Oba naloga mogu se upotrebljavati samo u kaznenim postupcima, od početne predistražne faze do okončanja postupka presudom ili drugom odlukom. Nalozi za dostavljanje podataka o pretplatnicima ili podataka o pristupu mogu se izdavati za bilo koje kazneno djelo, a nalog za dostavljanje podataka o transakcijama ili sadržaju može se izdavati samo za kazneno djelo koje je u državi izdavateljici kažnjivo maksimalnom zatvorskom kaznom od najmanje 3 godine ili za određena kaznena djela koja se spominju u prijedlogu i ako postoji posebna veza s elektroničkim alatima i kaznenim djelima obuhvaćenima Direktivom o terorizmu 2017/541/EU.

Prijedlogom Uredbe uvode se obvezujući europski nalog za dostavljanje i europski nalog za čuvanje. Oba naloga mora izdati ili ovjeriti pravosudno tijelo države članice. Može se izdati nalog kojim se traži čuvanje ili dostavljanje podataka koje pohranjuje pružatelj usluga koji se nalazi u drugoj državi, a koji su potrebni kao dokaz u kaznenim istragama ili kaznenim postupcima. Takvi nalozi mogu se izdavati ako je dostupna slična mjera za isto kazneno djelo u sličnoj situaciji u državi članici izdavateljici. Oba naloga mogu se dostavljati pružateljima elektroničkih komunikacijskih usluga, društvenih mreža, internetskih trgovina, ostalim pružateljima usluga smještaja na poslužitelju i pružateljima internetske infrastrukture kao što su IP adresa i registri naziva domena ili njihovim pravnim zastupnicima, ako postoje. Europski nalog za čuvanje, kao i europski nalog za dostavljanje, upućuju se pravnom zastupniku izvan nadležnosti države članice izdavateljice radi čuvanja podataka do izdavanja naknadnog zahtjeva za dostavljanje tih podataka, na primjer kanalima za uzajamnu pravnu pomoć ili s pomoću EIN-a između država članica sudionica. Za razliku od mjera nadzora ili obveza zadržavanja podataka utvrđenih zakonom, koje nisu predviđene ovom Uredbom, europski nalog za čuvanje jest nalog koji izdaje ili ovjerava pravosudno tijelo u određenom kaznenom postupku nakon pojedinačne procjene proporcionalnosti i nužnosti u svakom pojedinom slučaju. Za razliku od europskog naloga za dostavljanje, on se odnosi na određene poznate ili nepoznate počinitelje kaznenog djela koje je već počinjeno. Europskim nalogom za čuvanje dopušta se čuvanje samo onih podataka koji su već pohranjeni u trenutku primitka naloga, ali ne i pristup podacima u budućnosti nakon primitka europskog naloga za čuvanje.

Osobi podaci obuhvaćeni ovim prijedlogom zaštićeni su i mogu se obrađivati samo u skladu s Općom uredbom o zaštiti podataka (GDPR) i Direktivom o zaštiti podataka za policiju i tijela kaznenog pravosuđa (Direktiva o zaštiti podataka za potrebe kaznenog progona). Opća uredba o zaštiti podataka stupit će na snagu 25. svibnja 2018., a Direktivu o zaštiti podataka za potrebe kaznenog progona države članice moraju prenijeti do 6. svibnja 2018.

Prijedlogom, kojim se uvode europski nalog za dostavljanje i europski nalog za čuvanje, olakšava se pribavljanje i prikupljanje elektroničkih dokaza za kaznene postupke koje pohranjuju ili drže pružatelji usluga u drugoj državi. Direktivom o Europskom istražnom nalogu (EIN), kojom je u velikoj mjeri zamijenjena Konvencija o uzajamnoj pomoći u kaznenim stvarima, obuhvaćene su sve istražne mjere. To uključuje pristup elektroničkim dokazima, ali Direktiva o EIN-u ne sadržava posebne odredbe o toj vrsti dokaza. Novim instrumentom neće se zamijeniti EIN za pribavljanje elektroničkih dokaza već se osigurava dodatni alat za nadležna tijela. U nekim situacijama, na primjer, kad u državi članici izvršenja treba provesti nekoliko istražnih mjera, javna tijela mogu davati prednost EIN-u. Izrada novog instrumenta za elektroničke dokaze bolje je rješenje od izmjene Direktive o EIN-u zbog posebnih izazova povezanih s pribavljanjem elektroničkih dokaza koji ne utječu na druge istražne mjere obuhvaćene Direktivom o EIN-u.

Mehanizmi za suradnju između zemalja u slučajevima kad se dokaz ili pružatelj usluge nalaze negdje drugdje razvijeni su prije nekoliko desetljeća. Unatoč redovnim reformama, ti mehanizmi suradnje izloženi su sve većem pritisku zbog rastuće potrebe za pravodobnim prekograničnim pristupom elektroničkim dokazima. Zbog toga je niz država članica i trećih zemalja odlučio proširiti svoje nacionalne alate. Tako nastala rascjepkanost dovodi do pravne nesigurnosti i proturječnih obveza te se javljaju pitanja o zaštiti temeljnih prava i postupovnim zaštitnim mjerama u pogledu osoba na koje se odnose takvi zahtjevi.

U današnje vrijeme je uporaba društvenih medija, elektroničke pošte preko interneta (webmaila), usluga za razmjenu poruka i aplikacija postala uobičajena za komunikaciju, rad, druženje i prikupljanje informacija u mnogim dijelovima svijeta. Te usluge povezuju milijune korisnika. One stvaraju znatne koristi za gospodarsku i društvenu dobrobit diljem Unije i izvan nje. Međutim, mogu se i zloupotrijebiti kao alati za počinjenje kaznenih dijela ili njihovo olakšavanje, uključujući za počinjenje teških kaznenih djela poput terorističkih napada. Kad se to dogodi, te usluge i aplikacije često su jedino mjesto gdje istražitelji mogu pronaći naznake koje im mogu pomoći da utvrde tko je počinio kazneno djelo i prikupiti dokaze koji se mogu upotrijebiti na sudu.

Tijekom godinu i pol dana Komisija se savjetovala s relevantnim dionicima o utvrđivanju problema i daljnjim mjerama. To se činilo s pomoću istraživanja koja su uključivala sve od otvorenog javnog savjetovanja do ciljanih istraživanja s nadležnim javnim tijelima. Organizirali su se i grupni sastanci stručnjaka i bilateralni sastanci kako bi se moglo razgovarati o mogućim učincima zakonodavstva EU-a. Povratne informacije o inicijativi prikupljale su se i na konferencijama na kojima se razgovaralo o prekograničnom pristupu elektroničkim dokazima.

3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

Prijedlogom se utvrđuju pravila na temelju kojih nadležno tijelo u Uniji može naložiti pružatelju usluge koji nudi usluge u Uniji i koji nema poslovni nastan u istoj državi članici da dostavi ili čuva elektroničke dokaze. Ključne značajke prijedloga, kao što su materijalno područje primjene europskog naloga za dostavljanje, uvjeti kojima se osigurava priznavanje, mehanizam sankcioniranja i sustav zaštitnih mjera i pravnih lijekova, ograničavaju ga na ono što je nužno za ostvarivanje njegovih glavnih ciljeva. Prijedlog je posebno ograničen na zahtjeve za pohranjenim podacima (nisu obuhvaćeni podaci prikupljeni presretanjem telekomunikacija u stvarnom vremenu) i na naloge izdane u kaznenim postupcima za određeno kazneno djelo koje je predmet istrage. Njime stoga nije obuhvaćeno sprječavanje zločina ili druge vrste postupaka ili povreda (kao što su upravni postupci zbog povreda zakonskih pravila) i od pružatelja se ne zahtjeva da sustavno prikupljaju i pohranjuju više podataka nego što to čine iz poslovnih razloga ili radi ispunjavanja drugih pravnih zahtjeva. Nadalje, iako se nalozi za dostavljanje podataka o pretplatnicima ili podataka o pristupu mogu izdavati za bilo koje kazneno djelo, nalog za dostavljanje podataka o transakcijama ili sadržaju može se izdavati samo za kazneno djelo koje je u državi izdavateljici kažnjivo maksimalnom zatvorskom kaznom od najmanje 3 godine ili za određena kaznena djela koja ovise o kibersustavima i koja su omogućena kibersustavima definirana u prijedlogu i za kaznena djela povezana s terorizmom. Naposljetku, prijedlogom se objašnjavaju postupovna pravila i zaštitne mjere koje se primjenjuju na prekogranični pristup elektroničkim dokazima, ali se ne usklađuju nacionalne mjere. On je ograničen na ono što je nužno i proporcionalno za zadovoljavanje potreba tijela kaznenog progona i pravosudnih tijela u digitalnom dobu.

Ta se pravna osnova primjenjuje na mehanizme obuhvaćene ovom Uredbom. Člankom 82. stavkom 1. osigurava se uzajamno priznavanje sudskih odluka koje pravosudno tijelo u državi članici izdavateljici upućuje pravnoj osobi u drugoj državi članici i čak mu određuje obveze, bez prethodne intervencije pravosudnog tijela u toj drugoj državi članici. Europski nalog za dostavljanje ili europski nalog za čuvanje mogu dovesti do intervencije pravosudnog tijela države izvršiteljice kad je to nužno za izvršenje odluke.

Zakonodavstvom EU-a štite se prava osumnjičenika i okrivljenika u kaznenim postupcima i već postoje pravila za zaštitu osobnih podataka. Međutim, u pogledu osoba čiji se podaci traže, ovim dodatnim zaštitnim mjerama u prijedlogu predviđaju se postupovna prava za te osobe u kaznenom postupku ili izvan njih. To uključuje mogućnost osporavanja zakonitosti, nužnosti ili proporcionalnosti naloga bez ograničavanja osnova za osporavanje u skladu s nacionalnim pravom. Prava u skladu sa zakonodavstvom države izvršiteljice poštuju se u potpunosti na način da se osigurava da se u državi izdavateljici uzmu u obzir imuniteti i povlastice kojima se štite podaci koji se traže u državi članici pružatelja usluge. To se posebno primjenjuje kad se njima osigurava viši stupanj zaštite nego pravom države izdavateljice.

S obzirom na različite razine nametljivosti određenih mjera u odnosu na tražene podatke, prijedlogom se utvrđuje niz uvjeta i zaštitnih mjera. One uključuju obvezu pribavljanja ex-ante ovjere naloga od strane pravosudnog tijela. Prijedlog se primjenjuje samo na pohranjene podatke. Presretanje telekomunikacija u stvarnom vremenu nije obuhvaćeno ovim prijedlogom. Mjera je ograničena na ono što je nužno i proporcionalno za potrebe određenog kaznenog postupka. Njome se pružateljima usluga omogućuje i da, prema potrebi, traže objašnjenja od tijela koja izdaju naloge. Ako se ta pitanja ne mogu riješiti i tijelo izdavatelj odluči se na izvršenje, pružatelji usluga mogu na temelju istih razloga osporavati izvršenje vlastitih tijela. Nadalje, uspostavlja se posebni postupak za situacije kad je obveza pružanja podataka u sukobu s proturječnom obvezom iz zakonodavstva treće zemlje.

Pružatelji usluga trebali bi se prilagoditi novom zakonodavnom okviru uspostavom (novih) postupaka i osposobljavanjem svojeg osoblja. S druge strane, usklađenim okvirom moglo bi se smanjiti opterećenje pružatelja usluga koji trenutačno odgovaraju na zahtjeve za podacima koji se ne odnose na sadržaj i koji im mogu pristupiti u skladu s različitim zakonima svih država članica. Pravna sigurnost i standardizacija postupaka trebali bi pozitivno utjecati i na mala i srednja poduzeća jer bi dovele do smanjenja administrativnog opterećenja i poticale konkurentnost. Očekuje se i da će im inicijativa u načelu donijeti uštede.

Mogućnošću C nedvojbeno bi se dodala vrijednost u usporedbi s prethodnim mogućnostima jer se njome predviđa instrument unutar EU-a o izravnoj suradnji s pružateljima usluga kojim bi se riješila većina utvrđenih problema u slučajevima kad pružatelj usluge drži predmetne podatke.

Mogućnost B dovela bi do više poboljšanja predviđanjem međunarodno prihvaćenih rješenja, ali ishod tih međunarodnih rješenja u velikoj bi mjeri ovisio o trećim zemljama. Rješenja su stoga nesigurna i vjerojatno neće biti učinkovita kao rješenje Unije i neće donijeti toliko zaštitnih mjera.

Povrh osnovnog scenarija (mogućnost O) razmatrale su se četiri glavne mogućnosti politike: niz praktičnih mjera za poboljšanje postupaka pravosudne suradnje i izravne suradnje između javnih tijela i pružatelja usluga (mogućnost A: nezakonodavna); mogućnost koja se sastoji od spajanja praktičnih mjera iz mogućnosti A s međunarodnim rješenjima na bilateralnoj ili multilateralnoj razini (mogućnost B: zakonodavna); mogućnost koja uključuje spajanje prethodnih mjera sadržanih u mogućnosti B s europskim nalogom za dostavljanje i mjerom za poboljšanje pristupa bazama podataka iz kojih se mogu dobiti podaci o pretplatnicima na temelju upita, kao što je baza podataka WHOIS (mogućnost C: zakonodavna) i mogućnost koja uključuje spajanje svih prethodnih mjera sadržanih u mogućnosti C sa zakonodavstvom o izravnom pristupu podacima pohranjenima na daljinu (mogućnost D: zakonodavna).

Općenito je tijekom savjetovanja s dionicima utvrđeno da je postojeći pravni okvir rascjepkan i složen. To može dovesti do kašnjenja tijekom faze izvršenja i nepostojanja učinkovite istrage i kaznenog progona kaznenih djela koje uključuju prekogranični pristup elektroničkim dokazima.

Povratne informacije prikupljene tijekom početne procjene učinka pokazale su da su dionici smatrali da bi se uklanjanjem nedostataka postojećeg sustava uzajamne pravne pomoći poboljšala njegova učinkovitost i unaprijedila pravna sigurnost. Neke organizacije civilnog društva bile su protiv zakonodavstva na razini EU-a o izravnoj suradnji. One su smatrale da treba ograničiti djelovanje EU-a za poboljšanje postupaka pravne pomoći. Ta će se ideja provoditi kao dio praktičnih mjera koje je Vijeće prihvatilo u lipnju 2016.

Mogući problem povezan s mjerama EU-a u ovom području jest mogućnost da bi one mogle dovesti do toga da treće zemlje uvedu uzajamne obveze za pružatelje usluga u EU-u koje nisu u skladu s uvjetima temeljnih prava EU-a, među ostalim s visokom razinom zaštite podataka koja se osigurava pravnom stečevinom EU-a. Prijedlogom se taj problem rješava na dva načina: prvo, predviđanjem mjere koja sadržava snažna jamstva i izričita upućivanja na uvjete i jamstva koja već postoje u pravnoj stečevini EU-a, koja stoga služi kao model za strano zakonodavstvo i drugo, uključivanjem posebne odredbe o „sukobima obveza” kojom se pružateljima usluga omogućuje da utvrde i istaknu proturječne obveze s kojima se suočavaju i time pokrenu sudski nazor. Tom odredbom nastoji se osigurati poštovanje općih zakona o onemogućavanju pristupa, kao što je primjerice američki Zakon o privatnosti elektroničkih komunikacija (ECPA) kojim se zabranjuje otkrivanje podataka o sadržaju unutar njegova zemljopisnog područja primjene, osim u ograničenim okolnostima, te zakona kojima se u načelu ne zabranjuje otkrivanje, ali bi se moglo zabraniti u pojedinim slučajevima. U slučajevima povezanima s ECPA-om, pristup podacima o sadržaju trenutačno može biti onemogućen u određenim situacijama i stoga bi uzajamna pravna pomoć trebala biti glavni alat za pristup takvim podacima. Međutim, u skladu s promjenama uvedenima američkim Zakonom CLOUD, odredba o onemogućavanju pristupa mogla bi se ukinuti ako EU sklopi sporazum sa SAD-om. Dodatnim međunarodnim sporazumima s ostalim ključnim partnerima mogu se dodatno smanjiti slučajevi proturječnih zakona.

Budući da je nalog obvezujuća mjera, on utječe i na prava pružatelja usluga, posebno na slobodu poduzetništva. Prijedlog uključuje pravo pružatelja usluge da podnese određene tužbe u državi članici izdavateljici, na primjer ako nalog nije izdalo ili ovjerilo pravosudno tijelo. Ako je nalog proslijeđen na izvršenje državi izvršiteljici, tijelo koje izvršava nalog može po primitku odlučiti da ga neće priznati ili izvršiti ako postoji bilo koja od osnova za protivljenje i nakon savjetovanja s tijelom izdavateljem. Nadalje, ako je postupak za izvršenje pokrenut, adresat može osporiti nalog pred tijelom izvršiteljem na temelju bilo koje od tih ograničenih osnova. To uključuje, na primjer, slučajeve kad je očito da nalog nije izdalo ili ovjerilo nadležno tijelo ili ako bi se ispunjenjem nedvojbeno povrijedila Povelja ili bi došlo do nedvojbene zlouporabe. To ne isključuje pravo adresata na djelotvoran pravni lijek protiv odluke o određivanju sankcije.

Budući da se nalozi mogu izdavati samo u kaznenim postupcima i ako postoje usporedive nacionalne situacije, tijekom faze prije suđenja i tijekom suđenja primjenjuju se sve kaznenopravne postupovne zaštitne mjere. To posebno uključuje pravo na pošteno suđenje propisano člankom 6. EKLJP-a i člancima 47. i 48. Povelje o temeljnim pravima. To uključuje i mjerodavno zakonodavstvo na razini EU-a o postupovnim pravima u kaznenim postupcima: Direktivu 2010/64/EU o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenim postupcima, Direktivu 2012/13/EU o pravu na informiranje o pravima i optužbama i na pristup spisu predmeta, Direktivu 2013/48/EU o pravu na pristup odvjetniku i na komunikaciju sa srodnicima u slučaju uhićenja i pritvora, Direktivu 2016/343 o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku, Direktivu 2016/800 o postupovnim jamstvima za djecu i Direktivu 2016/1919 o pravnoj pomoći za osumnjičenike i okrivljenike u kaznenom postupku i za tražene osobe u postupku na temelju europskog uhidbenog naloga.

U mnogim slučajevima podaci se više ne pohranjuju na korisničkom uređaju već se stavljaju na raspolaganje na infrastrukturi utemeljenoj na oblaku koja omogućuje pristup s bilo kojeg mjesta. Pružatelji usluga ne moraju imati poslovni nastan ili poslužitelje u svakoj državi već se koriste centraliziranom administracijom i decentraliziranim sustavima za pohranjivanje podataka i pružanje svojih usluga. Oni to čine kako bi postigli najbolju moguću ravnotežu opterećenja i skratili kašnjenja u odgovorima na zahtjeve korisnika za podacima. Mreže za isporuku sadržaja (CDN) obično se upotrebljavaju kako bi se ubrzala isporuka sadržaja preslikavanjem sadržaja na nekoliko poslužitelja raspoređenih po cijelom svijetu. Time se trgovačkim društvima omogućuje da isporuče sadržaj s poslužitelja koji je najbliži korisniku ili koji može usmjeriti komunikaciju preko manje zagušene mreže. Kako bi se uzele u obzir te promjene, definicijom su obuhvaćene usluge oblaka i ostale usluge smještanja na poslužitelju kojima se pružaju različiti računalni resursi kao što su mreže, poslužitelji ili druga infrastruktura, skladišta, aplikacije i usluge koje omogućuju pohranjivanje podataka u različite svrhe. Instrument se primjenjuje i na internetske trgovine koje potrošačima i/ili poduzećima omogućuju obavljanje transakcija na temelju internetske prodaje ili ugovora o pružanju usluga. Takve transakcije obavljaju se na web-mjestu internetske trgovine ili na web-mjestu trgovca koji se koristi računalnim uslugama koje pruža internetska trgovina. U toj se trgovini stoga nalaze elektronički dokazi koji bi mogli biti potrebni u kaznenom postupku.

Nadalje, Uredba se primjenjuje i ako pružatelji usluga nemaju poslovni nastan ili zastupnika u Uniji, ali tamo pružaju usluge. To je propisano u članku 3. stavku 1.

Podaci traženi u europskom nalogu za dostavljanje trebali bi se pružati izravno nadležnim tijelima bez sudjelovanja nadležnih tijela u državi članici u kojoj pružatelj usluga ima poslovni nastan ili zastupnika. Uredba se odmiče i od lokacije podataka kao odlučujućeg povezujućeg čimbenika jer pohranjivanje podataka obično ne dovodi do kontrole države na čijem se području pohranjuju podaci. O pohranjivanju u većini slučajeva odlučuje sam pružatelj, na temelju poslovne odluke.

Europski nalog za čuvanje podliježe sličnim uvjetima kao i europski nalog za dostavljanje. On se može izdavati za bilo koje kazneno djelo u skladu s drugim uvjetima iz članka 6. Cilj je spriječiti uklanjanje, brisanje ili mijenjanje relevantnih podataka u situacijama kad bi za dostavljanje tih podataka moglo trebati više vremena, na primjer zato što će se upotrebljavati kanali pravosudne suradnje. Budući da se, primjerice, europski istražni nalog može u načelu izdavati za bilo koje kazneno djelo i nije ograničen pragovima, ne ograničava se ni europski nalog za čuvanje. U protivnom taj instrument ne bi bio djelotvoran. Kako bi se istražnim tijelima omogućilo da brzo djeluju i budući da će sljedeći zahtjev biti relevantni zahtjev za dostavljanje podataka kad će se ponovno provjeravati svi uvjeti, europske naloge za čuvanje mogu izdavati ili ovjeravati i tužitelji.

Nadalje, nalozi za dostavljanje podataka o transakcijama ili o sadržaju mogu se izdavati i za posebna usklađena kaznena djela navedena u odredbi za koje će dokazi obično biti dostupni većinom samo u elektroničkom obliku. Time se opravdava primjena Uredbe i u slučajevima kad je maksimalna zatvorska kazna kraća od prethodno navedenog praga jer se u protivnom ne mogu provesti odgovarajuće istrage tih kaznenih djela, što može dovesti do nekažnjivosti. Kaznena djela su posebne odredbe sljedećih: i. Okvirne odluke Vijeća 2001/413/PUP o borbi protiv prijevara i krivotvorenja bezgotovinskih sredstava plaćanja, ii. Direktive 2011/93/EU o suzbijanju seksualnog zlostavljanja i seksualnog iskorištavanja djece i dječje pornografije , te o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2004/68/PUP i iii. Direktive 2013/40/EU o napadima na informacijske sustave i o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2005/222/PUP. Nalozi se mogu izdavati i za kaznena djela navedena u Direktivi 2017/541/EU o suzbijanju terorizma i zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2002/475/PUP i o izmjeni Odluke Vijeća 2005/671/PUP. U odnosu na neka od tih kaznenih djela primjenjuje se minimalni maksimalni prag od najmanje 1 godine, a na druga od 2 godine, ali nijedan nije niži od maksimalnog praga od 1 godine.

Pragom se istodobno ne bi trebala umanjivati djelotvornost instrumenta i njegova uporaba u praksi. Države članice primjenjuju različite maksimalne kazne koje se odnose na njihove nacionalne sustave. Nacionalni kazneni zakoni razlikuju se i nisu usklađeni. To se primjenjuje na kaznena djela i na primjenjive kazne. Nacionalni postupovni zakoni također se razlikuju u pogledu pragova za pribavljanje podataka o transakcijama ili podataka o sadržaju: neke države članice ne utvrđuju posebni prag; druge imaju popis kaznenih djela. Trogodišnjim pragom ograničava se područje primjene instrumenta na teža kaznena djela, ali se pretjerano ne ograničavaju mogućnosti njegove uporabe u praksi. Tim pragom isključuje se iz područja primjene niz kaznenih djela ovisno o kaznenom zakonu države članice (na primjer, u nekim državama članicama sudjelovanje u aktivnosti organiziranog kriminala ili otmice, ali i kaznena djela kao što su sitna krađa, prijevara ili napad u pogledu kojih bi se uporaba prekograničnog naloga za dostavljanje osjetljivijih podataka mogla smatrati neproporcionalnom). S druge strane, trogodišnji prag uključuje kaznena djela koja zahtijevaju učinkovitiji pristup, kao što je članstvo u zločinačkoj organizaciji, financiranje terorističkih skupina, podupiranje ili oglašavanje zločinačke organizacije, osposobljavanje za počinjenje kaznenih djela terorizma, određena kaznena djela s terorističkom namjerom i priprema za kazneno djelo koje će se počiniti s terorističkom namjerom ili priprema za uzimanje taoca, koja bi inače bila isključena u slučaju primjene višeg praga, ovisno o državi članici. Taj prag odabran je kako bi se za sve države članice osigurala ravnoteža između učinkovitosti kaznenih istraga i zaštite prava i proporcionalnosti. Prednost praga jest i to što je lako primjenjiv u praksi.

Nalozi za dostavljanje podataka o pretplatnicima i podataka o pristupu mogu se izdavati za bilo koje kazneno djelo. Na podatke o transakcijama i podatke o sadržaju trebali bi se primjenjivati stroži zahtjevi zbog osjetljivije prirode takvih podataka te i razmjerno višeg stupnja nametljivosti naloga za takve podatke u usporedbi s podacima o pretplatnicima i pristupu. Nalozi se stoga mogu izdavati za kaznena djela za koje je propisana maksimalna zatvorska kazna od najmanje 3 godine. Utvrđivanjem praga utemeljenog na maksimalnoj zatvorskoj kazni omogućuje se proporcionalniji pristup, zajedno s nizom drugih ex ante i ex post uvjeta i zaštitnih mjera za osiguranje poštovanja proporcionalnosti i prava uključenih osoba.

Europski nalog za dostavljanje može se izdati samo ako je to nužno i proporcionalno u pojedinom slučaju. Međutim, trebao bi se izdavati samo ako je dostupna slična mjera u usporedivoj situaciji u državi članici izdavateljici.

Kad izdaje europski nalog za dostavljanje ili europski nalog za čuvanje, pravosudno tijelo uvijek mora biti uključeno kao tijelo izdavatelj ili kao tijelo za ovjeravanje. U slučaju naloga za dostavljanje podataka o transakcijama i o sadržaju, to mora biti sudac ili sud. Kad je riječ o podacima o pretplatnicima ili podacima o pristupu, to može biti i tužitelj.

Kako bi utvrdila pružaju li se usluge, nadležna tijela moraju ocijeniti omogućuje li pružatelj usluga korištenje tim uslugama pravnim ili fizičkim osobama u jednoj ili više država članica. Međutim, sama dostupnost usluge (koja bi mogla proizlaziti i iz dostupnosti web-mjesta pružatelja usluga ili posrednika ili adrese e-pošte i drugih kontaktnih podataka) ne bi trebala biti dostatni uvjet za primjenu ove Uredbe. Stoga je potrebna bitna veza s tim državama članicama da bi se moglo utvrditi da postoji dostatna veza između pružatelja i državnom područja na kojem nudi svoje usluge. Takva bitna veza postoji ako pružatelj usluga ima poslovni nastan u jednoj ili više država članica. Ako nema poslovnog nastana u Uniji, kriterij bitne veze s Unijom trebalo bi ocjenjivati na temelju postojanja velikoj broja korisnika u jednoj ili više država članica ili usmjeravanja aktivnosti na jednu ili više država članica. Usmjeravanje aktivnosti prema jednoj ili više država članica može se utvrditi na temelju svih relevantnih okolnosti, uključujući čimbenike kao što su uporaba jezika ili valute koja se uobičajeno koristi u državi članici. Usmjeravanje aktivnosti prema državi članici može se utvrditi i na temelju dostupnosti aplikacije u odgovarajućoj nacionalnoj trgovini aplikacija, na temelju oglašavanja na lokalnoj razini ili na jeziku te države članice, na temelju uporabe informacija koje potječu od osoba u državama članicama tijekom njihovih aktivnosti, ili na temelju odnosa s korisnicima kao što su pružanje usluge službe za korisnike na jeziku koji se upotrebljava u državi članici. Postojanje bitne veze može se pretpostaviti i kad pružatelj usluga usmjerava svoje aktivnosti prema jednoj ili više država članica kako je utvrđeno u članku 17. stavku 1. točki (c) Uredbe 1215/2012 o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima.

S druge strane, važno je, uključujući za primjenu pravnih lijekova, obavijestiti osobu čiji se podaci traže. Ako pružatelj usluga to ne učini na zahtjev tijela izdavatelja, tijelo izdavatelj obavješćuje osobu u skladu s člankom 13. Direktive o zaštiti podataka za potrebe kaznenog progona kad više ne postoji opasnost od ugrožavanja istrage i uključuje informacije o dostupnim pravnim lijekovima. Zbog manjeg utjecaja na uključena prava, takve informacije ne pružaju se u slučaju europskog naloga za čuvanje već samo u slučaju europskih naloga za dostavljanje.

Mora se štititi povjerljivost tekuće istrage, među ostalim činjenica da je izdan nalog za pribavljanje relevantnih podataka. Ovaj članak temelji se na članku 19. Direktive o europskom istražnom nalogu. U njemu je predviđena obveza adresata i pružatelja usluge, ako on nije adresat, da čuvaju povjerljivost EPOC-a ili EPOC-PR-a, posebno tako što će se suzdržati od obavješćivanja osobe čiji se podaci traže, ako tako traži tijelo izdavatelj, kako bi se zaštitila istraga kaznenih djela, u skladu s člankom 23. Opće uredbe o zaštiti podataka.

Ovom odredbom osigurava se i mogućnost za dijalog između adresata i tijela izdavatelja, slično kao i odredbama članka 9. Ako je EPOC-PR nepotpun, očito netočan ili ne sadržava dostatne informacije da bi ga pružatelj usluga mogao izvršiti, adresat se obraća tijelu izdavatelju i traži objašnjenje pomoću obrasca iz Priloga III. On obavješćuje tijelo izdavatelja i u slučajevima kad ne može pružiti podatke zbog više sile, de facto nemogućnosti ili iz nekih drugih razloga.

Za izvršenje EPOC-PR-a potrebno je sačuvati podatke koji su dostupni u trenutku primitka naloga. Pružatelji usluga trebali bi sačuvati podatke što dulje moguće kako bi ih mogli dostaviti na zahtjev, pod uvjetom da tijelo izdavatelj u roku od 60 dana od izdavanja naloga potvrdi da je izdalo naknadni zahtjev za dostavljanje. To znači da već moraju biti poduzeti barem neki formalni koraci, kao što je slanje zahtjeva za uzajamnu pravnu pomoć na prevođenje.

Ako adresat uopće ne dostavi informacije, ne dostavi iscrpne informacije ili ih dostavi sa zakašnjenjem, iz drugih razloga koji nisu prethodno navedeni, on mora obavijestiti tijelo izdavatelja o razlozima u obrascu uključenom u prilog III. Adresati stoga mogu tijelu izdavatelju postaviti bilo koje pitanje povezano s izvršenjem EPOC-a. Time se tijelu izdavatelju omogućuje da ispravi ili preispita EPOC na samom početku, prije faze izvršenja.

Odredbom se osigurava i mogućnost za dijalog između adresata i tijela izdavatelja. Ako je EPOC nepotpun, očito netočan ili ne sadržava dostatne informacije da bi ga pružatelj usluga mogao izvršiti, adresat se obraća tijelu izdavatelju i traži objašnjenje pomoću obrasca iz Priloga III. On obavješćuje tijelo izdavatelja i u slučajevima kad ne može pružiti podatke zbog više sile ili de facto nemogućnosti. To je slučaj, na primjer, ako osoba čiji se podaci traže nije bila ni korisnik usluge i, na primjer u skladu s drugim obvezama privatnosti, pružatelj usluge nije zakonito obrisao njezine podatke prije nego što je on ili njegov pravni zastupnik zaprimio nalog. Tijelo izdavatelj morat će biti svjesno tih okolnosti kako bi moglo brzo reagirati, možda prikupiti elektroničke podatke o drugog pružatelja usluga i spriječiti tijelo izdavatelja da pokrene postupak izvršenja ako to nema smisla.

Ovom odredbom osigurava se da osobe na koje se odnosi europski nalog za dostavljanje imaju na raspolaganju djelotvorne pravne lijekove. Ti pravni lijekovi ostvaruju se u državi izdavateljici u skladu s nacionalnim pravom. U pogledu osumnjičenika i okrivljenika pravni lijekovi obično se ostvaruju u kaznenom postupku. Za europski nalog za čuvanje nisu dostupni posebni pravni lijekovi jer on sam po sebi ne dopušta otkrivanje podataka, osim u onim slučajevima kad nakon njega slijedi izdavanje europskog naloga za dostavljanje ili drugog instrumenta koji dovodi do otkrivanja, u odnosu na koje postoje posebni pravni lijekovi.

Budući da sam europski nalog za čuvanje ne dovodi do otkrivanja podataka i stoga se ne javljaju slična pitanja, postupak preispitivanja ograničen je na europski nalog za dostavljanje.

Ako sud utvrdi da postoji sukob s obvezama koje proizlaze iz zakona o zaštiti temeljnih prava osoba ili temeljnih interesa treće zemlje povezanih s nacionalnom sigurnošću ili obranom, on mora zatražiti mišljenje relevantne treće zemlje posredstvom njezinih nacionalnih središnjih tijela. Ako treća zemlja s kojom je provedeno savjetovanje potvrdi da postoji sukob i prigovori na izvršenje naloga, sud mora povući nalog.

Adresat može pokrenuti postupak iz članka 15. ako bi ispunjenje europskog naloga za dostavljanje uzrokovalo kršenje zakona treće zemlje kojima se zabranjuje otkrivanje podataka na osnovu toga da je to nužno za zaštitu temeljnih prava uključenih osoba ili temeljnih interesa treće zemlje povezanih s nacionalnom sigurnošću ili obranom. Adresat mora tijelu izdavatelju dostaviti prigovor u kojem će obrazložiti zašto je zaključio da postoje proturječne obveze. Takav obrazloženi prigovor ne može se temeljiti samo na činjenici da u zakonu treće zemlje ne postoje slične odredbe ili samo na činjenici da su podaci pohranjeni u trećoj zemlji. Obrazloženi prigovor podnosi se u skladu s postupkom iz članka 9. stavka 5. o obavješćivanju o namjeri nepostupanja u skladu s nalogom,pomoću obrasca iz Priloga III.

Člancima 15. i 16. predviđen je postupak preispitivanja u slučajevima kad se pružatelji usluga sjedištem u trećim zemljama suočavaju s proturječnim obvezama. Te su odredbe od velike važnosti i za osiguranje zaštite pojedinačnih prava i međunarodnog priznavanja. Njima se utvrđuje viši standard kako bi se treće zemlje potaknule da osiguraju slični stupanj zaštite. U suprotnoj situaciji kad nadležna tijela treće zemlje nastoje prikupiti podatke o građaninu EU-a od pružatelja usluga iz EU-a, zakoni Unije ili država članica o zaštiti temeljnih prava, kao što je pravna stečevina o zaštiti podataka, mogu na sličan način spriječiti otkrivanje tih podataka. Europska unije očekuje od trećih zemalja da poštuju te zabrane kao što se one poštuju i u ovom prijedlogu.

Člankom 14. predviđa se postupak izvršenja naloga u slučaju neispunjenja uz pomoć države članice u kojoj se nalazi adresat dostavljene potvrde. Ovisno o izvornom adresatu, to može biti država članica pružatelja usluge ili pravnog zastupnika. Tijelo izdavatelj dostavlja nadležnom tijelu u državi izvršiteljici cijeli nalog zajedno s obrazloženjem o nužnosti i proporcionalnosti popraćen potvrdom i ona ga izvršava u skladu sa svojim nacionalnim pravom primjenom, prema potrebi, sankcija iz članka 13. Ako je nalog proslijeđen na izvršenje državi izvršiteljici, tijelo koje izvršava nalog može po primitku odlučiti da ga neće priznati ili izvršiti ako smatra da se primjenjuje bilo koja od ograničenih osnova za protivljenje i nakon savjetovanja s tijelom izdavateljem. Nadalje, ako je postupak za izvršenje pokrenut, adresat će moći osporiti nalog pred tijelom izvršiteljem. Adresat to može učiniti na temelju bilo koje od tih osnova, osim na temelju imuniteta i povlastica, ali uključujući slučajeve kad je očito da nalog nije izdalo ili ovjerilo nadležno tijelo ili da bi se njegovim izvršenjem prekršila Povelja Europske unije o temeljnim pravima ili bi nedvojbeno bio uvredljiv. Na primjer, nalogom kojim se traži dostavljanje podataka o sadržaju koji se odnose na neodređenu skupinu osoba na nekom zemljopisnom području ili koji nisu povezani s kaznenim postupcima očito bi se zanemarivali uvjeti za izdavanje europskog naloga za dostavljanje utvrđeni ovom Uredbom i to bi već bilo očito iz sadržaja same potvrde. Na druge osnove može se pozivati samo osoba čiji se podaci traže u okviru vlastitih pravnih lijekova dostupnih u državi izdavateljici (vidjeti članak 17. u nastavku). Nadalje, pružatelji usluga imaju na raspolaganju pravni lijek protiv odluke tijela izvršitelja kojom im se određuje kazna.

(8)Zbog nepostojanja veze zahtjevi za pravosudnu suradnju često se upućuju državama koje su domaćini velikog broja pružatelja usluga, ali nisu ni na koji drugi način povezane s predmetom. Nadalje, broj zahtjeva višestruko se povećao zbog sve veće uporabe umreženih usluga prekogranične prirode. Stoga pribavljanje elektroničkih dokaza uporabom kanala pravosudne suradnje često dugo traje, duže nego što će možda biti dostupni daljnji tragovi. Nadalje, ne postoji jasni okvir za suradnju s pružateljima usluga, a određeni pružatelji iz trećih zemalja prihvaćaju izravne zahtjeve za podatke koji nisu povezani sa sadržajem u mjeri u kojoj to dopušta njihovo primjenjivo nacionalno pravo. Stoga se sve države članice oslanjaju na kanale za suradnju s pružateljima usluga, ako su dostupni, uporabom različitih nacionalnih alata, uvjeta i postupaka. Nadalje, kad je riječ o podacima o sadržaju, neke države članice poduzele su jednostrane mjere, a druge se i dalje oslanjaju na pravosudnu suradnju.

(31)Iz istog razloga treba uvesti razliku u pogledu materijalnog područja primjene ove Uredbe: nalozi za dostavljanje podataka o pretplatnicima i podataka o pristupu mogu se izdavati za bilo koje kazneno djelo, dok bi pristup podacima o transakcijama i sadržaju trebao podlijegati strožim zahtjevima zbog osjetljivije prirode takvih podataka. Utvrđivanjem praga omogućuje se proporcionalniji pristup, zajedno s nizom drugih ex ante i ex post uvjeta i zaštitnih mjera za osiguranje poštovanja proporcionalnosti i prava uključenih osoba. Pragom se istodobno ne bi trebala umanjivati učinkovitost instrumenta i njegova uporaba u praksi. Dopuštanjem izdavanja naloga za istrage koje donose maksimalnu kaznu od najmanje tri godine ograničava se područje primjene instrumenta na teža kaznena djela, ali se ne utječe pretjerano na mogućnosti njegove uporabe u praksi. Time se iz područja primjene isključuje velik broj kaznenih djela koja države članice smatraju manje teškima, što pokazuje i blaža maksimalna kazna. Prednost je i jednostavna primjena u praksi.

(29)Europski nalog za dostavljanje trebao bi se izdavati samo ako je to nužno i proporcionalno. Procjenom bi se trebalo uzeti u obzir je li nalog ograničen na ono što je nužno za postizanje legitimnog cilja pribavljanja relevantnih i nužnih podataka koji će služiti kao dokaz samo u određenom predmetu.

(28)Bitna veza s Unijom također bi trebala biti relevantna za utvrđivanje područja primjene ove Uredbe. Smatra se da takva bitna veza s Unijom postoji ako pružatelj usluga ima poslovni nastan u Uniji. Ako nema takvog poslovnog nastana, kriterij bitne veze s Unijom trebalo bi ocjenjivati na temelju postojanja velikoj broja korisnika u jednoj ili više država članica ili usmjeravanja aktivnosti prema jednoj ili više država članica. Usmjeravanje aktivnosti prema jednoj ili više država članica može se utvrditi na temelju svih relevantnih okolnosti, uključujući čimbenike kao što su uporaba jezika ili valute koja se uobičajeno koristi u državi članici ili mogućnosti naručivanja robe ili usluga. Usmjeravanje aktivnosti prema državi članici može se utvrditi i na temelju dostupnosti aplikacije u odgovarajućoj nacionalnoj trgovini aplikacija, na temelju oglašavanja na lokalnoj razini ili na jeziku te države članice ili na temelju odnosa s korisnicima kao što su pružanje usluge službe za korisnike na jeziku koji se upotrebljava u državi članici. Postojanje bitne veze može se pretpostaviti i kad pružatelj usluga usmjerava svoje djelatnosti u jednu ili više država članica kako je utvrđeno u članku 17. stavku 1. točki (c) Uredbe 1215/2012 o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima. S druge strane, pružanje usluge radi poštovanja zabrane diskriminacije iz Uredbe (EU) 2018/302 ne može se, samo na toj osnovi, smatrati usmjeravanjem ili ciljanjem aktivnosti prema određenom državnom području u Uniji.

(25)Ovom Uredbom ne dovode se u pitanje istražne ovlasti nadležnih tijela u građanskim ili upravnim postupcima, uključujući kad takvi postupci mogu dovesti do sankcija.

(16)Pružatelji usluga koji su najvažniji za kaznene postupke jesu pružatelji elektroničkih komunikacijskih usluga i posebni pružatelji usluga informacijskog društva kojima se olakšava komunikacija među korisnicima. Stoga bi obje skupine trebale biti obuhvaćene ovom Uredbom. Pružatelji elektroničkih komunikacijskih usluga definirani su u prijedlogu Direktive o Europskom zakoniku elektroničkih komunikacija. Te usluge uključuju interpersonalne komunikacijske usluge, kao što su VoIP telefonija, usluge slanja poruka i usluge elektroničke pošte. Obuhvaćene kategorije usluga informacijskog društva jesu one za koje je pohrana podataka ključna komponenta usluge koja se pruža korisniku i posebno se odnose na društvene mreže u mjeri u kojoj se ne smatraju elektroničkim komunikacijskim uslugama, internetske trgovine koje olakšavaju transakcije između njihovih korisnika (kao što su potrošači ili poduzeća) ili ostale usluge smještaja na poslužitelju, uključujući kad se usluga pruža s pomoću računalstva u oblaku. Iz područja primjene ove Uredbe trebalo bi isključiti usluge informacijskog društva za koje pohrana podataka nije ključna nego samo dodatna komponenta usluge koja se pruža korisniku, kao što su pravne, arhitektonske, inženjerske i računovodstvene usluge koje se pružaju internetom na daljinu, čak i ako bi te usluge mogle biti obuhvaćene definicijom usluga informacijskog društva u skladu s Direktivom (EU) 2015/1535.

(32)Za neka kaznena djela dokazi će obično biti dostupni isključivo u elektroničkom obliku, koji je posebno nestalne prirode. To se posebno odnosi na kibernetička kaznena djela, čak i ona koja se možda ne smatraju teškim djelima sama po sebi, ali bi mogla uzrokovati veliku ili znatnu štetu, posebno uključujući slučajeve malog pojedinačnog učinka, ali velikog obujma i opće štete. U većini slučajeva primjena istog praga na kazneno djelo počinjeno s pomoću informacijskog sustava kao na druge vrste kaznenih djela većinom bi dovela do nekažnjivosti. Time se može opravdati primjena Uredbe i na kaznena djela kažnjiva kaznom zatvora kraćom od tri godine. Za dodatna kaznena djela povezana s terorizmom koja su opisana u Direktivi 2017/541/EU nije obvezan najniži maksimalni prag od tri godine.

(33)Nadalje, nužno je predvidjeti da se Europski nalog za dostavljanje može izdati samo ako bi sličan nalog bio dostupan za isto kazneno djelo u usporedivoj situaciji u državi članici izdavateljici.

(34)U slučajevima kad su traženi podaci pohranjeni ili se obrađuju kao dio infrastrukture koju pružatelj usluga pruža trgovačkom društvu ili drugom subjektu koji nije fizička osoba, obično u slučaju usluga smještaja na poslužitelju, europski nalog za dostavljanje trebao bi se upotrebljavati samo kad nisu primjerene druge istražne mjere protiv trgovačkog društva ili subjekta, a posebno ako bi se time mogla ugroziti istraga. To je posebno važno kad je riječ o većim subjektima, kao što su korporacije ili državna tijela, koji se koriste uslugama pružatelja usluga za pružanje svoje korporativne IT infrastrukture ili usluga, ili za oboje. Prvi adresat europskog naloga za dostavljanje u tom bi slučaju trebalo biti trgovačko društvo ili drugi subjekt. To trgovačko društvo ili drugi subjekt ne može biti pružatelj usluga obuhvaćen područjem primjene ove Uredbe. Međutim, u slučajevima kad nalog nije moguće uputiti tome subjektu, na primjer zbog sumnje da je umiješan u predmet ili ako postoje naznake o tajnom dogovoru s predmetom istrage, nadležna tijela trebala bi nalog za dostavljanje traženih podataka uputiti pružatelju usluga koji pruža predmetnu infrastrukturu. Ova odredba ne utječe na pravo da se pružatelju usluga naloži čuvanje podataka.

(35)Imunitet i povlastice, koji se mogu odnositi na kategorije osoba (kao što su diplomati) ili posebno zaštićene odnose (kao što je povjerljivi odnos između odvjetnika i klijenta) navode se u drugim instrumentima za uzajamno priznavanje, kao što je europski istražni nalog. Njihov doseg i učinak razlikuju se ovisno o primjenjivom nacionalnom pravu koje bi trebalo uzeti u obzir u trenutku izdavanja naloga jer tijelo izdavatelj može izdati nalog samo ako bi u sličan nalog bio dostupan u usporedivoj situaciji na nacionalnoj razini. Povrh tog osnovnog načela, imunitet i povlastice kojima se štite podaci o pristupu, podaci o transakcijama ili podaci o sadržaju u državi članici pružatelja usluge trebali bi se što više moguće uzeti u obzir u državi izdavateljici na isti način kao da su propisani nacionalnim pravom države izdavateljice. To je posebno relevantno ako se pravom države članice u kojoj se nalazi pružatelj usluge ili njegov pravni zastupnik osigurava veća zaštita nego pravom države izdavateljice. Odredbom se uzimaju u obzir i slučajevi kad bi otkrivanje podataka moglo utjecati na temeljne interese te države članice, kao što su nacionalna sigurnost i obrana. Kao dodatna zaštitna mjera, te aspekte trebalo bi uzeti u obzir ne samo kad se izdaje nalog već i kasnije, kad se ocjenjuje relevantnost i dopustivost predmetnih podataka u određenoj fazi kaznenog postupka i ako tijelo izvršitelj pokrene postupak izvršenja.

(36)Europski nalog za čuvanje može se izdati za bilo koje kazneno djelo. Cilj je spriječiti uklanjanje, brisanje ili mijenjanje relevantnih podataka u situacijama kad bi za dostavljanje tih podataka moglo trebati više vremena, na primjer zato što će se upotrebljavati kanali pravosudne suradnje.

(37)Europski nalog za dostavljanje i europski nalog za čuvanje trebali bi se uputiti pravnom zastupniku kojeg je imenovao pružatelj usluge. Ako nije imenovan pravni zastupnik, nalozi se mogu uputiti poslovnom nastanu pružatelja usluge u Uniji. To može biti slučaj kad pružatelj usluge nema zakonsku obvezu imenovati pravnog zastupnika. Ako pravni zastupnik ne postupi u skladu s nalogom u hitnim situacijama, europski nalog za dostavljanje i europski nalog za čuvanje mogu se uputiti i pružatelju usluga istodobno s traženjem izvršenja izvornog naloga u skladu s člankom 14. ili umjesto toga. Ako pravni zastupnik ne postupi u skladu s nalogom u situacijama koje nisu hitne, ali kad postoji jasan rizik od gubitka podataka, europski nalog za dostavljanje ili europski nalog za čuvanje mogu se uputiti i bilo kojem poslovnom nastanu pružatelja usluge u Uniji. Zbog tih različitih mogućih scenarija u odredbama se upotrebljava opći pojam „adresat”. Ako se obveza, kao što je obveza povjerljivosti, primjenjuje ne samo na adresata već i na pružatelja usluga ako to nije adresat, to se navodi u odgovarajućoj odredbi.

(38)Europski nalog za dostavljanje i europski nalog za čuvanje trebali bi se dostaviti pružatelju usluge s pomoću potvrde europskog naloga za dostavljanje (EPOC) ili potvrde europskog naloga za čuvanje (EPOC-PR), koju bi trebalo prevesti. Potvrde bi trebale sadržavati iste obvezne podatke kao i nalozi, osim osnove za nužnost i proporcionalnost mjere ili dodatnih pojedinosti o predmetu kako bi se izbjeglo ugrožavanje istraga. Međutim, kako su dio samog naloga, one osumnjičeniku omogućuju osporavanje naloga kasnije tijekom kaznenog postupka. Prema potrebi, potvrdu treba prevesti na (najmanje jedan) službeni jezik države članice adresata ili na neki drugi službeni jezik za koji je pružatelj usluge izjavio da će ga prihvatiti.

(39)Nadležno tijelo izdavatelj trebalo bi dostaviti EPOC ili EPOC-PR izravno adresatu sredstvima koja omogućuju dobivanje pisane potvrde pod uvjetima koji pružatelju usluge omogućuju da utvrdi vjerodostojnost, kao što su preporučena pošta, zaštićene e-poruke i platforme ili drugi zaštićeni kanali, uključujući one koje pružatelj usluge stavi na raspolaganje u skladu s pravilima o zaštiti osobnih podataka.

(40)Traženi podaci trebali bi se dostaviti nadležnim tijelima najkasnije u roku od 10 dana od primitka EPOC-a. Pružatelj bi trebao poštovati kraće rokove u hitnim slučajevima i ako tijelo izdavatelj navede druge razloge zbog kojih se može odstupiti od desetodnevnog roka. Osim neposredne opasnosti od brisanja traženih podataka, takvi bi razlozi mogli uključivati okolnosti povezane s tekućom istragom, na primjer ako su traženi podaci povezani s drugim hitnim istražnim mjerama koje se ne mogu provoditi bez podataka koji nedostaju ili na neki drugi način o njima ovise.

(41)Kako bi se pružateljima usluga omogućilo rješavanje formalnih problema nužno je uspostaviti komunikacijski postupak između pružatelja usluga i pravosudnog tijela izdavatelja u slučajevima kad je EPOC nepotpun ili sadržava očite pogreške ili ne sadržava dovoljno informacija za izvršenje naloga. Nadalje, ako pružatelj usluga iz nekog drugog razloga pravodobno ne pruži iscrpne informacije, na primjer zato što smatra da je to u suprotnosti s obvezom iz zakona treće zemlje, ili zato što smatra da europski nalog za dostavljanje nije izdan u skladu s uvjetima iz ove Uredbe, on bi trebao tijelima izdavateljima dati odgovarajuće obrazloženje. Komunikacijskim postupkom stoga bi u načelu trebalo omogućiti tijelu izdavatelju da u ranoj fazi ispravi ili ponovno razmotri EPOC. Kako bi se zajamčila dostupnost podataka pružatelj usluga trebao bi ih čuvati ako može utvrditi koji se podaci traže.

(42)Po primitku potvrde o europskom nalogu za čuvanje (EPOC-PR) pružatelj usluga trebao bi čuvati tražene podatke najdulje 60 dana, osim ako ga tijelo izdavatelj obavijesti da je pokrenulo postupak za izdavanje naloga za dostavljanje, u kojem slučaju treba nastaviti čuvati podatke. Razdoblje od 60 dana utvrđeno je kako bi se mogao izdati službeni zahtjev. Uvjet je da već moraju biti poduzeti barem neki formalni koraci, kao što je slanje zahtjeva za uzajamnu pravnu pomoć na prevođenje. Po primitku tih informacija podatke bi trebalo čuvati onoliko dugo koliko je potrebno, odnosno do njihova dostavljanja u skladu s naknadnim zahtjevom za dostavljanje.

(43)Pružatelji usluga i njihovi pravni zastupnici trebali bi osigurati povjerljivost i, na zahtjev tijela izdavatelja, suzdržati se od obavješćivanja osobe čiji se podaci traže kako bi se zaštitila istraga kaznenih djela, u skladu s člankom 23. Uredbe (EU) 2016/679. Međutim, podaci o korisnicima bitni su element za omogućivanje preispitivanja i pravnih lijekova i trebalo bi ih dostavljati nadležno tijelo ako se od pružatelja usluge tražilo da ne obavijesti korisnika, ako ne postoji rizik od ugrožavanja tekućih istraga, u skladu s nacionalnom mjerom kojom se provodi članak 13. Direktive (EU) 2016/680.

(44)Ako adresat ne postupi u skladu s nalogom, tijelo izdavatelj može čitav nalog, uključujući obrazloženje o nužnosti i proporcionalnosti, popraćen potvrdom, proslijediti nadležnom tijelu u državi članici u kojoj adresat potvrde ima prebivalište ili poslovni nastan. Ta bi ga država članica trebala izvršiti u skladu sa svojim nacionalnim pravom. Države članice trebale bi predvidjeti nametanje djelotvornih, proporcionalnih i odvraćajućih novčanih kazni u slučaju povreda obveza koje su utvrđene ovom Uredbom.

(45)Postupak izvršenja je postupak tijekom kojeg se adresat može protiviti izvršenju iz određenih ograničenih razloga. Tijelo izvršitelj može odbiti priznati i izvršiti nalog iz istih razloga, ili ako se primjenjuju imunitet i povlastice u skladu s njegovim nacionalnim pravom, ili bi otkrivanje moglo utjecati na njegove temeljne interese kao što su nacionalna sigurnost ili obrana. Tijelo izvršitelj trebalo bi se savjetovati s tijelom izdavateljem prije nego što na temelju tih razloga odbije priznati ili izvršiti nalog. U slučaju neizvršenja obveza, nadležna tijela mogu odrediti sankcije. Te sankcije trebale bi biti proporcionalne s obzirom na posebne okolnosti kao što su učestalo ili sustavno neispunjenje obveza.

(46)Neovisno o njihovoj obvezi zaštite podataka, pružatelji usluga ne bi se trebali smatrati odgovornima u državama članicama za štetu koja je nastala korisnicima ili trećim osobama kao isključiva posljedica postupanja u skladu s EPOC-om ili EPOC-PR-om u dobroj vjeri.

(47)Istražna mjera može utjecati ne samo na osobe čiji se podaci traže nego i na pružatelje usluga i treće zemlje. Kako bi se osiguralo poštovanje suverenih interesa trećih zemalja, zaštitile uključene osobe i riješio problem proturječnih obveza pružatelja usluga, ovim instrumentom predviđa se posebni mehanizam sudskog nadzora za slučajeve kad pružatelj usluga zbog postupanja skladu s Europskim nalogom za dostavljanje ne bi mogao ispuniti pravne obveze koje proizlaze iz zakonodavstva treće zemlje.

(48)U tu svrhu, kad adresat smatra da bi europski nalog za dostavljanje u određenom slučaju podrazumijevao povredu pravne obveze koja proizlazi iz prava treće zemlje, on bi trebao o tome obavijestiti tijelo izdavatelja podnošenjem obrazloženog prigovora na predviđenim obrascima. Tijelo izdavatelj tad bi trebalo preispitati europski nalog za dostavljanje u svjetlu obrazloženog prigovora, uzimajući u obzir iste kriterije koje bi morao primjenjivati nadležni sud. Ako tijelo odluči da će potvrditi nalog, postupak bi trebalo uputiti nadležnom sudu, koji je odredila predmetna država članica, koji potom preispituje nalog.

(49)Kad utvrđuje postojanje proturječne obveze u određenim okolnostima predmeta koji preispituje, nadležni sud trebao bi se, prema potrebi, oslanjati na odgovarajuće vanjske stručnjake, na primjer ako se tijekom preispitivanja jave pitanja o tumačenju prava predmetne treće zemlje. To bi moglo uključivati savjetovanje sa središnjim tijelima te zemlje.

(50)Svoje stručne savjete o tumačenju mogu dati i vještaci, ako su dostupni. Informacije i sudska praksa o tumačenju zakona treće zemlje i o postupcima u slučaju proturječja u državama članicama trebali bi biti dostupni na središnjoj platformi kao što su projekt SIRIUS i/ili europska pravosudna mreža. Na taj način bi se sudovima omogućilo da iskoriste iskustvo i stručnost drugih sudova u pogledu istih ili sličnih pitanja. Ne bi trebalo sprečavati ponovno savjetovanje s trećom zemljom, prema potrebi.

(51)Ako postoje proturječne obveze, sud bi trebao utvrditi zabranjuje li se proturječnim odredbama treće zemlje otkrivanje podataka na osnovu toga da je to nužno za zaštitu temeljnih prava uključenih osoba ili temeljnih interesa treće zemlje povezanih s nacionalnom sigurnošću ili obranom. Sud bi u okviru te procjene trebao uzeti u obzir činjenicu nastoje li se zakonom treće zemlje, umjesto zaštite temeljnih prava ili temeljnih interesa treće zemlje povezanih s nacionalnom sigurnošću ili obranom, očito zaštititi drugi interesi ili je usmjeren na zaštitu nezakonitih aktivnosti u okviru zahtjeva tijela kaznenog progona u kontekstu kaznenih istraga. Ako sud zaključi da proturječne odredbe treće zemlje zabranjuju otkrivanje predmetnih podataka radi zaštite temeljnih prava uključenih osoba ili temeljnih interesa treće zemlje povezanih s nacionalnom sigurnošću ili obranom, on bi se trebao savjetovati s trećom zemljom posredstvom njezinih središnjih tijela koja su u većini svijeta već uspostavljena za potrebe uzajamne pravne suradnje. On bi trebao odrediti rok u kojem treća zemlja može podnijeti prigovor na izvršenje Europskog naloga za dostavljanje. Ako nadležna tijela treće zemlje ne odgovore u (produljenom) roku unatoč posjetniku na posljedice u slučaju neodgovaranja, sud potvrđuje nalog. Ako nadležna tijela treće zemlje prigovore na otkrivanje, sud bi trebao ukinuti nalog.