Ne međunarodnoj razini donesen je novi globalni okvir za ciljeve održivog razvoja te je donesen i proračun za njega u studenome 2015., a on se u isto vrijeme bavi povezanim izazovima iskorjenjivanja siromaštva te održivim razvojem. Podupire ga novo „globalno partnerstvo”, pokretanjem svih oblika provedbe i svih sudionika. Namjerava se primjenjivati u svim zemljama, a rezultat su dramatične promjene u viđenju razvoja te će imati utjecaj na buduće odnose između AKP-a i EU-a.

U posljednja dva desetljeća EU i skupine zemalja AKP-a razvile su se, a u njihovu odnosu došlo je do velikih promjena. Skupina zemalja AKP-a povećala se na 79, a EU je povećao broj svojih članica na 28, pri čemu zajedno čine većinu država u Ujedinjenim narodima s ukupnim stanovništvom od oko 1,5 milijardi ljudi. Odnos se odavna proširio izvan područja razvojne suradnje i trgovine. Partnerstvo s tri regije koje čine skupinu AKP-a osnaženo je izvan okvira Sporazuma iz Cotonoua, iako u sinergiji s njime. To je vidljivo u strateškom partnerstvu Afrike i EU-a, zajedničkoj strategiji partnerstva EU-a i karipskih država i strategiji za snažnije partnerstvo s pacifičkim otocima. Suradnja s regionalnim i podregionalnim organizacijama intenzivirala se, posebno u gospodarskim pitanjima i u području mira i sigurnosti. Sklopljeni su sporazumi o gospodarskom partnerstvu u kojima se definira novi okvir za trgovinske odnose s regionalnim skupinama zemalja AKP-a.

Odnosi između EU-a i AKP-a dugogodišnji su, a potječu iz 1975. i prve Konvencije iz Lomea. Ta je Konvencija naslijedila prvu Konvenciju iz Yaoundéa iz 1963. povezujući tadašnju Europsku ekonomsku zajednicu s bivšim kolonijama njezinih država članica. Uzastopnim sporazumima o partnerstvu oblikovao se odnos do danas.

Posebnu pozornost treba posvetiti poljoprivrednom sektoru i sektoru stočarstva koji u većini gospodarstava zemalja AKP-a zapošljava većinu stanovništva. To ga čini sektorom s najvećim multiplicirajućim učinkom na razvoj i zapošljavanje te na smanjenje siromaštva u ruralnim područjima. Međutim, pred razvojem poljoprivrednog sektora veliki su izazovi kao što su klimatske promjene, nestabilnost cijena i ispunjavanje trgovinskih standarda, primjerice za sigurnost hrane.

Sektor informacijskih i komunikacijskih tehnologija mogao bi igrati važnu ulogu u poticanju naglog razvoja, premošćivanju digitalnih podjela i razvoju društva znanja, kao što je to slučaj sa znanstvenim i tehnološkim inovacijama u mnogim područjima.

Održavanje makroekonomske stabilnosti, uključujući sustav financijske stabilnosti, preduvjet je za održiv i uključiv razvoj. Mnoge zemlje AKP-a unaprijedile su svoj makroekonomski okvir u zadnjem desetljeću u kojem su zabilježene visoke stope rasta, što je nekima od njih omogućilo da mobiliziraju više međunarodnog i domaćeg kapitala. Nedavna financijska i gospodarska kriza najviše se odrazila na pad životnog standarda i učinke prelijevanja do kojih dolazi zbog makroekonomske nestabilnosti. To je posebno važno u kontekstu sve povezanijeg gospodarskog i financijskog svijeta, s mnogim novim gospodarstvima i povezanim financijskim tržištima.

Promicanje održivog i uključivog rasta ključno je za dugoročan gospodarski razvoj i smanjenje siromaštva te je ključno za rješavanje demografskih izazova. Iako se rezultati razlikuju po zemljama i tijekom vremena, gospodarski rezultati u regijama AKP-a bili su izuzetni, stvarajući velika nacionalna tržišta i pružajući nove gospodarske mogućnosti. S druge strane, industrijalizacija, digitalizacija i gospodarska diversifikacija bili su ograničeni u mnogim zemljama AKP-a. Siromaštvo i nejednakost nisu se smanjili kako se očekivalo, a nezaposlenost i raširenost sive ekonomije ostali su preveliki. Izgradnja otpornosti najugroženijih skupina i dalje je izazov. Sa stanovništvom koje će se udvostručiti do 2050. i bogatstvom prirodnih resursa, gospodarski potencijal Afrike i dalje je bitan za cijeli svijet. Održivo korištenje oceana te bogati ribolovni resursi, poljoprivreda i ležišta minerala mogu stvoriti važne gospodarske prilike te prilike za ulaganja. Zemlje poput Brazila, Kine i Indije strateški se pozicioniraju u tim regijama s pomoću povećane prisutnosti, porasta ulaganja i trgovinskih odnosa te rastućim portfeljem suradnje.

6. Treba li buduće partnerstvo predvidjeti učinkovitije zajedničko djelovanje u području sprečavanja sukoba, uključujući rano upozoravanje i posredovanje, aktivnosti izgradnje mira i države te bavljenje transnacionalnom sigurnosnim izazovima? Treba li se to obaviti u okviru partnerstva između EU-a i AKP-a?

Kao što je prepoznato u članku 11. Sporazuma iz Cotonoua, mir i sigurnost potrebni su za održiv razvoj i iskorjenjivanje siromaštva, kao i obrnuto. Nestabilne zemlje i zemlje zahvaćene sukobima nisu uspjele ostvariti milenijske razvojne ciljeve. Međudržavni nasilni sukobi povećali su se. Za rješavanje pitanja sukoba i nestabilnosti potreban je sveobuhvatan pristup koji kombinira diplomatske, sigurnosne i razvojne alate te se usredotočuje na sprečavanje sukoba, aktivnosti izgradnje mira i izgradnje države. Podrška za demokratske procese općenito je ocijenjena kao podrška miru i stabilnosti. Ti su opsežni problemi integralni dio političkog dijaloga između partnera Sporazuma iz Cotonoua. Uz to, EU i zemlje AKP-a posljednjih su godina suočene s transregionalnim sigurnosnim prijetnjama povezanima s terorizmom i nasilnim ekstremizmom, svim oblicima trgovanja, i to ljudima, oružjem i drogama te piratstvom. Ti se rizici povećavaju zbog jakog demografskog rasta u Africi, u kombinaciji s izazovima kao što su brza urbanizacija, stalna ili rastuća nejednakost te visoka razina nezaposlenosti, posebno među mladima. Mnogi od tih izazova međusobno su povezani diljem kontinenata, a EU i zemlje AKP-a moraju upotrijebiti razne alate na koherentan način kako bi se s njima učinkovito borili.

17. Je li partnerstvo ispunilo svoj cilj ljudskog razvoja učinkovito i djelotvorno, posebno u vezi s iskorjenjivanjem siromaštva te u vezi s ravnopravnosti spolova i osnaživanjem žena? Kako se to može poboljšati?

Snažniji politički odnos

Sporazumom iz Cotonoua stvoren je okvir zajedničkih temeljnih načela, koji su očuvani u zakonski obvezujućem sporazumu. Njime se tvore temelji za sporazum s članovima skupine zemalja AKP-a u cjelini te sa svakom zemljom ili (pod)regijom zasebno. Njegova provedba temelji se na opširnom političkom dijalogu koji se odvija na različitim razinama, nacionalnoj i regionalnoj, te s pomoću zajedničkih institucija AKP-a i EU-a. Države članice EU-a ugovorne su stranke Sporazuma iz Cotonoua, što znači da su njihovi bilateralni odnosi sa zemljama AKP-a isto određeni tim Sporazumom.

21. Koliko je politički dijalog učinkovit i na kojoj je razini najučinkovitiji: nacionalnoj, regionalnoj ili na razini zajedničkih institucija EU-a i AKP-a? Treba li opseg političkog dijaloga proširiti ili suziti? 22. Bi li jača uključenost država članica EU-a povezivanjem njihovih bilateralnih politika i instrumenata s političkim dijalogom na nacionalnoj razini povećala učinkovitost i djelotvornost dijaloga? 23. Je li činjenica da je sporazum pravno obvezujuć nužna za njegovu provedbu u usporedbi s ostalim regionalnim partnerstvima koja se temelje na političkim izjavama?

Usklađenost zemljopisnog područja primjene

Zemljopisna obuhvaćenost partnerstva između AKP-a i EU-a znatno se proširila tijekom vremena. Zbog povezanosti i učinkovite suradnje, moglo bi biti korisno privući ostale zemlje sa sličnim izazovima unutar sveobuhvatnog okvira. Jačanje afričke kontinentalne agende 2007. dovelo je do osnivanja partnerstva između Afrike i EU-a. Uključuje sjevernoafričke zemlje koje nisu ugovorne stranke Sporazuma iz Cotonoua. Južna Afrika ugovorna je stranka, ali na nju se ne primjenjuju sve odredbe. Većina najslabije razvijenih zemalja svijeta članice su skupine zemalja AKP-a i pomak prema općeprihvaćenom planu ciljeva održivog razvoja podržava jedinstven pristup toj skupini zemalja. U tom pogledu pregled treba u obzir uzeti i trenutačnu zemljopisnu pokrivenost te činjenicu bi li opsežna pokrivenost na razini AKP-a u kombinaciji s regionalnim sidrenjem bila korisna za ostale stranke. Ravnoteža i podjela poslova između odnosa EU-a s državama AKP-a u cjelini i tih odnosa sa sastavnim regionalnim skupinama jedno je od ključnih pitanja koja treba istražiti. Regionalni kontekst može u nekim slučajevima uključivati susjedne zemlje izvan okvira AKP-a. Karipske su zemlje primjerice članice Zajednice latinoameričkih i karipskih država.

24. Može li se budući okvir korisno otvoriti i ostalim zemljama osim trenutačnih članica skupine država AKP-a? Koje bi to zemlje bile? 25. Koji okvir bi se koristio za upravljanje odnosima između EU-a i AKP-a? Kako bi se sljedeći okvir odnosa između AKP-a i EU-a dovesti u odnos prema zadnjem regionalnom partnerstvu između EU-a i afričkih, karipskih i pacifičkih zemalja? Može li budući okvir AKP-a i EU-a uključiti određena partnerstva s regionalnim partnerima? 26. Ima li mjesta za izgradnju strukturiranijeg odnosa s Azijom, Latinskom Amerikom, Bliskim istokom i sjevernom Afrikom?

Suradnja krojena prema skupinama zemalja sa sličnim stupnjem razvoja

Kako bi se osiguralo da je razvojna pomoć EU-a usmjerena tamo gdje je najpotrebnija i gdje ima najveći učinak na iskorjenjivanje siromaštva, EU je nedavno pojačao načelo diferencijacije. To je dovelo do toga da je nekoliko partnerskih zemalja EU-a napustilo bilateralnu razvojnu pomoć. U posljednja dva desetljeća skupina zemalja AKP-a suočava se s mnogo uzoraka razvoja, posebno između brzorazvijajućih zemalja sa statusom srednjeg prihoda i najslabije razvijenih i ugroženih država. Oko polovina od 79 zemalja AKP-a danas su najslabije razvijene države, dok je nekoliko njih postiglo status srednjeg niskog dohotka (11), gornjeg srednjeg prihoda (23) ili visokog prihoda (4). S obzirom na takav razvoj, za razvijenije zemlje AKP-a trebalo bi razmotriti napuštanje razvojne pomoći. Visok stupanj nejednakosti i siromaštva ostaje unutar zemalja, uključujući one u višim gospodarskim kategorijama. Prilagođeniji tipovi suradnje, primjerice s pomoću tehničke podrške, prijenosa znanja i istraživanja, omogućujući zajedničko stvaranje i zajednički razvoj rješenja, potrebni su za rješavanje raznih izazova s kojima se partneri AKP-a suočavaju ovisno o njihovu stupnju razvoja.

27. Je li trenutačni sustav dodjele razvojnih sredstava, koji se temelji na potrebi i kapacitetu te rezultatima, dovoljan za usmjeravanje sredstava prema zemljama u kojima se može ostvariti najbolji učinak? Treba li se dodjelom sredstava nastaviti favorizirati najpotrebitije zemlje, uključujući i one ugrožene? 28. Koja vrsta suradnje može pomoći obuhvatiti posebne potrebe najrazvijenijih zemalja AKP-a s obzirom na postizanje pravednog i održivog rasta?

Ojačati odnos s ključnim sudionicima

Sporazumom iz Cotonoua predviđen je okvir za opsežan i uključiv odnos koji nadilazi vlade zemalja, prepoznajući ulogu parlamenata u razvoju te lokalnih tijela vlasti i nevladinih sudionika (civilno društvo, privatni sektor, sindikati). Njime je formalizirana njihova uloga u provođenju političkog dijaloga te u programiranju i provedbi programa suradnje. I dalje je stvarna uključenost nekih od tih sudionika ograničena i njihov puni potencijal nije ostvaren.

29. Je li trenutačni model uključenosti dionika pridonio postizanju ciljeva partnerstva na učinkovit način? Tko bi mogao imati važniju ulogu u provedbi partnerstva? Kako bi se to moglo postići? 30. Što se može učiniti za promicanje učinkovitog i djelotvornog sudjelovanja međunarodnog i nacionalnog privatnog sektora, civilnog društva, socijalnih partnera i lokalnih tijela vlasti u partnerstvu?

Nekoliko novih sudionika postalo je vrlo aktivno u regiji AKP-a u gospodarskom i razvojnom području, a to su gospodarske sile u razvoju kao što su Brazil, Kina, Indija ili Indonezija te arapske zemlje iz Perzijskog zaljeva i privatne zaklade. Uz to, neke zemlje AKP-a, iako se još uvijek bore s ozbiljnim razvojnim poteškoćama, imaju veći BND po glavi stanovnika nego neke države članice EU-a. Neke same pružaju razvojnu pomoć ostalim zemljama AKP-a.