Direktiva o upraviteljima alternativnih investicijskih fondova (Direktiva o UAIF-ima) donesena je nakon svjetske financijske krize, koja je razotkrila određene slabosti svjetskih financijskih tržišta i njihovih regulatornih sustava. Zato su se čelnici skupine G20 složili da je potrebna veća regulacija financijskog sektora kako bi se rizik od budućih financijskih kriza i njihov razmjer smanjili na najmanju moguću mjeru. To se odnosilo i na sektor upravljanja alternativnim ulaganjima, u kojem je trebalo povećati usklađenost nadzora i transparentnost prema ulagateljima. Radi potpore ciljevima skupine G20 Međunarodna organizacija nadzornih tijela za vrijednosne papire (IOSCO) objavila je načela visoke razine za regulaciju fondova za zaštitu od rizika radi usmjeravanja razvoja međunarodnih standarda u tom području.

Tržište EU-a za AIF-e stalno raste, kako pokazuju neto imovina AIF-a i imovina kojom se upravlja te znatna prekogranična aktivnost UAIF-a. Od donošenja Direktive o UAIF-ima 2011., ukupna neto imovina AIF-a gotovo se udvostručila, s 2,3 bilijuna EUR na 5,9 bilijuna EUR. Prekogranična distribucija AIF-a od lipnja 2017. do listopada 2019. gotovo se udvostručila, s 3 % na 5,8 % AIF-a. Potvrđeno je da je putovnica za UAIF-e važan čimbenik u tom pogledu. Većina UAIF-a, javnih tijela te institucionalnih ulagatelja koji su odgovorili na opću anketu navela je da se zahvaljujući Direktivi o UAIF-ima povećao pristup nacionalnim tržištima, ali njih 34 % navelo je i da se produljilo vrijeme trgovanja.

Banke i osiguravajuća društva AIF-e nude malim ulagateljima. Ti financijski posrednici aktivno promiču uglavnom vlastite fondove, umjesto da nude i širi spektar AIF-a trećih strana. Međutim, situacija se mijenja povećanjem tržišnog udjela internetskih platformi. Različite aktivnosti Komisije povezane s unijom tržišta kapitala usmjerene su na poboljšanje distribucije investicijskih proizvoda u Uniji i reviziju zahtjeva za objavljivanje informacija. Ishod tih aktivnosti utjecat će i na AIF-e i UAIF-e u trećim zemljama, koji trenutačno mogu pristupiti ulagateljima u pojedinačnim državama članicama samo na temelju nacionalnih pravila utvrđenih u nacionalnim propisima o privatnom plasmanu.

Dionici su potvrdili da su nacionalni propisi o privatnom plasmanu važan čimbenik za razvoj tržišta s obzirom na to da za subjekte iz trećih zemalja nije aktivirana putovnica za UAIF-e. Stoga ulagatelji u državama članicama s takvim propisima mogu pristupati globalnim tržištima financijskih usluga i diversificirati svoja ulaganja. Međutim, nacionalni propisi o privatnom plasmanu razlikuju se među državama članicama i, što je još važnije, njima se od UAIF-a zahtijeva provedba samo vrlo ograničenog broja zahtjeva utvrđenih Direktivom o UAIF-ima. To stvara nejednake uvjete tržišnog natjecanja između UAIF-a u EU-u i UAIF-a izvan EU-a. Neke su države članice u potpunosti blokirale pristup tržištu subjektima iz trećih zemalja. Neke države članice predložile su daljnje usklađivanje nacionalnih propisa o privatnom plasmanu, dok druge smatraju da bi aktiviranje putovnice iz Direktive o UAIF-ima za subjekte iz trećih zemalja i potom postupno ukidanje nacionalnih propisa o privatnom plasmanu bilo bolje rješenje za navedeni problem.

Komisija nije ocijenila funkcioniranje putovnice za treće zemlje predviđene Direktivom o UAIF-ima jer takva putovnica još nije aktivirana te stoga nema tržišnih informacija na kojima bi mogla temeljiti ocjenu.

2.2. Učinak na ulagatelje

Detaljna procjena iznesena u radnom dokumentu službi pokazuje da se sustavom depozitara, pravilima o sukobu interesa i zahtjevima u pogledu objavljivanja informacija i transparentnosti štite interesi ulagatelja, što pridonosi izgradnji povjerenja ulagatelja u financijska tržišta. Tržišni podaci upućuju na povećanu prodaju AIF-a, s većim sudjelovanjem malih ulagatelja u nekoliko država članica. Prekogranične djelatnosti imaju potencijal za daljnji rast s obzirom na nedavno donesena pravila u kontekstu unije tržišta kapitala.

Poseban sustav uređenja funkcija i obveza depozitara pokazao se učinkovitom mjerom za poboljšanje zaštite ulagatelja. Sustav dobro funkcionira, iako bi mogla biti potrebna ciljana objašnjenja kako bi se riješile situacije u kojima UAIF-i koriste usluge upravljanja kolateralom koje pruža agent treća strana ili kada središnji depozitoriji vrijednosnih papira djeluju kao skrbnici.

Što je još važnije, nedostatak putovnice za depozitare u suprotnosti je s duhom jedinstvenog tržišta. Zbog ograničenog izbora pružatelja usluga na manjim tržištima, postoji i bojazan od koncentracijskog rizika, odnosno situacije da jedan depozitar drži imovinu svih AIF-a osnovanih u određenoj državi članici.

U pogledu pravila vrednovanja, koja su potrebna za utvrđivanje udjela svakog ulagatelja u određenom AIF-u i praćenje uspješnosti AIF-a, Direktivom o UAIF-ima uvedena je određena disciplina i struktura u postupak vrednovanja imovine AIF-a. Međutim, problem bi mogla predstavljati binarna priroda pravila vrednovanja, što, prema shvaćanju dionika, znači da je isključena kombinirana primjena unutarnjih i vanjskih procjenitelja, kao i nesigurnost u pogledu odgovornosti vanjskih procjenitelja, koja se određuje u nacionalnim propisima. Međutim, nije bilo dovoljno dokaza koji upućuju na to koje bi odredbe o objavljivanju utvrđene Direktivom o UAIF-ima trebalo izmijeniti.

Iako podrazumijevaju određene troškove za sektor, pravilima o objavljivanju iz Direktive o UAIF-ima u velikoj je mjeri ostvaren cilj da se ulagateljima omogući donošenje informiranih odluka o ulaganju. Ulagatelji u alternativnu imovinu posebno cijene zahtjev za otkrivanje sukoba interesa jer je to za njih jedan od najvećih problema. Analiza upućuje na zaključak da je Direktivom o UAIF-ima povećana transparentnost proizvoda i usluga koji se nude. Međutim, nije utvrđeno koji bi elementi zahtjevâ za objavljivanje informacija mogli biti suvišni, s obzirom na to da neki profesionalni ulagatelji traže dodatne informacije uz one propisane Direktivom o UAIF-ima.

2.3. Učinak na praćenje i procjenu sistemskog rizika