Komisija je sustavno provjerila usklađenost akata o prijenosu s odredbama Direktive, pri čemu su u fokusu bila četiri prioritetna područja koja, ako ih se ostavi neriješenima, imaju najveći potencijal da budu prepreka pacijentima: sustavi nadoknade troškova, prethodno odobrenje, administrativni postupci i naplaćivanje troškova pacijentima koji dolaze iz drugih država članica. Komisija nastavlja strukturirane dijaloge s državama članicama kako bi se Direktiva provela na najbolji mogući način. Taj je intenzivan rad doveo do promjena u nacionalnom zakonodavstvu u korist pacijenata. Međutim, kao što to pokazuju ovo izvješće i rezultati evaluacije, potrebni su daljnji napori.

Države članice trebale su prenijeti Direktivu u svoja zakonodavstva do 25. listopada 2013. Međutim, u većini država članica prenošenje nije dovršeno do 2015. Ovo je treće trogodišnje izvješće Komisije kako je propisano člankom 20. stavkom 1. Direktive. Njime su posebno obuhvaćeni podaci o kretanjima pacijenata, financijskim dimenzijama mobilnosti pacijenata, provedbi članka 7. stavka 9. o ograničenjima koja države članice primjenjuju na pravila o nadoknadi troškova i članka 8. o zdravstvenoj zaštiti koja može biti podložna prethodnom odobrenju te o funkcioniranju europskih referentnih mreža i nacionalnih kontaktnih točaka.

U zemljama koje su dostavile podatke za sve referentne godine 2016.–2020. broj primljenih i odobrenih zahtjeva za prethodno odobrenje bio je najveći u 2018. U tom je razdoblju došlo do povećanja broja primljenih zahtjeva, prije svega u Irskoj, Luksemburgu i Slovačkoj. Međutim, za većinu zemalja, broj primljenih i odobrenih zahtjeva s godinama se smanjio. To je posebno odnosi na Belgiju, Bugarsku, Italiju i Poljsku.

Kad je riječ o kretanju pacijenata, obrasci kretanja nisu se znatno promijenili u razdoblju 2018.–2020. Većina mobilnosti pacijenata i dalje se prvenstveno odvija među susjednim zemljama. Iz tog bi se moglo zaključiti da pacijenti, ako je to moguće, žele dobiti zdravstvenu zaštitu u blizini svojeg doma te da, ako se odluče putovati, radije putuju u susjednu državu. Do sličnog se zaključka došlo kad je riječ o prekograničnoj zdravstvenoj zaštiti na temelju Uredbe.

U zemljama koje su dostavile podatke za sve referentne godine 2016.–2020. i broj primljenih i odobrenih zahtjeva za nadoknadu troškova bio je najveći 2018., nakon čega je uslijedio pad 2019. i 2020. U većini tih zemalja došlo je do smanjenja mobilnosti pacijenata u razdoblju 2016.–2020. Međutim, u nekim zemljama, prije svega Češkoj, Irskoj, Slovačkoj i Ujedinjenoj Kraljevini, došlo je do povećanja broja primljenih zahtjeva za nadoknadu troškova.

Prve 24 europske referentne mreže osnovane su 2017., a sad se bave širokim rasponom tematskih problema, uključujući rijetke oblike raka. Otad su se znatno proširile te su povećale kapacitet EU-a da osigura najbolje stručno znanje koje spašava živote za pacijente s rijetkim bolestima i složenim bolestima s niskom prevalencijom. Mreži se do 1. siječnja 2022. pridružilo 620 novih članova čime je ukupan broj članova europskih referentnih mreža narastao na 1 466, a u smislu geografske pokrivenosti one sad obuhvaćaju svih 27 država članica i Norvešku. Europske referentne mreže su do kraja 2020. obuhvaćale i 289 povezanih partnera (228 pridruženih nacionalnih centara i 61 centar koji je dio četiriju nacionalnih koordinacijskih centara). Četiri europske referentne mreže za rijetke oblike raka imat će važnu ulogu u Europskom planu za borbu protiv raka i Misiji EU-a za borbu protiv raka, a koji će se povezati u buduću Mrežu nacionalnih centara za sveobuhvatnu skrb o oboljelima od raka.

Komisija višejezičnim Paketom alata za prekograničnu zdravstvenu zaštitu, koji uključuje Priručnik za pacijente, nastoji pomoći pacijentima da se snađu u različitim načinima na koje mogu pristupiti prekograničnoj zdravstvenoj zaštiti. Većina nacionalnih kontaktnih točaka na svojim je internetskim stranicama objavila Priručnik za pacijente, a druge se kontaktne točke pozivaju da to učine. Jedinstveni digitalni pristupnik EU-a može pomoći osobama koje traže medicinsku pomoć da se povežu s nacionalnim kontaktnim točkama putem portala Your Europe.

Komisija je 2018., kako bi riješila to pitanje, u suradnji s državama članicama donijela Vodeća načela za postupanje nacionalnih kontaktnih točaka. Ona su osmišljena kako bi pomogla nacionalnim kontaktnim točkama u njihovim dnevnim zadacima pružanja jasnih, preciznih i visokokvalitetnih informacija o glavnim aspektima prekogranične zdravstvene zaštite. Najvažnije od svega, te informacije uvijek moraju biti usmjerene na pacijente. Evaluacijom je utvrđeno da nisu sve internetske stranice nacionalnih kontaktnih točaka digitalno pristupačne pacijentima s invaliditetom kako je propisano Direktivom o pristupačnosti interneta te da samo 30 % internetskih stranica sadržava informacije o fizičkoj pristupačnosti zdravstvenih ustanova. Na temelju načel uključivosti, nacionalne kontaktne točke pozivaju se da priznaju i podrže pravo osoba s invaliditetom na ravnopravan pristup informacijama o zdravstvenoj zaštiti u drugim državama članicama EU-a kako je to propisano člankom 6. stavkom 5. Direktive.

5.3. E-zdravstvo

Mreža e-zdravstvo osnovana na temelju članka 14. Direktive dobrovoljna je mreža nacionalnih tijela odgovornih za e-zdravstvo. Radi na razvoju interoperabilnih aplikacija te osiguravanju boljeg kontinuiteta zdravstvene zaštite i pristupa zdravstvenoj zaštiti.

Komisija je, oslanjajući se na zasebnu evaluaciju članka 14., donijela zakonodavni prijedlog o europskom prostoru za zdravstvene podatke. Zaključak te evaluacije bio je da su djelotvornost i učinkovitost mreže e-zdravstvo ograničeni, uglavnom zbog dobrovoljne prirode suradnje. Njezine su aktivnosti od 2018. usmjerene na povećanje upotrebe i razmjene zdravstvenih podataka radi pružanja skrbi i njezina kontinuiteta te radi uspostavljanja infrastrukture platforme Moje zdravlje @ EU. Raste broj država članica povezanih s platformom Moje zdravlje @ EU i očekuje se da će je većina država članica uvesti do 2025. Zasad je putem nacionalnih kontaktnih točaka za e-zdravstvo povezano deset država članica; one su počele razmjenjivati zdravstvene kartone pacijenata i e-recepte kako bi se osigurao kontinuitet skrbi za prekogranične pacijente. Infrastruktura platforme Moje zdravlje @ EU proširuje se kako bi se podupro dodatan sadržaj podataka, uključujući rezultate laboratorijskih testiranja, otpusna pisma i medicinske snimke.

Nakon izbijanja pandemije bolesti COVID-19 2020. mreža e-zdravstvo dala je prednost javnozdravstvenoj krizi. Pomogla je u brzom razvoju i provedbi dviju važnih inicijativa za zaštitu javnog zdravlja i osiguravanje slobodnog kretanja osoba: interoperabilnost aplikacija za praćenje kontakata i upozoravanje na razini EU-a i EU digitalna COVID potvrda.

5.4. Procjena zdravstvenih tehnologija

Članak 15. daje pravnu osnovu za promicanje europske suradnje pri procjeni zdravstvenih tehnologija, važnom dijelu postupka donošenja odluka o pitanjima zdravstva na temelju dokaza. Komisija je 31. siječnja 2018. donijela prijedlog Uredbe o procjeni zdravstvenih tehnologija radi jačanja europske suradnje i postizanja njezine održivosti. Nova Uredba donesena je 15. prosinca 2021. i stupila je na snagu 12. siječnja 2022. Njome je izbrisan članak 15. Direktive. Aktivnosti mreže za procjenu zdravstvenih tehnologija nastavile su se provoditi za vrijeme trajanja pregovora o prijedlogu Komisije i dopunjene su tehničkim radom treće zajedničke akcije EUnetHTA. Na početku pandemije bolesti COVID-19 2020. treća zajednička akcija EUnetHTA izradila je i objavila svoje „kontinuirane zajedničke preglede” za nekoliko farmaceutskih i nefarmaceutskih terapija za COVID-19.

5.5. Prekogranična i regionalna suradnja

Direktivom se od država članica zahtijeva da pružaju uzajamnu pomoć i olakšaju suradnju u prekograničnoj zdravstvenoj zaštiti među susjednim državama, a Komisija bi trebala poticati države članice u toj suradnji.

EU podržava suradnju i integraciju zdravstvenih sustava u pograničnim područjima u sklopu svojeg programa Interreg. To je bio katalizator brojnim regionalnim partnerstvima u zdravstvenoj zaštiti za poboljšanje lokalnog pristupa skrbi, kao i zajedničkih ustanova i usluga. Međutim, složeni postupci izdavanja računa i nadoknade troškova za usluge zdravstvene zaštite među različitim zdravstvenim sustavima i dalje su problem. To može značajno utjecati na dobrobit osoba koje žive u pograničnim područjima – u kojima živi više od 40 % stanovništva EU-a. Evaluacija je pokazala da Direktiva osigurava dodatan instrument za olakšavanje zdravstvene zaštite u pograničnim područjima jer prethodno odobrenje za prekograničnu zdravstvenu zaštitu nije potrebno za rutinsko izvanbolničko liječenje. Udruga europskih pograničnih regija zaključila je da mehanizam nadoknade troškova na temelju Direktive obično nije najpoželjnija opcija jer plaćanje unaprijed troškova prekogranične zdravstvene zaštite djeluje odvraćajuće.

Nekoliko regionalnih sporazuma u području zdravstvene zaštite nudi modele suradnje radi prevladavanja financijskih i administrativnih prepreka. Jednostavan priručnik za pacijente koji je razvila regija Oberrhein (Gornja Rajna) model je dobre prakse suradnje nacionalnih kontaktnih točaka i osiguratelja koji pružaju zdravstveno osiguranje u svrhu jasnog informiranja koje ispunjava konkretne potrebe pacijenta.

Pandemija bolesti COVID-19 povećala je važnost prekogranične regionalne suradnje. Nekoliko regija EU-a imalo je ključnu ulogu za vrijeme krize uzrokovane bolešću COVID-19 tako što je osiguralo više od 300 kreveta u intenzivnoj njezi i liječenje kako bi rasteretilo preopterećene bolnice s druge strane granice. Komisijinim Smjernicama za izvanrednu pomoć EU-a u području prekogranične suradnje u zdravstvenoj zaštiti uspostavljen je mehanizam koordinacije na razini EU-a i skrenuta je pozornost na prava pacijenata na nadoknadu troškova, prenošenje zdravstvenih kartona, kontinuitet skrbi i priznavanje recepata za vrijeme primanja zdravstvene zaštite u inozemstvu. Evaluacijom je utvrđeno da bi Direktiva mogla pomoći u smanjivanju velikih zaostataka zbog odgođenih rutinskih liječenja koja nisu hitna, a do kojih je došlo zbog pandemije bolesti COVID-19, ako s druge strane granice ima slobodnih kapaciteta za pružanje zdravstvene zaštite.

6.Rezultati evaluacije

Direktiva je bila umjereno djelotvorna u ostvarivanju svojih ciljeva olakšavanja pristupa sigurnoj i visokokvalitetnoj zdravstvenoj zaštiti u drugoj državi članici. Njome je osigurana dodatna pravna jasnoća kad je riječ o pravima pacijenata na upotrebu usluga zdravstvene zaštite bilo gdje u EU-u te je i dalje relevantna za zaštitu slobode kretanja usluga zdravstvene zaštite u skladu s tumačenjem Suda.

Evaluacija je pokazala da su Direktivom utvrđena važna prava pacijenata, kao što je jednako postupanje prema domaćim pacijentima i pacijentima iz EU-a. Dovela je do dosljednijeg pristupa na razini EU-a kad je riječ o nadoknadi troškova prekogranične zdravstvene zaštite za građane EU-a. Općenito je pozitivno utjecala na prava pacijenata, dovela je do povećanja transparentnosti cijena liječenja i uzrokovala promjene u raznim nacionalnim sustavima zdravstvene zaštite u korist pacijenata. Građani EU-a, iako i dalje mali broj njih, ostvaruju svoja prava i upotrebljavaju mehanizme nadoknade troškova iz Direktive. Građani su uglavnom imali koristi od odredbi Direktive kojima je regulirano priznavanje recepata, no još se uvijek javljaju neki problemi s jezikom, provjerom i ispravnošću recepata.

Iskorištavanje potencijala Direktive da za poboljšavanje pristupa prekograničnoj zdravstvenoj zaštiti i dalje je otežano zbog određenih problema. To se posebno odnosi na: nisku razinu informiranosti o pravima pacijenata na prekograničnu zdravstvenu zaštitu, neadekvatno informiranje pacijenata, nerazmjerno administrativno opterećenje te nesigurnost u pogledu troškova zdravstvene zaštite u inozemstvu i nadoknade tih troškova. Organizacije pacijenata posebno kritiziraju zahtjev da pacijenti unaprijed plaćaju liječenje u inozemstvu i tvrde da to dovodi do nejednakosti u pogledu dostupnosti zdravstvene zaštite. Međutim, na temelju Direktive pacijenti moraju plaćati troškove unaprijed jer je to jedini način da se pacijentu omogući da odabere javnu ili privatnu zdravstvenu zaštitu u drugoj državi članici bez prethodnog odobrenja, a da mu se istodobno daje pravo da mu osiguratelj koji pruža zdravstveno osiguranje nadoknadi troškove do određene razine. To pacijentu daje dodatnu mogućnost primanja prekogranične zdravstvene zaštite povrh pravila o koordinaciji sustavâ socijalne sigurnosti.