Odbor za nadzor regulative dostavio je početno mišljenje o nacrtu procjene učinka 16. listopada 2015. koji je izmijenjen uzimajući u obzir napomene Odbora te je ponovno podnesen. Drugo mišljenje, kojim je odobren nacrt procjene učinka koji je podlijegao napomenama, Odbor je dostavio 9. studenoga 2015.

Revidirano izvješće o procjeni učinka i sažetak objavljeni su s prijedlozima.

Ispitane alternative politike

Uz ispitivanje posljedica izostanka promjena politike, procjenom učinka ispitane su sljedeće alternative politike: i. prva mogućnost: ciljana potpuno usklađena pravila za digitalni sadržaj i robu; ii. druga mogućnost: ciljana potpuno usklađena pravila za digitalni sadržaj i primjena trgovačkog prava u kombinaciji s postojećim usklađenim pravilima za robu; iii. treća mogućnost: ciljana potpuno usklađena pravila za digitalni sadržaj bez promjene politike o robi; iv. četvrta mogućnost: minimalno usklađena pravila za digitalni sadržaj bez promjene politike o robi; v. peta mogućnost: dobrovoljni europski tipski ugovor u kombinaciji sa znakom pouzdanosti EU-a.

U pogledu poredbene analize učinaka ovih mogućnosti, u Izvješću o procjeni učinka zaključeno je da bi prva mogućnost najbolje ispunila ciljeve politike. Tom će se mogućnošću trgovcima smanjiti troškovi povezani s ugovornim pravom i omogućiti prekograničnu e-trgovinu. Poduzeća će se uvelike moći osloniti na vlastito pravo pri prekograničnoj prodaji jer će glavna pravila, koja su relevantna za prekograničnu trgovinu, biti jednaka u svim državama članicama. Dok nova pravila o digitalnom sadržaju mogu uzrokovati određene dodatne troškove za poduzeća, ti će troškovi biti ograničeni na postojeće situacije s obzirom na to da će nova prava biti potpuno usklađena. Stoga će poduzećima pružiti zakonsku sigurnost i okružje koje pogoduje poduzećima. Potrošači će imati jasan skup prava u cijelom EU-u i stoga će se osjećati sigurnijima pri kupnji robe ili stjecanju prava pristupa digitalnom sadržaju preko granice. To će stvoriti situaciju koja je pogodna i za poduzeća i za potrošače. Povećat će se tržišno natjecanje, što će dovesti do sveukupnog povećanja trgovine i, posljedično, do većeg i boljeg izbora po konkurentnijim cijenama za potrošače, uz znatne makroekonomske dobitke za EU.

Izostanak promjene politike ne bi pridonio postizanju ciljeva jedinstvenog digitalnog tržišta te bi mogao imati negativne ekonomske učinke u odnosu na trenutačno stanje.

Druga mogućnost imala bi pozitivan utjecaj potpuno usklađenih pravila za digitalni sadržaj. U pogledu robe, dovela bi do povećanog poticanja prekogranične isporuke, jer bi trgovci mogli prodavati svoje proizvode preko granice u cijelosti na temelju njihova vlastitog prava. Potrošači bi mogli u određenoj mjeri imati koristi od većeg izbora i nižih cijena. Međutim, u skladu s tom mogućnošću potrošači više ne bi imali višu razinu zaštite koju im pružaju njihova nacionalna zakonodavstva. S druge strane, potrošači bi mogli imati koristi od moguće više razine zaštite potrošača u okviru trgovačkog prava, ako je iznad njihova nacionalnog prava u pogledu određenih točki.

Treća mogućnost imala bi pozitivan učinak potpuno usklađenih pravila za digitalni sadržaj, ali bi u pogledu robe i dalje postojale prepreke prekograničnoj trgovini povezane s ugovornim pravom.

Četvrtom mogućnošću uspostavila bi se minimalna prava potrošača u vezi s ugovorima o isporuci digitalnog sadržaja u EU-u i time bi se u određenoj mjeri povećalo povjerenje potrošača. Države članice mogle bi donijeti pravila kojima se jamči veća zaštita. Međutim, tom bi se mogućnošću smanjili troškovi trgovaca, koji bi se i dalje trebali usklađivati s različitim obveznim nacionalnim pravilima potrošačkog ugovornog prava kojima se osigurava veća razina zaštite potrošača pri prodaji u drugim državama članicama.

Petom mogućnošću moglo bi se pomoći poduzećima da prodaju digitalni sadržaj diljem EU-a i pružiti potrošačima zadovoljavajuću razinu zaštite, što bi uvelike ovisilo o sadržaju pravila tipskog ugovora koja dogovara industrija i o stupnju u kojem će poduzeća upotrebljavati i prihvatiti znak pouzdanosti EU-a. Potrošači se mogu više pouzdati u kupnju od stranih prodavača kojima je dodijeljen znak pouzdanosti EU-a. Međutim, trgovci bi i dalje bili obvezni uskladiti se s obveznim nacionalnim pravilima zemlje uobičajenog boravišta potrošača kada pružaju višu razinu zaštite potrošača od pravila tipskog ugovora, a mogu se i dalje suočavati s troškovima povezanima s ugovornim pravom.

Glavni učinci prijedloga