Ključna je uloga vlada domaćina jer su one odgovorne za pravne i političke okvire putem kojih se može odgovoriti na potrebe izbjeglica, interno raseljenih osoba te zajednica domaćina. Vlade utvrđuju parametre za razvojna djelovanja te vrijeme i prostor humanitarnih intervencija. Mnoge se države domaćini često ne mogu same suočiti s tim izazovima. Potrebno je znatno ulaganje međunarodne zajednice, posebno na lokalnoj razini, kako bi se osigurali pozitivni dugoročni rezultati i stvarna raspodjela tereta. Takvim bi se ulaganjem trebala izbjeći diskriminacija među različitim kategorijama prisilno raseljenih osoba te bi se trebalo promicati jednako postupanje uklanjanjem prepreka za sudjelovanjem na tržištima rada, olakšavanjem pristupa socijalnim uslugama, nadogradnjom naselja te stjecanjem dugoročnog sigurnog pravnog statusa.

Situacije prisilnog raseljavanja veoma su složene te se bitno razlikuju. Neke izbjeglice na početku mogu imati veću sposobnost suočavanja sa situacijom od svojih domaćina, primjerice zbog ušteđevine ili bliskih obiteljskih veza u zemlji domaćinu. Nadalje, iako zemlje domaćini mogu primati razvojnu pomoć EU-a, ranjive zajednice domaćini obično nemaju koristi od humanitarne pomoći. Stanovništvo koje je ostalo u matičnim zajednicama u vrijeme dok su ostali prisiljeni na preseljenje također može biti ranjivo. Dobrovoljni povratnici mogu imati relativne prednosti u smislu vještina i kapitala koje su stekli u inozemstvu. Izbjeglice i interno raseljene osobe suočavaju se sa sličnim izazovima kao i osobe koje migriraju iz sela u grad ili šire gradsko ili ruralno siromašno stanovništvo. To može dovesti do napetosti i sukoba među zajednicama te izazvati masovna sekundarna raseljavanja. Postoji opasnost da se u slučaju interno raseljenih osoba i povratnika neopravdan naglasak na statusu sukobljava s humanitarnim načelom pružanja pomoći samo na temelju potreba. Pristup temeljen na statusu također može biti neizvediv u situacijama u kojima su razlozi za preseljenje pomiješani i kumulativni te u kojima ranjivost više ovisi o pojedinačnim okolnostima nego o pripadanju posebno utvrđenoj kategoriji ili skupini.

86% je svjetskih izbjeglica 2014. živjelo u regijama u razvoju, a najmanje razvijene zemlje pružile su azil za 25% osoba od ukupnog broja izbjeglica. To stvara golem pritisak ne samo na raseljene osobe i njihove zemlje domaćine, vlade i zajednice, nego i na donatore. Sve te jedinice imaju obvezu reagirati. Pritisak zbog priljeva i dugotrajnog boravka raseljenog stanovništva posebno je izražen kad je riječ o ranjivim zajednicama, zemljama i regijama. To ima dalekosežne posljedice na javno obrazovanje, zbrinjavanje otpadom, stanovanje i cijene nekretnina, pogodnosti poput struje i opskrbe pitkom vodom, cijene hrane i plaće te cjelokupnu stabilnost. Budući da se povećao broj raseljenih osoba koje pronalaze utočište u urbanim područjima, utjecaj na planiranje i pružanje usluga posebno je velik u gradovima.

Visoki povjerenik Ujedinjenih naroda za izbjeglice (UNHCR) utvrdio je 2015. najvažnije čimbenike zbog kojih su sirijske izbjeglice u susjednim zemljama primorane tražiti azil u Europi. Oni uključuju gubitak nade, visoke troškove života, produbljivanje siromaštva te ograničene mogućnosti zarađivanja i obrazovanja. Ako nemaju mogućnost napredovanja i uživanja socijalnih i gospodarskih prava, vjerojatnije je da će se izbjeglice i interno raseljene osobe preseliti u zemlju izvan njihovih regija podrijetla. Sekundarna i višestruka raseljavanja odražavaju zajednički neuspjeh u rješavanju specifičnih srednjoročnih do dugoročnih potreba i slabosti prisilno raseljenih osoba i njihovih zajednica domaćina te u pružanju trajnih rješenja. Samo sustavom humanitarne pomoći ne mogu se zadovoljiti rastuće razvojne potrebe prisilno raseljenih osoba i zajednica domaćina. Prisilno raseljavanje nije samo humanitarni izazov: to je i politički, razvojni i gospodarski izazov i izazov za ljudska prava te je neizbježno povezan sa širim fenomenom migracija.

Sveobuhvatan pristup EU-a vanjskim sukobima i krizama predstavlja važnu početnu točku za strateški usklađenu primjenu različitih politika i instrumenata EU-a u uskoj suradnji s državama članicama. Korištenjem te početne točke poboljšala bi se učinkovitost i učinak politike i mjera EU-a, posebno od kada sukobe i krize karakteriziraju nelinearna kretanja. Gdje god je moguće, načela sveobuhvatnog pristupa pretvaraju se u preventivno djelovanje, gdje god je to moguće, te strateško planiranje na razini zemalja temeljeno na dokumentima zajedničkog okvira ili ekvivalentnim krovnim strategijama. Trebali bi se koristiti postojećim istraživanjima, procjenama rizika i alatima upravljanja kako bi se osigurala zajednička baza dokaza i obuhvatili, gdje je to potrebno, zajedničku analizu sukoba, zajedničku procjenu potreba i ostale povezane analize situacija i pokretača dugotrajnog raseljavanja.

Učinkovitost tih mjera za povećanje otpornosti i samostalnosti uvelike ovisi o opsegu sudjelovanja zajednica domaćina i raseljenih osoba. Stoga bi EU trebao nastojati izraditi lokaliziran pristup, prilagođen posebnim ranjivostima i sposobnostima svake regije. To je moguće samo ako prisilno raseljene osobe i lokalno stanovništvo aktivno sudjeluju u stvaranju lokalnih politika te u socioekonomskim aktivnostima. To bi pomoglo u ublažavanju napetosti među različitim stanovništvom te u urbanom planiranju i isticanju potencijalnih prednosti suživota. Činjenica da danas više prisilno raseljenih osoba živi u urbanim područjima nego u kampovima pruža im više mogućnosti za integraciju.

2.3.1.Obrazovanje

Tijekom kriza prisilnog raseljavanja, kvalitetno obrazovanje u sigurnom okruženju od ključne je važnosti u strategijama zaštite djece te je jedan od glavnih prioriteta za prisilno raseljene osobe i zajednice domaćine. Nedostatak mogućnosti obrazovanja predstavlja prepreku u postizanju socijalne i gospodarske dobrobiti te postoji opasnost od međugeneracijskog pada ljudskog kapitala, kao i od gubitka nade, marginalizacije, (seksualnog) iskorištavanja, kriminala, nasilja i radikalizacije. Obrazovanje u izvanrednim situacijama predstavlja ključan dio humanitarne pomoći u krizama prisilnog raseljavanja. Komisija je 2016. učetverostručila udio godišnjeg humanitarnog proračuna namijenjenog obrazovanju u izvanrednim situacijama na 4 %. To povećanje također odražava naglasak koji program održivog razvoja do 2030. postavlja na obrazovanje u iskorjenjivanju siromaštva i osnaživanju djece.

Djeca mlađa od 18 godina 2014. su činila 51% izbjegličkog stanovništva, što je više od 41% 2009. te je najveći udio u više od desetljeća. Budući da je više od 65 milijuna djece od 3 do 15 godina izravno pogođeno humanitarnim krizama, uključujući raseljavanje, opasnost od „izgubljene generacije” postaje stvarna. Kako bi se djeci i mladima pomoglo da se uključe u svoje zajednice domaćine, potrebno je učinkovito se suočiti s izazovima kao što su trauma, prehrana, rodno utemeljeno nasilje te jezične i kulturne prepreke. To zahtijeva sveobuhvatniji pristup za dopunu humanitarne pomoći.

U Jordanu EU pomaže vladi u pružanju besplatnog obrazovanja djeci sirijskih izbjeglica putem programa proračunske potpore.



Budući da prisilno raseljavanje postaje dugotrajno, zajednice domaćini i njihovi obrazovni sustavi mogu imati problema s primanjem velikog broja različite raseljene djece i mladih. Stoga potreba za jačim alatima za integraciju postaje sve hitnija. Ključni je izazov osigurati da vlade i ostala tijela imaju resurse i kapacitete da raseljenim osobama i lokalnom stanovništvu pruže pristup cjelovitom, nepristranom i kvalitetnom obrazovanju. To se primjenjuje na sve razine obrazovanja – predškolsko, osnovnoškolsko, srednjoškolsko, strukovno i visoko obrazovanje. Kako bi to postigla i podigla razinu međukulturalne osviještenosti unutar obrazovnog sustava zemlje domaćina, nadležna bi tijela trebala na najbolji mogući način iskoristiti rad nastavnika i drugog obrazovnog osoblja među raseljenim stanovništvom. Analiza različitih stupnjeva obrazovanja osoba koje se obrazuju te njihove različite potrebe posebno su važne radi dobivanja odgovarajućeg odgovora. Razvojna suradnja podržava zajednice domaćine putem proračunske potpore i programa za izgradnju infrastrukture, jačajući njihovu otpornost i pripremljenost. Obrazovanje i jezična izobrazba, pruženi u rodno osjetljivom, sigurnom i nenasilnom okruženju, predstavljaju jedan od najvažnijih instrumenata za pomoć prisilno raseljenim osobama u njihovoj integraciji u zajednice domaćine. To se posebno odnosi na žene i djevojčice.

Bliska suradnja među humanitarnim i razvojnim dionicima može osigurati kontinuirano obrazovanje uklanjanjem prepreka između obrazovanja u izvanrednim situacijama i pristupa cjelovitom, nepristranom i kvalitetnom obrazovanju na svim razinama. U međuvremenu bi planiranje zajedničke razvojno-humanitarne strategije moglo omogućiti upotrebu tehnoloških postignuća u e-učenju i interaktivnijim oblicima poučavanja, poput pametnih telefona, tableta i interneta. To može pomoći u prevladavanju kulturnih i jezičnih prepreka. U području visokog obrazovanja, stipendije za pristup sveučilištima te suradnja među njima može omogućiti studentima da ostanu upisani tijekom razdoblja raseljavanja.

Somalske izbjeglice mogu imati koristi od zajedničkih certificiranih obrazovnih programa koji su priznati na kenijskim i kanadskim sveučilištima. EU u Jordanu financira program visokog obrazovanja koji izbjeglicama i lokalnim studentima pruža pristup masovnim otvorenim internetskim tečajevima. Program provodi British Council. U Keniji, Demokratskoj Republici Kongu i Južnom Sudanu UNHCR i privatna zaklada osnovali su 18 „instant umreženih škola” koje pokreće solarna energija. Učenici koriste tablete s pristupom internetu kako bi slijedili upute, nastavili studij i provodili istraživanja, a nastavnici koriste interaktivne bijele ploče kao ključno nastavno sredstvo tijekom nastave.

Mjere:

Isto tako, potrebno je podupirati inovacije u neformalnom obrazovanju. Trebaju se temeljiti na primjerima dobre prakse, kao što je osiguravanje alternativnog osnovnog obrazovanja djeci koja rade te pružanje jezične i druge izobrazbe nastavnicima i učenicima koristeći mobilnu tehnologiju.

2.3.2.Pristup tržištima rada

Jedan od najučinkovitijih načina za smanjivanje ovisnosti prisilno raseljenih osoba o humanitarnoj pomoći i povećanje njihove samostalnosti je pružanje pristupa tržištima rada. Time se raseljenim osobama omogućava financijska neovisnost te im se pomaže u integraciji i sudjelovanju u njihovim zajednicama domaćinima i učenju jezika zemlje domaćina. To je posebno slučaj ako se zapošljavanjem nastoji pružiti korist raseljenim osobama i stanovništvu zemalja domaćina te ublažiti pritisak na zajednice domaćine. Suprotno tome, ako se prisilno raseljenim osobama zabrani ili ograniči pristup radu, to će vjerojatno dovesti do jačanja sive ekonomije s negativnim posljedicama, poput ponovnog pojavljivanja dječjeg rada, prisilnog rada, oblika rada koji iskorištavaju radnike te opasnosti od socijalnog dampinga i napetosti među zajednicama domaćinima i raseljenim osobama. Prisilno raseljene osobe su potencijalni radnici, stručnjaci, poslovni ljudi i posrednici za razvoj. Cijela regija može imati koristi od njihovog sudjelovanja u lokalnim gospodarskim aktivnostima u zemljama domaćinima. Međutim, za iskorištavanje tih mogućnosti važno je uspostaviti potrebne pravne okvire. To je potrebno rješavati političkim dijalozima. Razvojna suradnja također može pomoći, pružajući ne samo mogućnosti zaposlenja već i pomoć vladama zemalja domaćina u izgradnji kapaciteta.

U Libanonu EU financira istraživanje o radnoj snazi i životnom standardu, u koje će biti uključeni i podaci o sirijskim izbjeglicama. Istraživanje će pridonijeti informiranju tijekom procesa donošenja odluka te informacijskim sustavima za tržište rada koji su ključni za planiranje ljudskog razvoja. Kao nastavak na Uniju za mediteransku izjavu o plavom gospodarstvu, Komisija promiče inicijative o uključivanju prisilno raseljenog stanovništva u procese razvoja vještina te u programe stvaranja radnih mjesta u morskom i pomorskom sektoru.



Rano uključivanje razvojnih dionika u krizu prisilnog raseljavanja može izuzetno povećati pripremljenost zajednica domaćina za priljev raseljenih osoba. Razvojna suradnja može pomoći zemljama domaćinima u uključivanju prisilno raseljenih osoba u radno intenzivne javne radove. To bi doprinijelo boljoj integraciji prisilno raseljenih osoba u zajednice domaćine te bi putem poreznih prihoda smanjilo financijski pritisak na zemlje domaćine zbog prihvaćanja izbjeglica. Osim toga, lokalna zajednica može imati koristi od javnih radova te pružiti gotov odgovor na budući priljev raseljenih osoba. Nadalje, uspostavljanje baza podataka vještina i prethodnih zanimanja prisilno raseljenih osoba može biti korisno za ad hoc projekte te može potaknuti mobilnost radne snage u lokalnim zajednicama domaćinima.

Zaklada za istraživanje ekonomske politike Turske uspostavila je sustav za utvrđivanje vještina izbjeglica koje odgovaraju potrebama poduzeća.