HR Službeni list Europske unije C 213/62

Obavijest Komisije: „Infrastruktura za prijenos energije i zakonodavstvo EU-a o prirodi”

(2018/C 213/02)

SADRŽAJ

Stranica

O OVOM DOKUMENTU 65

Svrha 65

Struktura i sadržaj 65

Vrsta dokumenta 65

1. OBNOVLJENA ENERGETSKA INFRASTRUKTURA ZA EUROPU 67

1.1. Potreba za obnovljenom energetskom infrastrukturom u Europi 67

1.2. Infrastrukturni izazovi 68

1.2.1. Elektroenergetska mreža i skladištenje 68

1.2.2. Mreže i skladištenje prirodnog plina 69

1.2.3. Infrastruktura za prijenos i rafiniranje nafte i olefina 69

1.2.4. Hvatanje, transport i skladištenje CO 2 69

1.3. Vrste objekata za prijenos i distribuciju koji se trenutačno koriste 69

1.3.1. Objekti za prijenos i distribuciju plina i nafte 69

1.3.2. Objekti za prijenos i distribuciju električne energije 70

1.4. Projekti od zajedničkog interesa 70

2. ZAKONODAVSTVO EU-a O PRIRODI 72

2.1. Uvod 72

2.2. Direktive o pticama i staništima 72

2.3. Upravljanje područjima mreže Natura 2000 i njihova zaštita 73

2.3.1. Poduzimanje pozitivnih mjera očuvanja i sprečavanje pogoršanja stanja 73

2.3.2. Postupak izdavanja dozvola za planove i projekte koji utječu na područja mreže Natura 2000 74

2.4. Odredbe o zaštiti vrsta 75

3. MOGUĆI UTJECAJI OBJEKATA ZA PRIJENOS ENERGIJE NA MREŽU NATURA 2000 I ZAŠTIĆENE VRSTE EU-a 76

3.1. Uvod 76

3.2. Potreba za pristupom na pojedinačnoj osnovi 76

3.3. Pregled mogućih utjecaja na zaštićene vrste i staništa EU-a 77

3.3.1. Gubitak, propadanje ili fragmentacija staništa 77

3.3.2. Uznemiravanje i raseljavanje 77

3.3.3. Rizik od sudara i stradanja od električnog udara 77

3.3.4. Utjecaj prepreka 77

3.4. Razlikovanje značajnih i beznačajnih učinaka 78

3.5. Kumulativni učinci 78

4. MOGUĆI UTJECAJI ELEKTROENERGETSKE MREŽNE INFRASTRUKTURE NA DIVLJE PTICE 79

4.1. Uvod 79

4.2. Elektroenergetska mrežna infrastruktura 79

4.3. Mogući negativni utjecaji elektroenergetske infrastrukture na divlje ptice 80

4.3.1. Električni udari 80

4.3.2. Sudari 83

4.3.3. Gubitak i fragmentacija staništa 84

4.3.4. Uznemiravanje/raseljavanje 84

4.3.5. Elektromagnetska polja 84

4.4. Mogući pozitivni učinci elektroenergetske infrastrukture na divlje ptice 84

5. MOGUĆE MJERE UBLAŽAVANJA ZA ELEKTROENERGETSKE MREŽNE INFRASTRUKTURE KOJE UTJEČU NA DIVLJE PTICE 86

5.1. Što su mjere ublažavanja? 86

5.2. Potencijalne mjere ublažavanja negativnih učinaka elektroenergetskih planova ili projekata na vrste divljih ptica 88

5.2.1. Uvođenje proaktivnih mjera na razini planiranja 88

5.2.2. Razmatranje mogućih mjera ublažavanja i preventivnih mjera na razini projekta 90

5.3. Podrobne tehničke preporuke za korektivne mjere i mjere ublažavanja 91

5.3.1. Ublažavanje opasnosti od električnog udara 91

5.3.2. Ublažavanje sudara 92

6. VAŽNOST STRATEŠKOG PRISTUPA PLANIRANJU 93

6.1. Prednosti integriranog planiranja 93

6.2. Utvrđivanje prikladnih lokacija za objekte za prijenos električne energije 94

6.3. Mogući načini pojednostavnjivanja postupaka izdavanja dozvola za objekte za prijenos energije 96

6.3.1. Rano planiranje, izrada planova djelovanja i utvrđivanje opsega procjena 96

6.3.2. Rano i učinkovito uključivanje procjena utjecaja na okoliš i drugih zahtjeva u pogledu zaštite okoliša 97

6.3.3. Koordinacija postupaka i rokovi 98

6.3.4. Kvaliteta izvješća 98

6.3.5. Prekogranična suradnja 98

6.3.6. Učinkovito sudjelovanje javnosti u ranoj fazi 99

7. POSTUPAK IZDAVANJA DOZVOLA U SKLADU S ČLANKOM 6. DIREKTIVE O STANIŠTIMA 99

7.1. Uvod 99

7.2. Opseg postupka izdavanja dozvola iz članka 6. 100

7.3. Postupak za provedbu ocjene prihvatljivosti korak po korak 102

7.3.1. Prvi korak: analitički pregled 102

7.3.2. Drugi korak: ocjena prihvatljivosti 102

7.3.3. Treći korak: odobravanje ili odbijanje plana ili projekta s obzirom na zaključke iz ocjene prihvatljivosti 109

7.4. Postupak odstupanja na temelju članka 6. stavka 4. 109

8. INFRASTRUKTURA ZA PRIJENOS ENERGIJE U MORSKOM OKOLIŠU 113

8.1. Pregled postojeće energetske infrastrukture u morskim vodama EU-a 114

8.1.1. Nafta i plin 114

8.1.2. Energija odobalnog vjetra, valova te plime i oseke 115

8.1.3. Hvatanje i skladištenje ugljika (CCS) 117

8.1.4. Prijenosne mreže 117

8.1.5. Predviđanja za budućnost 117

8.2. Mreža NATURA 2000 u morskom okolišu 119

8.2.1. Zaštita morskog okoliša, staništa i vrsta 119

8.2.2. Mjere potpore i korisni izvori informacija 123

8.3. Potencijalni utjecaji i pristupi ublažavanju 124

8.3.1. Postavljanje 126

8.3.2. Rad 129

8.3.3. Stavljanje izvan upotrebe 131

8.3.4. Kumulativni učinci 131

8.3.5. Moguće mjere ublažavanja 132

8.4. Važnost strateškog planiranja 133

LITERATURA 136

PRILOG 1. – NACIONALNE I MEĐUNARODNE INICIJATIVE 150

PRILOG 2. – SUSTAVNI PRIORITETNI POPIS UTJECAJA INTERAKCIJA PTIČJIH POPULACIJA I ELEKTRIČNIH VODOVA (BIRDLIFE 2013.) 157

PRILOG 3. – SAŽETAK DOKAZA O UTJECAJU ELEKTRIČNIH VODOVA NA RAZINE POPULACIJA GLOBALNO UGROŽENIH VRSTA PTICA (IUCN, 2012.) 159

PRILOG 4. – PRIMJERI UTJECAJA ELEKTRIČNIH VODOVA NA METAPOPULACIJE VRSTA POPISANIH U PRILOGU I. DIREKTIVI O PTICAMA 161

PRILOG 5. – PREDLOŽENI POPIS VRSTA KOJE IMAJU PRIORITET PRI PREVENCIJI I UBLAŽAVANJU UTJECAJA ELEKTRIČNIH VODOVA U EU-u 163

PRILOG 6. – USPOREDBA POSTUPAKA U OKVIRU OCJENE PRIHVATLJIVOSTI, PROCJENE UTJECAJA NA OKOLIŠ I STRATEŠKE PROCJENE OKOLIŠA 168

O OVOM DOKUMENTU

Svrha

Europska komisija objavila je u studenome 2010. komunikaciju pod nazivom „Prioriteti energetske infrastrukture za 2020. i dalje – Nacrt za integriranu europsku energetsku mrežu”. U njoj se poziva na znatno povećanje infrastrukture za prijenos energije kako bi se osigurala sigurna, održiva i pristupačna opskrba energijom diljem Europe, uz istodobno smanjenje emisija CO2.

Novom Uredbom (EU) br. 347/2013 o smjernicama za transeuropsku energetsku infrastrukturu („Uredba o TEN-E-u”) uspostavlja se okvir na razini EU-a za planiranje i provedbu energetske infrastrukture u EU-u. Njome se uspostavlja devet strateških infrastrukturnih prioritetnih koridora u području električne energije, plina i nafte te tri prioritetna tematska područja na razini Unije za elektroenergetske autoceste, pametne mreže i mreže za transport ugljičnog dioksida. Uvodi se i transparentan i uključiv postupak za utvrđivanje i odabir konkretnih projekata od zajedničkog interesa koji su nužni za provedbu prioritetnih koridora.

Kao i sve razvojne aktivnosti u EU-u i infrastrukture za prijenos energije moraju biti sasvim u skladu s politikom EU-a o okolišu, uključujući s direktivama o staništima i pticama (odnosno direktivama EU-a o prirodi). U ovom se dokumentu daju smjernice o tome kako to najbolje ostvariti u praksi. Posebna se pozornost pridaje pravilnoj primjeni postupka izdavanja dozvola u skladu s člankom 6. Direktive o staništima kojim je propisano da svi planovi i projekti koji bi mogli imati značajan negativan utjecaj na područje mreže Natura 2000 prije izdavanja odobrenja moraju proći ocjenu prihvatljivosti. U njemu se razmatraju i zahtjevi za zaštitu vrsta u širem krajoliku.

Područja mreže Natura 2000 nisu osmišljena da budu zabranjena područja pa se ne isključuju novi razvojni projekti. Zapravo se razvojni projekti moraju provoditi tako da se zaštite rijetke i ugrožene vrste te stanišni tipovi za koje je područje određeno. To se često može postići pažljivim planiranjem, konstruktivnim i uključivim dijalogom te, prema potrebi, upotrebom odgovarajućih mjera za ublažavanje kako bi se na samom početku uklonili ili spriječili mogući negativni utjecaji pojedinih projekata te kumulativni učinci na ciljeve očuvanja područja.

Ovaj je dokument namijenjen prvenstveno nositeljima projekata, operatorima sustava za prijenos električne energije i tijelima koja su nadležna za izdavanje dozvola za planove i projekte za prijenos energije, ali trebao bi biti od interesa i savjetnicima za procjenu utjecaja, upraviteljima područja mreže Natura 2000, nevladinim organizacijama i drugim stručnjacima koji su uključeni u planiranje, oblikovanje, provedbu ili odobrenje planova i projekata za energetsku infrastrukturu ili na koje se navedeno odnosi. Namjera je da im se omogući pregled o mogućim posljedicama prijedloga za energetsku infrastrukturu za mrežu Natura 2000 i zaštićene vrste i staništa EU-a te da se upoznaju s pristupima ublažavanja negativnih učinaka.

Ovaj bi dokument mogao biti koristan i za postupke procjene koji se u skladu s Direktivom o procjeni utjecaja na okoliš i Direktivom o strateškoj procjeni okoliša provode u vezi s planovima i projektima za objekte za prijenos energije za koje se utvrdilo da nije potrebno provesti ocjenu prihvatljivosti njihova utjecaja na mrežu Natura 2000.

Područje primjene

U ovom se dokumentu daju smjernice i najbolje prakse u pogledu postavljanja, rada i stavljanja izvan upotrebe objekata za prijenos i distribuciju električne energije, plina i nafte povezano s područjima mreže Natura 2000 i vrstama zaštićenima u skladu s direktivama EU-a o staništima i pticama u širem krajoliku. Bavi se samo infrastrukturama za prijenos energije, a ne objektima za proizvodnju energije kao što su naftne platforme, hidroelektrične brane, vjetroturbine, elektrane itd.

Vrste obuhvaćenih infrastruktura za prijenos energije su plinovodi i naftovodi te visokonaponski i srednjonaponski vodovi za prijenos električne energije i objekti za opskrbu s naglaskom na potonje na kopnu. Uključeno je i posebno poglavlje o infrastrukturi za prijenos energije u morskom okolišu.

Struktura i sadržaj

Dokument ima osam poglavlja.

— Poglavlja 1. i 2.: pregled stanja u kontekstu politike EU-a u pogledu energetske infrastrukture i potrebe za modernom, međusobno povezanom energetskom mrežom diljem Europe u skladu s Uredbom o smjernicama za transeuropsku energetsku infrastrukturu („Uredba o TEN-E-u”). U njima se ističu pravne odredbe direktiva o pticama i staništima s kojima bi nositelji projekata, operatori i tijela u području prijenosa energije trebali biti upoznati, pa se tako pridaje posebna pozornost postupku izdavanja dozvola iz članka 6. za sve planove ili projekte koji bi mogli imati značajan utjecaj na područja mreže Natura 2000 te zahtjevima o zaštićenim vrstama EU-a u širem krajoliku.

— Poglavlje 3.: opći pregled različitih vrsta mogućih utjecaja koje bi infrastrukture za prijenos energije mogle imati na stanišne tipove i vrste zaštićene u skladu s dvjema direktivama EU-a o prirodi. Upoznatost s tim mogućim utjecajima neće doprinijeti samo tome da se ocjena prihvatljivosti iz članka 6. Direktive o staništima pravilno provede, nego bi se tako trebale moći utvrditi odgovarajuće mjere za ublažavanje koje se mogu primijeniti kako uopće ne bi došlo do značajnih negativnih učinaka ili kako bi se oni smanjili.

— Poglavlja 4. i 5.: posebno se obrađuju mogući učinci infrastruktura električne mreže te se posebna pozornost posvećuje utvrđivanju odgovarajućih mjera za ublažavanje tijekom različitih faza plana ili projektnog ciklusa. Pružaju se detaljne tehničke preporuke za korektivne mjere i mjere za ublažavanje koje se, ako je moguće, temelje na iskustvima dobre prakse i najnovijim istraživanjima iz cijele Europe.

— Poglavlje 6.: iznose se koristi primjene strateškog i integriranijeg pristupa planiranju infrastruktura za prijenos energije tako da se izbjegava ili svodi na najmanju mjeru moguća neusklađenost sa zahtjevima zakonodavstva EU-a o prirodi do koje bi moglo doći kasnije u procesu planiranja kad više nema toliko mogućnosti za djelovanje. U njemu se osvrće i na to kako se razne procjene utjecaja propisane zakonima EU-a o okolišu, uključujući Direktivu o staništima, mogu djelotvorno pojednostavniti za projekte od zajedničkog interesa, posebno s obzirom na skraćene rokove za postupke izdavanja dozvola za projekte od zajedničkog interesa u skladu s Uredbom o smjernicama za transeuropsku energetsku strukturu („Uredba o TEN-E-u”).

— Poglavlje 7.: opisuje se postupak izdavanja dozvola iz članka 6. Direktive o staništima. Nastoje se pružiti praktični savjeti o tome kako konkretno u kontekstu infrastruktura za prijenos energije treba primijeniti taj postupak izdavanja dozvola.

— Poglavlje 8. : analiza posljedica utjecaja infrastruktura za prijenos energije na morski okoliš. Prvo se daje pregled postojeće energetske infrastrukture u morima EU-a te predviđenog razvoja događaja. Zatim se navode posljedice za morska područja mreže Natura 2000 i zaštićene vrste, uz upućivanja na odredbe Direktive o staništima i Direktive o pticama, te se iznose relevantne popratne mjere i smjernice iz EU-a i drugih područja. Potom se razmatraju mogući utjecaji prijenosne infrastrukture (kabeli i cjevovodi) povezane s naftom, plinom, vjetrom, energijom valova, te energijom plime i oseke te utjecaji hvatanja, transporta i skladištenja ugljika na morske vrste i staništa zaštićene Direktivom EU-a o staništima i Direktivom EU-a o pticama. Navode se i primjeri dobre prakse u okviru rasprave o načinima ublažavanja tih učinaka. Zatim se ispituju koristi koje strateško planiranje ima na infrastrukturu za prijenos energije u morskom okolišu te se ističe koliko je važno da se navedeno promatra u okviru ostalog zakonodavstva i politika EU-a, kao što su Okvirna direktiva o pomorskoj strategiji i Direktiva o prostornom planiranju morskog područja.

Cijeli dokument, kad je god moguće, sadržava primjere dobre prakse kako bi se pokazalo kako se objekti za prijenos energije i zakonodavstvo EU-a o prirodi u praksi mogu djelotvorno uskladiti. Ti su primjeri koristan izvor ideja za različite vrste tehnika i pristupa koji se mogu primijeniti.

Vrsta dokumenta

Ovim se smjernicama nastoje pojasniti odredbe direktiva o staništima i pticama te ih se posebno želi smjestiti u kontekst razvoja i funkcioniranja prijenosa energije. Ovaj dokument nije zakonodavne prirode, već se u njemu prvenstveno daju praktične smjernice i najbolje prakse o primjeni postojećih pravila. U njemu se, kao takvom, odražavaju samo stavovi službi Komisije. Zadaća je Suda Europske unije da osigura konačno tumačenje direktiva EU-a.

Ovim se dokumentom nadopunjuju Komisijine postojeće interpretativne i metodološke smjernice općeg karaktera o članku 6. Direktive o staništima (1). Preporučuje se da se te smjernice čitaju povezano s ovim dokumentom.

Konačno, u dokumentu se u potpunosti uvažava činjenica da su dvije direktive o prirodi obuhvaćene načelom supsidijarnosti te da države članice moraju odlučiti kako će najbolje provesti postupovne zahtjeve koji iz njih proizlaze. Postupci dobre prakse i predložene metodologije opisani u ovom dokumentu stoga nisu obvezujući u svojoj namjeri, nego se na taj način nastoje dati korisni savjeti, ideje i prijedlozi koji se temelje na povratnim informacijama nadležnih tijela, predstavnika elektroenergetskih poduzeća, nevladinih organizacija te drugih stručnjaka i dionika.

Komisija zahvaljuje svima koji su sudjelovali u pripremi ovih smjernica na dragocjenom doprinosu i korisnim raspravama.

1. OBNOVLJENA ENERGETSKA INFRASTRUKTURA ZA EUROPU

1.1. Potreba za obnovljenom energetskom infrastrukturom u Europi

Države članice EU-a dogovorile su se o novom okviru klimatske i energetske politike do 2030., uključujući opće ciljeve politike i ciljeve na razini EU-a u pogledu emisija stakleničkih plinova, obnovljive energije, energetske učinkovitosti i elektroenergetske povezanosti. Cilj tog dogovora je da se pokuša pomoći EU-u da uspostavi konkurentniji, sigurniji i održiviji energetski sustav te da ostvari svoj dugoročni cilj u pogledu smanjenja emisija stakleničkih plinova do 2050.

Slika 1.

Okvir za energetsku i klimatsku politiku do 2030. – dogovoreni glavni ciljevi

10 %međusobne povezanosti

- 20 %emisija stakleničkih plinova

20 %obnovljive energije

15 %međusobne povezanosti

≥ 30 %energetske učinkovitosti

≥ 27 %obnovljive energije

≥ - 40 %emisija stakleničkih plinova

20 %energetske učinkovitosti

Komisija je kao jedan od svojih ključnih prioriteta predstavila Okvirnu strategiju za otpornu energetsku uniju s naprednom klimatskom politikom (2). Njome se nastoji pomoći EU-u da ostvari svoje ciljeve za 2030. te da europskim potrošačima pruži sigurnu, održivu, konkurentnu i pristupačnu energiju te da im omogući da izvuku korist od trenutačne temeljite preobrazbe europskog energetskog sustava.

Ne bi li se ostvarili ciljevi za 2030., od presudne je važnosti da se objekti za prijenos i skladištenje energije u Europi moderniziraju (3). Zastarjela i slabo povezana infrastruktura glavna je prepreka za europsko gospodarstvo. Npr., proizvodnja energije vjetra u regijama Sjevernog i Baltičkog mora ne može se dovoljno razviti zbog nedovoljno priključaka na mrežu na moru i na kopnu. Očekuje se da će se također povećati rizik i trošak ometanja i rasipanja ako EU ne uloži u pametne, djelotvorne i konkurentne energetske mreže te ako ne iskoristi svoj potencijal za poboljšanja u pogledu energetske učinkovitosti.

Nova politika EU-a za energetsku infrastrukturu pomoći će u koordiniranju i optimiziranju razvoja mreže na razini kontinenta te će se tako EU-u omogućiti da potpuno iskoristi prednosti integrirane europske mreže, što uvelike premašuje vrijednost njezinih pojedinačnih dijelova.

Europska strategija za potpuno integrirane energetske infrastrukture na temelju pametnih tehnologija s niskom razinom ugljika neće samo smanjiti troškove prelaska na niskougljično gospodarstvo putem ekonomije razmjera za pojedine države članice, nego će se njome poboljšati i sigurnost opskrbe i pomoći u stabiliziranju cijena za potrošače tako što će se osigurati da električna energija i plin idu kamo je potrebno. Europske mreže olakšat će i konkurentnost na jedinstvenom energetskom tržištu EU-a, dovesti do solidarnosti među državama članicama i osigurati europskim građanima i poduzećima pristup povoljnim izvorima energije.

Kako bi se pomoglo u provedbi te važne promjene u prijenosu energije, EU je 2013. donio novu Uredbu (EU) br. 347/2013 (4) o smjernicama za transeuropsku energetsku strukturu („Uredba o TEN-E-u”). Riječ je o sveobuhvatnom okviru na razini EU-a za planiranje i provedbu energetske infrastrukture.

Njome se uspostavlja devet strateških infrastrukturnih prioritetnih koridora u području električne energije, plina i nafte te tri prioritetna tematska područja na razini Unije za elektroenergetske autoceste, pametne mreže i mreže za transport ugljičnog dioksida kako bi se optimizirao razvoj mreže na europskoj razini do 2020. i dalje.

Slika 2.

Prioritetni koridori za električnu energiju, plin i naftu

1.2. Infrastrukturni izazovi

Izazov međusobnog povezivanja i prilagodbe europske energetske infrastrukture novim potrebama odnosi se na sve sektore i na sve vrste objekata za prijenos energije.

1.2.1. Elektroenergetska mreža i skladištenje

Trebat će nadograditi i modernizirati elektroenergetsku mrežu kako bi se zadovoljila povećana potražnja do koje je došlo zbog velike promjene u ukupnom energetskom vrijednosnom lancu i kombinaciji izvora, a i zbog umnožavanja primjena i tehnologija koje se u pogledu izvora energije oslanjaju na električnu energiju. I mreže se moraju proširiti i nadograditi kako bi se poticala integracija tržišta i zadržale postojeće razine sigurnosti sustava, ali posebno kako bi se prenosila i ujednačila električna energija dobivena iz obnovljivih izvora, za koju se očekuje da će se i više nego udvostručiti u razdoblju od 2007. do 2020.

Znatan dio proizvodnih kapaciteta nalazit će se na lokacijama koje su udaljenije od glavnih centara potrošnje ili skladištenja. Znatni udjeli doći će iz odobalnih postrojenja, solarnih elektrana i vjetroelektrana postavljenih na tlu u južnoj Europi ili postrojenja za biomasu u srednjoj i istočnoj Europi. Očekuje se da će napredovati i decentralizirana proizvodnja.

Osim tih kratkoročnih zahtjeva, elektroenergetske mreže moraju se temeljito razviti kako bi se omogućio prelazak na dekarbonizirani sustav električne energije do 2050., uz potporu novih visokonaponskih tehnologija na duge udaljenosti i novih tehnologija za skladištenje električne energije koje se mogu nositi sa sve većim udjelima obnovljive energije iz EU-a i šire.

Istovremeno i mreže moraju postati pametnije. Bez više inovacija i pametnijih mreža neće biti moguće ostvariti ciljeve EU-a za 2020. u pogledu energetske učinkovitosti i obnovljive energije na razinama prijenosa i distribucije, posebno s pomoću informacijskih i komunikacijskih tehnologija. Riječ je o presudnim čimbenicima za upravljanje potražnjom i ostalim uslugama pametne mreže.

1.2.2. Mreže i skladištenje prirodnog plina

Očekuje se da će prirodni plin i dalje imati ključnu ulogu u kombinaciji izvora energije EU-a u nadolazećim desetljećima te će dobiti na važnosti kao rezervno gorivo za varijabilnu proizvodnju električne energije. Međutim, mreže prirodnog plina moraju ispunjavati dodatne zahtjeve fleksibilnosti u sustavu: postoji potreba za dvosmjernim cjevovodima, povećanim kapacitetima skladištenja i fleksibilnom nabavom, uključujući ukapljeni prirodni plin i stlačeni prirodni plin.

1.2.3. Infrastruktura za prijenos i rafiniranje nafte i olefina

Ako klimatska i prometna politika te politika energetske učinkovitosti ostanu onakve kakve su sad, nafta bi i dalje činila 30 % primarne energije te bi se 2030. znatni dio goriva za prijevoz vjerojatno i dalje temeljio na nafti. Sigurnost nabave ovisi o cjelovitosti i fleksibilnosti cijelog opskrbnog lanca, od sirove nafte kojom se opskrbljuju rafinerije do konačnog proizvoda koji se dostavlja potrošačima. Istodobno, budući oblik infrastrukture za prijenos sirove nafte i naftnih proizvoda također će određivati i promjene u europskom sektoru rafiniranja, koji se trenutačno suočava s nizom izazova.

1.2.4. Hvatanje, transport i skladištenje CO2

Tehnologijama hvatanja, transporta i skladištenja CO2 mogu se smanjiti emisije CO2 u velikim razmjerima, ali one su još u ranoj fazi razvoja. Očekuje se da će komercijalna i industrijska primjena hvatanja, transporta i skladištenja CO2 u proizvodnji električne energije početi nakon 2020. S obzirom na to da moguće lokacije za skladištenje CO2 nisu ravnomjerno raspoređene po Europi te da neke države članice imaju samo ograničene mogućnosti skladištenja unutar svojih nacionalnih granica, možda će trebati izgraditi europsku cjevovodnu infrastrukturu koja bi se protezala preko državnih granica i u morskom okolišu.

1.3. Vrste objekata za prijenos i distribuciju koji se trenutačno koriste

Način na koji se različiti oblici energije prenose, distribuiraju i skladište razlikuje se, naravno, s obzirom na funkciju vrste predmetne energije i s obzirom na to je li riječ o prijenosu na kopnu ili u morskom okolišu. Na primjer, električna se energija obično prenosi nadzemnim vodovima ili kabelima, a plin i nafta prenose se cjevovodima.

U ovom se dokumentu posebno obrađuju sljedeći objekti (5):

— objekti za prijenos plina i nafte kopnom: podzemni cjevovodi, nadzemni cjevovodi, uključujući cjevovode koji prolaze kroz vodotoke te sve povezane komponente (stanice za početno utiskivanje, crpne stanice (nafta) i kompresorske stanice (plin), međustanice, blokadne stanice, regulacijske stanice i stanice za konačnu dostavu),

— objekti za prijenos električne energije kopnom: zakopani/podzemni električni vodovi, nadzemni električni vodovi te povezane komponente (tornjevi, trafostanice i pretvaračke stanice).

1.3.1. Objekti za prijenos i distribuciju plina i nafte

Cjevovodi se obično koriste za prijenos velikih količina sirove nafte, prerađenih naftnih proizvoda ili prirodnog plina kopnom. Naftovodi su izrađeni od čeličnih ili plastičnih cijevi unutarnjeg promjera obično od 100 do 1 200 mm. Većina cjevovoda zakopana je na dubini od oko 1 do 2 m. Naftu pokreću crpne stanice. Plinovodi za prirodni plin izrađeni su od ugljičnog čelika i imaju promjer od 51 do 1 500 mm. Za plinski tlak zaslužne su kompresorske stanice.

Cjevovod prolazi uzduž tzv. zaštitnog koridora (right of way, ROW). Fazama izgradnje cjevovoda obuhvaćen je odabir trase koju potom treba nadgledati kako bi se sve fizičke prepreke unaprijed predvidjele i uklonile. Prema potrebi, kopaju se rovovi, posebno za glavnu trasu i križanja. Poslije se postavlja cijev s povezanim komponentama (ventilima, čvorištima itd.). Prema potrebi, cijev i rov potom se pokrivaju.

1.3.2. Objekti za prijenos i distribuciju električne energije

Električna se energija još uvijek ne može skladištiti u velikim količinama, nego se treba proizvoditi u stvarnom vremenu. To znači da bi njezin stalni prijenos do korisnika trebao biti što djelotvorniji. U kopnenom okolišu prijenos električne energije znači prijenos električne energije iz elektrana do visokonaponskih električnih trafostanica smještenih blizu centara potražnje. Velike količine električne energije prenose se pri visokom naponu (110 – 750 kV u Europi, ENTSO, 2012.) kako bi se smanjio gubitak energije na velikoj udaljenosti do trafostanice.

U prijenosnim vodovima uglavnom se koristi visokonaponska trofazna izmjenična struja kako bi se dostavile velike količine energije na velikim udaljenostima (APLIC, 2006.). Tehnologija visokonaponske istosmjerne struje omogućuje veću učinkovitost na izrazito velikim udaljenostima (obično većima od 600 km). Električna energija može se prenositi nadzemnim vodovima ili podzemnim kabelima. U svim je slučajevima napon visok jer se s trenutačnom tehnologijom velike količine energije mogu učinkovito prenositi samo pri visokom naponu.

U distribuciji, električna se energija pri srednjem naponu (često manjem od 33 kV) prenosi od sustava za prijenos do krajnjeg korisnika. Razlika između visokonaponskih vodova i srednjonaponskih distribucijskih vodova važna je sa stajališta očuvanja prirode jer rizik od električnog udara postoji samo kod srednjonaponskih distribucijskih vodova, a rizik od sudara, međutim, postoji i kod vodova za prijenos i distribuciju (6) (vidjeti poglavlje 4.).

Električna energija obično se prenosi nadzemnim električnim vodovima koji vise s tornjeva ili električnih stupova, ali ponekad se koriste i zakopani/podzemni električni vodovi, posebno u gradskim područjima ili na osjetljivim lokacijama. Nadzemni električni vodovi posebno utječu na biološku raznolikost, zdravlje i krajolik, a ti su utjecaji drukčiji od utjecaja podzemnih vodova. S druge strane, početni troškovi ulaganja u podzemne kabele često mogu biti znatno viši nego za nadzemne električne vodove.

1.4. Projekti od zajedničkog interesa (7)

Važećom Uredbom o smjernicama za transeuropsku energetsku strukturu („Uredba o TEN-E-u”), koja je stupila na snagu 15. svibnja 2013., utvrđuju se pravni okvir i okvir politike kako bi se optimizirao razvoj mreže na europskoj razini do 2020. i poslije. U njoj se utvrđuje 12 strateških prioritetnih koridora i tematskih područja za energetsku infrastrukturu s transeuropskom/prekograničnom dimenzijom. Uredbom se utvrđuje postupak za popise projekata od zajedničkog interesa (8) na razini Unije koji se sastavlja svake dvije godine, čime se doprinosi razvoju mreža energetske infrastrukture u svakom od 12 prioritetnih koridora i tematskih područja.

Kako bi se projekt unio na popis Unije, najmanje dvije države članice moraju od njega imati značajnu korist, treba pridonositi integraciji tržišta i jačanju tržišnog natjecanja, povećati sigurnost opskrbe i smanjiti emisije CO2. Postupak utvrđivanja temelji se na regionalnoj suradnji, uključuje države članice i razne dionike, koji osiguravaju znanje i stručnost u pogledu tehničke izvedivosti i tržišnih uvjeta, i s nacionalnog i s europskog aspekta.

Treći popis Unije sa 173 projekta za energetsku infrastrukturu od zajedničkog interesa (9) donesen je u studenome 2017. Na tom je popisu 106 projekata povezanih s električnom energijom, uključujući vodove za prijenos električne energije i skladišta električne energije, 4 projekta pametnih mreža i 53 projekta povezana s plinom. Prvi put su se na popisu projekata od zajedničkog interesa našla 4 projekta za mrežu za prijenos ugljičnog dioksida. Popis projekata od zajedničkog interesa ažurira se svake dvije godine kako bi se obuhvatili novi potrebni projekti i uklonili dovršeni projekti.

Ti projekti od zajedničkog interesa sad mogu biti prihvatljivi za financijsku potporu u okviru Instrumenta za povezivanje Europe (CEF). Za transeuropsku energetsku infrastrukturu u okviru tog novog instrumenta za razdoblje od 2014. do 2020. izdvojeno je 5,35 milijardi EUR. U okviru drugog i trećeg poziva na podnošenje prijedloga 2016. je dodijeljeno ukupno 707 milijuna EUR bespovratnih sredstava za 27 projekata od zajedničkog interesa. Ta su bespovratna sredstva bila za 11 projekata u elektroenergetskom sektoru i 15 projekata u sektoru plina te za jedan projekt povezan s pametnom mrežom. Bespovratna sredstva dodijeljena su i za 8 građevinskih radova i 19 studija. Godine 2017. 800 milijuna EUR bespovratnih sredstava u okviru Instrumenta za povezivanje Europe izdvojeno je za projekte od zajedničkog interesa.

S obzirom na to da su od strateške važnosti za EU, projekti od zajedničkog interesa predviđeni su za usklađeno planiranje i postupak izdavanja dozvola. To podrazumijeva, na primjer, imenovanje jedinstvenog nadležnog nacionalnog tijela koje djeluje kao „jedinstvena kontaktna točka” za sve dozvole te obvezujući rok od tri i pol godine za dobivanje odobrenja. Cilj je ubrzati postupke i osigurati brzo dobivanje dozvola i upravljanje projektima koji se smatraju potrebnima za postizanje energetske sigurnosti i kojima se mogu ostvariti klimatski i energetski ciljevi EU-a te istodobno osigurati poštovanje najviših standarda propisanih zakonodavstvom Unije u području okoliša, a i povećati transparentnost i poboljšati sudjelovanje javnosti. S druge strane, tako bi projekti od zajedničkog interesa trebali postati privlačniji ulagačima jer je poboljšan regulatorni okvir.

Energetski projekti od zajedničkog interesa: interaktivna karta Europska komisija uspostavila je platformu za transparentnost (10) na kojoj s pomoću internetskog preglednika karte korisnici mogu pronaći i istražiti sva 173 projekta od zajedničkog interesa koji su prihvaćeni 2017. Projekti se mogu pregledavati prema vrsti energije (električna energija, plin, nafta ili druga), vrsti infrastrukture, zemlji i/ili prioritetnom koridoru. Za svaki projekt netom nakon donošenja dostupni su i tehnički sažeci.

Trebalo bi, međutim, naglasiti da su projekti od zajedničkog interesa na popisu Unije u različitim fazama razvoja. Neki su još u ranim fazama razvoja, stoga je potrebno izraditi studije kako bi se dokazalo da je projekt izvediv.

Uključivanjem takvih projekata na Unijin popis projekata od zajedničkog interesa ne dovodi se u pitanje ni ishod relevantnih procjena okoliša te postupaka izdavanja dozvola. Ako se dogodi da projekt s popisa Unije nije u skladu s pravnom stečevinom EU-a, izbrisat će se s popisa.

Kako bi se državama članicama pružila potpora u određivanju primjerenih zakonodavnih i nezakonodavnih mjera za pojednostavnjenje raznih postupaka procjene okoliša te kako bi se osigurala usklađena primjena postupaka propisanih u skladu sa zakonodavstvom Unije u pogledu projekata od zajedničkog interesa, Komisija je u srpnju 2013. izdala smjernice (11).

Što „pojednostavnjenje” znači? Pojednostavnjenje znači: poboljšanje i bolja usklađenost postupaka procjene okoliša kako bi se smanjilo nepotrebno administrativno opterećenje i stvorile sinergije te tako skratilo vrijeme potrebno za zaključenje postupka procjene te istodobno osigurala visoka razina zaštite okoliša s pomoću sveobuhvatnih procjena utjecaja okoliša u skladu s pravnom stečevinom EU-a u području okoliša. Izvor: Smjernice „Pojednostavnjenje postupaka procjene okoliša za projekte od zajedničkog interesa u području energetske infrastrukture”, srpanj 2013.

U smjernicama se daje šest glavnih preporuka za pojednostavnjenje postupaka. One se temelje na iskustvu u provedbi te dobrim praksama koje su dosad utvrđene u državama članicama (za podrobnije informacije vidjeti poglavlje 4.), ali ne samo na tome.

Preporuke su posebno usmjerene na:

— rano planiranje, izradu planova djelovanja i utvrđivanje opsega procjena,

— rano i djelotvorno integriranje procjena okoliša i drugih zahtjeva u području okoliša,

— postupovnu koordinaciju i rokove,

— prikupljanje podataka, razmjenu podataka i kontrolu kvalitete,

— prekograničnu suradnju te

— rano i djelotvorno sudjelovanje javnosti.

U idućim se poglavljima ovog vodiča obraća posebna pozornost na postupak izdavanja dozvola u skladu s Direktivom o staništima u kontekstu planova i projekata za prijenos energije. Drugi postupci izdavanja dozvola u području okoliša nisu detaljno obuhvaćeni, ali spominju se ako su relevantni.

Ovim se dokumentom stoga nadopunjuje navedeni priručnik za pojednostavnjenje postupaka za projekte od zajedničkog interesa, ali on ima šire područje primjene jer obuhvaća sve vrste infrastruktura za prijenos nafte, plina i električne energije, neovisno o tome je li riječ o projektu od zajedničkog interesa.

2. ZAKONODAVSTVO EU-a O PRIRODI

2.1. Uvod

Neki planovi i projekti za prijenos energije mogli bi utjecati na jedno ili više područja Natura 2000 obuhvaćenih mrežom zaštićenih područja EU-a Natura 2000 ili bi mogli utjecati na određene rijetke i ugrožene vrste zaštićene zakonodavstvom EU-a. U direktivama o staništima i pticama utvrđuju se odredbe kojih se u tim slučajevima treba pridržavati. U ovom se poglavlju daje pregled tih odredaba. U idućim se poglavljima predstavljaju posebni elementi postupka izdavanja dozvola iz članka 6. Direktive o staništima, posebno kad je riječ o planovima ili projektima za prijenos energije.

2.2. Direktive o pticama i staništima

Zaustavljanje gubitka biološke raznolikosti EU-a prepoznato je kao važan element strategije Europa 2020., u kojoj se poziva na pametnu, uključivu i održivu politiku rasta u okviru koje se uzimaju u obzir važne socioekonomske koristi koje društvo ima od prirode.

U ožujku 2010. čelnici država i vlada EU-a zadali su si ambiciozan cilj da zaustave i smanje gubitak biološke raznolikosti u Europi do 2020. Komisija je u svibnju 2011. donijela novu strategiju EU-a o biološkoj raznolikosti do 2020. (COM(2011) 244) (12) kojom se utvrđuje okvir politike u svrhu ostvarenja zadanih ciljeva.

Direktiva o pticama (13) i Direktiva o staništima (14) temelj su politike EU-a o biološkoj raznolikosti. Njima se omogućava svim državama članicama EU-a da surađuju u okviru zajedničkog zakonodavnog okvira na očuvanju najugroženijih i najvrednijih vrsta i staništa Europe u cijelom njihovom prirodnom arealu u EU-u, neovisno o političkim i upravnim granicama.

Tim dvjema direktivama nisu obuhvaćene sve vrste biljaka i životinja iz Europe (odnosno, nije obuhvaćena sva biološka raznolikost Europe). Naime, u njima se stavlja naglasak na podskup od oko 2 000 vrsta kojima je potrebna zaštita kako bi se spriječilo njihovo smanjenje ili propadanje. One se često nazivaju vrstama od interesa Zajednice ili zaštićenim vrstama EU-a. Direktivom o staništima posebno je zaštićeno i oko 230 rijetkih ili ugroženih stanišnih tipova.

Opći je cilj te dvije direktive osigurati održavanje i obnovu povoljnog stanja očuvanosti (15) vrsta i stanišnih tipova zaštićenih tim direktivama na cijelom njihovom prirodnom arealu u EU-u. Taj je cilj definiran u pozitivnom smislu i usmjeren je na povoljnu situaciju koju treba postići i održavati. Stoga ovdje nije riječ samo o izbjegavanju pogoršanja stanja.

Kako bi se ostvario taj cilj, direktivama EU-a o prirodi propisuje se da države članice:

— odrede i očuvaju ključna područja za zaštitu vrsta i stanišnih tipova navedenih u prilozima I. i II. Direktivi o staništima i Prilogu I. Direktivi o pticama, uključujući ptice selice. Ta su područja dio mreže Natura 2000 u EU-u,

— utvrde sustav zaštite vrsta za sve europske vrste divljih ptica i ostale ugrožene vrste navedene u prilozima IV. i V. Direktivi o staništima. Taj se sustav zaštite primjenjuje na cijelom prirodnom arealu vrsta u EU-u, odnosno na širem području (unutar i izvan područja Natura 2000).

2.3. Upravljanje područjima mreže Natura 2000 i njihova zaštita

Dosad je više od 27 000 područja određeno područjima mreže Natura 2000. Ona pokrivaju ukupno oko 18 % europskog kopnenog područja te znatna morska područja.

PREGLEDNIK MREŽE NATURA 2000: koristan alat za nositelje projekata Preglednik mreže Natura 2000 je internetski geografski informacijski sustav kartiranja koji nositeljima projekata omogućuje da lociraju i istraže svako područje mreže EU-a Natura 2000. Područja se mogu pregledati u vrlo sitnom mjerilu (1:500) pa se granice područja i ključne značajke krajolika prikazuju u vrlo visokoj rezoluciji. Za svako područje postoji standardni obrazac u kojem su navedene vrste i stanišni tipovi zbog kojih je određeno kao takvo, procijenjena veličina populacije i stanje očuvanosti na terenu te važnost tog područja za predmetne vrste ili stanišne tipove u EU-u. http://natura2000.eea.europa.eu/

Zaštita i očuvanje područja mreže Natura 2000 uređeni su odredbama članka 6. Direktive o staništima. Podijeljene su na dvije vrste mjera: prvima, koje su uređene člankom 6. stavcima 1. i 2. (16), upravlja se trajnim očuvanjem svih područja mreže Natura 2000, a drugima, koje su uređene člankom 6. stavcima 3. i 4., utvrđuje se postupak izdavanja dozvola za planove ili projekte koji bi mogli imati značajan negativan učinak na područje mreže Natura 2000.

U tom se članku jasno vidi da područja mreže Natura 2000 nisu zabranjena područja kad je u pitanju razvoj. Novi planovi i projekti sasvim su mogući ako se poštuju određene postupovne i materijalne zaštitne mjere. Postupak izdavanja dozvola uspostavljen je kako bi se osiguralo da se ti planovi i projekti provode u skladu s ciljevima očuvanja područja mreže Natura 2000.

2.3.1. Poduzimanje pozitivnih mjera očuvanja i sprečavanje pogoršanja stanja

Članak 6. Direktive o staništima: stavak 1.: Za posebna područja očuvanja, države članice utvrđuju potrebne mjere za očuvanje koje prema potrebi uključuju odgovarajuće planove upravljanja, posebno priređene za ta područjima ili integrirane u druge razvojne planove te odgovarajuće zakonske, administrativne ili ugovorne mjere koje odgovaraju ekološkim zahtjevima prirodnih stanišnih tipova iz Priloga I. i vrstama iz Priloga II. koji su prisutni na tim područjima. stavak 2.: Države članice poduzimaju odgovarajuće korake kako bi se u posebnim područjima očuvanja izbjeglo pogoršanje prirodnih staništa i staništa vrsta, kao i uznemiravanje vrsta za koje su ta područja određena, u mjeri u kojoj bi takvo uznemiravanje moglo utjecati na ciljeve ove Direktive.

Člankom 6. stavcima 1. i 2. Direktive o staništima propisano je da države članice:

— poduzimaju pozitivne mjere očuvanja koje su potrebne kako bi se održali ili obnovili stanišni tipovi i vrste za koje je to područje određeno (članak 6. stavak 1.),

— poduzimaju mjere kako bi se izbjeglo pogoršanje stanja stanišnih tipova ili bilo kakvo znatno uznemiravanje prisutnih vrsta (članak 6. stavak 2.).

U vezi s prvom točkom, propisano je da države članice trebaju utvrditi jasne ciljeve očuvanja za svako područje mreže Natura 2000 na temelju stanja očuvanosti i ekoloških zahtjeva povezanih s prisutnim stanišnim tipovima i vrstama od značaja za EU. U najmanju bi ruku cilj očuvanja trebalo biti održavanje stanja očuvanosti vrsta i staništa za koje je područje određeno te sprečavanje daljnjeg pogoršanja stanja.

Međutim, s obzirom na to da je opći cilj direktiva o prirodi da vrste i stanišni tipovi postignu povoljno stanje očuvanosti širom njihova prirodnog areala, možda budu potrebni ambiciozniji ciljevi očuvanja kako bi se poboljšalo njihovo stanje očuvanja na pojedinačnim područjima. Posebno je važno da nositelji projekata, planeri i tijela vlasti u području prijenosa energije budu upoznati s ciljevima očuvanja za područje mreže Natura 2000 jer će se mogući negativni učinci plana ili projekta trebati ocijeniti s obzirom na te ciljeve očuvanja (17).

Iako nisu obavezna, Direktivom o staništima tijela nadležna za prirodu potiču se na usku suradnju s lokalnim dionicima (18) u razradi planova upravljanja područjima mreže Natura 2000. Ti planovi mogu biti vrlo koristan izvor informacija jer se u njima obično nalaze detaljne informacije o vrstama i stanišnim tipovima za koje je područje određeno, objašnjavaju se ciljevi očuvanja područja i, prema potrebi, odnos s drugim uporabama zemljišta u tom području. U njima se daje i pregled praktičnih mjera očuvanja koje su potrebne kako bi se ostvarili ciljevi očuvanja tog područja.

2.3.2. Postupak izdavanja dozvola za planove i projekte koji utječu na područja mreže Natura 2000

Članak 6. Direktive o staništima: stavak 3.: Svaki plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje, ali bi na njega mogao imati značajan utjecaj, bilo pojedinačno bilo u kombinaciji s ostalim planovima ili projektima, predmet je ocjene prihvatljivosti utjecaja koje bi mogao imati na ta područje, s obzirom na ciljeve očuvanja područja. U svjetlu zaključaka procjene utjecaja na područje i sukladno odredbama stavka 4., nadležna tijela državne vlasti odobravaju plan ili projekt tek nakon što se uvjere da on neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja te, ako je to potrebno, nakon dobivanja mišljenja od šire javnosti. stavak 4.: Ako se, unatoč negativnoj procjeni utjecaja na područje i u nedostatku drugih pogodnih mogućnosti, plan ili projekt ipak moraju provesti zbog imperativnih razloga prevladavajućeg javnog interesa, uključujući interese socijalne ili gospodarske prirode, država članica poduzima sve kompenzacijske mjere kako bi osigurala zaštitu koherentnosti mreže Natura 2000. Ona Komisiju izvješćuje o usvojenim kompenzacijskim mjerama. Kad se u određenom području nalazi prioritetni prirodni stanišni tip i/ili prioritetna vrsta, mogu se razmatrati samo ona pitanja koja se odnose na zdravlje ljudi ili javnu sigurnost, na korisne posljedice od primarnog značaja za okoliš ili, nastavno na mišljenje Komisije, na ostale imperativne razloge prevladavajućeg javnog interesa.

Člankom 6. stavcima 3. i 4. Direktive o staništima utvrđuje se postupak izdavanja dozvola koji se treba provoditi prilikom predlaganja plana ili projekta koji bi mogao utjecati na jedno ili više područja mreže Natura 2000 (19). Postupak izdavanja dozvola primjenjiv je ne samo na planove ili projekte unutar područja mreže Natura 2000, nego i na planove ili projekte koji su izvan te mreže, ali bi mogli znatno utjecati na očuvanje vrsta i staništa unutar tog područja.

Člankom 6. stavkom 3. Direktive o staništima propisano je da svaki plan ili projekt koji bi mogao znatno negativno utjecati na područje mreže Natura 2000 mora biti predmetom ocjene prihvatljivosti kako bi se ti učinci detaljno ispitali uzimajući u obzir posebne ciljeve očuvanja za to područje. Nadležno tijelo može pristati na plan ili projekt samo ako je na temelju rezultata ocjene prihvatljivosti utvrdilo da plan ili projekt neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja. Važno je napomenuti da je dužnost dokazati nepostojanje (a ne prisutnost) negativnih utjecaja.

Ovisno o vrsti i težini utvrđenih utjecaja, ponekad je moguće prilagoditi plan ili projekt i/ili uvesti određene mjere za ublažavanje da bi se izbjeglo ili spriječilo, uklonilo ili smanjilo te utjecaje na neznatnu razinu kako bi se plan ili projekt mogao odobriti.

U suprotnom se plan ili projekt mora odbiti i treba istražiti druga rješenja koja nisu toliko štetna. U iznimnim okolnostima može se primijeniti postupak odstupanja u skladu s člankom 6. stavkom 4. kako bi se odobrio plan ili projekt koji negativno utječe na cjelovitost jednog ili više područja mreže Natura 2000 ako se može dokazati da ne postoji druga mogućnost i ako se smatra da je plan ili projekt potreban zbog imperativnih razloga od prevladavajućeg javnog interesa. U tim slučajevima trebat će uvesti primjerene kompenzacijske mjere kako bi se osigurala zaštita sveukupne koherentnosti mreže Natura 2000.

Konačno, važno je napomenuti da postupak izdavanja dozvola u skladu s Direktivom o staništima nije jednak postupku predviđenom u skladu s Direktivom o procjeni utjecaja na okoliš i Direktivom o strateškoj procjeni okoliša, iako se mogu integrirati (za podrobnije informacije vidjeti poglavlje 7.) Za razliku od procjene utjecaja na okoliš i strateške procjene okoliša, čiji se rezultat mora uzeti u obzir pri donošenju odluke o odobrenju plana ili projekta, zaključci ocjene prihvatljivosti su konačni i na osnovu njih donosi se odluka o tome može li se plan ili projekt odobriti.

2.4. Odredbe o zaštiti vrsta

Druga skupina odredaba dviju direktiva EU-a o prirodi odnosi se na zaštitu određenih vrsta u cijelom njihovom prirodnom arealu u EU-u, odnosno i na područjima mreže Natura 2000 i izvan njih.

Neke zaštićene vrste mogle bi biti osjetljive na određene vrste projekata za energetsku infrastrukturu, kao što su nadzemni vodovi. Stoga se te odredbe moraju uzeti u obzir prilikom razmatranja tih planova i projekata na potencijalno osjetljivim područjima izvan područja mreže Natura 2000 u okviru postupaka procjene utjecaja na okoliš ili strateške procjene okoliša.

Odredbe o zaštiti vrsta odnose se na sve vrste divljih ptica koje prirodno obitavaju u EU-u te na ostale vrste navedene u prilozima IV. i V. Direktivi o staništima.

Zapravo se od država članica zahtijeva da zabrane:

— njihovo namjerno uznemiravanje tijekom razmnožavanja, podizanja mladunčadi, hibernacije i migracije,

— oštećivanje ili uništavanje lokaliteta za razmnožavanje ili odmor,

— namjerno uništavanje gnijezda ili jaja, ili vađenje s korijenom ili uništavanje zaštićenih biljaka.

Točne odredbe utvrđene su u članku 5. Direktive o pticama i člancima 12. (za životinje) i 13. (za biljke) Direktive o staništima (20).

Članak 5. Direktive o pticama: Ne dovodeći u pitanje članke 7. i 9. države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi uspostavile opći sustav zaštite svih vrsta ptica navedenih u članku 1., posebno zabranjujući: ((a) namjerno ubijanje ili hvatanje na bilo koji način; (b) namjerno uništavanje ili oštećivanje njihovih gnijezda i jaja ili uklanjanje njihovih gnijezda; (c) izuzimanje njihovih jaja iz prirode i njihovo posjedovanje, čak i ako su prazna; (d) namjerno uznemiravanje tih ptica, posebno u razdoblju razmnožavanja ili podizanja mladunčadi, u tolikoj mjeri da bi to uznemiravanje bilo značajno s obzirom na ciljeve iz ovog članka; (e) držanje ptica koje pripadaju vrstama čije izlovljavanje i hvatanje su zabranjeni. Članak 12. Direktive o staništima: 1. Države članice poduzimaju sve potrebne mjere za uspostavu sustava stroge zaštite životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV., točki (a) u njihovom prirodnom arealu, zabranjujući: (a) sve oblike namjernog hvatanja ili ubijanja primjeraka tih vrsta u divljini; (b) namjerno uznemiravanje tih vrsta, posebno u vrijeme razmnožavanja, podizanja mladih, hibernacije i migracije; (c) namjerno uništavanje ili uzimanje jaja iz divljine; (d) oštećivanje ili uništavanje lokaliteta za razmnožavanje ili odmor. 2. Države članice zabranjuju držanje, prijevoz i prodaju ili razmjenu tih vrsta te ponudu na prodaju ili razmjenu primjeraka uzetih iz divljine, osim onih koji su zakonito uzeti prije provedbe ove Direktive. 3. Zabrana iz stavka 1. točaka (a) i (b) i stavka 2. odnosi se na sve životne faze životinja na koje se ovaj članak primjenjuje. Članak 13. Direktive o staništima: 1. Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi uspostavile sustav stroge zaštite biljnih vrsta navedenih u Prilogu IV., točki (b), zabranjujući: (a) namjerno branje, skupljanje, rezanje, vađenje s korijenom ili uništavanje takvih biljaka u njihovom prirodnom arealu u divljini; (b) držanje, prijevoz i prodaju ili razmjenu i nuđenje na prodaju ili razmjenu primjeraka takvih vrsta uzetih iz divljine, osim onih koje su zakonito uzeti prije provedbe ove Direktive. 2. Zabrane iz stavka 1. točaka (a) i (b) odnose se na sve faze biološkog ciklusa biljaka na koje se ovaj članak primjenjuje.

Odstupanja od tih odredaba dopuštena su u nekim okolnostima (npr. radi sprečavanja ozbiljnih šteta na usjevima te šteta povezanih sa stokom, šumama, ribnjacima i vodama) ako ne postoji ni jedno drugo zadovoljavajuće rješenje i ako posljedice tih odstupanja nisu u suprotnosti s općim ciljevima direktiva.

Uvjeti za primjenu odstupanja utvrđeni su člankom 9. Direktive o pticama i člankom 16. Direktive o staništima. U pogledu infrastruktura za prijenos energije prvenstveno bi se mogli primijeniti razlozi povezani s „interes[om] javnog zdravlja i javne sigurnosti ili zbog ostalih imperativnih razloga […] javnog interesa” (članak 16. stavak 1. točka (c)).

3. MOGUĆI UTJECAJI OBJEKATA ZA PRIJENOS ENERGIJE NA MREŽU NATURA 2000 I ZAŠTIĆENE VRSTE EU-a

3.1. Uvod

Projekti za energetsku infrastrukturu obično nisu velika prijetnja biološkoj raznolikosti. U mnogo slučajeva dobro osmišljeni i na odgovarajući način smješteni razvojni projekti nimalo ne utječu ili imaju tek ograničen utjecaj. Postoje i primjeri kad su projekti imali ukupne neto koristi za prirodu, posebno u područjima u kojima je prirodni okoliš već ozbiljno osiromašen. Međutim, svejedno postoji obveza da se u okviru raznih propisanih postupaka procjene okoliša koji su na snazi, kao što su procjene utjecaja na okoliš ili strateške procjene okoliša i ocjene prihvatljivosti (za pojedinosti vidjeti poglavlje 7.), procijene mogući učinci koje pojedini planovi ili projekti mogu imati na prirodni okoliš.

U ovom se poglavlju razmatraju vrste mogućih utjecaja koje bi energetske infrastrukture mogle imati na staništa i vrste zaštićene u skladu s direktivama o pticama i staništima. Nositeljima projekata, operatorima za prijenos energije i relevantnim tijelima nastoji se pružiti pregled vrsta mogućih utjecaja na koje treba obratiti pozornost prilikom pripreme planova ili projekata povezanih s infrastrukturom za prijenos energije te pri provedbi ocjene prihvatljivosti u skladu s postupkom za izdavanje dozvola iz članka 6. Direktive o staništima ili pri provedbi procjene u skladu s direktivama o procjeni utjecaja na okoliš ili o strateškoj procjeni okoliša.

3.2. Potreba za pristupom na pojedinačnoj osnovi

Mora se naglasiti da mogući učinci u velikoj mjeri ovise o izvedbi i lokaciji određene energetske infrastrukture te o osjetljivosti prisutnih zaštićenih staništa i vrsta EU-a. Stoga je od presudne važnosti preispitati svaki plan ili projekt na pojedinačnoj osnovi.

Podrazumijeva se da će izvedba svakog projekta za objekt za prijenos energije, uključujući projekte od zajedničkog interesa, ovisiti o nizu čimbenika, uključujući vrstu i količinu energije koja se prenosi, okoliš koji prima tu energiju (npr. je li riječ o kopnu ili moru), udaljenost potrebnu za prijenos te kapacitet potreban za primanje ili skladištenje. Projekti ne moraju obuhvaćati samo izgradnju, nego se mogu odnositi i na obnovu i/ili stavljanje izvan upotrebe jednog objekta ili infrastrukture, ili više njih, koji su potrebni za prijenos, primanje ili skladištenje energije na kopnu.

Pri procjeni mogućih utjecaja na prirodu i divlje vrste važno je osim same glavne infrastrukture uzeti u obzir i sva povezana postrojenja i objekte kao što su privremene prilazne ceste, objekti i skladišta za opremu izvođača radova, gradilišta, betonski temelji, privremeni vodovi, iskopana zemlja i područja za suvišnu zemlju itd. Utjecaji mogu biti privremeni ili trajni, na samoj lokaciji ili izvan nje, kumulativni te se mogu pojaviti u različitim fazama projektnog ciklusa (npr. tijekom izgradnje, obnove, održavanja i/ili stavljanja izvan upotrebe). Svi se ti čimbenici moraju uzeti u obzir.

Odredbe u pogledu zaštite vrsta iz direktiva EU-a o prirodi moraju se uzeti u obzir kad postoji rizik da bi plan ili projekt za energetsku infrastrukturu mogao dovesti do smrti ili ozljede, namjernog uznemiravanja tijekom razmnožavanja, podizanja mladunčadi, hibernacije i migracije, ili oštećivanja ili uništavanja lokaliteta za razmnožavanje ili odmor vrsta koje su zaštićene dvjema direktivama (npr. orlovi i morski sisavci). Taj strogi sustav zaštite primjenjuje se u širem okolišu, odnosno i na područjima mreže Natura 2000 i izvan njih.

Mjere za ublažavanje Ponekad se negativni utjecaji navedeni u ovom poglavlju mogu uspješno ublažiti. Ublažavanje obuhvaća uvođenje mjera u plan ili projekt kako bi se uklonili ti mogući negativni učinci ili kako bi se smanjili na razinu na kojoj više nisu značajni. To znači da te mjere moraju biti izravno povezane s izvjesnim utjecajima te se moraju temeljiti na dobrom razumijevanju predmetnih vrsta/staništa. Mjere za ublažavanje mogu uključivati promjenu lokacije projekta, ali mogu uključivati i promjene veličine, izvedbe i konfiguracije različitih aspekata energetske infrastrukture. Osim toga, može biti riječ i o privremenim prilagodbama tijekom faze izgradnje i operativne faze. Dodatne pojedinosti s primjerima mogućih mjera za ublažavanje navedene su u sljedećem poglavlju.

3.3. Pregled mogućih utjecaja na zaštićene vrste i staništa EU-a

Vrsta i razmjer utjecaja uvelike ovisi o tome koje su zaštićene vrste ili stanišni tipovi EU-a prisutni na određenom području, o njihovoj ekologiji, distribuciji i stanju očuvanosti. Zato svaki plan ili projekt treba pojedinačno, odnosno od slučaja do slučaja, ispitati. U nastavku se daje pregled najčešćih vrsta utjecaja do kojih može doći.

3.3.1. Gubitak, propadanje ili fragmentacija staništa

U okviru projekata za infrastrukturu za prijenos energije može biti potrebno očistiti zemljište i ukloniti površinsku vegetaciju (što se često naziva izravnim zaposjedanjem zemljišta). U okviru tog postupka postojeća staništa mogu se mijenjati, oštetiti, fragmentirati ili uništiti. Razmjer gubitka i propadanja staništa ovisi o veličini, lokaciji i izvedbi projekta te o osjetljivosti pogođenih staništa.

Važno je napomenuti da iako se stvarno zaposjedanje zemljišta može činiti ograničenim, neizravni učinci mogu biti puno prošireniji, posebno ako se razvojnim projektima utječe na hidrološke režime ili geomorfološke procese te na kvalitetu vode ili tla. Ti neizravni učinci mogu izazvati ozbiljno oštećenje, fragmentaciju i gubitak, ponekad i na popriličnoj udaljenosti od stvarne lokacije projekta.

Važnost gubitka ovisi i o tome koliko su pogođena staništa rijetka i osjetljiva i/ili o njihovoj važnosti kao mjestu za hranjenje, razmnožavanje ili hibernaciju vrsta. Pri procjeni važnosti svakog gubitka ili propadanja staništa važno je razmotriti i moguću ulogu nekih staništa kao sastavnih dijelova koridora ili poveznih točaka važnih za raspršenost i migraciju te za prostorno ograničenija kretanja između, na primjer, mjesta za hranjenje i gniježđenje.

3.3.2. Uznemiravanje i raseljavanje

Uznemiravanje vrsta na njihovim uobičajenim mjestima razmnožavanja, hranjenja ili odmora te uz migracijske rute može dovesti do raseljavanja i isključenosti, pa tako i do prestanka upotrebe staništa. Vrste se mogu raseliti s područja na kojemu je projekt smješten ili s područja oko lokacije projekta, na primjer, uslijed povećanog prometa, prisutnosti ljudi, zbog buke, prašine, onečišćenja, umjetnog osvjetljenja ili vibracija prouzročenih građevinskim radovima ili nakon radova.

Važnost utjecaja ovisi o razmjeru i stupnju uznemiravanja te o osjetljivosti pogođene vrste, a i o dostupnosti i kvaliteti drugih prikladnih staništa u blizini u koja se raseljene životinje mogu smjestiti. U slučaju rijetkih i ugroženih vrsta čak i malo ili trenutačno uznemiravanje može imati ozbiljne posljedice za njihov dugoročni opstanak u regiji.

3.3.3. Rizik od sudara i stradanja od električnog udara

Ptice, a možda i šišmiši, mogu se sudariti s raznim dijelovima nadzemnih električnih vodova i drugim nadzemnim električnim objektima. Razina rizika od sudara uvelike ovisi o lokaciji i prisutnim vrstama te o vremenskim uvjetima i vidljivosti te o posebnoj izvedbi samih električnih vodova (posebno u slučaju stradanja od električnog udara). Vrste dugog životnog vijeka, s niskim stopama razmnožavanja i/ili rijetke vrste ili vrste koje su već u osjetljivom stanju očuvanosti (kao što su orlovi, supovi i rode) posebno mogu biti izložene riziku.

Rizik od sudara i stradanja od električnog udara ptica dodatno se razmatra u poglavljima 4. i 5. U pogledu šišmiša, nažalost, općenito nema dovoljno studija o mogućim rizicima i utjecajima sudara s nadzemnim vodovima zbog toga što je teško pratiti koliko je malih životinja usmrćeno duž tako dugih linearnih infrastruktura.

3.3.4. Utjecaj prepreka

U slučaju električne energije, infrastrukture za velike prijenose te infrastrukture za primanje i skladištenje mogu dovesti do toga da vrste općenito zaobiđu to područje, i tijekom migracija i na lokalnoj razini prilikom uobičajene potrage za hranom. Hoće li to prouzročiti problem ovisi o nizu čimbenika, kao što su veličina trafostanice, udaljenost između električnih vodova i njihovo usmjeravanje, razmjer raseljavanja vrsta i njihova mogućnost da nadomjeste povećanu potrošnju energije te stupanj ometanja na poveznicama između lokaliteta za hranjenje, spavanje i razmnožavanje.

Nekoliko znanstvenih timova izvijestilo je o novim dokazima da bi se životinje moglo zaplašiti pa stoga ne bi prilazile električnim vodovima jer odašilju ljudima nevidljive UV-zrake. Međunarodna skupina istraživača provela je studiju (21) koja se temelji na opažanjima da sobovi izbjegavaju električne vodove koji se protežu arktičkom tundrom. Iako se o toj temi još uvijek malo zna, u nekim posebnim slučajevima ta vrsta izbjegavanja i fragmentacije relevantna je prilikom utvrđivanja važnosti utjecaja.

3.4. Razlikovanje značajnih i beznačajnih učinaka

Prvi korak bilo koje procjene utjecaja je utvrđivanje vrsta i staništa na koje će plan ili projekt za infrastrukturu za prijenos energije vjerojatno utjecati, neovisno o tome poduzima li se procjena utjecaja u skladu s člankom 6. Direktive o staništima ako projekt utječe na područje mreže Natura 2000 ili u skladu s Direktivom o procjeni utjecaja na okoliš ili Direktivom o strateškoj procjeni okoliša ako utječe na zaštićene vrste izvan mreže Natura 2000. Potom je potrebno utvrditi je li riječ o značajnom utjecaju. Pravni postupak za utvrđivanje „važnosti” utjecaja planova ili projekata koji posebno utječu na područja mreže Natura 2000 opisan je u poglavlju 7. U ovom poglavlju ukratko ćemo objasniti neka opća načela koja vrijede za određivanje razine „važnosti” utjecaja u slučaju divljih vrsta (neovisno o tome je li riječ o području mreže Natura 2000) kako bismo doprinijeli sveukupnom razumijevanju tog koncepta.

Procjenu važnosti utjecaja treba provesti za svaki slučaj zasebno i s obzirom na vrste i staništa koji bi mogli biti pogođeni. Gubitak nekoliko jedinki za neke vrste može biti beznačajan, ali takav gubitak za druge vrste može imati ozbiljne posljedice. Veličina populacije, rasprostranjenost, areal, reprodukcijska strategija i životni vijek – sve će to utjecati na važnost učinaka. Ti će se čimbenici na različitim područjima vjerojatno razlikovati.

Treba uzeti u obzir i međusobnu povezanost učinaka: zaposjedanje zemljišta, na primjer, samo za sebe ne mora biti značajno za određenu vrstu, ali ako se tomu pridoda velik rizik od uznemiravanja ili raseljavanja, moglo bi doći do znatnog pogoršanja fizičkog stanja te na kraju i do smanjenja stope preživljavanja.

Procjena važnosti utjecaja treba se razmotriti i s obzirom na odgovarajući geografski opseg. Za migracijske vrste koje prelaze velike udaljenosti utjecaj na određenom području može imati posljedice za vrstu na mnogo većem geografskom području. I u pogledu stalnih vrsta koje raspolažu velikim područjima ili različito upotrebljavaju staništa možda bi svejedno trebalo razmotriti moguće utjecaje na regionalnoj a ne na lokalnoj razini.

Konačno, navedena razmatranja trebala bi se temeljiti na najboljim dostupnim podacima. Za to bi možda trebalo unaprijed, prije same provedbe projekta, provesti ciljana terenska istraživanja ili programe praćenja.

3.5. Kumulativni učinci

Trebalo bi uzeti u obzir i procjenu kumulativnih učinaka prilikom utvrđivanja utjecaja na područja mreže Natura 2000, kako je propisano člankom 6. stavkom 3. Direktive o staništima. Kumulativni učinci planova i projekata često mogu biti izuzetno važni te ih treba pažljivo procijeniti. Do njih može doći kad je nekoliko energetskih struktura prisutno na nekom području ili duž preletničkog puta ili kad se projekt za energetsku infrastrukturu provodi na istom području kao i druga vrsta plana ili projekta (npr. druga industrijska inicijativa). Kumulativni učinak je kombinirani učinak kad se sve te aktivnosti zajedno uzmu u obzir. Neki projekt za energetsku infrastrukturu sam za sebe ne mora imati značajan učinak, ali ako se njegovi učinci dodaju učincima drugih planova ili projekata u tom području, njihovi kombinirani učinci mogli bi biti značajni.

Na primjer, projekt za naftovod koji prolazi dijelom močvarnog zemljišta može dovesti do male, ali prihvatljive, razine privremenog propadanja staništa na koje se to stanište može jako dobro prilagoditi. Međutim, ako se na tom močvarnom zemljištu provodi i sustav odvodnje i/ili projekt izgradnje ceste, ukupni hidrološki učinci svih tih projekata mogli bi dovesti do trajnog gubitka, fragmentacije ili isušivanja tog zemljišta. U tom slučaju, dok utjecaj prvog i drugog projekta zasebno nije zamjetan, ukupni utjecaj oba projekta mogao bi biti značajan. To utječe na odluku o planiranju u pogledu oba projektna prijedloga.

Kumulativni utjecaji moraju se uzeti u obzir i u okviru postupaka procjene utjecaja na okoliš i strateške procjene okoliša.

S obzirom na to da se diljem EU-a razvoj energetske infrastrukture odvija vrlo brzo, važno je da se kumulativni učinci procijene već u početnim fazama procjene okoliša, a ne tek kao „primisao” na kraju postupka čime bi se odgodile odluke o usklađenosti projektnog prijedloga s odredbama zakonodavstva EU-a.

4. MOGUĆI UTJECAJI ELEKTROENERGETSKE MREŽNE INFRASTRUKTURE NA DIVLJE PTICE

4.1. Uvod

U prethodnom je poglavlju pružen opći pregled vrsta potencijalnih učinaka na koje treba obratiti pozornost pri razvoju energetskih infrastrukturnih projekata, osobito u područjima mreže Natura 2000 i oko njih te u blizini drugih osjetljivih područja kojima se koriste vrste koje su zaštićene dvjema direktivama EU-a o prirodi.

Naglasak je ovog poglavlja na analizi učinaka koje bi elektroenergetska infrastruktura mogla imati osobito na divlje ptice u Europi. Riječ je o temi kojoj se posljednjih godina posvećuje velika pozornost i gdje bi učinci mogli biti češći i važniji u odnosu na druge vrste kopnene energetske infrastrukture.

4.2. Elektroenergetska mrežna infrastruktura

Za razliku od drugih proizvoda, električnu energiju nije moguće skladištiti i stoga ju je potrebno proizvoditi i prenositi do potrošača u realnom vremenu. Zato su sustavi za prijenos električne energije složeniji i dinamičniji od drugih sustava komunalne infrastrukture kao što su voda ili prirodni plin. Nakon što se električna energija proizvede u elektrani, visokonaponskim prijenosnim vodovima (110 – 750 kV u Europi, ENTSO, 2012.) velike se količine električne energije prenose na velike udaljenosti do transformatorskih stanica. Od transformatorskih stanica srednjonaponski (1 – 60 kV) i niskonaponski (1 kV >) distribucijski vodovi dovode električnu energiju privatnim i poslovnim potrošačima.

Slika 3.

(USDA, 2009.)

Elektroenergetski sustav vrlo je zamkast. Prijenosna mreža ne uključuje samo prijenosne vodove od elektrana do rasklopnih postrojenja, već i vodove od jednog prijenosnog voda do drugog, čime se stvara sustav koji pomaže osigurati nesmetan protok električne energije. Ako se prijenosni vod isključi iz upotrebe u jednom dijelu električne mreže, obično se električna energija preusmjeri na druge električne vodove tako da se može i dalje isporučivati potrošačima (PSCW, 2009.).

Električna energija može se prenositi nadzemnim vodovima ili podzemnim kabelima, izmjeničnom ili istosmjernom strujom. Pritom je napon uvijek visok jer se time osigurava veća učinkovitost na velikim udaljenostima (obično većima od 600 km). Uobičajeni način prijenosa električne energije su nadzemni vodovi izmjenične struje (EASAC, 2009.).

Prednosti nadzemnih vodova u odnosu na podzemne kabele su to da su troškovi gradnje nadzemnih vodova dosad bili znatno manji od troškova polaganja podzemnih kabela i da imaju veći kapacitet. Očekivani vijek trajanja nadzemnih vodova je dug i može iznositi i do 70 ili 80 godina. Glavni nedostaci nadzemnih vodova su korištenje zemljišta, njihov izgled i različiti utjecaji na okoliš (EASAC, 2009.) (22).

Konstrukcije prijenosnih vodova nose barem jedan trofazni krug. Na njima se nalaze tri vodiča pod naponom (ili više njih ako su u snopu) i mogu imati jedan ili dva uzemljena vodiča (koji se obično nazivaju zaštitnom užadi) ugrađena iznad faznih vodiča za zaštitu od udara munje. Konstrukcije distribucijskih vodova mogu nositi niz konfiguracija vodiča (APLIC, 2006.).

Većina komercijalnih nadzemnih vodova izmjenične struje uključuje neki oblik uporišne konstrukcije na koju su pričvršćeni izolatori i električni vodiči. Uporišne konstrukcije mogu se sastojati od drvenih stupova, čeličnocijevnih ili čeličnorešetkastih konstrukcija, armiranobetonskih stupova ili kompozitnih stupova od stakloplastike ili drugih materijala. Izolatori su napravljeni od porculana ili polimernih materijala koji obično ne provode struju. Električni vodiči obično se izrađuju od bakra ili aluminija (Bayle, 1999., Janss, 2000., APLIC, 2006.).

Trofazni sustavi upotrebljavaju se i za distribucijske i prijenosne vodove. Jedna je od glavnih prednosti trofaznih sustava to što se njima mogu prenijeti velike količine električne energije na velike udaljenosti (APLIC, 2006.).

4.3. Mogući negativni utjecaji elektroenergetske infrastrukture na divlje ptice

U nastavku je pregled glavnih utjecaja na vrste divljih ptica. Neke zaštićene europske vrste očigledno su podložnije određenim vrstama utjecaja – posebno stradanju od električnog udara i sudara – zbog svoje veličine, građe, ponašanja i rasprostranjenosti.

U tablici u Prilogu 2. naveden je sustavan popis prioritetnih utjecaja interakcija ptičjih populacija i električnih vodova (Birdlife, 2013.). U tablici se ne sugerira da se ti utjecaji ostvaruju onako kako je opisano u svim okolnostima. Mnogo toga ovisi o predmetnoj vrsti i okolnostima u svakom pojedinom slučaju te o raspoloživosti korektivnih mjera za ublažavanje takvih utjecaja.

Zašto neke vrste češće stradavaju od električnih vodova nego druge? Često su tomu razlog sljedeće fiziološke, bihevioralne i ekološke značajke: — krupno tijelo, — slab frontalni vid, — preferiranje aktivnosti noću, — „slabi letači”, ptice sa slabijim sposobnostima manevriranja (sudari), — neiskusni letači, mlade ptice (električni udari i sudari), — preferiranje povišenih mjesta za spavanje, sjedenje ili gniježđenje, — preferiranje otvorenih staništa, bez stabala (električni udari), — sklonost okupljanju u jata, — vrste koje se lako uznemiruju, — preferiranje niskih staništa (u odnosu na gušću električnu mrežu), — rijetke i ugrožene vrste (uz manju gustoću populacije, manju plodnost itd., vidjeti u nastavku), — manje brojne vrste (s manjim potencijalom zamjene), — vrste s manjim reprodukcijskim potencijalom (povećanjem smrtnosti odraslih ptica produljuje se vrijeme potrebno za oporavak od populacijskih gubitaka), — vrste koje su manje plodne, imaju nisku stopu smrtnosti i dugo očekivano trajanje života (smanjenjem aktivacijskog potencijala tijekom stalnog gubitka populacije), — ptice koje migriraju na duge udaljenosti, među kontinentima (veliki prostorni raspon i vrlo različite razine ublažavanja utjecaja električnih vodova).

4.3.1. Električni udari

Električni udari mogu imati velike posljedice za nekoliko vrsta ptica te uzrokuju smrt tisuća ptica godišnje (23). Električni udar može se dogoditi kada ptica istovremeno dodirne dva fazna vodiča ili jedan vodič i jedan uzemljeni uređaj, posebno ako joj je perje mokro (Bevanger, 1998.). Posebno često od električnog udara stradaju, među ostalim, vrste iz redova Ciconiiformes, Falconiformes, Strigiformes i Passeriformes (Bevanger, 1998.) – vidjeti tablicu u nastavku.

Općenito se smatra da rizik za ptice ovisi o tehničkoj izvedbi i pojedinostima dizajna energetskih objekata. Rizik od električnog udara posebno je visok u slučaju „loše projektiranih” srednjonaponskih električnih stupova („ubojiti stupovi”) (BirdLife International, 2007.).

Čimbenici koji utječu na vjerojatnost da ptica strada od električnog udara su, među ostalim:

— građa ptice: velike su ptice ranjivije jer je vjerojatnost da raširenim krilima ili drugim dijelovima tijelima dosegnu električne sastavne dijelove veća nego kod malih ptica (Olendorff et al., 1981.; APLIC, 2006.),

— ponašanje ptice: ptice koje sjede, spavaju i gnijezde se na električnim stupovima ranjivije su (Bevanger, 1998.). Čini se da vrste koje se gnijezde na tlu (eje i neke sove) rijetko stradaju od električnog udara jer obično love u letu, a odmaraju se na tlu ili blizu tla (Benson, 1981.),

— vrsta i konfiguracija stupa: — većina ptica strada na stupovima srednjonaponskih distribucijskih vodova (od 1 kV do 60 kV) zbog malenog razmaka između pojedinih dijelova (Haas i Nipkow, 2006.), — puno više ptica stradava na stupovima s posebnom funkcijom (zatezni stupovi, prepletni stupovi, križišni stupovi ili stupne trafostanice) nego na jednostavnim tangencijalnim strukturama (Demeter et al., 2004.), — López-López i suradnici (2011.) dokazali su da se naknadnom prilagodbom opasnih, loše projektiranih stupova moglo znatno smanjiti stradanje ptica,

— okolišni čimbenici: — količina lovine: broj grabljivica stradalih od električnog udara povećava se s povećanjem broja lovine (Benson, 1981.; Guil et al., 2011.), — pokrivenost vegetacijom i njezina struktura: struktura vegetacije može utjecati na dostupnost lovine i uspješnost potrage za hranom u grabežljivaca (Guil et al., 2011.), — stanište: ptice češće upotrebljavaju električne stupove i stradaju od električnog udara na njima u područjima s rijetkim mjestima za sjedenje, kao što su livade i močvarna područja (Haas et al., 2005.; Lehman et al., 2007.), — topografija: kad su posrijedi stradanja od električnog udara, topografija utječe na to gdje će ptice sjediti i spavati, a visina vegetacije utječe na dostupnost prirodnih mjesta za sjedenje u tom području. Što je veći nagib, to je veća smrtnost orlova, možda zbog njihove navike da love s povišenih mjesta na kojima sjede. Studije su pokazale da se na stupovima na dominantnim mjestima, okruženima visokim obroncima, bilježe više stope stradanja od električnog udara. (Guil et al., 2011.),

— spol: unutar iste vrste veće ženke češće stradaju od električnog udara (Ferrer i Hiraldo, 1992.),

— dob: mlade i nezrele ptice podložnije su stradanju od električnog udara nego odrasle ptice. Razlog je tomu nedostatak iskustva pri slijetanju i polijetanju (Benson, 1981.; Harness, 1997.; Bevanger, 1998.; Harness i Wilson, 2001.; Janss i Ferrer, 2001.; González et al., 2007.),

— prostor: u određenim je glavnim područjima za ptice stopa stradanja od električnog udara viša nego u područjima s manje ptica (npr. područja za razmnožavanje s velikom gustoćom ptičjih populacija, zone raspršivanja, područja okupljanja, migracijski koridori) (González et al., 2006.; Cadahia et al., 2010.),

— sezona: većina ptica strada u kasno ljeto, u razdoblju othranjivanja mladunčadi ili neposredno nakon toga. Veliki orlovi ugroženiji su ujesen i zimi, možda zbog močenja perja pri nepovoljnim vremenskim uvjetima (kiša, snijeg), što je veoma važno za rizik od električnog udara. (Benson, 1981.; Bevanger, 1998.; Lasch et al., 2010.; Manville, 2005.; Lehman et al., 2007.),

— dominantni smjer vjetra u odnosu na konzolu stupa također može pridonijeti stradanju grabljivica od električnog udara. Čini se da manje orlova strada na stupovima kojima su konzole okomite na dominantni smjer vjetra nego na onima kojima su konzole dijagonalne u odnosu na smjer vjetra ili paralelne s njim zbog poteškoća povezanih s polijetanjem i slijetanjem pri bočnom vjetru (Nelson i Nelson, 1976.).

U tablici u nastavku dan je pregled europskih porodica ptica za koje je utvrđeno da su podložne električnim udarima i/ili sudarima (Birdlife, 2013.).

Tablica 1.

Jačina utjecaja stradanja od električnog udara i sudara s električnim vodovima na populacije ptica različitih porodica ptica u Euroaziji.

Porodice ptica u Euroaziji za koje je na međunarodnoj razini utvrđeno da su podložne električnim udarima i sudarima Stradanja od električnog udara Stradanja od sudara Plijenori (Gaviidae) i gnjurci (Podicipedidae) 0 II Zovoji, burnice (Procellariidae) 0 II Blune (Sulidae) 0 I Nesiti (Pelicanidae) I II – III Kormorani (Phalacrocoracidae) I I Čaplje, bukavci (Ardeidae) I II Rode (Ciconiidae) III II Ibisi (Threskiornithidae) I II Plamenci (Phoenicopteridae) 0 II Patke, guske, labudovi, ronci (Anatidae) 0 II Grabljivice (Accipitriformes i Falconiformes) II – III I – II Jarebice, prepelice, tetrijebi (Galliformes) 0 II – III Kokošice, mlakuše, liske (Rallidae) 0 II Ždralovi (Gruidae) 0 III Droplje (Otididae) 0 III Kulici i vivci, šljuke (Charadriidae + Scolopacidae) I II – III Pomornici (Stercorariidae) i galebovi (Laridae) I II Čigre (Sternidae) 0 – I I – II Njorke (Alcidae) 0 I Sadže (Pteroclididae) 0 II Golubovi, grlice (Columbidae) I – II II Kukavice (Cuculidae) 0 I – II Sovke (Strigiformes) II – III II Legnjevi (Caprimulgidae) i čiope (Apodidae) 0 I – II Pupavci (Upupidae) i vodomari (Alcedinidae) I I – II Pčelarice (Meropidae) 0 – I I – II Zlatovrane (Coraciidae) I – II I – II Djetlići (Picidae) I I – II Gavrani, vrane, šojke (Corvidae) II I – II Ptice pjevice male i srednje veličine (Passeriformes) I I – II 0= stradanja ptica nisu prijavljena ili nisu vjerojatna; I= prijavljena su stradanja, ali čini se da nije ugrožena populacija ptica; II= brojna stradanja na regionalnoj ili lokalnoj razini, ali bez znatnog utjecaja na sveukupnu populaciju vrste; III= stradanja uvelike doprinose smrtnosti vrste, kojoj prijeti izumiranje, na regionalnoj razini ili šire.

4.3.2. Sudari

Sudari s električnim vodovima uzrokuju smrt milijuna ptica diljem svijeta i mogu uzrokovati visoku stopu smrtnosti nekih vrsta ptica (Bevanger, 1994., 1998.; Janss, 2000.; APLIC, 2006.; Drewitt i Langston, 2008.; Jenkins et al., 2010.; Martin, 2011.; Prinsen et al., 2011.). Empirijski podaci i teoretska razmatranja upućuju na to da su vrste manje površine krila u odnosu na svoju masu te kraćih i širih krila u velikoj opasnosti od sudara s električnim vodovima. Te ptice brzo lete, a kombinacija teškog tijela i malih krila ograničava im brzinu reakcije na neočekivane prepreke (Bevanger, 1998.). Kad se razmatra broj prijavljenih stradanja od sudara u odnosu na brojnost i veličinu populacije predmetne vrste, čini se da su neke vrste iz redova Galliformes, Gruiformes, Pelecaniformes i Ciconiiformes posebno nesrazmjerno pogođene (Bevanger, 1998.) – vidjeti tablicu 1.

Čimbenici koji utječu na sudare su, među ostalim:

— građa ptice: ptice velike tjelesne mase i relativno kratkih krila i repa, koje se opisuju kao „slabi letači”, u najvećoj su opasnosti od sudara (Bevanger, 1998.; Janss, 2000.),

— fiziologija ptice: određene vrste ptica barem su privremeno slijepe u smjeru letenja (Martin, 2011.),

— ponašanje ptice: — sklonost okupljanju u jata, pri čemu su vrste koje svakodnevno prelaze preko električnih vodova radi okupljanja na područjima za hranjenje, gniježđenje i spavanje te na povratku s tih područja posebno ranjive (Janss, 2000.), — vrste ptica koje redovito nisko lete noću ili u sumrak češće se sudaraju nego vrste koje većinom lete danju,

— drugi čimbenici kao što su vremenski uvjeti, konfiguracija vodova, trasiranje vodova, upotreba staništa, vegetacija uz vodove, topografija, uznemiravanje, izbor migracijskih ruta i mjesta za zaustavljanje, koje bi također trebalo razmotriti.

Stradanja ptica od električnog udara i sudara s vodovima uzrokuju ekonomske gubitke Prekidi opskrbe električnom energijom zbog ptica smanjuju pouzdanost isporuke energije i povisuju njezine troškove. Neki prekidi opskrbe mogu utjecati samo privremeno na nekoliko klijenata, ali ipak mogu utjecati na pouzdanost isporuke komunalnog poduzeća i jamstva klijenata. Veći prekidi opskrbe mogu imati dramatične posljedice i uzrokovati znatne ekonomske gubitke za komunalna poduzeća i potrošače (APLIC, 2006.). Troškovi povezani s prekidima opskrbe energijom zbog ptica odnose se, među ostalim, na sljedeće: — gubitak prihoda, — ponovnu uspostavu opskrbe električnom energijom, — popravke opreme, — uklanjanje gnijezda i druge mjere kontrole štete, — vrijeme utrošeno na administrativne i upravljačke zadatke, — izostanak isporuke potrošačima i negativnu sliku u javnosti te — smanjenu pouzdanost električnog sustava (APLIC, 2006.).

4.3.3. Gubitak i fragmentacija staništa

Otvoreni zaštitni koridori uzduž električnih vodova mogu fragmentirati šume i druga prirodna staništa. Električni vodovi mogu dovesti do gubitka staništa i nenamjernim uzrokovanjem šumskih požara (Rich et al., 1994.). Iako elektroenergetska infrastruktura obično zauzima relativno malen dio zemljišta, to ipak može biti znatan gubitak ako je riječ o glavnom staništu određene vrste ili u slučaju kumulativnih učinaka od drugih projekata u istom području te se stoga svaki pojedini slučaj mora zasebno razmatrati.

4.3.4. Uznemiravanje/raseljavanje

Tijekom izgradnje i održavanja električnih vodova neizbježna je određena razina uništavanja i izmjena staništa (van Rooyen, 2004.; McCann, 2005.). Nadzemni električni vodovi mogu prouzrokovati gubitak upotrebljivih područja za hranjenje u područjima za razmnožavanje te u staništima za odmor i prezimljavanje. Primjerice, u novijim studijama pokazalo se da prisutnost električnog voda utječe na smjer leta velikih droplji i ograničava upotrebu prikladnih staništa (Raab et al., 2010.) te da male droplje izbjegavaju prijenosne električne vodove, što je najvažniji čimbenik u određivanju gustoće populacije za razmnožavanje u područjima s prikladnim staništima za tu vrstu (Silva, 2010.; Silva et al., 2010.).

4.3.5. Elektromagnetska polja

Sve električne struje, uključujući one koje prolaze kroz električne vodove, stvaraju elektromagnetska polja. Stoga su mnoge vrste ptica, kao i ljudi, izložene elektromagnetskim poljima tijekom cijelog života (Fernie i Reynolds, 2005.). Brojna su istraživanja i kontroverze povezani s pitanjem utječe li izloženost elektromagnetskim poljima na stanični, endokrini, imunološki i reproduktivni sustav kralježnjaka. Istraživanja u kojima su ispitivani učinci elektromagnetskih polja na ptice pokazuju da izloženost ptica tim poljima većinom, ali ne uvijek, mijenja njihovo ponašanje, reproduktivnu uspješnost, rast i razvoj, fiziologiju i endokrini sustav te oksidacijski stres (Fernie, 2000.; Fernie i Reynolds, 2005.).

4.4. Mogući pozitivni učinci elektroenergetske infrastrukture na divlje ptice

Električni vodovi, tornjevi i stupovi distribucijskih vodova mogu imati i niz korisnih učinaka na vrste divljih ptica. Primjerice, mogu osigurati:

— podlogu za razmnožavanje, mjesto za gniježđenje: niz je razloga za povremeno parenje ptica na elektroenergetskim strukturama, na primjer nedostatak alternativnih mjesta za gniježđenje kao što su stabla i stijene ili činjenica da elektroenergetske strukture nude sigurnost od sisavaca grabežljivaca i čvrstu podlogu za savijanje gnijezda (van Rooyen, 2004.; McCann, 2005.). Elektroenergetske strukture mogu osigurati podloge za gniježđenje u staništima gdje su prirodni elementi oskudni te ponuditi određenu zaštitu olakšavajući time širenje areala ili povećavajući lokalnu gustoću nekih vrsta (APLIC, 2006.),

— mjesto za sjedenje, spavanje i lov: supovi i rode često odabiru električne vodove kao mjesto za spavanje jer su zaštićeniji od vremenskih neprilika i grabežljivaca na tlu. Električni stupovi u otvorenim staništima korisni su nekim grabljivicama jer nude mjesta za sjedenje s dobrim pogledom na lovna područja. Zbog električnih vodova u područjima s relativno malo stabala grabljivice koje love s visokih mjesta na kojima sjede dobivaju milijune kilometara prikladnih staništa za lov (Olendoff et al., 1980.),

— upravljanje staništima: električni vodovi mogu osigurati i postojano stanište vrstama kojima odgovara niska vegetacija. Istraživanje provedeno u Sjedinjenim Američkim Državama pokazalo je da otvorena zaštitna područja uz komunalne vodove osiguravaju staništa vrstama ptica čija brojnost opada (Confer i Pascoe, 2003.; Askins, 2012.).

Projekt ELIA / RTE LIFE+: stvaranje koristi za prirodu (24) ELIA (operator visokonaponskog sustava za prijenos električne energije u Belgiji) i RTE (operator sustava za prijenos električne energije u Francuskoj) vodili su petogodišnji projekt (2011. – 2017.) za upravljanje i obnovu više od 300 hektara zemljišta ispod srednjonaponskih i visokonaponskih nadzemnih električnih vodova u Valoniji i Francuskoj. Taj projekt ilustrira mjere za očuvanje prirode te kako dionici u području energije mogu iskoristiti razvoj infrastrukture kao priliku za poticanje biološke raznolikosti. Bare (cilj: 100 bara na 130 km područja obuhvaćenog projektom) Gdje god je tlo prikladno (postoji nepropusni sloj: tla od treseta, bijele gline i glejne gline) te prvenstveno u područjima koja imaju dobre uvjete za određene rijetke vrste, iskopane su bare ili su na odvodnim kanalima sagrađene brane kako bi se poplavila područja od barem 25 m2 (minimalna veličina za ograničenje nanosa, prirodnog procesa punjenja bara lišćem). Mreža bara unutar šuma omogućit će kolonizaciju vodozemcima, vretencima, kozacima i pticama močvaricama te spriječiti izolaciju populacija. Voćnjaci (cilj: 20 ha s 8 000 stabala) Ispod nadzemnih električnih vodova posađen je niz vrlo rijetkih i lokalnih vrsta voćki, uglavnom europska divlja kruška (Pyrus pyraster), europska divlja jabuka (Malus sylvestris) i mušmula (Mespilus germanica), malene vrste. One unose raznolikost u šumske sastojine te nude sklonište i hranu nizu lokalnih životinja (velike životinje, ptice i kukci). Jednostavne cvjetne livade (cilj: 20 ha) Na pristupnim rutama visokonaponskim električnim vodovima ponovno su stvorene jednostavne cvjetne livade koje služe kao utočište rijetkim biljnim vrstama, kukcima, pticama i malim sisavcima. Redovitom košnjom i uklanjanjem pokošene vegetacije osiromašit će se tlo te će se rijetke ili nestale biljke ponovno moći pojaviti. U ekstremnim su slučajevima cvjetne livade iznova stvorene sijanjem sjemenki lokalnih biljnih sorti. Tresetišta i vrištine (cilj: obnoviti dodatnih 20 ha ili prikladno upravljati njima) Močvarna područja i vrištine ispod električnih vodova mogu se obnoviti uklanjanjem površinskog sloja zemlje, čime se potiče razvoj pionirskih vrsta iz sjemenja koje leži u sloju ispod. U nekim je područjima razina vode lokalno ponovno uspostavljena začepljivanjem odvoda, čime su obnovljeni vrištine i tresetišta. Cilj je održati i poboljšati razmjenu biljaka i životinja među postojećim tresetištima i vrištinama, uključujući one koji su nedavno obnovljeni. Ispaša (cilj: održavati 20 ha ispašom i 20 ha košnjom) Ispašom se podupire obnova oštećenih tresetišta, vriština, rijetkih livada i dolina, čime se pridonosi rješavanju problema dominantnih vrsta, kao što je krika. U drugim slučajevima (livade košanice, suhe vrištine, rijetke livade), košnjom (ugovorno s lokalnim poljoprivrednicima) prilagođenom po razdobljima i ritmu pridonosi se očuvanju vegetacije na odgovarajućoj razini za brojne vrste biljaka, kukaca i gmazova. Invazivne vrste (cilj: tretirati 20 – 30 ha) U okviru projekta obustavljen je ili doveden pod kontrolu rast biljnih vrsta na popisu invazivnih vrsta u Valoniji, pogotovo crne trešnje (Prunus serotina), ljetnog jorgovana (Buddleja davidii), gigantske šapike (Heracleum mantegazzianum), indijskog nedirka (Impatiens glandulifera), japanskog dvornika (Fallopia japonica), nejednakozubog staračca (Senecio inaequidens) i, donekle, bagrema (Robinia pseudoacacia). Fragmentacija (cilj: stvoriti rubna područja na 30 km (90 ha) i obnoviti 40 km (120 ha)) Trenutačno su u radnim područjima u okviru projekta koridori za električne vodove u šumama uglavnom u obliku slova U: u sredini je niska trava, uredno pokošena, a zatim nagli prijelaz na šumu s visokim drvećem na obje strane. U okviru projekta stvorena su rubna područja u obliku slova V između koridora i šume. Ta rubna područja s ovećim stablima raznih vrsta kao ekotoni mogu pružiti stanište s hranom i skloništem brojnim vrstama kukaca, sisavaca i ptica kojih nema u koridorima s „čistim” i uredno održavanim okolnim područjima. Šuma se obogaćuje sekundarnim vrstama drveća kojih inače često nema. Rubna područja također smanjuju štetu koju vjetar može nanijeti šumskoj sastojini jer stvaraju kosinu. Ona mogu biti bogata i mrtvim drvom te tako nuditi utočište velikom broju kukaca i korisno stanište pticama i šišmišima. Kad se poveća gustoća rubnih područja, usporava se rast visokog drveća (breza, smreka, bukva), koje je opasno za vodove. Početno stanje i stanje nakon projekta

5. MOGUĆE MJERE UBLAŽAVANJA ZA ELEKTROENERGETSKE MREŽNE INFRASTRUKTURE KOJE UTJEČU NA DIVLJE PTICE

5.1. Što su mjere ublažavanja?

Kada se procjenom energetskog infrastrukturnog plana ili projekta u skladu s člankom 6. Direktive o staništima utvrdi nekoliko negativnih učinaka na neko područje mreže Natura 2000, plan ili projekt ne odbacuje se automatski. Ovisno o težini mogućih utjecaja, možda se mogu uvesti mjere ublažavanja kojima će se mogući negativni utjecaji plana ili projekta ukloniti, spriječiti ili smanjiti na neznatnu razinu.

U ovom je poglavlju naglasak na područjima mreže Natura 2000, ali mjere za smanjenje negativnih utjecaja trebalo bi predvidjeti i u okviru procjene utjecaja na okoliš/strateške procjene okoliša za planove i projekte za koje nije potrebno provoditi ocjene prihvatljivosti, ali koji bi negativno utjecali na zaštićene vrste.

Za odluku o izboru potrebnih mjera ublažavanja ključno je prvo procijeniti učinke plana ili projekta na zaštićene vrste i stanišne tipove EU-a na predmetnom području mreže Natura 2000 (samostalno ili u kombinaciji s drugim projektima ili planovima). Tako će se utvrditi vrsta i razmjer negativnih učinaka te dobiti osnovna vrijednost prema kojoj će se utvrditi potrebna vrsta mjera ublažavanja.

Ukratko, djelotvorno ublažavanje negativnih učinaka na područja mreže Natura 2000 može se ostvariti tek kad se potencijalni negativni učinci u potpunosti utvrde i procijene te kad se izvijesti o njima. Utvrđivanje mjera za ublažavanje, kao i sama procjena utjecaja, mora se temeljiti na dobrom razumijevanju predmetnih vrsta/staništa.

Mjere ublažavanja mogu uključivati izmjene veličine, lokacije, dizajna i konfiguracije različitih aspekata energetskog infrastrukturnog plana ili projekta (npr. izolirati vodiče kako bi se izbjegao električni udar). Mogu biti i privremene prilagodbe tijekom gradnje i operativne faze (npr. izbjegavanje gradnje tijekom sezone parenja).

Nakon što se primjerene mjere ublažavanja utvrde i detaljno razrade, plan ili projekt može se odobriti u skladu s postupkom iz članka 6. Direktive o staništima uz uvjet da te mjere ublažavanja budu provedene u skladu s uputama koje izda nadležno tijelo.

Slika 4.

Hijerarhijski pristup donošenju mjera ublažavanja. Ublažavanje bi uvijek trebalo težiti vrhu hijerarhije ublažavanja (tj. izbjegavanju utjecaja na izvoru)

Pristup ublažavanju Preferencija Izbjegavanje utjecaja na izvoru najviša Smanjivanje utjecaja na izvoru Ublažavanje utjecaja na području Ublažavanje utjecaja kod primatelja najniža

Ako čak i nakon uvođenja mjera ublažavanja još uvijek postoji znatan rezidualni učinak na područje, bit će potrebno razmotriti druga rješenja (npr. druga lokacija projekta, drugi razmjeri ili drugačije projektiranje ili drugi procesi). Ako takva rješenja ne postoje, plan ili projekt ipak se može odobriti u iznimnim slučajevima ako se poštuju uvjeti iz članka 6. stavka 4. te se odobre odgovarajuće kompenzacijske mjere kojima će se nadoknaditi preostali negativni učinci (za pojedinosti vidjeti 7. poglavlje), tako da se ne ugrozi mreža Natura 2000.

Za svaku od predloženih mjera ublažavanja važno je:

— objasniti kako će se tim mjerama utvrđeni negativni utjecaji na područje izbjeći ili smanjiti na neznatnu razinu,

— dokazati tko će i kako osigurati i provoditi mjere,

— dokazati stupanj povjerenja u vjerojatnost uspješnosti mjera,

— navesti rokove za provedbu mjera u odnosu na projekt ili plan,

— dokazati kako će se mjere nadzirati te kako će se uvesti dodatne mjere ako se to ublažavanje pokaže nedostatnim.

Projekt EcoMOL (Ekološko upravljanje nadzemnim vodovima) (25) U okviru njemačkog projekta „Jugozapadni vezni vod/Tirinška električna veza” provedena je studija (Veleučilište u Erfurtu et al., 2010.) u kojoj je predstavljen interdisciplinarni koncept ekološkog upravljanja koridorima za nadzemne vodove (EcoMOL). Taj bi se koncept mogao prilagoditi i primijeniti na različite europske regije. U studiji se uzima u obzir da operatori imaju tehničke zahtjeve, kao što su sigurnosne udaljenosti i građevinski radovi, kako bi jamčili pouzdanost prijenosa u koridoru za visokonaponske nadzemne vodove. Navedene su metode ublažavanja utjecaja kao što su gubitak i propadanje staništa zbog izgradnje te metode provedbe kompenzacijskih mjera. Klasificirani su i tipovi biotopa u koridoru po razredima visine rasta, prema obilježjima prirodnog rasta vrste i eventualno izmijenjeni upravljanjem. Stoga se u studiji pri trasiranju vodova u koridoru razlikuju područja koja se neće pošumljavati u budućnosti, područja koja su trenutačno pošumljena i područja na kojima nema obveze sječe. Kombinacija prioriteta pri sječi te trenutačnih i potencijalnih zona visine rasta definira raspon mogućih mjera stvaranja ili obnove. Trebalo bi provesti detaljno planiranje zasebno za svako od triju rubnih područja šume (šumski rub, zaštitni pojas i rjeđi sloj drveća koji ublažava nalete vjetra), koja se razlikuju po visini rasta. Slika 5. Idealno raspoređen sastav vanjskog rubnog područja šume duž koridora nadzemnih vodova (FVA, 1996., modificiran) sa shematskim prikazom pilot-projekta

5.2. Potencijalne mjere ublažavanja negativnih učinaka elektroenergetskih planova ili projekata na vrste divljih ptica

U preostalom dijelu ovog poglavlja razmatra se niz potencijalnih mjera ublažavanja koje se mogu primijeniti na elektroenergetske infrastrukturne planove ili projekte, posebno u odnosu na vrste divljih ptica. Mjere ublažavanja mogu se uvesti na razini plana ili u različitim fazama projektnog ciklusa.

5.2.1. Uvođenje proaktivnih mjera na razini planiranja

U ranoj fazi procesa donošenja odluka može se uvesti niz mjera, posebno u početnoj fazi planiranja kako bi se spriječio, izbjegao ili smanjio rizik potencijalnih utjecaja na područja mreže Natura 2000 i na vrste divljih ptica. Mjere mogu uključivati sljedeće:

Zakonodavstvo

Izraditi i podržati posebne nacionalne zakonodavne instrumente ili izmijeniti postojeće kako bi se osiguralo sljedeće:

— zaštita ptica od negativnih učinaka električnih vodova (npr. obvezom upotrebe podzemnih kabela u osjetljivim područjima),

— integrirana sigurnost novih i potpuno obnovljenih električnih vodova za ptice, bez potrebe za dodatnim modificiranjem ili naknadnim prilagodbama,

— naknadna prilagodba postojećih električnih vodova, posebno „ubojitih” električnih stupova, u dogledno vrijeme.

Planiranje

— korištenje ocjenom prihvatljivosti/strateškom procjenom okoliša nacionalnih razvojnih planova elektroenergetske infrastrukture kako bi se osiguralo da se mreža Natura 2000 te pitanja i prioriteti očuvanja divljih ptica u potpunosti uzmu u obzir već u ranoj fazi procesa donošenja odluka,

— kad god je to moguće, prilagodba planova kako bi se izbjegla osjetljiva područja mreže Natura 2000 i druga područja važna za ptice navedena u 4. poglavlju,

— utvrđivanje posebno osjetljivih vrsta ptica na temelju njihove ugroženosti od električnih vodova, stanja očuvanosti, veličine populacije i rasprostranjenosti unutar zemlje,

— utvrđivanje prioritetnih područja na osnovi rasprostranjenosti, gustoće populacija i brojnosti prioritetnih vrsta ptica i postojeće i planirane infrastrukture te priprema nacionalne karte osjetljivih područja radi utvrđivanja kritičnih područja interakcija i drugih prioritetnih (visokorizičnih) područja za mjere prevencije i ublažavanja,

— određivanje prioritetnih električnih vodova za ublažavanje na temelju podataka o smrtnosti i rasprostranjenosti ptica,

— izbjegavanje prioritetnih područja (područja za razmnožavanje i prezimljavanje, migracijski koridori, kolonije za razmnožavanje, područja okupljanja, obalna područja, močvarna područja) kad je to moguće tijekom planiranja/trasiranja infrastrukture,

— izrada smjernica za tehnička rješenja za ublažavanje opasnosti od sudaranja ptica ili električnih udara (npr. Haas et al., 2005.; Haas i Nikow, 2006., Prinsen et al., 2011.),

— provedba prethodne ocjene potencijalne djelotvornosti planiranih strategija prevencije i reakcije kako bi se osiguralo da se intervencije u upravljanju temelje na dokazima,

— utvrđivanje plana provedbe mjera ublažavanja,

— uspostava nacionalne baze podataka i GIS-a za upravljanje podacima o interakcijama ptica i električnih vodova te za odgovarajuće prostorno planiranje, uključujući optimalno trasiranje električnih vodova na temelju ekoloških, tehničkih i ekonomskih kriterija.

Praćenje, istraživanje i ocjena napretka u provedbi te izvješćivanje o njemu

— procjena napretka u odnosu na ciljeve, ključne etape i vremenski okvir strateških planova,

— ocjena stečenog iskustva kako bi se poboljšao rad u budućnosti,

— priprema izvješća o provedbi za ključne dionike,

— poticanje međunarodne razmjene iskustava,

— suradnja u nastojanju da se ugrožene ptice koje migriraju na velike udaljenosti sačuva od negativnih učinaka električnih vodova,

— pokretanje i podupiranje relevantnih istraživačkih projekata povezanih s mjerama prevencije i ublažavanja te razvoja i proizvodnje proizvoda za sigurnost ptica,

— razvoj niza protokola praćenja standardiziranih za različita stanja.

Predloženi opći koncept određivanja prioritetnih područja Nacionalna tijela mogu poduzeti niz koraka za određivanje prioritetnih područja u kojima se mjere za sigurnost električnih vodova moraju razmotriti kao prioritetne. Opće je načelo tog pristupa da bi područja u kojima se nalazi ili na koja se oslanja veći broj prioritetnih vrsta te znatan dio populacija tih vrsta trebala imati prednost pri odabiru nacionalnih prioriteta za prevenciju i ublažavanje. I određena i druga područja moraju se prema svojoj važnosti (privremena ili trajna gustoća i brojnost) za prioritetne vrste odrediti kao područja visokog, srednjeg ili niskog prioriteta.

Prioritetnost područja Vrsta područja PODRUČJA VISOKOG PRIORITETA Važnost: međunarodna (na primjer: — područja posebne zaštite (područja koja imaju posebnu funkciju kao mjesta za odmor za međunarodno značajan broj ranjivih vrsta), — područja kategorija IBA – globalnih: A1, A4i-iv; europskih: B1i-iv, B2; EU-a: C1, C2, C3, C4, C5, C6) Kritična područja interakcija za nekoliko prioritetnih vrsta velike gustoće vrste, kao što su: — ključna područja za razmnožavanje „izvornih” populacija nekoliko prioritetnih vrsta — područja okupljanja — ključna područja za zaustavljanje — ključna područja za spavanje — ključna područja za prezimljavanje — migracijski koridori — ključne migracijske rute — ključni putovi preleta između područja za spavanje i područja potrage za hranom PODRUČJA SREDNJEG PRIORITETA Važnost: nacionalna — nacionalno važna područja za jednu prioritetnu vrstu ili više njih — središnja područja za razmnožavanje i izvorne populacije nekoliko prioritetnih vrsta — najvažnija područja privremenog obitavanja ptica — nacionalno važna područja okupljanja PODRUČJA NISKOG PRIORITETA Važnost: regionalna ili lokalna — regionalno ili lokalno važna područja za prioritetne i neprioritetne vrste

Sporazum o zaštiti afričko-euroazijskih migratornih ptica močvarica (African-Eurasian Waterbird Agreement, AEWA) – smjernice AEWA-e o načinima izbjegavanja ili ublažavanja utjecaja elektroenergetskih mreža U „Smjernicama o načinima izbjegavanja ili ublažavanja utjecaja elektroenergetskih mreža na migratorne ptice u afričko-euroazijskoj regiji”, koje je AEWA donijela 2012., preporučuje se sedam ključnih koraka (Prinsen et al., 2012.): 1. korak: razvijati i podupirati strateško dugoročno planiranje električnih mreža na nacionalnoj razini, uključujući polaganje vodova niskog do srednjeg napona ispod zemlje. Primjenjivati prikladne postupke strateške procjene okoliša za odluke o potrebi električnih vodova na nacionalnoj razini i primjenjivati slične prikladne postupke procjene utjecaja na okoliš na izgradnju električnog voda kad se odluči da je takav vod potreban. Aspekti rizika od sudara ptica i njihova stradanja od električnog udara moraju biti integrirani u postupke procjene utjecaja na okoliš, 2. korak: razvijati i podupirati suradnju među svim dionicima (komunalna poduzeća, zaštitnici prirode, vladine organizacije) podupiranjem memoranduma o razumijevanju na dobrovoljnoj osnovi, na primjer, ili, ako je to potrebno, nametanjem suradnje komunalnih poduzeća u pogledu strateškog planiranja i ublažavanja negativnih učinaka na ptice zakonodavstvom, 3. korak: razvijati znanstveno utemeljene baze podataka i skupove prostornih podataka o prisutnosti zaštićenih područja i drugih važnih područja za ptice te o prisutnosti ranjivih vrsta ptica, uključujući letne putove tih vrsta između područja za razmnožavanje, hranjenje i odmor te važne migracijske koridore. S pomoću tih skupova podataka poboljšava se strateško planiranje iz 1. i 2. koraka te se definiraju prioriteti iz 4. koraka. Ako nisu dostupni podaci, na primjer iz redovitih nacionalnih projekata praćenja ptica, moraju se barem godinu dana prikupljati podaci na terenu, 4. korak: trasirati nove nadzemne vodove dalje od ključnih područja za ptice uzimajući u obzir prisutnost zaštićenih područja (nacionalnog ili međunarodnog statusa zaštite), abiotičke čimbenike koji utječu na interakcije ptica i električnih vodova te ranjivost određenih vrsta ptica, 5. korak: izraditi popise s prioritetima u smislu ključnih područja i vrsta koje treba očuvati kako bi se utvrdili prioriteti za ublažavanje dijelova novih električnih vodova i naknadnu prilagodbu postojećih vodova, 6. korak: ublažiti problematične dijelove električnih vodova, postojećih i planiranih, kako bi se primjenom najnovijih tehnika učinci električnih udara i sudara na ptice sveli na najmanju moguću mjeru, 7. korak: razvijati i podupirati programe ocjenjivanja u kojima se primjenjuju standardizirani protokoli kako bi se pratila djelotvornost mjera ublažavanja te poboljšale tehnike ublažavanja, uključujući praćenje nesreća (električni udari i sudari) te prisutnosti i kretanja ptica radi procjene razmjera utjecaja (na pojedine vrste).

5.2.2. Razmatranje mogućih mjera ublažavanja i preventivnih mjera na razini projekta

Na razini projekta preporučuje se da se za projekte koji bi mogli utjecati na zaštićene vrste izvan mreže Natura 2000 (vidjeti članak 5. Direktive o pticama i članak 12. Direktive o staništima) tijekom ocjene prihvatljivosti ili procjene utjecaja na okoliš uzmu u obzir aspekti navedeni u nastavku.

Faza I. Faza prije gradnje

— Razmotrite različite načine ublažavanja interakcija između ptica i električnih vodova u procjeni utjecaja na okoliši ili ocjeni prihvatljivosti za nove električne vodove i rekonstrukcije vodova.

— Pla