni pozitivni zdravstveni učinci sigurnije opskrbe vodom za piće ostvarili bi se uz umjerene dodatne troškove. Paketi uključuju procijenjeno dodatno povećanje troškova uspostave od 5,9 do 7,3 milijarde eura. Broj radnih mjesta u sektoru vodoopskrbe povećao bi se za 17 000 do 26 000 zaposlenika (ekvivalenata punog radnog vremena), dok bi se prema osnovnom scenariju njihov broj smanjio za 9 000. Troškovi bi uglavnom bili preneseni na potrošače, no taj bi se učinak mogao umanjiti sredstvima EU-a ili nacionalnim politikama. U pogledu cjenovne pristupačnosti, paketima će se blago povisiti potrošnja kućanstva na vodne usluge s 0,73 % na 0,75 % do 0,76 % prosječnih prihoda kućanstva. Prosječni trošak po kućanstvu, procijenjen na 229 eura za 2015., porastao bi za od 7,90 do 10,40 eura godišnje. Budući da države članice imaju diskrecijski prostor (npr. za subvencioniranje), stvarni bi troškovi najvjerojatnije bili niži. No, smanjenjem potrošnje flaširane vode kućanstva bi mogla smanjiti troškove za otprilike 600 milijuna eura.
Ovaj će prijedlog dovesti do novih razmjena i zajedničkih obrada informacija o PDV-u koje bi mogle uključivati osobne podatke. To bi moglo utjecati na temeljna prava. No nove razmjene informacija i obrade podataka predviđene inicijativom bit će strogo ciljane i ograničene samo na potrebno za ostvarivanje ciljeva inicijative, to jest djelotvorno suzbijanje prekograničnih prijevara u području PDV-a.
Dodatna smanjenja emisija CO2 za automobile od 2005. do 2030. uz osnovno smanjenje u rasponu su od 4 do 11,4 postotnih bodova. Od 2020. do 2030. emisije onečišćujućih tvari u zrak smanjit će se za 2 do 8 postotnih bodova za NOx i do 10 postotnih bodova za PM2,5. Za kombije dodatna smanjenja emisija CO2 od 2005. do 2030. u rasponu su od 4,8 do 14,1 postotnih bodova. Od 2020. do 2030. emisije onečišćujućih tvari u zrak iz kombija smanjit će se za do 9 postotnih bodova (NOx) odnosno 10 postotnih bodova (PM2,5). Koristi za potrošače u smislu „ukupnog troška vlasništva” za „prosječan novi auto” 2030., uzimajući u obzir životni vijek od 15 godina, iznose od 1 000 do 2 000 EUR. Za „prosječan novi kombi” 2030. te uštede iznose od 3 800 do 4 400 EUR. Neto uštede ostvaruju i prvi i drugi vlasnici, te će stoga koristi imati i skupine potrošača s nižim prihodima.
Prijevare u pogledu bezgotovinskog plaćanja imaju vrlo važnu prekograničnu dimenziju. Stoga se države članice ne mogu same učinkovito boriti protiv tih prijevara, niti to mogu bez koordinacije s drugim zemljama.

Opcija D: kao i opcija C, no uz dodatne pravosudne odredbe kojima se dopunjuju Europski istražni nalog i privremene mjere.

Opcija C: kao i opcija B, no s odredbama o poticanju izvješćivanja o suradnji javnog i privatnog sektora umjesto odredbi o samoregulaciji te novim odredbama o podizanju svijesti.

Posebno, dionici su se složili da definicije sadržane u Okvirnoj odluci nisu aktualne (stručnjaci iz pravosudnih tijela osobito su istaknuli slučaj virtualnih valuta; to su podržali i pojedinci i dionici tijekom otvorenog javnog savjetovanja) te da bi trebalo razmotriti nova kaznena djela koja nisu uključena u zakonodavstvo (stručnjaci iz tijela kaznenog progona i pravosudnih tijela posebno su naveli prodaju, nabavljanje i stavljanje na raspolaganje ukradenih vjerodajnica; to je također bilo široko popraćeno doprinosima dobivenima tijekom otvorenog javnog savjetovanja).
Iskoristiti neiskorišteni potencijal pojačanih trgovinskih i investicijskih tokova između EU-a i Australije i između EU-a i Novog Zelanda. To se može postići smanjenjem postojećih prepreka trgovini i ulaganjima, uzimajući u obzir osjetljivosti poljoprivrednog sektora EU-a, te istraživanjem mogućnosti napredne regulatorne suradnje u pojedinim područjima, ovisno o potrebama.

Utvrđene su tri opcije politike: Opcija A („osnovni scenarij”) znači nastavak postojećeg okvira, međutim ona može dovesti do relativnog pogoršanja bilateralnih trgovinskih odnosa i neostvarivanja ciljeva. Opcija B uključivala bi osnovni scenarij i poboljšanje provedbe postojećih bilateralnih sektorskih sporazuma ili dodatne sektorske sporazume koji bi se nadograđivali na postojeće bilateralne sektorske sporazume. Opcija B nije dalje razrađivana jer nije politički održiva ni za Australiju ni za Novi Zeland. Opcija C obuhvaćala bi dva usporedna moderna i sveobuhvatna sporazuma – jedan s Australijom i jedan s Novim Zelandom. To bi podrazumijevalo ulaganje znatnih napora za uklanjanje carinskih i necarinskih prepreka, liberalizaciju i olakšavanje usluga i ulaganja, zaštitu ulaganja i jačanje daljnje regulatorne suradnje, uzimajući u obzir osjetljivosti i iznimke. Ta se opcija dijeli na podopcije prema razini postavljenih ciljeva: C1) konzervativni scenarij djelomične liberalizacije i C2) scenarij veće liberalizacije koji bi uključivao potpunu liberalizaciju uvoznih carina za robu. Opciji C idu u prilog usporedne rasprave s Australijom i Novim Zelandom o utvrđivanju područja primjene budućih sporazuma o slobodnoj trgovini. EU prednost daje opciji C2, preinačenoj tako da se u obzir uzmu znatne osjetljivosti određenih poljoprivrednih podsektora, na što upućuje i analiza ocjene učinka.
Nastat će umjereno administrativno opterećenje za javna tijela država članica uzrokovano dodjelom ljudskih resursa za strukturiranu suradnju među državama članicama putem jedinstvenih kontaktnih točaka te za usklađivanje s postupkom obavješćivanja i preispitivanja u okviru mehanizma transparentnosti u skladu s Direktivom o transparentnosti jedinstvenog tržišta To bi moglo dovesti do godišnjih troškova od prosječno 34 539 EUR po državi članici.

Da, očekuju se opći pozitivni učinci na gospodarski razvoj zahvaljujući jačanju europskog podatkovnoga gospodarstva i stvaranju konkurentnijeg tržišta usluga pohrane i obrade podataka. To bi primjerice moglo dovesti do smanjenja troškova za poslovne korisnike. Inicijativa bi dovela do smanjenja postojećih troškova za poslovne korisnike. Ta smanjenja troškova mogu biti smanjenja troškova za poduzeća koja se koriste uslugama pohrane i obrade podataka i za poduzeća koja posluju prekogranično ili to namjeravaju činiti u budućnosti te manji troškovi stavljanja novih proizvoda ili usluga na tržište.
Uredbe se mogu smatrati i djelomično učinkovitima s obzirom na to da su troškovi programa relativno niski:

•prosječan godišnji trošak Europskoj komisiji približno je procijenjen na 500 000 EUR za EMAS i 1 100 000 EUR za znak za okoliš EU-a. Tim se troškovima pokriva sustav koji obuhvaća 33 skupine proizvoda, 2 000 dozvola i 44 000 proizvoda za znak za okoliš EU-a te 4 000 organizacija i 7 500 lokacija za EMAS,

•bitne razlike u provedbi na razini država članica odražavaju različite procjene omjera troškova i koristi. Zbog njihove dobrovoljne prirode ne može se smatrati da se programima nameće bilo kakvo nerazmjerno opterećenje državama članicama ili poduzećima i organizacijama, koji u njih ulažu samo koliko misle da je korisno. Međutim, niska ulaganja dovode i do ograničene primjene i ograničenog učinka,

•za neke organizacije registrirane u sustavu EMAS – osobito one povezane s proizvodnjom energije – mjere energetske učinkovitosti mogu dovesti do znatnih ušteda (prema evaluacijskoj studiji to u dvije godine iznosi oko 1,3 milijarde EUR za sve organizacije registrirane u sustavu EMAS).
Opcije politika razmatrane su u paketima. Prvo, neobvezujuće pravne opcije radi poticanja dobre volje i samodiscipline dionika i poboljšanja sposobnosti nadležnih tijela (PAKET A); Drugo, regulatorne opcije usmjerene na dvije bitne sastavnice: – primjerenu definiciju opsega kulturnih dobara koja trebaju biti obuhvaćena inicijativom (PAKET B); – zahtjeve za dokumentaciju potrebnu radi potvrđivanja zakonitosti dobara (PAKET C). Podrobnije, paket C sadržava sljedeće mogućnosti potvrđivanja: a) potvrdu o izvozu koju izdaje zemlja podrijetla i administrativna suradnja s dotičnom zemljom; b) izjavu uvoznika (potpisana) zajedno s obrascem Identifikacijske oznake predmeta u kojem su navedene osnovne informacije o dobrima; c) uvoznu dozvolu koju su za sva kulturna dobra izdala tijela u EU-u nadležna za kulturu; d) uvoznu dozvolu za kulturna dobra izložena visokom riziku od pljačke (arheološki predmeti) te izjava uvoznika i Identifikacijska oznaka predmeta za sva druga kulturna dobra (pomiješane sastavnice opcija b i c).