Direktivom 2008/52/EZ o nekim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim stvarima , uključujući područje obiteljskog prava, nastoji se olakšati pristup alternativnom rješavanju sporova (ARS) te promicati mirno rješavanje sporova potičući upotrebu mirenja i osiguravajući uravnotežen odnos između mirenja i sudskih postupaka. Ona se primjenjuje u prekograničnim sporovima na građanske i trgovačke predmete a u nacionalno se zakonodavstvo morala prenijeti do 21. svibnja 2011. Ova ocjena primjene Direktive provodi se u skladu s člankom 11. Direktive.

Nadalje, dok se u praksi čini da je obiteljsko pravo područje u kojemu se mirenje najviše upotrebljava, Direktiva se primjenjuje na sve građanske i trgovačke stvari. Jedno područje u kojemu je mirenje i dalje nerazvijeno je područje stečajnih postupaka. Treba podsjetiti na to da u svojoj Preporuci o novom pristupu stečaju i nesolventnosti poduzeća Komisija potiče sudsko imenovanje miritelja kada to smatra potrebnim kako bi pomogli dužniku i vjerovnicima u uspješnom odvijanju pregovora o planu restrukturiranja.

Iako se priznaje da je zbog „neslužbene” prirode mirenja u usporedbi s formalnim sudskim postupcima mnogo teže doći do sveobuhvatnih podataka o mirenju, pouzdanije baze podataka bile bi od velike važnosti za daljnje promicanje upotrebe mirenja. Europska pravosudna mreža u građanskim i trgovačkim stvarima započela je s radom na poboljšanju prikupljanja nacionalnih podataka o primjeni instrumenata Unije u građanskim i trgovačkim stvarima, uključujući Direktivu 2008/52/EZ.

• Konačno je od 18. rujna do 18. prosinca 2015. provedeno javno internetsko savjetovanje . Zainteresirani pojedinci, miritelji, suci, odvjetnici, ostali pravosudni djelatnici, akademici, organizacije, javna tijela i države članice dostavili su 562 odgovora.

Tijekom savjetovanja velika je većina ispitanika smatrala da je poticanje početnog i dodatnog osposobljavanja miritelja koje se zahtjeva Direktivom bilo učinkovito. Ostali su naglasili razine neusklađenosti i odstupanja među raznim državama članicama u pogledu stvaranja, priznavanja, rasta i razvoja zvanja miritelja. Po njihovu mišljenju ima nešto dodirnih točaka, no malo sinergije među jurisdikcijama u pogledu osposobljavanja i utvrđivanja normi. Oni smatraju da se osposobljavanje miritelja diljem Europe znatno razlikuje u smislu sati potrebnih za osposobljavanje i sadržaja osposobljavanja.

Ispitanici koji su bili protiv razvoja normi kvalitete na području cijele Europe tvrdili su da takve norme nisu potrebne za uspjeh mirenja, da su nacionalne norme previše različite, da bi se razvoj tih normi trebao prepustiti državama članicama ili da je samoreguliranje na svakom nacionalnom tržištu dovoljno. Naglasili su i da se države članice znatno kulturološki i pravno razlikuju u pogledu načina rješavanja sporova, što utječe na način na koji stranke upotrebljavaju mirenje. Jedinstvenost bi potrošačima ograničila izbor i dovela do sporova. U najboljem bi slučaju Europska unija trebala promicati i olakšati dijeljenje dobrih praksi.

Znatna je većina dionika smatrala da su prakse usmjerene na motiviranje stranaka da upotrijebe mirenje neučinkovite. Oni su tvrdili da do takvih poziva dolazi prerijetko jer suci ne poznaju mirenje ili nemaju povjerenja u taj postupak. Kod ispitanika koji su prakse smatrali učinkovitima uglavnom se to odnosilo na područje obiteljskog prava.

Većina dionika smatra da su prakse u vezi s izvršnošću sporazuma koji proizlaze iz mirenja učinkovite. Oni su tvrdili da iznimno rijetko dolazi do potrebe za izvršenjem sporazuma koji proizlazi iz mirenja. Po njihovom je mišljenju zbog same prirode mirenja vjerojatno da će se stranke pridržavati sporazuma nakon što daju svoj pristanak. Neki ispitanici koji prakse ne smatraju toliko učinkovitima misle da bi svi sporazumi koji su posljedica mirenja trebali biti izvršni bez obzira na volju stranaka. Štoviše, kako bi se osigurala učinkovitost mirenja, najbolja bi se praksa sastojala u dopuštanju jednoj stranki da zahtijeva izvršnost sporazuma čak i bez izričitog pristanka druge stranke.

3.8.Tajnost mirenja (članak 7.)

Tajnost mirenja zaštićena je u svim državama članicama u skladu sa zahtjevima iz Direktive te je stoga Direktiva ispravno provedena. Neke su države članice izašle izvan okvira zahtjeva Direktive te su uvele stroža pravila. Na primjer, na Malti miritelji moraju čuvati tajnom činjenicu o tome je li sporazum postignut tijekom mirenja i te se informacije mogu otkriti samo ako su stranke u vezi s tim suglasne u pisanom obliku.

Veliki broj dionika smatra da su prakse u vezi s tajnošću mirenja učinkovite. Međutim, nekoliko je ispitanika spomenulo činjenicu da dok su miritelji dužni čuvati tajnost, ne postoji opće pravo na odbijanje davanja dokaza za miritelje kao za ostale pravne struke, poput odvjetnika. No nema naznaka da u praktičnom smislu člankom 7. tajnost mirenja ne bi bila dovoljno zaštićena.

3.9.Utjecaj mirenja na rokove zastare i prekluzivne rokove (članak 8.)

U svim je nacionalnim pravima osigurano da se stranke koje odabiru mirenje naknadno ne sprječava da započnu sudske postupke zbog isteka prekluzivnih rokova ili rokova zastare u postupku mirenja. Stoga je Direktiva u tom pogledu ispravno provedena.

Odgoda rokova zastare i prekluzivnih rokova posebno je važna u predmetima u kojima se primjenjuju strogi rokovi u sudskim postupcima, na primjer u postupcima povratka djeteta u kontekstu roditeljske otmice djeteta.

Velik broj dionika smatra da su prakse u vezi s odgodom rokova zastare i prekluzivnih rokova tijekom postupka mirenja učinkovite. Među njima su neki naglasili da je u njihovim jurisdikcijama to bilo zajamčeno zahvaljujući prenošenju Direktive u nacionalno pravo.

3.10.Informacije za širu javnost (članak 9.)

U 13 je država članica uvedena obveza o širenju informacija o mirenju u njihovom nacionalnom zakonodavstvu. Donijete su razne mjere kojima se o mirenju obavješćuju građani i poduzeća (npr. informacije na internetu na mrežnim stranicama nadležnih nacionalnih tijela, javne konferencije, javne promotivne kampanje, televizijski spotovi, radijske emisije, posteri, itd.). U svim državama članicama udruge miritelja, odvjetničke komore ili sami miritelji već pružaju informacije o prednostima mirenja i korisne praktične informacije o troškovima i postupku.

Međutim, studija je pokazala da je osviještenost u vezi s mirenjem i dalje niska te da potencijalnim strankama i dalje nedostaje informacija. To negativno utječe na učinkovitost usluga mirenja, kako su potvrdili dionici u 18 država članica. Informacija ne manjka samo strankama, nego i pravosudnim djelatnicima; to predstavlja dodatnu prepreku potencijalnoj rasprostranjenoj upotrebi mirenja u barem 10 država članica. Tijekom savjetovanja većina je ispitanika smatrala da davanje informacija široj javnosti nije bilo učinkovito. Među onima koji ga smatraju učinkovitim mnogi su tvrdili da su najučinkovitije one informacije koje su na internetu objavili sudovi, ministarstva, organizacije za mirenje ili trgovačke komore. Ostali su spomenuti učinkoviti mehanizmi informativne brošure, osobni posjeti sudu ili informativna događanja poput dana mirenja.