Savjetovanja su u tijeku u svrhu finalizacije reforme pravosudne mreže. Tijekom proteklih desetljeća pravosudna mreža (lokacije i nadležnost sudova) izmjenjivala se između jednog suda i više sudova prvog stupnja (okružnih i lokalnih). Postojeći sustav sudova uključuje 55 prvostupanjskih sudova, od čega 44 lokalna suda rješavaju građanske sudske i građanske izvansudske predmete niske (financijske) vrijednosti, a 11 okružnih sudova rješava građanske predmete visoke vrijednosti i trgovačke predmete među pravnim osobama. Već je dugo poznato da podjela između prvostupanjskih građanskih i trgovačkih sudova utječe na učinkovitost sudova. Kao djelomično rješenje reformama iz 2009. i 2015. lokalni sudovi stavljeni su pod stroži nadzor okružnih sudova kako bi se izjednačilo radno opterećenje i smanjili sukobi u pogledu nadležnosti. Veoma napredni sustavi IKT-a za upravljanje predmetima i iskustvo Vrhovnog suda u upravljanju resursima omogućili bi stvaranje većih sudova u gradskim područjima. Savjetovanja Ministarstva pravosuđa sa sudstvom o novoj revidiranoj pravosudnoj mreži nastavila su se 2019., no Vlada još uvijek nije finalizirala zakonodavni nacrt.

Digitalizacija pravosudnog sustava u pogledu upravljanja predmetima vrlo je napredna i dalje se razvija kako bi se poboljšala elektronička komunikacija između sudova i stranaka. Informacijske i komunikacijske tehnologije za upravljanje predmetima na naprednoj su razini. Podaci koji se dobivaju iz svih sustava za upravljanje pravosuđem standardizirani su, integrirani (korištenjem alata za skladištenje podataka) i centralizirani, te se upotrebljavaju za potrebe upravljanja i u statističke svrhe. IT politike i strategije definirao je Vrhovni sud, koji ih koordinira i uređuje. No elektronička komunikacija između sudova i stranaka manje je razvijena. Primjerice, nije uvijek moguće dostaviti predmet elektroničkim putem, primiti sudske pozive elektronički ili pratiti faze sudskog postupka na internetu. Elektronička komunikacija već je napredovala u određenim područjima, kao što su povrat nespornih dugova koji vodi posebna organizacijska jedinica pri lokalnom sudu u Ljubljani (COVL), gdje spisi o predmetu postoje samo u elektroničkom obliku, te nesolventnost i zemljišni katastar. Poboljšanje alata elektroničke komunikacije u drugim područjima, posebno u građanskim, kaznenim i prekršajnim postupcima, prioritetno je područje rada Vrhovnog suda od 2019. Pokrenut je projekt izrade e-spisa, e-podnesaka, digitalnog uručivanja sudskih dokumenata, plaćanja sudskih pristojbi putem interneta te drugih digitalnih alata.

Razina percepcije neovisnosti sudstva konstantno se povećavala proteklih godina, no i dalje je niska do prosječna. Razina percepcije neovisnosti sudstva među širom javnosti prosječna je (42 % dobra i vrlo dobra), dok je među poduzećima i dalje niska (36 %), no u oba su istraživanja zabilježeni stalno povećanje i pozitivno kretanje. Glavni razlog percipiranog nepostojanja neovisnosti sudova i sudaca koji su navela poduzeća jest percepcija uplitanja vlade i političara ili pritiska koji oni vrše, koja je blisko popraćena percepcijom uplitanja ili pritiska gospodarskih ili drugih posebnih interesa, koji su i dalje među najvišima u EU-u. Vrhovni sud naručio je studiju o razlozima niske razine percepcije neovisnosti sudaca i sudova i niske razine povjerenja u pravosudni sustav, koja bi mogla pomoći utvrditi kanale za poboljšanje. Jedan od razloga tako niske razine povjerenja utvrđenih u ciljanim istraživanjima i radionicama s dionicima u kojima su sudjelovali korisnici sudova, pravni stručnjaci, sudsko osoblje i šira javnost bio je nedostatak znanja i informacija o pravosudnom sustavu, organizacijski i komunikacijski problemi te problemi sa snalaženjem u zgradama sudova. Ta su saznanja dovela do niza mjera koje su proveli Vrhovni sud i druga tijela, od osposobljavanja do boljih informacijskih alata za korisnike sudova nakon što dođu na sud, čiji je cilj povećanje razine povjerenja u sudstvo i razine percepcije neovisnosti sudstva.

U okviru istrage koju je početkom 2019. pokrenuo Odbor za parlamentarnu istragu predviđeno je preispitivanje postupaka državnih odvjetnika i sudaca u konkretnim kaznenim predmetima. No Ustavni sud kasnije je obustavio primjenu Zakona o parlamentarnoj istrazi zbog rizika za neovisnost sudaca i tužitelja koji nosi takva parlamentarna istraga konkretnih predmeta. Odbor za istragu osnovao je Državni zbor na zahtjev Državnog vijeća (Državni svet, gornji dom parlamenta). Ustavni sud, kojemu su Sudbeno vijeće i državno odvjetništvo proslijedili predmet, obustavio je primjenu Zakona o parlamentarnoj istrazi u odnosu na suce i državne odvjetnike dok ne provede ocjenu ustavnosti tog zakona. Ustavni sud obustavio je i primjenu parlamentarnog akta na temelju kojega se osniva Odbor za istragu. Sudbeno vijeće navelo je da područje primjene parlamentarne istrage, kako je definirano u okviru parlamentarnog zakona na temelju kojega se ono utvrđuje, ne bi obuhvaćalo funkcioniranje sudstva kao cjeline nego da bi bilo usmjereno na posebne pravomoćne presude i pojedinačne suce. Ustavni sud je u svojoj odluci o privremenim mjerama istaknuo nedostatak primjerenih mehanizama u okviru Zakona kojima bi se suci i državni odvjetnici štitili od parlamentarnih istraga svoje „političke odgovornosti”. Naglasio je i da postoji rizik od parlamentarne istrage koja zadire u neovisnost sudaca i tužitelja i koja „bi mogla nepovratno utjecati” na neovisnost sudstva te neovisnost i autonomiju državnog odvjetništva. Ustavni sud tek mora donijeti svoju konačnu odluku o meritumu.

Slovenski pravosudni sustav sastoji se od tri razine: lokalnih i okružnih sudova (koji rješavaju građanske i trgovačke predmete), radnih sudova (od kojih se jedan bavi i rješavanjem predmeta socijalne sigurnosti) i Upravnog suda (koji ima status višeg suda) prvog stupnja (sveukupno njih šezdeset), četiriju viših sudova drugog stupnja (koji rješavaju žalbe protiv odluka prvostupanjskih sudova) i Vrhovnog suda trećeg stupnja (koji rješava žalbe protiv određenih presuda viših sudova i Upravnog suda). Ustavom je predviđeno Sudbeno vijeće, tijelo sui generis izvan triju grana vlasti, čija je zadaća zaštita neovisnosti kao te promicanje i osiguravanje odgovornosti, učinkovitosti i kvalitete rada sudstva. Kandidate za suce odabire Sudbeno vijeće, a zatim ih imenuje Državni zbor (donji dom parlamenta). Ako Sudbeno vijeće odabere kandidata koji je već bio izabran na sudačku dužnost, samo Vijeće promiče kandidata na novu sudačku funkciju. Državno odvjetništvo neovisno je tijelo, no također je dio izvršne vlasti, a glavne ovlasti u pogledu karijere državnih odvjetnika i njezina funkcioniranja imaju Državnoodvjetničko vijeće i glavni državni odvjetnik. Državnoodvjetničko vijeće neovisno je državno tijelo koje provodi zadaće samouprave državnog odvjetništva i sudjeluje u osiguravanju ujednačenosti kaznenog progona i očuvanju neovisnosti državnih odvjetnika. Slovenska odvjetnička komora dio je pravosudnog sustava kao autonomno i neovisno tijelo.

Sustav provjera i ravnoteže temelji se na, među ostalim, dobro razvijenim internetskim alatima za savjetovanje s javnošću i ostalim dionicima, a potporu pružaju pučki pravobranitelj i neovisni zagovornik načela jednakosti. No razdoblje savjetovanja često je kratko, a stajalište neovisnih tijela ne uzima se uvijek u obzir. Ustavni sud može provesti ex post ocjenu ustavnosti. Međutim, zbog povećanja broja novih ustavnih žalbi i sve većeg broja neriješenih predmeta postupci pred Ustavnim sudom sve su dugotrajniji i to bi moglo utjecati na učinkovito funkcioniranje Ustavnog suda. Predstavljena je nacionalna strategija za povećanje potpore nevladinim organizacijama do 2023.

Iako je neovisnost regulatornog tijela za medije, Agencije za komunikacijske mreže i usluge, zaštićena zakonom, Agencija raspolaže niskom razinom resursa u odnosu na svoje nadležnosti, što utječe na njezinu učinkovitost. Postojeći sustav objavljivanja vlasništva nad medijima čini određene informacije javno dostupnima, čime se osigurava djelomična transparentnost vlasništva, no ne obuhvaćaju se krajnji vlasnici. Nepostojanje pravila koja se posebno odnose na medije u svrhu sprječavanja sukoba interesa unutar sektora negativno utječe na medijski pluralizam u Sloveniji, na nacionalnoj i regionalnoj razini. Dobivanje pristupa javnim informacijama može biti dugotrajan proces za javnost i novinare. Osim tužbi čija je posljedica zastrašivanje, uznemiravanje novinara i prijetnje upućene njima na internetu predstavljaju pitanje koje treba riješiti, no odgovora kaznenopravosudnog sustava nema.

U slovenskom pravosudnom sustavu Sudbeno vijeće i Vrhovni sud imaju važnu ulogu u pogledu imenovanja, karijera i upravljanja u sudstvu te raspolaže naprednom razinom alata informacijske i komunikacijske tehnologije za upravljanje predmetima. Pružanje odgovarajućih resursa Sudbenom vijeću i Državnoodvjetničkom vijeću važan je preduvjet za neovisno i učinkovito funkcioniranje tih autonomnih tijela. Nadolazeća odluka Vrhovnog suda o osnovanosti u pogledu ustavnosti Zakona o parlamentarnoj istrazi mogla bi dati smjernice za zaštitu neovisnosti i autonomije sudaca i tužitelja. Iako je Državno odvjetništvo povećalo svoju učinkovitost, i dalje postoje izazovi u pogledu učinkovitog kaznenog progona gospodarskog i financijskog kriminala. Bez obzira na to što se broj neriješenih predmeta smanjuje i nije sustavan problem, trajanje sudskih postupaka u predmetima povezanima s pranjem novca i dalje je problem.

Poboljšana učinkovitost pravosudnog sustava dovela je do dodatnog smanjenja broja neriješenih predmeta, a trajanje sudskih postupaka uglavnom je ostalo nepromijenjeno. Usprkos tome što mu je broj novih građanskih predmeta među najvećima u EU-u, slovenski pravosudni sustav zabilježio je stalno poboljšanje učinkovitosti u gotovo svim kategorijama predmeta. U 2019. ukupni broj neriješenih predmeta dodatno se smanjio za više od 7 % u usporedbi s 2018. Sudovi su ponovno riješili više predmeta nego što su ih primili iako su riješili manji broj predmeta nego u prošlosti. Prosječno trajanje postupaka povećalo se na oko 13 mjeseci u sudskim građanskim predmetima i stagniralo je na 11 mjeseci u sudskim trgovačkim predmetima jer je prednost dana starijim predmetima. Međutim, još uvijek je potrebno više od 12 mjeseci do prvog ročišta u trgovačkim postupcima. U žalbenom se postupku ti predmeti brzo rješavaju, obično u razdoblju od oko 3 mjeseca. Gotovo jedna četvrtina građanskih i trgovačkih parničnih predmeta rješava se u okviru sudske nagodbe. Međutim, još uvijek je potrebno između 14 i 17 mjeseci da se dostavi pisana presuda u tim vrstama predmeta.

Poteškoće povezane s učinkovitošću i dalje su iznimno velike u predmetima iz područja gospodarskog i financijskog kriminala. Sudski postupci, posebno oni povezani s pranjem novca, i postupci kaznenog progona često su dugotrajni. Kazneni sudovi nastavili su rješavati više predmeta nego što su ih prime (stopa rješavanja predmeta od 102 %). No trajanje kaznenih predmeta smanjilo se na lokalnim sudovima na oko 9,5 mjeseci, a povećalo na okružnim sudovima (na više od 14 mjeseci). Pri rješavanju složenijih kaznenih djela koja se odnose na pranje novca, trajanje postupaka na prvostupanjskim sudovima i dalje se povećava i u prosjeku sad iznosi 1 132 dana. U 2019. državno odvjetništvo riješilo je više prijava (kaznenih prijava) nego što ih je primilo te godine, i najčešće je bilo potrebno od jedan do dva mjeseca kako bi se odbacila prijava, zatražila dodatna policijska istraga ili dostavila optužnica sudu. Međutim, Specijaliziranom državnom odvjetništvu koje rješava predmete iz područja gospodarskog i financijskog kriminala trebalo je oko četiri mjeseca za te korake. Kad je riječ o predmetima koje državno odvjetništvo upućuje na kaznene sudove, taj se broj stalno smanjuje. Usprkos određenom napretku, istrage policije i tužitelja koje se odnose na financijski i gospodarski kriminal ponekad traju nekoliko godina, djelomično zbog nedostatka resursa. Te su se poteškoće u pogledu učinkovitosti i kvalitete rješavale ciljanim osposobljavanjem (uključujući o borbi protiv pranja novca), razmjenom primjera dobre prakse i analizom učinkovitosti tužitelja pomoću nadograđenog sustava informacijske i komunikacijske tehnologije.

II.Okvir za borbu protiv korupcije

Institucionalni i zakonodavni okvir za sprječavanje i borbu protiv korupcije čini Zakon o integritetu i sprječavanju korupcije. Na snazi su zakoni kojima se uređuju sukobi interesa i izvješćivanje o imovinskom stanju za članove javne uprave, ministarstava i parlamenta, o lobiranju i praksi „rotirajućih vrata”. Institucionalni okvir za borbu protiv korupcije čini Komisija za sprječavanje korupcije, autonomno državno tijelo koje surađuje s drugim tijelima uključenima u borbu protiv korupcije, policijom i Specijaliziranim državnim odvjetništvom.

Slovenija je ostvarila 60/100 bodova na Indeksu percepcije korupcije 2020. organizacije Transparency International, čime je zauzela 11. mjesto u Europskoj uniji i 35. mjesto na svjetskoj razini. Nedavni podaci Eurobarometra pokazuju da 87 % ispitanika smatra korupciju široko rasprostranjenom u Sloveniji (prosjek za EU je 71 %), a 36 % osoba osjeća se osobno pogođenima korupcijom u svakodnevnom životu (prosjek za EU je 26 %). Prema istraživanjima, 90 % poduzeća smatra korupciju široko rasprostranjenom (prosjek za EU je 63 %), a 41 % poduzeća smatra da je korupcija problem u poslovanju (prosjek za EU je 37 %). Nadalje, 23 % osoba smatra da postoji dovoljno uspješnih slučajeva kaznenog progona kako bi se ljude odvratilo od korupcije (prosjek za EU je 36 %), dok 10 % poduzeća smatra da su osobe i poduzeća koji su uhvaćeni zbog davanja mita višem dužnosniku kažnjeni na odgovarajući način (prosjek za EU je 31 %).

Temeljni pravni okvir za jačanje integriteta u javnom sektoru, osiguravanje transparentnosti i izbjegavanje sukoba interesa jest Zakon o integritetu i sprječavanju korupcije. No donošenje izmjena Zakona o integritetu i sprječavanja korupcije radi rješavanja nedostataka okvira za borbu protiv korupcije bilo je odgođeno. Riječ je o glavnom pravnom aktu za borbu protiv korupcije u Sloveniji, a njime se uređuju i odgovornosti Komisije za sprječavanje korupcije. Vlada je u siječnju 2018. odobrila izmjene Zakona o integritetu i sprječavanju korupcije radi rješavanja nekih od ključnih nedostataka postojećeg okvira, uključujući one koje je istaknula Skupina država protiv korupcije Vijeća Europe (GRECO), a njihovo odobrenje u parlamentu bilo je predviđeno za lipanj 2020. Međutim, njihovo je donošenje odgođeno i stoga su ključne reforme za borbu protiv korupcije još uvijek nedovršene. Nije zabilježen nikakav značajan napredak u pogledu pravila ponašanja, sukoba interesa, zviždanja ili prakse „rotirajućih vrata”, koji su tek djelomično obuhvaćeni Zakonom o integritetu i sprječavanju korupcije.

Komisija za sprječavanje korupcije djeluje unutar dobrog pravnog okvira, no raspolaže ograničenim resursima. Komisija za sprječavanje korupcije autonomno je državno tijelo čija se neovisnost osigurava na temelju postupka odabira njezina vodstva, pri čemu poseban odbor za odabir sastavljen od članova svake od triju grana vlasti i civilnog društva izdaje preporuku o imenovanju predsjedniku. Komisija za sprječavanje korupcije redovito surađuje s policijom i Specijaliziranim državnim odvjetništvom, no zadržava nadzorne i administrativne istražne ovlasti. Nadalje, Komisija nadzire sprječavanje korupcije i jačanje integriteta javnih dužnosti. Komisija za sprječavanje korupcije provodi administrativne istrage i ima široke pravne ovlasti pristupa ili izdavanja naloga drugim tijelima i institucijama za provedbu zakona da prikupe dokaze. Odgovorna je za nadzor provedbe odredaba o sukobu interesa, planovima integriteta, imovinskim karticama, darovima i ograničenjima iz Zakona o integritetu i sprječavanju korupcije. No GRECO je napomenuo da nedostatni resursi i postupovni nedostaci onemogućuju djelovanja Komisije za sprječavanje korupcije. Izmjene Zakona o integritetu i sprječavanju korupcije bi trebali pružiti i odgovore na pravna pitanja koja se odnose na postupak sui generis Komisije za sprječavanje korupcije za rješavanje predmeta iz područja korupcije. U okviru postupka kojim Komisija za sprječavanje korupcije provodi administrativne istrage i izdaje javne odluke zabilježeni su predmeti koji su osporavani na sudovima jer prava na obranu osumnjičenika nisu bila dostatno zajamčena tijekom postupka.

Osim specijalizirane Komisije za sprječavanje korupcije nekoliko javnih tijela uključeno je u sprječavanje i kažnjavanje korupcije. Specijalizirano državno odvjetništvo i policija te druga državna tijela imaju važnu ulogu u borbi protiv korupcije. Ministarstvo pravosuđa odgovorno je za veći dio pravnog okvira za sprječavanje i kazneni progon korupcije, uključujući Zakon o integritetu i sprječavanju korupcije te Kazneni zakon. Ministarstvo javne uprave zaduženo je za reguliranje statusa, prava i obveza dužnosnika i ima ulogu u promicanju integriteta. Revizorski sud najviše je tijelo nadzora državnih računa, proračuna i javne potrošnje. Revizorski sud izvršava svoje ovlasti revizije potpuno neovisno i navedene ovlasti ne mogu se osporavati na sudovima ili drugim državnim tijelima. Državna revizijska komisija za postupke javne nabave neovisan je specijalizirani sud koji pruža pravnu zaštitu ponuditeljima. Cilj Programa vlade za mjere integriteta i transparentnosti 2017.–2019. bio je jačati svijest o integritetu i transparentnosti među javnim dužnosnicima i ponuditi mehanizme upravljanja i kontrole za javne financije. Dodatni je cilj bio povećati transparentnost u izradi propisa i u upravljanju postupcima.

Pravila ponašanja su uspostavljena. Odgovarajuće odredbe sadržane su u Zakonu u javnoj upravi, Zakonu o državnim službenicima i Zakonu o integritetu i sprječavanju korupcije. Dok ministri i državni tajnici podliježu Etičkom kodeksu za vladine i ministarske dužnosnike iz 2015., Zakon o integritetu i sprječavanju korupcije temeljni je pravni akt kojim se uređuju sukobi interesa za dužnosnike iz javnog sektora. Njime su uređene dužnosti dužnosnika koje se odnose na sukob interesa, imovinske kartice i njihov nadzor, ograničenja u odnosu na provedbu ostalih aktivnosti i zabrane koje se odnose na darove. Primjenjuje se na predsjednika vlade, ministre, državne tajnike, članove kabineta i glavnog tajnika vlade. Određene odredbe, na primjer one o imovinskoj kartici i ograničenjima nakon prestanka zaposlenja, također se primjenjuju na bivše dužnosnike. Državni zbor donio je Etički kodeks 12. lipnja 2020. U njemu su navedena etička načela kojih se zastupnici moraju pridržavati te sankcije u slučaju kršenja. Međutim, istaknuti su nedostaci unutar Kodeksa ponašanja Državnog zbora u pogledu sukoba interesa, nadzora i sankcija.

Postoje odredbe o sprječavanju sukoba interesa i upravljanju njime. Pravila o izbjegavanju sukoba interesa i imovinskim karticama definirana su u okviru Zakona o integritetu i sprječavanju korupcije. Izbjegavanje sukoba interesa u prvom je redu obveza svakog javnog dužnosnika koji mora odmah u pisanom obliku obavijestiti svoje nadređene ili Komisiju za sprječavanje korupcije ako dođe do sukoba. Cilj dodatnih pravila o nespojivosti funkcija i ograničavanju poslovnih aktivnosti jest sprječavanje sukoba interesa u javnom sektoru. Osim toga, Zakonom o javnim službenicima zabranjuje se državnim službenicima da izvršavaju aktivnosti koje bi uključivale sukob interesa. Njime se predviđaju i određena ograničenja i dužnosti državnih službenika (i članova njihovih obitelji) koji se odnose na prihvaćanje darova. Planiranim izmjenama proširit će se opseg obveznih pojedinaca koji se odnosi na prijavljivanje sukoba interesa. Zakonom se utvrđuje i opseg te određuje koji su dužnosnici obvezni dostaviti imovinske kartice Komisiji za sprječavanje korupcije. Imovinske kartice moraju se dostaviti Komisiji za sprječavanje korupcije nakon preuzimanja dužnosti, jednu godinu nakon prestanka funkcije i nakon svake promjene dužnosti, aktivnosti, vlasništva ili imovine iznad 10 000 eura. Komisija za sprječavanje korupcije provodi ad hoc provjere i vodi evidenciju osoba koje podliježu obvezi podnošenja imovinskih kartica. Imovinske kartice dostupne su javnosti tijekom svakog mandata dužnosnika i do jedne godine nakon prestanka mandata. No imovinske kartice najviših izvršnih funkcija ne objavljuju se niti podliježu značajnoj kontroli. U tom se pogledu preporučuje proširenje opsega imovinskih kartica na članove obitelji ministara i državnih tajnika, bez nužne obveze objavljivanja tih kartica. Kako bi pružile odgovor na te preporuke, slovenska tijela planiraju izmijeniti opseg imovinske kartice i nadzora. Komisija za sprječavanje korupcije i dalje nema dovoljno osoblja i nedostaju joj financijski i ljudski resursi za izvršavanje zadaća. U tom je pogledu GRECO preporučio da se Komisiji za sprječavanje korupcije osiguraju odgovarajući resursi kako bi mogla učinkovito izvršavati svoje zadaće.

Lobiranje i praksa „rotirajućih vrata” zakonski su uređeni. Zakonom o integritetu i sprječavanju korupcije predviđena je zabrana lobiranja o pitanjima koja podliježu sudskim i upravnim postupcima, a aktivnosti lobiranja može provoditi samo fizička osoba koja je upisana u registar lobista koji uspostavlja Komisija za sprječavanje korupcije. Javni dužnosnici mogu pristati na lobiranje samo ako je lobist upisan u registar i moraju odbiti kontakt ako postoji sukob interesa. No preporučena je detaljna ocjena provedbe pravila o kontaktu između lobista i članova Državnog zbora i Državnog vijeća. Ta preporuka još uvijek nije provedena bez obzira na to što 76 % poduzeća u Sloveniji smatra da su jedini način ostvarenja poslovnog uspjeha političke veze (prosjek za EU je 54 %). Osim toga, pravila o lobiranju za najviše izvršne funkcije sadrže mogućnosti zaobilaženja zakona i ne poštuju se dobro. Neki kontakti s trećim osobama koje žele utjecati na vladino donošenje odluka ne prijavljuju se na odgovarajući način, uključujući kontakte zakonskih i ovlaštenih predstavnika poduzeća i interesnih skupina. K tome, Zakonom o integritetu i sprječavanju korupcije predviđeno je i razdoblje mirovanja za visoke dužnosnike. Za vrijeme tog razdoblja tim je osobama zabranjeno lobiranje ili postupanje u svojstvu predstavnika poslovnog subjekta koji je ostvario poslovne kontakte s tijelom u kojemu su obnašale dužnost dvije godine nakon odlaska s dužnosti. Javno tijelo ne smije poslovati ni sa subjektom u kojemu bivši dužnosnik ima interes, i to u razdoblju od jedne godine od njegova odlaska s dužnosti.

Slovenija je razvila dodatne mjere za sprječavanje korupcije i povećanje transparentnosti u javnoj nabavi. Slovenija se nalazi među najrazvijenijim članicama OECD-a u smislu transparentnosti i uvela je nekoliko mjera za sprječavanje korupcije u javnoj nabavi. Primjerice, planovi integriteta alati su za provjeru integriteta organizacije. Oni čine dokumentiran postupak ocjenjivanja razina osjetljivosti i izloženosti neetičkim ili koruptivnim praksama. Sve javne institucije dužne su poslati svoje planove integriteta Komisiji za sprječavanje korupcije, pri čemu je primarni cilj utvrđivanje rizika i provođenje mjera za jačanje integriteta. Zakon o javnoj nabavi uključuje sustav za obavezno elektroničko podnošenje i objavu natječaja određene vrijednosti uz konačne odluke i obrazloženja naručitelja. Te su mjere popraćene odgovarajućim izvješćima o imovinskom stanju osoba odgovornih za javnu nabavu kako je detaljno navedeno u Zakonu o integritetu i sprječavanju korupcije. Informatičko rješenje STATIST, koje je dostupno od siječnja 2016., osigurava objavu informacija o javnim ugovorima dodijeljenim u Sloveniji od 2013. Komisija za sprječavanje korupcije razvila je i internetsku aplikaciju (ERAR) koja javnosti omogućuje jednostavan pristup informacijama o poslovnim transakcijama svih tijela javnog sektora. Ona je i dalje važan pokretač transparentnosti javnog sektora koji omogućuje uvid u javnu potrošnju. Međutim, dok Komisija za sprječavanje korupcije navodi da je samo 10 % svih izvješća o korupciji povezano s javnom nabavom, istraživanja Eurobarometra pokazuju da su poduzeća i dalje skeptična kad su u pitanju prakse javne nabave u Sloveniji.

Odjel za korupciju u okviru Službe za gospodarski kriminal Glavne policijske uprave odgovoran je za rješavanje kaznenih djela korupcije na nacionalnoj razini. Odjel prati, vodi i usmjerava rad svih policijskih uprava i istražuje sumnju na djela korupcije prijavljena kroz sustav e-obavijesti. Godišnji proračun Glavne policijske uprave za 2019. (369 400 eura) povećan je za 7,3 % u usporedbi s 2018. GRECO je pozdravio korake koje je policija poduzela kako bi spriječila korupciju unutar svojih redova jer policijski službenici nemaju imunitet ni privilegije u okviru postupaka. Policija je stalno među državnim tijelima koja uživaju najviše povjerenja u Sloveniji. Osnovan u studenome 2009., Nacionalni istražni ured (NPU) jedinica je u okviru Uprave kriminalističke policije Glavne policijske uprave. Ured je specijaliziran za ozbiljna i složena kaznena djela, uključujući financijski kriminal, organizirani kriminal i korupciju. Nacionalni istražni ured ima autonomiju u odabiru slučajeva no Specijalizirano državno odvjetništvo kritiziralo je tu praksu jer se u određenim situacijama lokalna policija suočava s poteškoćama u složenim slučajevima koje Nacionalni istražni ured nije odlučio preuzeti .

U tijeku je nekoliko važnih korupcijskih slučajeva, no postoje određeni izazovi u osiguravanju uspješnog kaznenog progona. Specijalizirano državno odvjetništvo provodi kazneni progon najozbiljnijih kaznenih djela, uključujući korupciju, koja se smatra prioritetom politike od 2017. Međutim, u nekoliko važnih slučajeva približava se ili je nastupila zastara, a na zatvaranje slučajeva navodno utječe neučinkovitost policije u utvrđivanju prioritetnih slučajeva i prenošenju informacije povezanih sa slučajem. Osim toga, Slovenija bilježi najviši postotak ispitanika koji smatraju da nema dovoljno uspješnih slučajeva kaznenog progona kako bi se osobe odvratilo od koruptivnih praksi (72 %) i ne slažu se s tvrdnjom da su nastojanja vlade u pogledu borbe protiv korupcije djelotvorna (77 %). Slovenija je uvela konfiskaciju imovine u svoje nacionalno pravo 2011., kada je donesen Zakon o oduzimanju nezakonito stečene imovine. Međutim, 2018. Ustavni sud presudio je da oduzimanje imovine koju je optuženik stekao prije 2011. predstavlja „nedopustivu retroaktivnost”. Ta odluka ima praktične posljedice na rad sustava konfiskacije i njegovu učinkovitost jer tijela sad mogu primijeniti samo instrument konfiskacije u odnosu na imovinu koju je optuženik stekao nakon 2011. No bez obzira na to, državno odvjetništvo podiglo je 147 optužnica povezanih s korupcijom u 2019., 22 % manje nego u 2018. (188). Sudovi su u 2019. donijeli 21 osuđujuću presudu, 30 % manje nego u 2018. (30), te devet oslobađajućih presuda (tri u 2018.), a jedan je predmet odbačen (dva u 2018.). Pred sudovima je dodatnih 225 korupcijskih predmeta u raznim fazama kaznenog postupka, a sudovi tek trebaju donijeti prvostupanjske presude. Tijela su napomenula da se smanjeni broj optužnica i presuda može pripisati poteškoćama u provjeri dokaza koje dostave zviždači koji su samo djelomično zaštićeni u okviru Zakona o integritetu i sprječavanju korupcije.





III.Medijski pluralizam

U Sloveniji su sloboda izražavanja i informiranja utvrđene u Ustavu, a medijski pluralizam osiguran je specifičnim sektorskim zakonodavstvom. Regulatorno tijelo za medije, Agencija za komunikacijske mreže i usluge, neovisno je tijelo, pravno i funkcionalno odvojeno od vlade. U okviru pravila o transparentnosti vlasništva nad medijima od poduzeća se zahtijeva da tijelima nadležnima za tržišno natjecanje prijave utjecaj vlasnika ili uprave koji nadilazi određeni prag. Znatna promjena vlasništva zahtijeva i suglasnost nadležnog ministarstva. Zaštita novinara nije posebno zakonski uređena i primjenjuju se mehanizmi koji su dostupni svim građanima.

Neovisnost Agencije za komunikacijske mreže i usluge predviđena je zakonom, no njezina je učinkovitost ograničena nedostatkom ljudskih resursa i mjera zaštite od političkog uplitanja. Osim što je regulatorno tijelo za medije, Agencija za komunikacijske mreže i usluge Republike Slovenije (AKOS) regulatorno je tijelo nadležno i za telekomunikacijski i poštanski sektor te sektor željezničkog prijevoza. Status AKOS-a zajamčen je Zakonom o elektroničkim komunikacijama. Njegove provedbene ovlasti u području audiovizualnih medija utvrđene su Zakonom o medijima i Zakonom o audiovizualnim medijskim uslugama. Oba zakona trenutačno prolaze postupak revizije i trebali bi prenijeti revidiranu Direktivu o audiovizualnim medijskim uslugama (AVMSD): javno savjetovanje pokrenuto je u srpnju 2020. u trajanju od samo pet dana. Nakon mnogobrojnih kritika, među ostalima kritika nacionalnih i međunarodnih medijskih udruženja, razdoblje savjetovanja produljeno je do početka kolovoza, odnosno rujna. AKOS-om upravljaju ravnatelj i Vijeće Agencije, koje se sastoji od pet članova. Direktor ima ovlast donošenja odluka, a Vijeće nadzire realizaciju programa rada i odobrava financijsko planiranje. Imenuje ih vlada na temelju prethodnog postupka odabira, a prijedlog ravnatelja vladi dostavlja nadležni ministar. Smjenjivanje i razrješenje s dužnosti mogu stupiti na snagu samo zbog nepodobnosti za zauzeti položaj ili nesposobnosti, ili zbog drugih uvjerljivih razloga koji se odnose na određenu osobu. Iako su pravila koja se odnose na sukob interesa s industrijom definirana u Zakonu u elektroničkim komunikacijama, ne postoje posebne odredbe o mogućnosti postojanja sukoba interesa ravnatelja u odnosu na neku političku stranku. O financijskim i ljudskim resursima odlučuje regulatorno tijelo. Proračun se izdvaja iz prihoda ostvarenih iz djelatnosti Agencije, čime se dodatno pojačava njezina neovisnost od vlade. Međutim, uzimajući u obzir širok raspon ovlasti, čini se da Agencija ne raspolaže dostatnom količinom ljudskih resursa, što bi zauzvrat moglo utjecati na njezinu učinkovitost. Agencija ima ovlast izricanja sankcija koje se mogu osporiti na sudu. Agencija predstavlja svoje godišnje izvješće vladi i parlamentu te objavljuje sve relevantne dokumente na svojim internetskim stranicama, osiguravajući dobru razinu transparentnosti. Alatom za praćenje medijskog pluralizma (MPM 2020) utvrđena je srednja razina rizika u području neovisnosti i učinkovitosti regulatornog tijela za medije, najviše zbog nedostatka mjera zaštite od političkog uplitanja.

Transparentnost vlasništva nad medijima zahtijeva izjavu o vlasničkim ili upravljačkim udjelima. Prema Zakonu o medijima izdavačka kuća ili organizacija za radiodifuziju mora prijaviti svaki porast pojedinačnog vlasničkog ili upravljačkog udjela u trgovačkom društvu od 5 % ili više. Određene informacije javno se objavljuju na internetskim stranicama Ministarstva kulture. Postojeće zakonodavstvo može otežati identifikaciju ako se donošenje odluka odvija u pozadini, posebno u slučaju višestrukih kaskadnih vlasnika. Alatom za praćenje medijskog pluralizma 2020. (MPM 2020) stoga je ocijenjeno da je transparentnost vlasništva nad medijima u Sloveniji na razini srednjeg rizika. Nacrtom prijedloga revizije zakona predstavljenim u srpnju 2020. proširuje se područje primjene Zakona o medijima na digitalne medije i uklanja se minimalni prag od 5 %, osim za poduzeća organizirana kao dionička društva. U nacrtu prijedloga također se javno objavljuju sve informacije povezane s vlasništvom, uključujući prethodno neobjavljene financijske izvore i novouvedene izvore koji dolaze iz javnih sredstava.

Dodjela državnog oglašavanja nije posebno zakonski uređena. Ne prikupljaju se podaci o prihodima medijskih poduzeća pa je teško dobiti pouzdane informacije o rashodima za oglašavanje, uključujući identitet ugovaratelja. Za vrijeme izbora samo su javni mediji dužni osigurati dostatno vrijeme emitiranja za potrebe pravednog političkog predstavljanja u relevantnim programima.