O BUDUĆNOSTI EUROPE Razmatranja i scenariji za EU27 do 2025.

Izazovi u Europi ne posustaju. Naše se gospodarstvo oporavlja od svjetske financijske krize, ali se oporavak ne osjeća posvuda ravnomjerno. Dijelovi su našeg susjedstva destabilizirani, što je dovelo do najveće izbjegličke krize od Drugog svjetskog rata. Teroristički napadi pogodili su srca naših gradova. Pojavljuju se nove svjetske sile, a stare se suočavaju s novim izazovima. I na koncu, prošle je godine jedna od naših država članica izglasala izlazak iz Unije.

EU je danas mjesto gdje Europljani mogu uživati u jedinstvenoj raznolikosti kultura, ideja i tradicija u Uniji koja se proteže na 4 milijuna kvadratnih kilometara. To je mjesto na kojem Europljani mogu putovati, studirati i raditi izvan nacionalnih granica, a da pritom ne moraju mijenjati valutu. Na tom je mjestu vladavina prava zamijenila vladavinu željezne ruke. I na tom se mjestu o jednakosti ne samo govori, već se za nju i dalje bori.

Žrtvu prethodnih naraštaja nikad ne smijemo zaboraviti. Ljudsko dostojanstvo, sloboda i demokracija teško su stečeni i nikad ih se ne smijemo odreći. Iako privrženost miru danas ne dijele svi Europljani na isti način kao što su to činili njihovi roditelji i djedovi, te nas temeljne vrijednosti i dalje povezuju.

Razmatranja i scenariji za EU27 do 2025.

U ovoj se Bijeloj knjizi utvrđuju pokretači promjena u sljedećem desetljeću i predstavlja niz scenarija prema kojima bi se Europa mogla razvijati do 2025. Time započinje rasprava koja bi trebala pomoći da se usredotočimo na pronalaženje odgovorā na već poznato pitanje:

Kao što su to činili i naraštaji prije nas, na zadatak koji nas čeka ne možemo odgovoriti na nostalgičan i kratkoročan način. Trebamo djelovati u zajedništvu i dijeliti uvjerenje da je jedinstvo za dobrobit svih nas.

Trenutačna situacija neće nužno ograničiti budućnost Europe. Unija je često rasla iz posljedica kriza i pogrešaka. Od Europske obrambene zajednice koja nikad nije uspostavljena u 1950-ima, preko šokova u deviznom tečaju u 1970-ima, do neuspjelih pridruživanja novih članica i odbijanja na referendumima posljednjih desetljeća, Europa je uvijek bila na prekretnici i uvijek se prilagođavala i razvijala.

Međutim, to nije realna slika: važnost Europe u svijetu opada, dok drugi dijelovi svijeta rastu. Europa je 1900. činila oko 25 % svjetskog stanovništva. Do 2060. činit će manje od 5 %. Nijedna država članica do tada neće imati više od 1 % svjetskog stanovništva.

Očekuje se da će se i gospodarska moć Europe smanjiti u relativnom smislu te će u 2030. činiti mnogo manje od 20 % svjetskog BDP-a, a danas čini jednu četvrtinu. Brzo rastući utjecaj gospodarstava u usponu naglašava potrebu da Europa govori jednim glasom i djeluje zajedničkom težinom svojih pojedinačnih dijelova.

Raspoređivanje postrojbi na našim istočnim granicama, rat i terorizam na Bliskom istoku i u Africi te sve veća militarizacija diljem svijeta živi su prikaz sve napetije situacije u svijetu. Nikad nije bilo važnije nego sada da razmislimo o načinu na koji ćemo zaustaviti prijetnje, na njih reagirati i od njih se zaštititi, od velikih kibernetičkih napada do tradicionalnijih oblika nasilja. NATO će i dalje pružati jaku sigurnost za većinu država članica EU-a, ali Europa ne smije biti naivna i mora se brinuti za vlastitu sigurnost. Biti „meka sila” više nije dovoljno snažno u vremenima kada sila može nadvladati zakon.

Iako svijet nikad nije bio manji i povezaniji, povratak izolacionizma stvara neizvjesnost u pogledu budućnosti međunarodne trgovine i multilateralizma. Napredak Europe i njezina sposobnost da zadrži naše vrijednosti na globalnoj razini i dalje će ovisiti o njezinoj otvorenosti i jakim vezama s partnerima. Ipak, zalaganje za slobodnu i naprednu trgovinu te oblikovanje globalizacije u korist svih bit će sve veći izazov.

ISTINSKA PROMJENA GOSPODARSTVA I DRUŠTVA

Globalna financijska i gospodarska kriza koja je 2008. počela u Sjedinjenim Državama Europu je uzdrmala iz temelja. Zahvaljujući odlučnom djelovanju gospodarstvo EU-a ponovno je stabilno, a nezaposlenost se smanjuje na najnižu razinu od početka „velike recesije”. No, ni društvo ni regije ne oporavljaju se ravnomjerno. Stoga nam je i dalje prioritet osloboditi se ostavštine krize, od dugotrajne nezaposlenosti do visokog javnog i privatnog duga u mnogim dijelovima Europe.

Izazov je posebno izražen među mlađim generacijama. Mogućnost da naraštaj današnjih mladih bude siromašniji od svojih roditelja realno nam prijeti po prvi put od Drugoga svjetskog rata. Europa ne smije dopustiti da izgubi najobrazovaniju dobnu skupinu u svojoj povijesti niti da joj generacijska nejednakost ugrozi budućnost.

Sve je to potaknulo sumnje u socijalno tržišno gospodarstvo EU-a i njegovu sposobnost da ispuni obećanje da nikoga neće iznevjeriti te da će sigurno svaki novi naraštaj živjeti bolje od prethodnog. To se osobito osjetilo u europodručju, čime se naglašava potreba da se dovrši ekonomska i monetarna unija i ojača usklađivanje ekonomskih i socijalnih rezultata. U godinama koje dolaze pred Europom je i ništa manje zahtjevno stvaranje uključivog, konkurentnog i otpornog gospodarstva spremnog na buduće promjene.

Europa brzo stari, a očekivani životni vijek dulji je nego ikad. Do 2030. prosječna će dob biti 45 godina i Europa će postati „najstarije” područje svijeta. Na socijalnu koheziju utječu nove obiteljske strukture, populacijske promjene, urbanizacija i raznolikost radnog vijeka. Europljani su nekoć cijeli životni vijek proveli na jednome radnom mjestu, a bio je dovoljan samo jedan naraštaj da prosječni Europljanin postane radnik koji u karijeri promijeni i deset različitih poslova. Broj žena koje rade veći je nego ikad, ali još treba razbiti stare prepreke ostvarenju stvarne rodne jednakosti. U vremenima kada se u Europi smanjuje radno sposobno stanovništvo, nužno je mobilizirati pun potencijal njezinih talenata.