Čini se da prevladava mišljenje da je od 2014. ostvaren slab napredak u borbi protiv diskriminacije. Opća populacija prepoznaje da je diskriminacija raširena u EU-u, u većini država članica ljudi se i često s njom suočavaju. Istraživanja su pokazala da se gotovo svaka četvrta osoba koja pripada nekoj od etničkih ili imigrantskih manjinskih skupina (24 %) u prethodnih 12 mjeseci u jednom ili više područja svakodnevnog života osjećala diskriminiranom zbog svojeg podrijetla. Prema istraživanju Eurobarometra iz 2019. otprilike svaki peti ispitanik (21 %) koji se u prethodnih 12 mjeseci osjećao diskriminiranim na temelju jedne ili više osnova izjavio je da se to dogodilo na poslu, a 13 % ispitanika izjavilo je da se to dogodilo pri traženju zaposlenja.

Prijavljivanje diskriminacije i broj pritužbi neznatno su porasli u odnosu na stanje iz izvješća iz 2014., no nedovoljno prijavljivanje i dalje je problem. Istraživanja pokazuju da osobe koje su se osjećale diskriminiranima ne bi lako prijavile taj slučaj. Posljedično, mnogi slučajevi mogu proći „ispod radara”, ostavljajući žrtve bez ikakvog oblika pravne zaštite. To negativno utječe na pristup pravosuđu i općenito na učinkovitost direktiva. Iako mnoge države članice upućuju na važnost rada tijela za jednakost na nacionalnoj i lokalnoj razini u borbi protiv diskriminacije i rješavanju problema nedovoljnog prijavljivanja, prema istraživanjima malo bi ljudi tim tijelima prijavilo slučaj diskriminacije.

Više od dvije godine od donošenja Preporuke četiri države članice izjavile su da namjeravaju izmijeniti svoje nacionalne odredbe o tijelima za jednakost kako bi poduzele daljnje mjere u pogledu nekih preporuka, a desetak država članica to je učinilo, na primjer, povećanjem proračuna. Međutim, većina navodi da uopće nema promjena ili da nema većih reformi.

U radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom Izvješću navedena je takva detaljna analiza provedbe Preporuke. Zaključeno je da ograničena i nejednaka razina provedbe Preporuke i dalje ometa djelotvoran rad nekih tijela za jednakost. To u praksi dovodi do različitih razina zaštite od diskriminacije u EU-u. Izrazito korisno za jačanje uloge tijela za jednakost bit će stalna razmjena dobre prakse i/ili smjernica na razini EU-a te informiranje. Međutim, iskustvo u provedbi Preporuke pokazuje da to nije dovoljno. Komisija će stoga procijeniti treba li predložiti moguće zakonodavstvo za jačanje uloge nacionalnih tijela za jednakost do 2022.

2.5.Prikupljanje podataka

Podaci o jednakosti ključni su za informiranost, senzibilizaciju građana, kvantificiranje diskriminacije, pokazivanje trendova tijekom vremena, dokazivanje postojanja diskriminacije, evaluaciju provedbe zakonodavstva o jednakosti, dokazivanje potrebe za pozitivnim djelovanjem i doprinos donošenju politika utemeljenih na dokazima.

U direktivama nema općeg zahtjeva za prikupljanje, analizu i uporabu podataka o jednakosti. Međutim, Direktivom o rasnoj jednakosti zahtijeva se da tijela za jednakost provode neovisna istraživanja, objavljuju neovisna izvješća i izdaju preporuke o pitanjima povezanima s rasnom diskriminacijom (vidjeti navedeno).

Na razini EU-a poduzeti su sljedeći važni koraci kako bi se riješio problem nedostatka podataka o jednakosti i potrebe za praktičnim smjernicama o prikupljanju podataka o jednakosti:

üKomisija je predstavila niz studija o podacima o jednakosti,

üKomisija je podržala rad podskupine Skupine EU-a na visokoj razini za nediskriminaciju, jednakost i raznolikost koja se bavi podacima o jednakosti, a koja je objavila:

oSmjernice za poboljšanje prikupljanja i uporabe podataka o jednakosti na nacionalnoj razini – u njima se naglašava da se Općom uredbom o zaštiti podataka (GDPR) ne sprečava prikupljanje podataka o jednakosti, uključujući kad su raščlanjeni prema rasnom i etničkom podrijetlu, ako se provodi na odgovarajući način,

ozbirku obećavajućih primjera prakse, i

odijagnostički alat,

ükao jedan od prioriteta u Programu Komisije o pravima, jednakosti i građanstvu navedeno je bolje prikupljanje podataka o jednakosti.

Mnoge države članice izvijestile su o primjerima dobre prakse prikupljanja podataka o jednakosti, uključujući:

·uključivanje (i koordinaciju) niza relevantnih aktera, npr. statističkih ureda, javnih službi i agencija, inspektorata, sveučilišta, istraživačkih centara, organizacija civilnog društva, tijela za zaštitu podataka i privatnog sektora,

·objavljivanje podataka o pritužbama koje su zaprimili tijela za jednakost, policija, javne službe, inspektorati i pravosuđe, te o presudama,

·korištenje stručnog znanja FRA-e o prikupljanju podataka,

·poticanje prikupljanja i uporabe podataka o jednakosti kroz namjenske projekte,

·uporabu podataka o jednakosti kako bi se ispitali i ocijenili učinak i učinkovitost zakonodavstva o nediskriminaciji,

·uporabu tajne kupnje i situacijskog testiranja kako bi se ispitali obrasci diskriminacije,

·uključivanje manjinskih organizacija u prikupljanje i diseminaciju podataka o jednakosti,