26.Ti su dionici tvrdili i da bi se, kad bi bilo dostupno manje informacija o rizicima, time smanjilo povjerenje u obvezne izračune obveza osiguravatelja prema „najboljim procjenama” te da bi to dovelo do većih rezerviranja kako bi se stvorile dostatne pričuve za nesigurnosti i potencijalne obveze.

20.Iz najnovijih pokazatelja vidljivo je da je u posljednjem desetljeću tržište osiguranja razvilo konkurentnije načine suosiguranja odnosno sureosiguranja rizika, kao što su suosiguranje odnosno sureosiguranje preko brokera ili sporazumi među osiguravateljima o preuzimanju dijela rizika koje izrađuje broker (eng. lineslip). To su održiva alternativna rješenja u odnosu na institucionalizirane grupe suosiguravatelja odnosno sureosiguravatelja koje su izuzete Uredbom o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja. Osim toga, osiguranje nije jedini sektor u kojem poduzetnici nastoje surađivati na određenim velikim projektima kako bi podijelili povezane troškove i rizike (to se, na primjer, primjenjuje i na velike građevinske projekte).

28.Komisijine Horizontalne smjernice, koje su donesene nakon stupanja na snagu Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja, sadržavaju posebno poglavlje o sporazumima o razmjeni informacija. U njemu su utvrđena načela koja se u cijelosti mogu primijeniti na sektor osiguranja i koja pružaju dobru osnovu za provedbu samoprocjene dopustivosti zajedničke izrade i podjele obračuna, tablica i studija.

29.U Smjernicama se izričito prepoznaje da je „znatno manje vjerojatno da će razmjene stvarnih zbirnih podataka, ako je priznavanje pojedinačnih informacija na razini društva dovoljno teško, dovesti do učinaka ograničavanja tržišnog natjecanja u odnosu na razmjene podataka na razini društva”. Nadalje, „prikupljanje i objavljivanje zbirnih tržišnih podataka (kao što su podatci o prodaji, podatci o kapacitetima ili podatci o troškovima obrtnih sredstava ili sastavnih dijelova) trgovinske organizacije ili društva za ispitivanje tržišta mogu biti korisni i pružateljima usluga i potrošačima jer na taj način mogu dobiti jasniju sliku gospodarskog stanja sektora. Na temelju prikupljanja i objavljivanja tih podataka sudionici na tržištu mogu donijeti bolje informirane pojedinačne odluke kako bi učinkovito prilagodili svoju strategiju tržišnim uvjetima. Općenitije gledano, osim ako se ne provodi u okviru jakog oligopola, razmjena zbirnih podataka vjerojatno neće dovesti do učinaka ograničavanja tržišnog natjecanja.”

30.Osim toga, u Smjernicama se potvrđuje da i „razmjena podataka o potrošačima među društvima na tržištima s asimetričnim informacijama o potrošačima može dovesti do učinkovitosti. Na primjer, praćenjem prethodnog ponašanja potrošača u smislu nesreća ili kreditnog rizika potrošače se potiče da ograniče svoju izloženost rizicima. Nadalje, na temelju toga može se utvrditi i koji potrošači nose niži rizik i koji bi trebali ostvariti koristi od nižih cijena. U tom se kontekstu razmjenom informacija može smanjiti ograničavanje potrošača (eng. lock-in), čime bi se potaknulo jače tržišno natjecanje. Razlog tome jest činjenica da su informacije načelno specifične za određeni odnos i da bi potrošači, u suprotnom, izgubili koristi od tih informacija kad bi prešli u drugo društvo. Primjeri takve učinkovitosti postoje u sektorima bankarstva i osiguranja, koji su obilježeni čestim razmjenama informacija o kreditnim rizicima potrošača i značajkama rizika.”

31.Smjernicama se štiti postojanje te vrste suradnje u sektoru osiguranja. Načela su jednaka načelima iz Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja i njima se izuzima razmjena informacija među osiguravateljima. Stoga, kad bi se Uredba o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja prestala primjenjivati, već bi postojale jednakovrijedne smjernice Komisije na temelju kojih bi osiguravatelji mogli izvršiti samoprocjenu dopustivosti svoje suradnje. Zbog istog razloga procjena usklađenosti koju provode nacionalni savezi za osiguranje, koji su trenutačno glavni posrednici u sastavljanju i dijeljenju podataka o rizicima, ne bi trebala dovesti do znatne promjene troškova usklađivanja na temelju Horizontalnih smjernica. Relevantni savezi i posrednici obvezni su, u okviru Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja i Uredbe 1/2003, osigurati da su prikupljanje i dijeljenje podataka o rizicima u obliku obračuna, tablica i studija u skladu tim materijalnim odredbama.

32.Osim toga, čini se da je, u pogledu poticaja, navodni rizik slabije suradnje na zajedničkim obračunima, tablicama i studijama ako se relevantno poglavlje Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja ne produlji vrlo nizak. Ako je suradnja u tom području nužna za sektor osiguranja kao što su tijekom javnog savjetovanja tvrdila društva za osiguranje, vrlo je vjerojatno da navedenu bitnu potrebu za suradnjom neće nadjačati nikakvo smanjenje pravne sigurnosti koje je rezultat isteka izuzeća.

33.Stoga je u ovom trenutku potreba za daljnjim postojanjem uredbe o skupnom izuzeću za zajedničke obračune, tablice i studije upitna, posebno jer postoje druge smjernice (uključujući Komunikaciju) koje bi se, prema potrebi, mogle upotrijebiti kao dopuna relevantnim odredbama Horizontalnih smjernica. Kao zaključak, Komisija smatra da je potreba za posebnom uredbom o skupnom izuzeću radi osiguranja pravilnog funkcioniranja sektora i poticanja razmjene određenih vrsta informacija upitna.

Zajedničko pokriće određenih vrsta rizika (grupe)

34.Dionici koji su sudjelovali u javnom savjetovanju (uglavnom društva za osiguranje i njihova udruženja) općenito su tvrdili da bi dopuštanje isteka izuzeća za grupe dovelo do smanjenja pravne sigurnosti u pogledu dopustivosti suradnje u obliku grupa, čime bi se, s druge strane, povećali troškovi usklađivanja za osiguravatelje i stvorio neopravdani oprez pri sklapanju određenih sporazuma o udruživanju. Tvrdilo se da bi to moglo dovesti do toga da osiguravatelji naplaćuju više premije te, u nekim slučajevima, čak i do prestanka postojećih grupa, a posebno u području zbirnih rizika i rizika od katastrofa, što bi značilo da će se određeni proizvodi suosiguranja prestati nuditi, na štetu potrošača.

35.Međutim dionici koji su sudjelovali u javnom savjetovanju nisu dostavili konkretne dokaze kojima bi potkrijepili te opće izjave u pogledu navodnih negativnih učinaka mogućeg neproduljenja izuzeća za grupe. U određenim odjeljcima upitnika u okviru savjetovanja tražilo se detaljno objašnjenje promjena u poslovanju kao rezultata neproduljenja te su osmišljeni tako da omogućuju kvantificiranje i ocjenu učinaka na troškove i cijene koji iz toga proizlaze; međutim, velika većina sudionika nije na njih odgovorila.

36.Prije pokretanja javnog savjetovanja Komisija je objavila studiju o grupama suosiguravatelja odnosno sureosiguravatelja i ad hoc sporazumima o suosiguranju odnosno sureosiguranju na tržištu upisa. To se temeljilo na razgovorima koji su obavljeni u 27 država članica EU-a. Na temelju definicije iz Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja u cijelom EU-u utvrđeno je samo 46 aktivnih grupa. U studiji je zaključeno da su „brojne grupe osnovane radi pokrića rizika od katastrofe (nuklearne, okolišne ili terorizma), ali da nisu jedina mogućnost za takve rizike jer i tržišta osiguranja i drugi mehanizmi, kao što su osiguravatelji s državnim jamstvom, pokrivaju neke od tih rizika. Uz te grupe za velike rizike postoje i drugi mehanizmi među osiguravateljima za pokriće rizika koje tržište osiguranja ne želi ili za iskorištavanje tržišne niše u kojoj se osiguravatelji udružuju kako bi osigurali kapacitet na tržištu upisa.”

37.Utvrđeno je da je broj grupa znatno niži nego što se na početku očekivalo. Od 100 mehanizama za koje se navodno smatralo da su obuhvaćeni definicijom iz Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja, na kraju je, nakon razgovora, njih 39 isključeno iz opsega studije. Za preostalu 61 grupu smatralo se da bi mogla odgovarati definiciji, ali je za njih 15 utvrđeno da više ne posluju, tj. bile su u fazi „isplate pričuva”. Stoga je gotovo četvrtina grupa u skladu s Uredbom o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja odlučila napustiti tržište, čime je dodatno smanjen broj koji bi odgovarao definiciji.

38.U pogledu primjene izuzeća za grupe u studiji navelo se i da je „postotak odgovora na pitanja u pogledu samoprocjene, relevantnog tržišta i tržišnih udjela razočaravajući. Neke od tih grupa nisu provele punu samoprocjenu jer su se smatrale izuzetima od pokrića novih rizika ili jer su bile uvjerene da je njihov tržišni udjel bio niži od praga od 20 %. Ukupno gledano, činilo se da je svijest o uredbi o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja različita, iako grupe koje su ponovno procijenile svoj položaj nakon izdavanja nove uredbe o skupnom izuzeću nisu izvijestile o promjeni u svojem statusu usklađenosti.”

39.Na temelju studije pokazalo se da „postoje nesigurnosti u pogledu definicije, uz rizik neusklađenosti percepcije grupa u sektoru i namjera iz uredbe o skupnom izuzeću, što može upućivati na potrebu za pojašnjenjem: to može utjecati na utvrđivanje samih grupa i na definiciju ako su mehanizme slične grupama uspostavile strane koje nisu osiguravatelji, a posebno posrednici, i koje može biti potrebno ispitati izvan opsega ovog izvješća”.

40.U studiji je utvrđeno i da je „funkcioniranje grupa heterogeno i da je za svaku grupu potrebna procjena njezinih pojedinačnih prednosti”.

41.O rezultatima studije raspravljalo se na radionici s dionicima koja je održana u ožujku 2013. i tijekom koje su potvrđeni glavni nalazi:

oblici suradnje koji se razlikuju od grupa, ali imaju sličnu ulogu, već postoje na tržištu suosiguranja odnosno sureosiguranja;

zamjetan je manjak jasnoće na tržištu u pogledu toga koji od tih oblika čine grupe suosiguravatelja odnosno sureosiguravatelja u smislu Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja te koji bi stoga mogli ostvariti koristi od izuzeća za grupe;

definicija proizvodnih i zemljopisnih tržišta na kojima grupe posluju te definicija novih rizika u skladu s Uredbom o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja možda nije jasna svim sudionicima na tržištu; te

iako sudionici na tržištu smatraju da su grupe još uvijek nužne za određene rizike, priznaju da bi se tržište moglo razvijati u smjeru fleksibilnijih i konkurentnijih rješenja u pogledu suosiguranja odnosno sureosiguranja.

42.U članku 5. Uredbe o skupnom izuzeću u sektoru osiguranja propisano je da su sporazumi o udruživanju izuzeti u pogledu uspostave i djelovanja grupa. U Komisijinoj praksi odlučivanja razlikuju se „uspostava” i „djelovanje” (funkcioniranje). U pogledu prvog Komisija smatra da sama činjenica da bi grupa mogla biti nužna nije dovoljan razlog za zaključivanje da se time ne narušava tržišno natjecanje. Komisija je zatim provjerila funkcioniranje grupe te ispitala služe li dodatni mehanizmi koje su sklopili njezini članovi u svrhu njezina poslovanja doista samo kao pomoć njezinu funkcioniranju te jesu li stoga nužni. U nekoliko je predmeta Komisija zauzela stajalište da grupa ukupno ne može biti usklađena s propisima ako bi se njezina održivost mogla osigurati u manje ograničavajućim uvjetima poslovanja; to je i dalje standard za utvrđivanje usklađenosti koji se danas primjenjuje.