IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA o ex post ocjeni Europskog fonda za povratak za razdoblje 2008. – 2010. (izvješće se predaje u skladu s člankom 50. stavkom 3. točkom (c) Odluke br. 575/2007/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. svibnja 2007.) /* COM/2014/0230 final */





IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA o ex post ocjeni Europskog fonda za povratak za razdoblje 2008. – 2010. (izvješće se predaje u skladu s člankom 50. stavkom 3. točkom (c) Odluke br. 575/2007/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. svibnja 2007.) 1. PODRUČJE PRIMJENE I SVRHA IZVJEŠĆA[1] Europski fond za povratak (RF) osnovan je 2007. za razdoblje 2008. – 2013. u sklopu općeg programa „Solidarnost i upravljanje migracijskim tokovima”[2]. Riječ je o jednom od četiri Fonda osnovana u sklopu Općeg programa[3]. Cilj je Fonda podržati napore država članica povezane s poboljšanjem upravljanja povratkom u svim aspektima („integrirano upravljanje povratkom”), među ostalim i putem suradnje među državama članicama radi ekonomije razmjera. Ukupni proračun Fonda iznosi 676 milijuna EUR. Resursi se raspodjeljuju među 26 država članica[4]. Odlukom o osnivanju Fonda zahtijeva se da Komisija podnese ex post ocjenu za razdoblje od 2008. do 2010.[5] na temelju nacionalnih izvješća o ocjeni rezultata i učinka akcija sufinanciranih iz Fonda[6]. Komisija će ocijeniti Fond zajedno s državama članicama „da bi procijenila važnost, učinkovitost i utjecaj akcija s obzirom na opće ciljeve [Fonda]”[7]. Komisija također „razmatra dopunjavanje akcija koje se provode u okviru Fonda i akcija koje se provode u okviru drugih relevantnih politika, instrumenata i inicijativa Zajednice”[8]. U izvješću su predstavljeni nalazi naknadne ocjene provedbe godišnjih programa u razdoblju 2008. – 2010. kojima su obuhvaćena sredstva dodijeljena državama članicama u visini 199 milijuna EUR. Države članice morale su podnijeti svoja nacionalna izvješća do kraja lipnja 2012. No budući da je razdoblje prihvatljivosti za akcije iz godišnjeg programa za 2010. isteklo 30. lipnja 2012. te da bi se u izvješće mogli uvrstiti sveobuhvatni rezultati ovog godišnjeg programa, rok je odgođen do 31. listopada 2012. U sljedećim se poglavljima ukratko iznose glavni nalazi s obzirom na relevantnost, učinkovitost, uspješnost, komplementarnost i dodanu vrijednost financiranja iz RF-a u razdoblju 2008. – 2010. RELEVANTNOST FONDA U EUROPSKOM I NACIONALNOM KONTEKSTU Relevantnost Fonda za kontekst EU-a u sklopu kojeg se podržava njegovo osnivanje Povratak državljana trećih zemalja koji ne ispunjavaju uvjete za ulazak na teritorij država članica Europske unije, odnosno za prisutnost ili boravak na njihovu teritoriju, ili ih više ne ispunjavaju, ključan je da bi se spriječilo narušavanje politike prijema te da bi se provodila vladavina prava, ključno obilježje područja slobode, sigurnosti i pravde. No u praksi provođenje politike povratka predstavlja važan izazov, posebice državama članicama s relativnom niskim BDP-om ili malo iskustva, ili nekim državama članicama suočenima s nerazmjernim migracijskim tokovima zbog svojeg zemljopisnog položaja ili atraktivnog gospodarskog profila. Upravljanje povratkom složen je proces. Nužno je razviti dobar radni odnos s matičnim zemljama, a istovremeno uravnotežiti prava pojedinaca i humanitarna pitanja s interesom države za provođenje zakona. Smanjenje nezakonite migracije uspješnom politikom povratka pitanje je koje se tiče svih država članica. Osobe se načelno mogu nesmetano kretati na području bez unutarnjih granica. Ako se u jednoj državi članici tolerira nezakoniti boravak, to može negativno utjecati na borbu protiv nezakonitog zapošljavanja diljem EU-a, što pak u EU privlači još više nezakonitih migranata. Suprotno tomu, uspješne politike povratka diljem EU-a mogle bi pozitivno utjecati na vjerodostojnost zajedničke imigracijske politike i pridonijeti boljem prihvaćanju državljana trećih zemalja koji legalno borave u državama članicama. Europski fond za povratak nadogradnja je pripremnih mjera provedenih tijekom proračunskih godina 2005. – 2007. s pomoću kojih je državama članicama olakšano pokretanje Fonda za povratak 2008. Europski fond za povratak osnovan je radi učinkovitije borbe protiv nezakonite migracije te u cilju podrške dobrovoljnom, a po potrebi i prisilnom, povratku državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom u sklopu zajedničkog okvira „integriranog upravljanja povratkom” te u skladu sa zajedničkim standardima. Unutar gore opisanog konteksta migracije, pri čemu se utjecaj migracijskih tokova razlikuje ovisno o državi članici, Fond je namijenjen osiguravanju pridržavanja načela solidarnosti i pravedne podjele odgovornosti među državama članicama kroz osiguranje financijske potpore njihovim naporima za poboljšanje upravljanja povratkom u svim aspektima. Raspodjela dostupnih resursa EU-a među državama članicama temelji se na dvama kriterijima koji odražavaju situaciju države članice s obzirom na obveze preuzete u ime — ili radi ukupne koristi — Unije u tom području: broj odluka o preseljenju koje utječu na državljane trećih zemalja te broj povrataka u treće zemlje. Fond se provodi na temelju strateških višegodišnjih programa koji obuhvaćaju cijelo programsko razdoblje 2008. – 2013. i godišnjih programa o kojima se svake godine pregovara s državama članicama radi provedbe godišnjih dodijeljenih financijskih sredstava. Ciljevi Fonda obuhvaćaju četiri prioriteta: – Prioritet 1: podrška razvoju strateškog pristupa upravljanju povratkom u državama članicama; Prioritet 2: podrška suradnji država članica u upravljanju povratkom; Prioritet 3: podrška specifičnim inovativnim (inter)nacionalnim alatima za upravljanje povratkom; Prioritet 4: podrška standardima Zajednice i najboljim praksama za upravljanje povratkom. Komisija osim nacionalnih programa godišnje izravno provodi do 7 % dostupnih resursa EU-a kroz transnacionalne projekte, studije ili druge vrste akcija u interesu EU-a putem „Aktivnosti Zajednice” u vezi s politikom povratka i mjerama primjenjivim na ciljne skupine. Za razdoblje 2005. – 2007. pokrenute su pripremne mjere, konkretno „Pripremne mjere za povratak” 2005. – 2006. te „Pripremne mjere — Upravljanje migracijom, solidarnost na djelu 2007. — povratak i reintegracija povratnika.” Ti su instrumenti omogućili stjecanje izravnog praktičnog iskustva s transnacionalnim projektima te je time državama članicama, nevladinim organizacijama i drugim dionicima olakšana priprema za pokretanje Europskog fonda za povratak 2008.[9] Akcijama Zajednice u sklopu Europskog fonda za povratak od 2008. do kraja programskog razdoblja sufinancirani su uglavnom transnacionalni projekti u području potpomognutog dobrovoljnog povratka (AVR) (do 90 % ukupnih opravdanih troškova akcija) putem namjenskih poziva za podnošenje prijedloga koji su objavljivani svake godine. Projektima su dopunjavani nacionalni programi te je poticana suradnja na razini EU-a i dijeljenje iskustava u različitim aspektima procesa AVR-a. Važno je napomenuti da je ovim izvješćem o ex post ocjeni obuhvaćen glavni dio resursa Europskog fonda za povratak, koji se provodi uz zajedničko upravljanje putem nacionalnih programa. Relevantnost Fonda u kontekstu EU-a i u nacionalnim kontekstima tijekom prvih godina provedbe Godišnjim programima 2008. – 2010. (AP-ovi), od njihova pokretanja do dovršetka, obuhvaćeno je razdoblje od 2008. do sredine 2012. Tijekom tog razdoblja većina je država članica znatno promijenila svoje politike, zakone i institucionalni ustroj kako bi se osiguralo jačanje i poboljšanje upravljanja (prisilnim i dobrovoljnim) povratkom. Prenošenjem Direktive o povratku[10] pojednostavnjen je postupak upravljanja povratkom, a uvedena je i mogućnost u sklopu koje državljani trećih zemalja mogu odabrati dobrovoljne mjere povratka te su uvršteni standardi pritvora za osobe za koje je donesena odluka o povratku. Neke su države članice uvele alternativne mjere za pritvaranje ugroženih državljana trećih zemalja. U promatranom razdoblju akcije su ponekad dopunjene dodatnim zakonima usmjerenima na suzbijanje nezakonite migracije i povratak nezakonitih migranata. Pobune u sjevernoj Africi 2011. znatno su pridonijele povećanju migracijskog pritiska na mediteranske zemlje te ujedno i ukupnim nacionalnim naporima u području povratka. Od siječnja 2008. do 30. lipnja 2012. iz država članica u treće je zemlje vraćeno ukupno 630 475 državljana trećih zemalja u operacijama prisilnog ili dobrovoljnog povratka[11]. 60 % tih osoba vraćeno je prisilno, a 40 % putem operacija dobrovoljnog povratka. Devet država članica[12] uspjelo je vratiti više osoba putem dobrovoljnih programa nego prisilnim preseljenjem, dok je 16 država članica[13] prisilnim preseljenjem vratilo više osoba nego u dobrovoljnim operacijama[14]. Više od polovine tih dobrovoljnih operacija povratka izvršile su tek dvije države članice (SE, GB). Broj nezakonitih migranata (uključujući osobe koje prekorače uvjete boravka i osobe kojima je odbijen zahtjev za azil) u velikoj mjeri premašuje udio tražitelja azila i izbjeglica koji su se dobrovoljno vratili u svoju zemlju podrijetla. Prema prijavi krajem lipnja 2012. u Uniji je ukupno bilo 179 istražnih centara (za državljane trećih zemalja koji čekaju preseljenje), a njihov ukupni kapacitet iznosio je 17 519 potencijalnih pritvorenika. U razdoblju obuhvaćenom ocjenom iz 21 države članice zajedničkim povratnim letovima vraćeno je 15 563 državljana trećih zemalja[15] (od ukupno 379 381 državljanina trećih zemalja vraćenog putem prisilnog preseljenja). Samo dvije države članice (ES, NL) vratile su gotovo 75 % ukupnog broja osoba vraćenih putem takvih letova. S obzirom na gore opisani generalni kontekst države članice sveukupno pozitivno ocjenjuju važnost Fonda za svoje nacionalne potrebe. Dok većina država smatra da su ciljevi programa relevantni, Francuska je izvijestila da zbog pravila o prihvatljivosti nije moguće riješiti neke bitne potrebe (primjerice uzeti u obzir populaciju nezakonitih migranata u prekomorskom departmanu Mayotte). Francuska je također zaključila da je Prioritet 2 manje važan u području zajedničkih povratnih letova jer i FRONTEX osigurava financiranje takvih letova. No s druge strane, neke su države članice zaključile da se potrebe i odgovarajući ciljevi programa nisu promijenili tijekom izvještajnog razdoblja, odnosno od definiranja ciljeva u višegodišnjem programu (MAP) do provedbe AP-a. Druge su dodale da su utvrđeni ciljevi relevantni i za buduće intervencije financirane iz nacionalnih proračuna ili iz Fonda. KOMPLEMENTARNOST FONDA S NACIONALNIM PRORAČUNIMA U PODRUČJU POVRATKA I S DRUGIM FINANCIJSKIM INSTRUMENTIMA Države članice izvijestile su da je sufinanciranje u okviru RF-a komplementarno sa sufinanciranjem putem drugih financijskih instrumenata EU-a. Nekoliko država članica smatra da je uloga RF-a u upravljanju migracijom komplementarna s ostala tri fonda[16] povezana s općim programom EU-a „Solidarnost i upravljanje migracijskim tokovima” (2007. – 2013.) Europski socijalni fond i pripremne mjere RF-a prije trenutačnog programskog razdoblja drugi su oblici financiranja EU-a komplementarni s RF-om. S obzirom na komplementarnost Fonda s nacionalnim ulaganjima u području povratka, doprinos Fonda nacionalnim proračunima u rasponu je od 100 % (BG, CY, LV, PT) do manje od 1 % (CZ). Sredstva dodijeljena iz Fonda čine 25 % sveukupnih rashoda u tom području u Španjolskoj, odnosno 21 % sveukupnih rashoda u tom području u Ujedinjenoj Kraljevini. To su znatni udjeli kada se u obzir uzme iznos nacionalnih ulaganja u upravljanje povratkom u tim državama članicama. Nasuprot tomu, Francuska izvješćuje da financiranje iz RF-a ima relativno slab financijski učinak na nacionalnu potrošnju u tom području te čini tek 4,9 % troškova prisilnog povratka, no 15,3 % troškova dobrovoljnog povratka (2009. – 2011.). Doprinos iz Fonda određen je u visini od maksimalno 50 % ukupnih troškova akcije te maksimalno 75 % za države članice obuhvaćene Kohezijskim fondom i za akcije koje odgovaraju specifičnim prioritetima. U tom je smislu nakon ocjene vidljivo da je doprinos Fonda najveći u područjima u kojima je manje vjerojatno da će države članice uložiti nacionalna sredstva, odnosno u području pomoći ugroženim osobama i provedbi pravila i normi EU-a. To je vjerojatno zato što se takve aktivnosti ne smatraju nacionalnim prioritetima ili zato što su one dio prioriteta EU-a uz podršku u visini od 75 %. UČINKOVITOST FONDA Raspodjela i potrošnja Doprinos Fonda državama članicama u okviru godišnjih programa od 2008. do 2010. ukupno je iznosio više od 199 milijuna EUR. Raspon financiranja iznosi od tek nešto više od 1 milijuna EUR za Luksemburg do više od 29 milijuna EUR za Ujedinjenu Kraljevinu i više od 27 milijuna EUR za Grčku. Najveći su iznosi dodijeljeni državama članicama s najvećim priljevom nezakonitih migranata i najvećim brojem vraćenih osoba. To su Ujedinjena Kraljevina, Grčka, Francuska, Španjolska i Italija koje su ukupno iskoristile 59 % ukupnog doprinosa EU-a dodijeljenog državama članicama u tom razdoblju. Prikaz 1.: Raspodjela financiranja iz RF-a po državi članici u tisućama eura Prosječna stopa provedbe[17] sufinanciranja EU-a za AP 2008. iznosila je 66 % (potrošeno je 36,6 milijuna EUR od dodijeljenih 55,5 milijuna EUR). Stopa provedbe sufinanciranja EU-a u sklopu tog programa iznosila je od 16 % (NL) do 100 % (ES). Prosječne stope provedbe sufinanciranja EU-a za AP 2009. i 2010. iznosile su od 27 % u Češkoj Republici do 99 % u Španjolskoj. U ukupno 16 država članica stopa provedbe bila je veća od 75 %[18], dok je u njih šest bila veća od 90 %[19]. U šest država članica prosječna je stopa provedbe sufinanciranja EU-a za AP 2009. – 2010. iznosila 50 % ili manje[20]. Države članice s visokom stopom provedbe često su one koje imaju koristi od velikih dodijeljenih sredstava, dok su države članice s niskom stopom provedbe često one kojima su dodijeljena manja sredstva. To se može objasniti time što u državama članicama kojima su dodijeljena velika sredstva doprinos iz Fonda predstavlja mali udio u nacionalnom proračunu predviđenom za povratak, a te su države navikle provoditi akcije u tom području na temelju pretfinanciranja. S druge strane, države članice kojima su dodijeljena manja sredstva često imaju manje iskustva i manje izvršitelja u području povratka. Države članice ukupno su uspjele potrošiti 76 % sredstava koja su im dodijeljena u sklopu godišnjih programa 2008. – 2010. (potrošen je otprilike 151 milijun EUR od približno dodijeljenih 199 milijuna EUR). Većina aktivnosti provedena je u okviru Prioriteta 1, a zatim Prioriteta 3,4 i 2. U pogledu troškova naglasak je stavljen na Prioritet 1, a potom na Prioritete 3,4 i 2. Prikaz 2.: RF 2008. – 2010. prema prioritetu: broj akcija, izdaci u milijunima EUR i broj država članica koje provode prioritet Najveći izdaci tijekom AP-ova 2008. – 2010. odnosili su se na akcije provedbe Prioriteta 1 (podrška razvoju strateškog pristupa upravljanju povratkom – 114 milijuna EUR, odnosno 82 % ukupno potrošenih sredstava.) Države članice s najvećim izdacima u toj kategoriji bile su Francuska, Italija, Španjolska i Ujedinjena Kraljevina. K tomu je 12 % resursa EU-a potrošeno na akcije provođenja Prioriteta 3 (podrška inovativnim alatima za upravljanje povratkom). U sklopu ovog Prioriteta Austrija, Belgija, Grčka, Njemačka i Švedska potrošile su najveće iznose. U sklopu Prioriteta 4 (podrška standardima Zajednice i najboljim praksama) potrošeno je tek 4,8 milijuna EUR, pri čemu su Francuska, Latvija i Slovačka Republika potrošile najveće iznose. Među potonjima, Francuska je potrošila 46 % ukupnih izdataka EU-a na akcije u okviru Prioriteta 4. U okviru Prioriteta 2 potrošeno je tek 4 milijuna EUR (podrška suradnji među državama članicama), a Italija, Ujedinjena Kraljevina i Irska potrošile su najveće iznose u okviru ovog Prioriteta. S obzirom na izdatke po kategoriji akcija, većina je sredstava dodijeljena kategoriji prisilnog povratka (38 % ukupnih izdataka), a potom kategoriji dobrovoljnog povratka (36 % ukupnih izdataka). Ujedinjena Kraljevina potrošila je daleko najveći iznos na dobrovoljni povratak (61 % ukupnih izdataka potrošenih na kategoriju dobrovoljnog povratka). Revizije Ukupno je 20 država članica[21] prijavilo potrebu za formalnom revizijom barem jednog AP-a. Većina država članica[22] morala je provesti revizije koje su premašile 10 % proračuna jednog AP-a ili više njih. Revizije su uvedene kako bi se osigurala puna apsorpcija preostalih financijskih resursa i iznova prilagodile prognoze potrošnje radi poboljšanja uspješnosti i učinkovitosti. Osamnaest[23] država članica izvijestilo je da su im revizije koristile. Nekoliko država članica izvijestilo je da su zahvaljujući revizijama preraspodijelile proračun iz područja u kojima bi potrošnja bila premala u područja u kojima bi potrošnja potencijalno bila prevelika. Druge države članice izvijestile su da je s pomoću revizija osigurana učinkovita provedba projekata te je tako povećana njihova ukupna učinkovitost ili su im revizije omogućile prilagodbu prvotno planiranih akcija novim ili promjenjivim potrebama ili nepredviđenim događajima. No neke su države članice izvijestile da godišnji programi nisu bili dovoljno fleksibilni da bi se ciljevi mogli prilagoditi promjenjivim potrebama. Troškovi upravljanja programom Glavni izvor financijske podrške za troškove upravljanja bila je tehnička pomoć koju je dodijelio Fond. Države članice potrošile su na tehničku pomoć više od 12 milijuna EUR od ukupno 139 milijuna EUR potrošenih na projekte tijekom razdoblja obuhvaćenog ocjenom (približno 9 %). Većina država članica tehničku je pomoć iskoristila prvenstveno za troškove osoblja unutar ureda odgovornog tijela ili delegiranog tijela, zatim za IT opremu, dok je najmanje potrošeno na putovanja i/ili događanja. Većina je država članica izvijestila da je tehnička pomoć bila vrlo korisna, posebice kao podrška upravljanju Fondom, te je stoga pridonijela učinkovitijem i uspješnijem upravljanju Fondom, iako su neke države članice (LU, RO) imale poteškoća pri iskorištavanju dodijeljenih sredstava uslijed ograničenja njihove prihvatljivosti i upotrebe. Ukupna procjena uspješnosti Većina je država članica ocijenila da su programi učinkovito provedeni.[24] Nekoliko ih je ocijenilo da je provedba bila neučinkovita, uglavnom zbog poteškoća povezanih s osiguravanjem sufinanciranja, složenih i administrativno opterećujućih mehanizama provedbe te velikog omjera između administrativnih troškova i ukupno dodijeljenih sredstava (AT, CZ, CY, NL). Glavni prijavljeni izazovi provedbe[25]: odgode pri odobravanju dokumenata u državi članici i u Komisiji; poteškoće pri osiguravanju sufinanciranja; dugi mehanizmi i postupci provedbe koji su uzrokovali odgode pri provedbi projekata; nedostatak učinkovite komunikacije i suradnje s predstavnicima trećih zemalja; nedovoljno informacija o opsegu ciljne skupine korisnika ili poteškoće pri njihovu vraćanju. Većina država članica[26] izvijestila je da su i pravno i financijski ovisne o odobrenju odluke Komisije o pokretanju provedbe njihovih godišnjih programa. Neke su države članice (FR, LU, SI, SE, UK) izvijestile da pokretanje njihovih godišnjih programa financijski ne ovisi o odobrenju odluka Komisije jer se financijska sredstva oslobađaju kroz njihove nacionalne proračune. USPJEŠNOST AKCIJA PROVEDENIH PUTEM FONDA U ovom je odjeljku naveden pregled ostvarenja i rezultata postignutih u okviru godišnjih programa od 2008. do 2010. prema svakom od četiri prioriteta Fonda[27]. Ukupni rezultati i ključna postignuća Dvadeset i tri države članice[28] ukupne su rezultate i postignuća Fonda ocijenile pozitivnim ili vrlo pozitivnim, dok su tek tri dale neutralnu ocjenu[29]. Potonja ocjena dana je jer nisu ostvareni očekivani rezultati, provedeno je tek nekoliko akcija (CZ), rezultati nisu postignuti ili ih nije bilo moguće kvantificirati (LU) ili je proveden tek mali broj aktivnosti, što je otežalo donošenje opće ocjene (SE). U tablici u nastavku naznačena su zbirna ostvarenja i rezultati Fonda. Tablica 1. Pregled zbirnih ostvarenja i rezultata provedenih akcija Kategorija akcije || OSTVARENJA na razini EU-a postignuta putem AP-ova 2008. – 2010. || REZULTATI na razini EU-a postignuti putem AP-ova 2008. – 2010. || Prioritet 1. Veći broj dobrovoljnih povrataka || 51 341 prijava/izjava o namjeri dobrovoljnog povratka || provedeno je 9 788 operacija dobrovoljnog povratka || vraćeno je 39 115 osoba || 20 568 osoba iskoristilo je podršku pri reintegraciji (ako je primjenjivo) || Prioriteti 1, 3 i 4 2. Veći broj prisilnih povrataka || obavljena su 2 404 nacionalna leta radi prisilnog povratka || || u jednostranim operacijama prisilnog povratka vraćene su 97 962 osobe || || Prioriteti 1 i 2 3. Više informacija/bolje informacije/savjetovanje || Organizirano je 397 informativnih aktivnosti/kampanja || 83 235 osoba prošlo je kroz savjetovanje || 17 699 osoba dobrovoljno se vratilo uslijed savjetovanja || || Prioriteti 1 i 3 4. Više pomoći/bolja pomoć ugroženim osobama || 10 255 ugroženih osoba primilo je pomoć || || 7 804 osoba kojima je pružena pomoć dobrovoljno se vratilo || 232 osobe koje su primile pomoć prisilno su vraćene || Prioriteti 1 i 3 5. Više pomoći/bolja pomoć pri reintegraciji || poduzeta je 691 aktivnost reintegracije || 7 636 osoba primilo je pomoć pri reintegraciji || nakon aktivnosti reintegracije ili u iščekivanju tih aktivnosti vraćena je 4 541 osoba || || Prioriteti 1 i 3 6. Novi testirani ili uvedeni alati/inicijative || uveden je 3 081 novi alat/inicijativa || || primjenom novih inicijativa omogućeno je rješavanje 6 230 slučajeva povratka ili je to na njih utjecalo || zahvaljujući uvođenju novih alata/inicijativa uistinu je vraćena 2 041 osoba || Prioriteti 1 i 3 7. Poboljšana baza znanja u državama članicama || 14 112 članova osoblja iz javnih nadležnih tijela steklo je nova znanja || 3 091 član osoblja iz nevladinih organizacija/drugih uključenih izvršitelja stekao je nova znanja || razvijeno je 310 partnerstava za suradnju || promijenjeno je ili uvedeno 46 pravnih propisa ili administrativnih praksi povezanih s povratkom || Prioriteti 1 i 3 8. Više suradnje/bolja suradnja s drugim državama članicama || Razvijeno je 5 novih partnerstava za suradnju[30] || provedena je 41 zajednička operacija povratka s drugim državama članicama || 820 osoba vraćeno je u zajedničkim operacijama povratka || 7 prenesenih i primijenjenih postupaka || Prioriteti 2 i 4 9. Poboljšana primjena pravila i normi EU-a || poduzeto je 11 pripremnih mjera za prenošenje Direktive || 17 organizacija primjenjuje mjere || nakon uvođenja mjera provedena su 2 184 povratka || || Prioritet 4 10. Više suradnje/bolja suradnja na nacionalnoj razini || razvijeno je 77 novih partnerstava (nevladine organizacije, nevladine organizacije i državne institucije itd.) || razvijeno je i poduzeto 15 zajedničkih aktivnosti || || 27 osoba vratilo se dobrovoljno povrh aktivnosti suradnje/zajedničkih aktivnosti || Prioriteti 1 i 4 11. Više suradnje/bolja suradnja s trećim zemljama || razvijeno je 269 novih partnerstava || 3 415 dokumentiranih slučajeva zahvaljujući boljoj suradnji s trećim zemljama || 25 007 osoba vraćeno je prisilno, povrh suradnje || 39 687 osoba vratilo se dobrovoljno, povrh aktivnosti suradnje/zajedničkih aktivnosti || Prioritet 3 Ostvarenja i rezultati postignuti u sklopu Prioriteta 1 (potpora za strateški pristup upravljanju povratkom) U području prisilnog povratka najveći broj akcija (97 %) prisilnog povratka koje Fond sufinancira proveden je kao potpora Prioritetu 1 (ostale su aktivnosti provedene u sklopu Prioriteta 2). Španjolska je vratila najveći broj državljana trećih zemalja (48 550), zatim Grčka (17 338), Italija (8 321) i Cipar (6 947). U području dobrovoljnog povratka ukupno je 88 % svih dobrovoljnih povrataka uzrokovano akcijama provedenima u sklopu Prioriteta 1. Ujedinjena Kraljevina vratila je najveći broj državljana trećih zemalja (14 110). Druge države članice koje su vratile velik broj državljana trećih zemalja prema Prioritetu 1 bile su Njemačka (4 903), Francuska (3 900), Poljska (2 616) i Nizozemska (2 613). Ujedinjena Kraljevina osigurala je pomoć pri reintegraciji za najveći broj državljana trećih zemalja (14 288), pri čemu taj broj predstavlja 70 % svih osoba kojima je pružena podrška pri reintegraciji. Druge države članice koje su znatnom broju državljana trećih zemalja pružile pomoć pri reintegraciji jesu Poljska (3 510), Nizozemska (835) i Italija (782). U sklopu Prioriteta 1 dvanaest je država članica[31] provelo informativne kampanje, a dvanaest ih je[32] provelo akcije izravno usmjerene pružanju savjetovanja potencijalnim povratnicima. Španjolska, Finska i Irska smatraju da je proizvodnja i daljnje širenje informacija o povratku jedno od ključnih postignuća akcija provedenih u okviru ovog prioriteta. Austrija (26 687), Nizozemska (24 634) i Njemačka (10 476) aktivnostima savjetovanja obuhvatile su najveći broj ljudi, dok se u Austriji (10 144), Njemačkoj (2 705) i Portugalu (1 871) najveći broj osoba vratio uslijed tih akcija. Petnaest država članica[33] pružilo je pomoć ugroženim osobama kako bi omogućile njihov povratak. Španjolska je pružila pomoć najvećem broju osoba (6 178), a sve su se dobrovoljno vratile. Četiri države članice (BE, HU, LT, EE) izvijestile su o prisilnom vraćanju ugroženih osoba nakon pružanja pomoći. Deset država članica[34] razvilo je nove alate ili inicijative u okviru Prioriteta 1, u rasponu od alata za podizanje svijesti i izgradnju kapaciteta za potpomognuti dobrovoljni povratak, objave vodiča o povratku i razvoja upravljačkih alata za administraciju i financijski nadzor pomoći pri povratku, pa sve do prikupljanja biometrijskih podataka o podnositeljima zahtjeva za pomoć pri povratku. Neke su države članice[35] osigurale informacije/obuku tijelima javne vlasti i/ili nevladinim organizacijama koje djeluju u području povratka. S obzirom na rezultate aktivnosti u okviru Prioriteta 1, posebice one vezane uz informiranje/obuku tijela javne vlasti i/ili nevladine organizacije koje djeluju u području povratka, izviješteno je o stvaranju novih partnerstava za suradnju u Njemačkoj, Irskoj, na Malti, u Portugalu i Rumunjskoj. K tomu, šest država članica (BE, EL, LV, MT, NL, PT) opisuje poboljšanja u suradnji s trećim zemljama kao rezultat akcija provedenih u sklopu Prioriteta 1. Tim je akcijama navodno olakšano provođenje dodatnih prisilnih povrataka (428 iz Belgije, 301 iz Grčke) i dobrovoljnih povrataka (120 iz Belgije, 9 iz Malte, 168 iz Nizozemske i 55 iz Švedske). U vezi s dugoročnim učincima akcija financiranih u okviru ovog prioriteta države članice izvješćuju sljedeće: tri države članice[36] izvijestile su da su u njima sredstvima RF-a pokrenute akcije dobrovoljnog povratka i reintegracije koje prethodno nisu postojale; sedam država članica[37] izvijestilo je da su podržane akcije rezultirale sistemskim poboljšanjima upravljanja povratkom, što je pridonijelo razvoju standardiziranih pristupa; osamnaest država članica[38] smatra da su akcije provedene u okviru Prioriteta 1 znatno pridonijele poboljšanju ukupnog upravljanja povratkom na nacionalnoj razini; Izviješteno je i o poboljšanjima kvalitete postupaka dobrovoljnog i prisilnog povratka, primjerice o razvoju novih alata[39], osiguravanju pomoći pri prisilnom povratku ugroženih osoba[40], razvoju partnerstava s nevladinim organizacijama i drugim dionicima[41] ili poboljšanoj suradnji s trećim zemljama[42]. Ostvarenja i rezultati postignuti u sklopu Prioriteta 2 (podrška suradnji među državama članicama) Sedam država članica[43] provelo je zajedničke operacije vraćanja u suradnji s drugim državama članicama. Ukupno je 820 osoba vraćeno putem zajedničkih operacija vraćanja provedenih u sklopu Prioriteta 2. Sedam država članica[44] izvijestilo je da su aktivnosti provedene u sklopu Prioriteta 2 poslužile razvoju partnerstava s drugim državama članicama. Ukupno je stvoreno šesnaest novih partnerstava. Ona su omogućila razmjenu iskustava o teškom postupku dobivanja dokumentacije o vraćenim osobama podrijetlom iz određenih država, organiziranje sastanaka radnih skupina s drugim državama članicama o temama kao što je zaključivanje ugovora o ponovnom prihvatu i razvoj partnerstava za povratak na zajedničkoj granici (Ujedinjena Kraljevina s Francuskom). Dvanaest[45] od petnaest država članica koje su sudjelovale u provedbi partnerstava smatra da su rezultati aktivnosti provedenih u okviru Prioriteta 2 znatno pridonijeli poboljšanju ukupnog upravljanja povratkom na nacionalnoj razini. Države članice izvijestile su o sljedećim dugoročnim učincima: stvaranje dugoročne sinergije i učinaka umrežavanja kroz zajedničke letove radi povratka i druge razmjene; pozitivni učinci promicanja i primjene europskih normi i zajedničkih kriterija za obuku za zajedničke operacije povratka; poboljšana komunikacija i suradnja s trećim zemljama u razvoju iskustva službenika u području upravljanja povratkom. Tek su tri države članice[46] izvijestile da rezultati akcija provedenih u okviru Prioriteta 2 predstavljaju ograničen doprinos poboljšanju ukupnog upravljanja povratkom na nacionalnoj razini. Ostvarenja i rezultati postignuti u okviru Prioriteta 3 (podrška za inovativne alate) Postignuća aktivnosti provedbe Prioriteta 3 obuhvaćaju raspon od razvoja i/ili uvođenja novih alata i inicijativa (baze podataka o državama podrijetla, dežurne linije na kojima je moguće dobiti informacije o (potpomognutom) dobrovoljnom povratku, web-mjesto na različitim jezicima itd.) pa do obuke ili pružanja informacija tijelima javne vlasti i nevladinim organizacijama o alatima i inicijativama. Države članice također su provodile dobrovoljne povratke, pružile pomoć ugroženim osobama, pružale savjete/informacije državljanima trećih zemalja te pomagale drugima pružajući podršku pri reintegraciji. Konačno, uspostavljena su brojna partnerstva za suradnju s trećim zemljama, npr. partnerstva za projekte reintegracije (AT, MT, ES). Španjolska je, primjerice, održala seminare za obuku o suradnji i održivosti povratka za dužnosnike trećih zemalja. Druge države članice (BG, HU, PL, RO, SI) razvile su suradnju u području konzularnih i diplomatskih usluga u cilju dokumentiranja identiteta vraćenih osoba. Države članice dale su miješane ocjene tih postignuća. Trinaest država članica (BE, BG, ES, FI, HU, IE, IT, LT, NL, PL, RO, SI, UK) smatra da rezultati akcija provedenih u okviru ovog prioriteta odgovaraju prvotno postavljenim ciljevima. Neke države članice (AT, DE, EL, FR, LU, MT, SE, SK) smatraju da rezultati nisu bili konzistentni ili su bili tek u donekle konzistentni, a uzrok tomu je nepotpuno ispunjavanje ciljeva nekih akcija ili nedostatak provedbe nekih projekata. S obzirom na dugoročne učinke aktivnosti, 17 država članica[47] ocijenilo je rezultate pozitivnima te ustvrdilo da su pridonijeli održivom upravljanju povratkom, dok su druge (MT, SE) zaključile da je provedeno premalo akcija, a da bi to značajno utjecalo na upravljanje povratkom ili da učinak projekata (DE) nije bilo moguće ocijeniti jer je ocijenjeno prekratko razdoblje. Ostvarenja i rezultati postignuti u okviru Prioriteta 4 (potpora standardima Zajednice i najboljim praksama) Osoblje tijela javne vlasti i/ili osoblje u nevladinim organizacijama ili drugi uključeni izvršitelji putem aktivnosti provedenih u okviru Prioriteta 4 stekli su znanje o normama Zajednice i najboljim praksama u upravljanju povratkom, što je ujedno i najčešći rezultat tih akcija. Četrnaest država članica[48] izvijestilo je o obučavanju osoba u području normi Zajednice i najboljih praksi u upravljanju povratkom. Italija je obučila najveći broj osoba (3 390), zatim Poljska (2 666) i Grčka (2 234). Pet država članica (BE, BG, HU, LT, SK) provelo je aktivnosti povezane s provedbom Direktive o povratku, a npr. u Slovačkoj Republici to je dovelo do dodjele pravne pomoći za 273 vraćene osobe, a 647 ugroženih osoba primilo je pomoć. Rezultati su ukupno ocijenjeni vrlo pozitivno — te je navedeno da su u skladu s prvotno postavljenim ciljevima, a istovremeno poboljšavaju ukupno upravljanje povratkom. Ako su rezultati ocijenjeni manje pozitivno, to je obično zato jer je proveden manji broj akcija (FI). DODANA VRIJEDNOST FONDA Dodana vrijednost Fonda Količinski učinci (praktični učinci): mjera u kojoj je intervencija Fonda pridonijela ukupnom rasponu akcija povezanih s povratkom Države članice načelno su izvijestile da je potpora iz Fonda pridonijela povećanju opsega, trajanja i održivosti nacionalnih aktivnosti povratka. Prema izvješćima država članica čini se da je dodana vrijednost Fonda najveća u području dobrovoljnog povratka. Potpora za dobrovoljni povratak navedena je kao ključna dodana vrijednost u mnogim državama članicama, konkretno: zahvaljujući potpori Fonda uvedeni su programi dobrovoljnog povratka u trima državama članicama u kojima prije nisu postojali (CY, LV i SI); financiranjem iz RF-a promicao se ili proširio pristup programima dobrovoljnog povratka (CZ, EE, ES, FI, MT, PL, PT); financiranje iz RF-a uzrokovalo je jasan porast spremnosti na dobrovoljni povratak zahvaljujući uvođenju savjetovanja o povratku i pomoći pri reintegraciji, dodjeli financijskih inicijativa za povratak (CZ, ES, FR, MT, PT, SK), dostupnosti sveobuhvatnih informacija (npr. o početnoj pomoći u matičnoj zemlji) te širenju i podizanju svijesti o mogućnostima dobrovoljnog povratka (BE, DE, FR, HU, IE, MT, PT). U tom je smislu Belgija navela da je „Fond znatno pridonio povećanju broja dobrovoljnih povrataka, ne samo uslijed veće pomoći no i...pružanjem ažurnih informacija o dobrovoljnom povratku i alata za razgovor o mogućem povratku svim uključenim dionicima, čime je povećana svijest o mogućnosti dobrovoljnog povratka”; financiranjem iz RF-a promicano je uključivanje nevladinih organizacija u aktivnosti potpomognutog dobrovoljnog povratka (AVR) (CZ, NL). Nekoliko je država članica izvijestilo da se doprinos Fonda očituje u znatnoj dodatnoj vrijednosti i u području prisilnog povratka, konkretno: sudjelovanje u zajedničkim letovima (BE, EL); poboljšanje suradnje između država članica i trećih zemalja (EE, EL, IT, MT, SI, SE, PL), posebno u odnosu na: – poticanje identifikacije pravne dokumentacije, čime se smanjuje vrijeme zadržavanja i ubrzava postupak povratka; uspostavu kontakata u trećim zemljama, i ne samo onima koje nemaju konzulate u državama članicama, s učinkom u smislu poboljšanog pospješivanja i provedbe sporazuma o ponovnom prihvatu; modernizaciju policijske opreme i obuku policijskih službenika o standardima EU-a, što je dovelo do poboljšanih policijskih usluga povratnicima i povećanog razumijevanja njihovih prava, razloga zbog kojih su bili u pritvoru i postupaka povratka (BE, DE, EL, LT, PL, SI, SK). Kada je riječ o percepciji dodane vrijednosti programâ u usporedbi s postojećim nacionalnim programima i politikama te s obzirom na nacionalni proračun, većina država članica[49] dodanu vrijednost Fonda povezuje s povećanjem financijskih sredstava — posebice u razdoblju ograničenja javnih financija — za prisilni i dobrovoljni povratak. Međutim, neke države članice utvrdile su ograničenu dodanu vrijednost Fonda uslijed relativno malog doprinosa Fonda nacionalnim proračunima za upravljanje povratkom (LU, FR). Učinci uloge: mjera u kojoj je Fond pridonio pripremi države članice za primjerenu provedbu Direktive o povratku Kada je riječ o provedbi Direktive o povratku, sedamnaest[50] država članica od njih dvadeset i četiri[51] smatra da je Fond pozitivno pridonio uspostavi sustavâ za prisilni i dobrovoljni povratak u skladu s Direktivom o povratku. U Mađarskoj je Fond znatno pridonio provedbi programa potpomognutog dobrovoljnog povratka te poboljšanju uvjeta pritvora i kvalitete operacija prisilnog povratka zračnim putem. Slovenija smatra da je najvažniji doprinos Fonda bila podrška pokretanju programa dobrovoljnog povratka i reintegracije po prvi put u toj zemlji. Jedna od najvažnijih intervencija Fonda u Estoniji sastojala se u potpisivanju sporazuma o suradnji između Ministarstva unutarnjih poslova i Crvenog križa kojim se ispunjava preduvjet Direktive o povratku o nadzoru operacija prisilnog povratka. Druge države članice naznačile su da su njihove nacionalne norme povratka već bile usklađene s Direktivom o povratku ili da je provedba te Direktive tijekom izvještajnog razdoblja podržana putem nacionalnog proračuna, a ne putem Fonda za povratak, ili da je Direktiva o povratku provedena nakon razdoblja koje se ocjenjivalo. Valja naglasiti da je Europski parlament uspostavio političku poveznicu između Fonda za povratak i donošenja Direktive o povratku. Ta se politička poveznica temelji na ideji da novac EU-a za sufinanciranje aktivnosti vraćanja u državama članicama treba osloboditi samo ako one najprije pristanu na donošenje zajedničkih normi kojima se jamči da će se s povratnicima postupati humano i dostojanstveno. Zahvaljujući tom pristupu deblokirani su pregovori u Vijeću te je u konačnici krajem 2008. donesena Direktiva o povratku. No Komisija je i dalje zabrinuta zbog činjenice da Ujedinjena Kraljevina još nije odlučila sudjelovati u Direktivi o povratku, a istovremeno je najveći korisnik Fonda za povratak. Učinci opsega: u kojoj mjeri aktivnosti sufinancirane iz Fonda ne bi bile provedene bez financijske potpore EU-a Većina država članica (AT, BE, CY, CZ, DE, EL, ES, HU, IT, LV, LT, MT, PL, PT, RO, SE, SK, UK) smatra da je neke aktivnosti sufinancirane iz Fonda bilo moguće provesti u ograničenoj mjeri bez potpore EU-a. One su izvijestile da bi opseg aktivnosti, posebice aktivnosti dobrovoljnog povratka (informiranje, financijski poticaji za povratak, podrška pri reintegraciji, savjetovanje), bio smanjen. Taj nalaz ponovno naglašava dodanu vrijednost Fonda u području dobrovoljnog povratka. U tom je smislu Njemačka navela sljedeće: „Bez...Fonda ne bi bilo moguće provesti mnoge mjere povratka ili bi ih bilo moguće provesti tek u ograničenoj mjeri. S pomoću europskog financiranja održane su intenzivnije i vremenski opsežnije sesije savjetovanja o povratku uz individualni pristup, što je očito pozitivno utjecalo na spremnost na povratak. Bilo je moguće ponuditi sesije savjetovanja za specifične skupine, primjerice žene s traumatskim iskustvima...Na temelju pristupa kojim je obuhvaćeno opsežno savjetovanje i podrška dolazi do promjene usmjerene na mjere povratka u području održive reintegracije.” Neke su države članice također izvijestile da bi ugroženi povratnici (s posebnim potrebama ili obiteljima) dobili manju podršku (EE, BE, LT). Neke su države članice (BE, BG, CZ, EE, FI, HU, IE, LV, NL, PT, RO, SI, SK) izvijestile da neke aktivnosti koje je Fond sufinancirao ne bi bilo uopće moguće provesti bez financijske potpore EU-a, što se posebice odnosi na dobrovoljni povratak i aktivnosti nevladinih organizacija. Estonija je, primjerice, naznačila da aktivnosti reintegracije vjerojatno ne bi bile pokrenute. Češka Republika izvijestila je da aktivnosti povezane s financijskom potporom za povratak, zajedno s aktivnostima povezanima s reintegracijom povratnika, ne bi bilo moguće provesti bez pogodnosti Fonda. Grčka je također navela da bi suradnja s drugim državama članicama ili bilateralni sastanci s nadležnim tijelima trećih zemalja bili vrlo otežani bez pomoći Fonda. S druge strane, neke su države članice (EE, PT, RO, ES, BE) navele da bi aktivnosti povezane s prisilnim povratkom bilo moguće provesti u sklopu nacionalnog proračuna kada Fond ne bi postojao. Španjolska je, primjerice, navela da su znatna godišnja nacionalna ulaganja izvršena isključivo iz nacionalnog proračuna, a odnosila su se na pomoć povratnicima, odbore za prepoznavanje i povratne letove. Neke su države članice (CZ, FI, FR, LU) izvijestile da bi neke aktivnosti sufinancirane iz Fonda bilo moguće provesti u znatnoj mjeri. To se uglavnom odnosi i na preseljenja jer za to postoji pravna osnova u većini država članica. Najbolje prakse i stečena iskustva Neke su države članice izvijestile da su sljedeće upravne prakse znatno pridonijele učinkovitom upravljanju povratkom: uspostavljanje dobrih odnosa s korisnicima; uspostavljanje programskih mjera kako bi se spriječilo neiskorištavanje dodijeljenih sredstava; provođenje duljih i višegodišnjih projekata; osiguravanje međusobnog razumijevanja među različitim dionicima. Izviješteno je o sljedećim uspješnim praksama upravljanja povratkom: sheme dobrovoljnog povratka (UK); bliski kontakti s matičnim zemljama (LT, NL, PL, PT); pružanje aktivnosti savjetovanja o shemama povratka potencijalnim povratnicima (DE, HU, IE, IT, MT); razvoj integriranog pristupa povratku — u rasponu od priprema prije odlaska do pomoći pri reintegraciji (BE, EE, PT); suradnja nevladinih organizacija pri provedbi shema dobrovoljnog povratka i mapiranju zajednica migranata (IT, PT); sudjelovanje centara za zadržavanje i prihvat u pružanju informacija potencijalnim korisnicima o shemama dobrovoljnog povratka (FI, RO). Osim toga, nekoliko je država članica izvijestilo o razvoju sljedećih najboljih praksi u području suradnje s matičnim zemljama: · konferencija o razvoju odnosa između država članica i trećih zemalja nakon koje se potpisuju sporazumi o ponovnom prihvatu; · kontakti s konzularnim tijelima iz trećih zemalja koja su odgovorna za potvrđivanje identiteta povratnika; · suradnja između nacionalnih nevladinih organizacija i srodnih organizacija u zemljama primateljicama u području operacija dobrovoljnog povratka. Konačno, neke su države članice naglasile stečena iskustva u području upravljanja Fondom i njegove administracije, uključujući: poboljšano planiranje; pojednostavnjenje postupaka; učinkovitije postupke financiranja; poboljšanu javnu nabavu; razvoj procjena potreba i praksi za postizanje održivijih rezultata. Potonje se odnosi na pažljivu prilagodbu pomoći pri reintegraciji pojedinačnim potrebama državljana trećih zemalja, osiguravanje prijenosa znanja među voditeljima projekata, povezivanje aktivnosti reintegracije s lokalnim razvojnim politikama u matičnim zemljama, angažman domaćih savjetnika koji potencijalne povratnike obavještavaju o shemama dobrovoljnog povratka i provođenje redovitih nadzornih posjeta matičnim zemljama u kojima se provode takve sheme. ZAKLJUČCI Nakon izvršenog uvida u evaluacijska izvješća iz država članica te uzimajući u obzir ostale informacije, Komisija utvrđuje da je ukupni dojam o provedbi programa Europskog fonda za povratak 2008. – 2010. prilično zadovoljavajući. Organizacije i nacionalna tijela koja provode projekt uspjela su ostvariti dobre rezultate, bez obzira na to što je prva godina provedbe Fonda bila izazov za neke države članice. Osim toga, može se zaključiti da se kroz djelovanje Fonda ostvaruje obećanje o poticanju provedbe integriranog upravljanja povratkom u državama članicama. Putem Fonda podržana je provedba informativnih kampanja i širenje informacija o povratku na različitim jezicima i putem ciljanih komunikacijskih kanala, uvođenje ili razvoj aktivnosti savjetovanja za potencijalne povratnike (npr. uključivanje novih kategorija migranata kao što su osobe u pritvoru, obitelji, žrtve trgovine ljudima), uvođenje ili razvoj pomoći pri reintegraciji u državi podrijetla i razvoj baza podataka s informacijama specifičnim za svaku državu. S obzirom na rezultate, države članice izvijestile su da su akcije sufinancirane iz Fonda — u nekim državama članicama znatno pridonijele — ukupnom razvoju integriranog pristupa upravljanju povratkom, povećanju broja povratnika i poboljšanju kvalitete postupka povratka. Štoviše, djelovanje Fonda pridonijelo je većem broju dobrovoljnih povrataka u usporedbi s brojem prisilnih povrataka — te je čak omogućeno uvođenje akcija dobrovoljnog vraćanja i reintegracije u neke države članice. No sveukupno države članice i dalje prisilno vraćaju veći broj migranata u usporedbi s dobrovoljnim. U budućnosti se treba još više usredotočiti na dobrovoljni povratak u skladu s načelom prvenstva dobrovoljnog povratka prema normama EU-a. Iako je izviješteno o nekim postignućima u području suradnje među državama članicama (npr. zajednički letovi radi povratka, razmjena najboljih praksi), mali iznos sredstava namijenjenih tom cilju (manje od 3 % ukupnog iznosa koji su države članice potrošile u promatranom razdoblju) otkriva da postoje poteškoće u uspostavi mreža suradnje ili davanje prednosti korištenju zajedničkim letovima koje organizira FRONTEX. U budućnosti treba staviti veći naglasak na promicanje praktične suradnje kako bi se smanjilo udvostručavanje napora, primjerice u suradnji s trećim zemljama, aktivnostima obuke i prikupljanju informacija o situaciji u matičnim zemljama. Kada je riječ o načelu solidarnosti na kojem Fond počiva, Ujedinjena Kraljevina, Grčka, Francuska, Španjolska i Italija — čija su sredstva činila ukupno 59 % ukupnog doprinosa EU-a koji je dodijeljen tijekom razdoblja 2008. – 2010. — prilično su dobro upravljale Fondom i provodile programe, uz prosječnu stopu provedbe od 83 %. Sve osim jedne ocijenile su ukupne rezultate i ostvarenja Fonda vrlo pozitivnima. Grčka ih je ocijenila pozitivnima zbog zakonodavnih i administrativnih poteškoća u provedbi Fonda. Postupci i sustavi novih fondova uspostavljenih za razdoblje 2014. – 2020. odgovor su na kritike koje su izrazile države članice, naglasivši potrebu za pojednostavnjivanjem i smanjenjem administrativnog opterećenja. Prva generacija solidarnog financiranja (Fondovi SOLID — uključujući Europski fond za povratak) objedinjuje višegodišnji okvir s godišnjim programima, što sustav čini složenim, vremenski zahtjevnim i prilično teškim za upravljanje. U fondovima će se u budućnosti primjenjivati višegodišnje programiranje kako bi se ponudila veća fleksibilnost, znatno smanjio opseg posla Komisije, država članica i korisnika te kako bi se omogućilo upravljanje Fondovima koje se u većoj mjeri temelji na rezultatima. K tomu, iako trenutačno postoje četiri različita Fonda s četiri različita osnovna akta u okviru općeg programa „Solidarnost i upravljanje migracijskim tokovima”, struktura sljedećih Fondova pojednostavnit će se kroz smanjenje broja programa dok se ne uspostave dva Fonda: Fond za unutarnju sigurnost i Fond za azil i migracije (koji će obuhvatiti trenutačni Europski fond za povratak, Europski fond za izbjeglice i Europski fond za integraciju državljana trećih zemalja). [1] Komisija je sastavila ovo Izvješće pretežno na temelju podataka koje su dostavile države članice sudionice. Neovisno o tomu što je Komisija provela reviziju kvalitete, nije moguće isključiti nedosljednosti ili netočnosti. No Komisija smatra da one ne mogu utjecati na značaj i pouzdanost zaključaka donesenih u Izvješću. [2] Komunikacija Komisije Vijeću i Europskom parlamentu o uspostavi okvirnog programa solidarnosti i upravljanja migracijskim tokovima za razdoblje 2007. – 2013., COM(2005) 123 završna verzija. [3] Drugi Fondovi u sklopu općeg programa su sljedeći: Fond za vanjske granice, Europski fond za izbjeglice i Europski fond za integraciju državljana trećih zemalja. [4] Danska u skladu sa svojim Protokolom ne sudjeluje u Fondu. [5] Odluka br. 575/2007/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. svibnja 2007. o osnivanju Europskog fonda za povratak kao dijela općeg programa „Solidarnost i upravljanje migracijskim tokovima” za razdoblje od 2008. do 2013., članak 50. stavak 3. [6] Odluka br. 575/2007/EZ, članak 50. stavak 2. [7] Odluka br. 575/2007/EZ, članak 49. stavak 2. [8] Odluka br. 575/2007/EZ, članak 49. stavak 3. [9] Ocjena pripremnih mjera dostupna je putem poveznice http://ec.europa.eu/home-affairs/funding/2004_2007/solidarity/funding_solidarity_en.htm. [10] Direktiva 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom. Direktiva se primjenjuje na sve države članice osim Danske, Irske i Ujedinjene Kraljevine. Rok za prenošenje u nacionalno zakonodavstvo bio je 24. prosinca 2010. [11] Ukupni nacionalni programi, uključujući Fond za povratak. [12] AT, BE, CZ, IE, LU, PL, PT, SE, UK. [13] BG, EE, FI, FR, DE, EL, HU, IT, LV, LT, MT, NL, RO, SK, SI, ES. [14] Nisu predani podaci o dobrovoljnom povratku za Cipar. [15] Ukupni nacionalni programi, uključujući Fond za povratak. [16] Fond za vanjske granice, Europski fond za izbjeglice, Europski fond za integraciju državljana trećih zemalja. [17] Razina do koje države članice potroše sredstva koja su im prvotno dodijeljena mjeri se stopom provedbe. [18] AT, BE, DE, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LV, MT, PL, PT, SE, SK, UK. [19] AT, DE, ES, FR, IT, PT. [20] BG, CZ, EE, LT, LU, SI. [21] Sljedeće države članice nisu revidirale nijedan od svojih AP-a od 2008. do 2010.: AT, BG, CZ, LU, MT, SI. [22] DE, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LV, PL, PT, RO, SE, SK, UK. [23] BE, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LV, NL, PL, PT, RO, SE, SK, UK. Cipar nije dao procjenu revizije programa iz 2009. [24] AT, BE, BG, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, LT, LV, MT, NL, PL, PT, SE, SI, SK, UK. [25] AT, BG, CZ, DE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LV, LT, LU, MT, NL, PL, PT, SE, SI, SK, UK. [26] AT, BE, BG, CY, CZ, EE, EL, ES, FI, IT, LT, LV, MT, PL, PT, RO, SK. [27] Prezentacija ostvarenja i rezultata po prioritetu odražava razumijevanje tih prioriteta u državama članicama i posljedičnu kategorizaciju njihovih projekata. Slični su projekti možda programirani u sklopu različitih prioriteta u različitim državama članicama. Rezultati i ostvarenja prema svakom od prioriteta donekle se preklapaju — npr. došlo je do dobrovoljnog povratka uslijed aktivnosti provedenih prema Prioritetima 1 i 3 ili je ugroženim osobama pružena pomoć putem akcija provedenih prema Prioritetima 1, 3 i 4. [28] Vrlo pozitivno: AT, BE, CY, ES, FI, FR, IT, LV, LT, PL, PT, SK, UK (13). Pozitivno: BG, DE, EE, EL, HU, IE, MT, NL, RO, SI (10). [29] CZ, LU, SE. [30] U kontekstu kategorija akcija 10. i 11. partnerstvo podrazumijeva novi oblik suradnje na nacionalnoj razini ili s trećim zemljama, pokrenut putem Fonda za povratak, odnosno razvoj novih inicijativa za suradnju s relevantnim dionicima. [31] BG, CZ, DE, ES, FI, FR, IE, LT, PL, PT, RO, SK. [32] AT, BG, CZ, DE, FI, IE, LV, LT, NL PL, PT, RO. [33] AT, BE, BG, DE, EE, ES, FI, FR, HU, IT, LT, NL, PL, PT, SE. [34] BE, CY, FI, FR, LV, LT, NL, PT, RO, SE. [35] DE, FI, IE, LT, MT, PT, RO. [36] CY, SI, LV. [37] EE, ES, FI, FR, IT, MT, SE. [38] BE, BG, CY, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LT, LV, MT, PL, PT, SE, SI. [39] BE, CY, FI, FR, LV, LT, NL, PT, RO, SE. [40] BE, HU, LT, EE. [41] DE, IE, PT, SE. [42] BE, EL, LV, MT, NL, PT. [43] BE, CY, EL, IE, PL, RO, UK. [44] BG, CZ, DE, EE, EL, PL, UK. [45] BE, CY, CZ, EE, EL, FR, IE, IT, LV, PL, RO, UK. [46] BG, EE, LU. [47] AT, BE, BG, EL, ES, FI, HU, IE, IT, LT, LU, NL, PL, RO, SI, SK, UK. [48] BE, BG, CY, EE, EL, HU, IT, LT, LV, PL, RO, SE, SI, SK. [49] BE, CZ, ES, EE, IE, MT, NL, PL, PT, SE, UK. [50] BE, BG, CY, DE, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, LV, MT, PL, PT, RO, SI. [51] Ujedinjena Kraljevina i Irska odlučile su da neće sudjelovati u provedbi Direktive o povratku.