Djelovanje na razini Unije posebno je odgovarajuće jer se okvir do 2020. i okvir do 2030. bitno razlikuju. I dok bi se postizanje ciljeva prvog okvira moglo jako naslanjati na razinu nacionalnih obvezujućih ciljeva, omogućujući time državama članicama velik izbor nacionalnih mjera, okvir do 2030. temelji se isključivo na obvezujućem cilju na razini EU-a koji se ne oslikava u nacionalnim ciljevima.

Energetskim i klimatskim okvirom EU-a za energiju iz obnovljivih izvora do 2030. lakše će biti pratiti energetske politike država članica i podupirati ih u ostvarenju održivog, sigurnog i cjenovno pristupačnog energetskog sustava za europske građane. Države članice mogu na temelju predvidivog regulatornog okvira EU-a za sektor energije iz obnovljivih izvora do 2030. kojim se podupire europeizacija politike kojom se uređuje to područje, točnije jača tržišni pristup obnovljivim izvorima i promiče otvaranje prekogranične potpore, bolje oblikovati nacionalne politike kako bi ih uskladile s ciljem za 2020., čime se osigurava usklađenost politika u području energije iz obnovljivih izvora s drugim energetskim i klimatskim ciljevima, konkretnije Sustavom za trgovanje emisijama, Uredbom o podjeli napora i EU-ovim ciljem energetske učinkovitosti za 2030. Okvir na razini EU-a kojim se utvrđuju nadređena načela za programe potpore značio bi sigurnost za ulagače koje je u prošlosti možda manjkalo zbog privremenosti, a ponekad i retroaktivnosti mjera koje su poduzimale neke države članice.

Dionici naglašavaju da treba spriječiti retroaktivne izmjene programa potpore. Drugi su elementi utvrđeni važnima za povećanje stabilnosti ulaganja; uključuju uklanjanje administrativnih prepreka, dodatnu integraciju tržišta i ojačanu zaštitu ulaganja u stupnju većem od predviđenog Ugovorom o energetskoj povelji. Nekoliko ispitanika naglasilo je nužnost brze provedbe preinake Direktive, puno prije 2021., kako bi se ulagačima odaslali pravovremeni politički signali i razjasnila perspektiva.

Nekoliko država članica konkretno je navelo da je potrebno zajamčiti pravo država članica da odaberu vlastitu kombinaciju izvora energije i razvijaju tehnologije povezane s energijom iz obnovljivih izvora za koje su se, npr. radi diverzifikacije, odlučile, posebice pri oblikovanju programa potpore. Naglasile su i da je tržišnu integraciju energije iz obnovljivih izvora potrebno koordinirano organizirati i da ju se ne smije isključivo prepustiti fragmentiranim procedurama koje ovise o pojedinačnim rasporedima obavješćivanja država članica.

Naposljetku, čvrst pravni okvir ugrađen u Direktivi o energiji iz obnovljivih izvora smatra se ključnim za ostvarenje cilja EU-a od najmanje 27 % udjela tog oblika energije do 2030. Većina ispitanika daje prednost preventivnim mjerama kako bi se izbjegao jaz u ostvarenju cilja, ali smatra i da je za takav slučaj potrebno predvidjeti provedbene korektivne mjere. Neki dionici, npr. energetski regulatori, naglasili su da je potrebno osigurati dosljednost svih dopunskih mjera s nacionalnim programima potpore.

Iz javnog je savjetovanja proizašlo da su među glavnim preprekama većoj uporabi energije iz obnovljivih izvora u sektoru prometa manjak stabilnog okvira politike nakon 2020., dugotrajna debata o održivosti biogoriva i visoka cijena električnih vozila. Osim toga, velika većina ispitanika navela je da bi propisivanje obveze uvođenja goriva na razini EU-a bilo djelotvorno ili vrlo djelotvorno za promicanje potrošnje održivih obnovljivih goriva u sektoru prometa EU-a i povećanje udjela električnih automobila.

Na Europskom regulatornom forumu za električnu energiju održanom 13. – 14. lipnja 2016. u Firenci sudjelovale su države članice, nacionalna regulatorna tijela i ključni dionici te je zaključeno da bi okvir za energiju iz obnovljivih izvora nakon 2020. trebalo temeljiti na poboljšanom obliku tržišta, prikladnom za punu integraciju tog oblika energije, jasnom signalu cijene ugljika iz ojačanog ETS-a i da bi posebna potpora tom obliku energije, kad je i ako je potrebna, trebala biti tržišno temeljena i uzrokovati najmanje moguće poremećaje na tržištu. U tu je svrhu Forum pozvao Komisiju da kao dio revizije Direktive o energiji iz obnovljivih izvora razvije zajednička pravila o programima potpore kojima se olakšava tržišno temeljen i regionalniji pristup energiji iz obnovljivih izvora.

Javno savjetovanje o održivosti bioenergije pokazalo je da se stajališta o koristima i rizicima bioenergije i potrebi za novom politikom EU-a razilaze. No, nadmoćna je većina ispitanika kao glavni cilj politike održivosti bioenergije navela ublažavanje klimatskih promjena.

Više javnih tijela, javnih poduzeća, proizvođača biogoriva i tekućih biogoriva, poduzeća u području šumarstva i nekoliko država članica navelo je da prednost daju osnovnom scenariju, tj. neuvođenju dodatnih zahtjeva održivosti na razini EU-a. Jedan od glavnih navedenih razloga postojanje je drugog zakonodavstva koje obuhvaća moguće rizike povezane s biomasom za energiju i rizik pretjeranog administrativnog opterećenja.

S druge strane, brojni proizvođači i korisnici bioenergije u EU-u te više država članica podupiru dodatno djelovanje EU-a kako bi se kriteriji održivosti na razini EU-a proširili na biomasu koja se koristi za grijanje/hlađenje i proizvodnju električne energije. Stalni odbor EU-a za šumarstvo, savjetodavna skupina za djelovanje EU-a u području šumarstva, nedavno je podržao uvođenje kriterija održivosti za šumsku biomasu temeljenog na riziku.

Niz dionika podržava zahtjeve za učinkovitost pretvorbe biomase u energiju, među ostalim konkretno drvna industrija, uključujući proizvođače celuloze i papira, i ekološke nevladine organizacije. Nevladine organizacije podupiru i postojanje gornje granice ukupne uporabe bioenergije, ograničenja određenih sirovina ili izvora te ekološke i socijalne zahtjeve za proizvodnju biomase.

Općenito, dionici su zatražili dosljednost postupanja pri uvođenju mjera koje se odnose na posebne sirovine, neovisno o njihovoj krajnjoj uporabi: to primjerice znači da bi pravila trebala biti jednaka za poljoprivrednu biomasu iz koje se proizvode biogoriva i za bioplin za grijanje i električnu energiju.

3.3. Prikupljanje i primjena stručnog znanja

Od vanjskih su suradnika naručene sljedeće glavne studije:

Study on the impact assessment for a new Directive mainstreaming deployment of renewable energy and ensuring that the EU meets its 2030 renewable energy target - ECN, Oeko Institute, Eclareon, REBEL, SUER, BBH.

Study on Technical Assistance in Realisation of the 2016 Report on Renewable Energy, in preparation of the Renewable Energy Package for the Period 2020-2030 in the European Union - Öko-Institut, E3-Modelling, Observ’ER, COWI.

Supporting investments into renewable electricity in context of deep market integration of RES-e after 2020: Study on EU-, regional- and national-level options - Cambridge Economic Policy Associates (CEPA).

Study on the sustainable and optimal use of biomass for energy in the EU beyond 2020 – PricewaterhouseCoopers, Vito, TU Wien, Utrecht University, INFRO, Rutter Soceco.

Carbon impacts of biomass consumed in the EU - Forest Research UK, VTT, North Energy, Alterra.

Study on impacts on resource efficiency on future EU demand for bioenergy, IISA, Idufor, EFI, Oeko Institute, IEEP.

3.4. Procjena učinka

U procjeni učinka priloženoj Prijedlogu nije iznesen tek niz opcija kojima se daje prednost, nego je svaka opcija politike detaljno analizirana, s postupnim prijelazom od scenarija uobičajene prakse (mogućnost 0.), koji podrazumijeva nastavak nacionalnih mjera, ali isključuje dodatno djelovanje na razini EU-a, do alternativnih scenarija koji uključuju sveobuhvatnije mjere na razini EU-a za pet područja navedenih u nastavku.