Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o uspostavi ujednačenih pravila i ujednačenog postupka za rješavanje kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog mehanizma rješavanja i jedinstvenog fonda za rješavanje banaka te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća /* COM/2013/0520 final - 2013/0253 (COD) */





OBRAZLOŽENJE 1. KONTEKST PRIJEDLOGA Kao što je navedeno u komunikaciji Komisije Europskom parlamentu i Vijeću pod naslovom „Plan za razvoj bankarske unije”[1], komunikaciji Komisije „Nacrt za produbljenu i istinsku ekonomsku i monetarnu uniju – Pokretanje europske rasprave”[2] i izvješću predsjedničke četvorke „Ususret istinskoj ekonomskoj i monetarnoj uniji”[3] od 2012., integrirani financijski okvir, odnosno „bankarska unija”, važan je dio političkih mjera za povratak Europe na put gospodarskog oporavka i rasta. Brz napredak u smjeru bankarske unije nužan je za osiguranje financijske stabilnosti i rasta u europodručju i na cijelom unutarnjem tržištu. Odlučujući je to korak u prevladavanju trenutačne financijske fragmentacije i nesigurnosti, olakšavanju uvjeta financiranja za ranjive države i banke i za prekid veze među njima te ponovnom pokretanju prekogranične bankarske aktivnosti na unutarnjem tržištu ne samo u korist europodručja nego i država članica izvan njega. Na temelju zajedničkog regulatornog okvira koji vrijedi u 28 država članica unutarnjeg tržišta (jedinstveni pravilnik), Europska komisija primijenila je sveobuhvatan pristup i predložila plan razvoja bankarske unije s pomoću različitih instrumenata i mjera, što može vrijediti za sve države članice, ali u svakom slučaju uključuje 18 trenutačnih članica europodručja. U ožujku 2013. Europsko vijeće obvezalo se da će s pomoću sljedećih mjera uspostaviti bankarsku uniju. Prvo, potrebno je kao prioritet što prije zaključiti preostale zakonodavne postupke za uspostavu jedinstvenog nadzornog mehanizma (SSM) kojim se nadležnost za nadzor nad bankama europodručja[4] dodjeljuje ESB-u. Drugo, tijekom ljetnih mjeseci treba postići dogovor o tome kako bi europski stabilizacijski mehanizam (ESM) mogao poslužiti, nakon uspostave SSM-a i preispitivanja bankovnih bilanci, uključujući definiranje „prethodne aktive”, za izravnu rekapitalizaciju banaka. Tijekom ljeta 2013. treba postići i dogovor o Komisijinom prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća od [ ] o uspostavi okvira za oporavak i rješavanje kreditnih institucija i investicijskih društava (dalje u tekstu „Direktiva [ ] Europskog parlamenta i Vijeća od [ ]”[5]). Konačno, Komisijin prijedlog o jedinstvenom mehanizmu rješavanja (SRM) s primjerenim i djelotvornim zaštitnim mehanizmom trebalo bi ispitati kao prioritet i s namjerom da se donese tijekom trenutačnog parlamentarnog ciklusa. Kako je utvrđeno, bankarskom unijom bit će obuhvaćene države članice unutar europodručja i one izvan njega koje to odaberu. Jedinstveni pravilnik o bonitetnim zahtjevima[6] i pravila za rješavanje banaka primjenjivat će se unutar bankarske unije te u svim ostalim državama članicama. Tako će se očuvati cjelovitost unutarnjeg tržišta. Veća financijska stabilnost, kao rezultat bankarske unije, ojačat će i povjerenje te izglede za rast na području cijelog unutarnjeg tržišta. Središnja i jedinstvena primjena pravila o bonitetu i rješavanju u državama članicama koje sudjeluju u bankarskoj uniji koristit će svim državama članicama. Rješavanjem financijske fragmentiranosti koja trenutačno ometa gospodarsku aktivnost pridonijet će se poštenom tržišnom natjecanju i uklanjanju prepreka slobodnom iskorištavanju temeljnih sloboda ne samo u uključenim državama članicama nego i na cijelom unutarnjem tržištu. 1.1. Jedinstveni mehanizam rješavanja i financijski aranžmani kao ključni elementi bankarske unije Žurno postignut dogovor o jedinstvenom nadzornom mehanizmu u travnju 2013., samo sedam mjeseci nakon Komisijina prijedloga od rujna 2012., postavljeni su temelji bankarske unije kao sastavnog dijela ekonomske i monetarne unije. Pojačanim nadzorom unutar SSM-a vratit će se povjerenje u zdravlje banaka. ESB će 2014. preuzeti vrhovnu nadležnost za nadzor banaka u europodručju. U praksi će ESB izravno nadzirati najveće i međunarodno najaktivnije banke, uz mogućnost uvođenja izravnog nadzora u druge banke, dok će nacionalna tijela biti nadležna za svakodnevni nadzor manjih banaka. Na temelju SSM-a i radi uspostave održivosti bankarskog tržišta u državama članicama uključenima u SSM, EU mora uspostaviti jedinstveni mehanizam rješavanja problema posrnulih banaka. Rizik ozbiljne nelikvidnosti ili nesolventnosti banaka nikada se ne može u potpunosti isključiti. Stoga je neophodno uspostaviti okvir kojim se tijelima dopušta da dubinski restrukturiraju banke, izbjegavajući pritom vrlo značajne rizike gospodarskoj stabilnosti i troškove koji proizlaze iz neurednih likvidacija prema nacionalnim stečajnim propisima te sprečavajući financiranje tih postupaka javnim sredstvima. Direktivom EU-a o oporavku i rješavanju banaka, kad je donesu Europski parlament i Vijeće, utvrdit će se pravila za restrukturiranje banaka EU-a koje su u ozbiljnim financijskim poteškoćama, održavanje vitalnih funkcija realnog gospodarstva, raspodjelu gubitaka i troškova na dioničare, vjerovnike i neosigurane deponente banaka. Sanacijom vlastitim sredstvima, ključnim instrumentom direktive o rješavanju, sekvencijalno će se raspodijeliti gubitci i otpisivati potraživanja dioničara, podređenih vjerovnika i vjerovnika višeg isplatnog razreda. Deponenti s manje od 100 000 € u svakom su slučaju isključeni iz raspodjele gubitaka jer su njihova potraživanja osigurana u okviru nacionalnih sustava osiguranja depozita. Direktiva se oslanja na mrežu nacionalnih tijela i sredstva za rješavanje banaka. Iako je to znatan korak prema smanjenju različitosti među nacionalnim pristupima i zaštiti cjelovitosti unutarnjeg tržišta, njegov učinak nije dovoljan za one države članice koje nadzor nad kreditnim institucijama dijele u okviru SSM-a. U bankarskoj bi uniji, kako priznaje Europsko vijeće, nadzor i rješavanje banaka trebalo obavljati na jednakoj razini nadležnosti, inače bi moglo doći do napetosti između supervizora (ESB) i nacionalnih tijela za rješavanje o tome kako bi trebalo postupati s posrnulim bankama, dok bi se očekivanja tržišta u vezi s (ne)sposobnošću država članica da se na nacionalnoj razini nose s posrnulim bankama mogla nastaviti, jačajući tako nepovoljno lančano djelovanje države i banaka, fragmentiranje i tržišne poremećaje širom unutarnjeg tržišta. Uspoređujući ih s mrežom nacionalnih tijela za rješavanje, jedinstveni mehanizam za rješavanje sa središnjim tijelom za odlučivanje i jedinstveni fond za rješavanje banaka omogućit će ključne prednosti za države članice, porezne obveznike, banke te financijsku i gospodarsku stabilnost u cijelom EU-u: · čvrstim središnjim odlučivanjem osigurat će se djelotvorno i brzo donošenje odluka o rješavanju u uključenim državama članicama, izbjegavajući pritom neusklađeno djelovanje, umanjujući negativan učinak na financijsku stabilnost i ograničavajući potrebu za financijskom potporom; · zahvaljujući centraliziranom stručnom znanju i iskustvu u području rješavanja banaka moći će se pristupiti posrnulim bankama sustavnije i učinkovitije nego što bi to mogla pojedinačna nacionalna tijela s ograničenijim resursima i iskustvom; · u jedinstvenom fondu za rješavanje banaka moći će se prikupiti znatna sredstva od doprinosa banaka i tako učinkovitije zaštititi porezni obveznici nego u okviru nacionalnih fondova, osiguravajući istodobno ujednačene uvjete za banke u uključenim državama članicama. S pomoću jedinstvenog fonda spriječit će se problemi koordinacije koji proizlaze iz korištenja nacionalnim fondovima te će se ukloniti ovisnost banaka o kreditnoj sposobnosti države. Jedinstveni mehanizam rješavanja mora biti uspostavljen u okviru pravnog i institucionalnog okvira EU-a. U zaključcima Europskog vijeća od 14. prosinca 2012. navodi se da „će se postupak konačnog uspostavljanja EMU-a temeljiti na institucionalnom i pravnom okviru EU-a”. Iako je primjena međuvladinih ad hoc instrumenata izvan okvira EU-a bila nužna za suočavanje s izvanrednim tržišnim okolnostima i pogreškama u upravljanju ugrađenima u prvotni EMU, time se potkopava demokratski značaj odlučivanja na razini EU-a i koherentnost pravnog sustava EU-a. Uspostava SRM-a unutar pravnog i institucionalnog okvira EU-a, kao i ranije SSM-a, nužan je korak za konačnu uspostavu EMU-a u skladu sa zaključcima Europskog vijeća te, u širem kontekstu, za zaštitu demokratskog i institucionalnog poretka EU-a. 1.2. Prijelaz u bankarsku uniju Jedinstveni nadzorni mehanizam trebao bi stupiti na snagu sredinom 2014. Jedinstveni mehanizam rješavanja trebao bi početi djelovati u siječnju 2015., kada na snagu stupi Direktiva [ ] kojom će se utvrditi pravilnik za rješavanje banaka na unutarnjem tržištu[7]. SRM bi stoga primjenjivao pravila iz ove Uredbe u skladu s pravilima Direktive [ ] za države članice uključene u bankarsku uniju, a nacionalna tijela primjenjivala bi pravila Direktive [ ] na države članice izvan nje. Pravila o državnim potporama u vezi s podjelom tereta u svakom će se slučaju primjenjivati ako mjere rješavanja uključuju potporu vlade. Da bi se teret raspodijelio na dioničare i vjerovnike nižeg isplatnog reda, SRM bi mogao, nakon početka primjene ove Uredbe, primijeniti propise o smanjenju vrijednosti dionica i podređenih dugova ako je to potrebno radi primjene pravila o državnim potporama. Države članice osim toga mogu odlučiti primijeniti nova pravila iz Direktive [ ] u svojim nacionalnim zakonodavstvima čak i prije nego što istekne rok za njezino prenošenje. Komisija u svakom slučaju zadržava nadležnost u svim predmetima rješavanja koji se odnose na potporu koja se smatra državnom potporom. Ako se zapravo primjena jedinstvenog fonda za rješavanje banaka ne smatra državnom potporom u skladu s posebnim kriterijima utvrđenima Ugovorom, ti bi se kriteriji i dalje analogno primjenjivali kako bi se osiguralo da se u slučaju iskorištavanja sredstava iz fonda za rješavanje jednaka pravila primjenjuju na njegovu intervenciju kao i da nacionalna tijela za rješavanje primjenjuju nacionalne financijske aranžmane. Na europskoj razini treba nastaviti s postupkom konvergencije na temelju revidiranih smjernica o državnim potporama za banke s jedne strane i dogovora o tome kako europski stabilizacijski mehanizam može rekapitalizirati banke u poteškoćama. Revizijom smjernicama o državnim potporama uvode se stroži uvjeti raspodjele tereta na dioničare i vjerovnike nižeg isplatnog reda u svim državama članicama koje svoje banke podupiru javnim sredstvima. Tako bi se odgovorilo na trenutačno fragmentiranje unutarnjeg tržišta koje ovisi o financijskoj snazi države i dostupnoj prethodnoj aktivi. U smjernicama ESM-a naveli bi se u međuvremenu uvjeti uz koje, podložno propisima o državnim potporama, države članice koje nisu u stanju podupirati banke javnim sredstvima mogu dobiti kredite ili, ako je to potrebno, kako ESM može izravno rekapitalizirati banke. 2. OSNOVA ZA JEDINSTVENI MEHANIZAM RJEŠAVANJA Komisija je uzela u obzir analizu provedenu u okviru procjene učinka u vezi s donošenjem prijedloga direktive [ ], čime je obuhvaćena procjena operativnih i pravni aspekata važnih za uspostavu jedinstvenog mehanizma rješavanja (SRM). Dodatna analiza provedena je u vezi s predloženim značajkama SRM-a na temelju ažuriranih informacija u procjeni učinka. U pogledu donošenja djelotvornih odluka u okviru SRM-a, vrijeme ima ključnu ulogu zbog dva razloga: ex ante, radi jačanja vjerodostojnosti novouspostavljenog SRM-a kao učinkovitog instrumenta za doprinos smanjenju nesigurnosti na tržištima; u slučaju kad je rješavanje već pokrenuto, radi toga da SRM očuva vrijednost imovine, što se može narušiti nepotrebnim odgodama tijekom postupka rješavanja. Mreža nacionalnih tijela zahtijevala bi u okviru postupka dodatno vrijeme za svako razmatranje u vezi s prekograničnim institucijama. Suprotno tomu, predloženom raspodjelom nadležnosti između središnje razine odlučivanja i lokalnih provedbenih tijela uštedjet će se vrijeme. Budući da se primjenjuje nacionalno pravo, stručno će se znanje za upravljanje provedbom brže prikupljati na nacionalnoj nego na središnjoj razini; na središnjoj će se razini moći dosegnuti veća kritična masa za brže privlačenje i razvoj najboljeg specijaliziranog ljudskog kapitala. U pogledu sposobnosti SRM-a da donosi učinkovite odluke, središnja razina odlučivanja pridonijet će smanjenju troškova rješavanja jer u odnosu na mrežu može ostvariti znatne prednosti u smislu ekonomije razmjera i jer je to nužno za donošenje provedivih i optimalnih odluka o rješavanju. U strukturnom pogledu, sustav koji se ne proširi izvan mandata nacionalnih tijela kako bi smanjio troškove vlastitoj državi članici nije u stanju u potpunosti razmotriti prekogranične eksternalije. Države članice zamislile su na početku krize mehanizam raspodjele tereta radi smanjenja globalnog gubitka blagostanja u takvim situacijama[8]. Jedinstveni mehanizam rješavanja može bolje nego mreža jamčiti provedbu prijenosa tereta, što je nužan uvjet za funkcioniranje dogovora o raspodjeli tereta. Njime će se jamčiti vanjska provedivost politike optimalnog rješavanja, čime se omogućuju ex ante dogovori o pravilima raspodjele tereta i troškova rješavanja prema pravednim i ravnomjernim kriterijima. 3. PRAVNI ELEMENTI PRIJEDLOGA 3.1. Pravna osnova Pravnu osnovu ovog prijedloga čini članak 114. UFEU-a, kojim se dopušta donošenje mjera za usklađivanje nacionalnih odredaba u cilju uspostave i funkcioniranja unutarnjeg tržišta. Prijedlog je usmjeren na očuvanje cjelovitosti i pojačano funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Zahvaljujući ujednačenoj primjeni jedinstvenog paketa pravila za rješavanje, uz pristup središnjeg tijela jedinstvenom europskom fondu za rješavanje, vratit će se povjerenje u uredno funkcioniranje bankarskih tržišta Unije, ukloniti prepreke temeljnim slobodama i izbjeći znatni poremećaji u tržišnom natjecanju, barem u onim državama članicama koje dijele nadzor kreditnih institucija na europskoj razini. Iako je Direktivom [ ] postignuta visoka razina usklađenosti, državama članicama ostavljeno je prostora za fleksibilnost, što znači da se određena razina fragmentiranosti unutarnjeg tržišta može zadržati. SRM umjesto toga predviđa integriranu strukturu odlučivanja, čime se rješavanje u okviru SRM-a usklađuje s nadzorom u okviru SSM-a u cilju uklanjanja nepovoljnijeg tržišnog položaja banaka u državama članicama koje sudjeluju u SSM-u u odnosu na države članice izvan njega zbog nedostatka centraliziranog sustava za rješavanje problema posrnulih banaka. Da bi se osiguralo puno povjerenje svih uključenih država članica u kvalitetu i nepristranost postupka rješavanja banaka, posebno u pogledu implikacija za lokalno gospodarstvo, priprema i praćenje odluka o rješavanju bit će centralizirani i obavljat će ih jedinstveni odbor za rješavanje, čime će se osigurati dosljedan i ujednačen pristup, a postupak rješavanja pokretat će Komisija. Komisija će odlučivati i o instrumentima za rješavanje koji će se primjenjivati na predmetne subjekte te o primjeni sredstava iz fonda kako bi se podržale mjere rješavanja. Osim toga predloženom uredbom uspostavlja se jedinstveni fond za rješavanje banaka, čime se podupire postupak rješavanja i jača njegova učinkovitost. Predložena uredba može se izravno izvršavati u svim državama članicama, a primjenjuje se na sve subjekte pod nadzorom SSM-a. Jedinstveni pravilnik uspostavljen Uredbom (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva[9], Direktiva 2013/36/EU od 26. lipnja 2013. Europskog parlamenta i Vijeća o pristupu djelatnosti kreditnih institucija i bonitetnom nadzoru kreditnih institucija i investicijskih društava[10] te Direktiva [ ] primjenjivat će se na uključene države članice kako se primjenjuju unutar cijelog unutarnjeg tržišta. Članak 114. UFEU-a stoga čini primjerenu pravnu osnovu. 3.2. Supsidijarnost Prema načelu supsidijarnosti iz članka 5.3 UEU-a u područjima koja nisu u njezinoj isključivoj nadležnosti, Unija bi trebala djelovati samo ako i u mjeri u kojoj ciljeve predloženog djelovanja države članice ne mogu dostatno ostvariti na središnjoj, regionalnoj ili lokalnoj razini, nego se zbog opsega ili učinka predloženog djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije. Samo se djelovanjem na razini Unije može osigurati rješavanje posrnulih banaka uz minimalne efekte prelijevanja i dosljedno u skladu s jedinstvenim paketom pravila. SRM će donijeti znatne ekonomije razmjera i izbjeći negativne eksternalije koje mogu proizići iz isključive primjene nacionalnih odluka i fondova. Znatne razlike među odlukama o rješavanju koje su donesene na nacionalnoj razini te ovisno o lokalnim posebnostima i ograničenjima u financiranju mogu potkopati stabilnost i cjelovitost unutarnjeg tržišta. Dok se uspostavom jedinstvenog nadzornog mehanizma osiguravaju ujednačeni uvjeti nadzora banaka i umanjuje rizik nedjelovanja, SRM osigurava, u slučaju propadanja banke, provedbu restrukturiranja uz najniže troškove, pošteno i ravnopravno postupanje prema vjerovnicima te brzo i djelotvorno financiranje na cijelom unutarnjem tržištu. Stoga je primjereno da Unija predloži potrebne zakonodavne mjere za uspostavu aranžmana za rješavanje banaka pod nadzorom SSM-a. Uredba je primjeren pravni instrument za izbjegavanje razlika u nacionalnom prenošenju te osiguravanje jedinstvenog institucionalnog mehanizma i ujednačenih uvjeta za sve banke u uključenim državama članicama. 3.3. Proporcionalnost Na temelju načela proporcionalnosti sadržaj i oblik djelovanja Unije ne bi trebao prijeći ono što je potrebno za ostvarivanje ciljeva Ugovora. U bankarskoj uniji nadzor i rješavanje banaka treba obavljati na jednakoj razini nadležnosti, inače može doći do napetosti između europskog supervizora i nacionalnih tijela za rješavanje u vezi s pristupom rješavanju i pokrivanju troškova posrnulih banaka. Te napetosti mogu potkopati djelotvornost nadzora i rješavanja te narušiti tržišno natjecanje među državama članicama. Tijekom zadnje krize naglašena je potreba za brzim i odlučnim djelovanjem praćenim financijskim aranžmanima na europskoj razini kako bi se izbjegao neproporcionalan utjecaj nacionalne provedbe rješavanja banaka na realno gospodarstvo, spriječile opsade banaka i širenje problema na unutarnjem tržištu. Jedinstveni mehanizam za rješavanje osigurao bi da se na svaku posrnulu banku u uključenoj državi članici primjenjuju jednaka pravila. Primjerenim osiguranjem sredstava umanjilo bi se to da problemi pojedinačnih banaka dovedu do gubitka povjerenja u cjelokupni bankarski sustav države članice ili drugih država članica koje tržišta smatraju izloženima sličnim rizicima. Dodana pravna sigurnost, propisno usklađeni poticaji u kontekstu bankarske unije i gospodarske prednosti središnjeg i ujednačenog rješavanja izraz su toga da se u prijedlogu poštuje načelo proporcionalnosti i ne prelazi ono što je potrebno za ostvarenje ciljeva. Ovom Uredbom poštuju se temeljna prava i uzimaju u obzir načela priznata Poveljom Europske unije o temeljnim pravima, posebno pravo na zaštitu osobnih podataka, slobodu poslovanja, pravo na djelotvorna pravna sredstva i pošteno suđenje, a njezina provedba mora biti u skladu s tim pravima i načelima. 4. DETALJNO OBJAŠNJENJE PRIJEDLOGA 4.1. Jedinstveni mehanizam rješavanja 4.1.1. Načela, struktura i područje primjene Jedinstveni mehanizam rješavanja mora sadržavati strukture odlučivanja koje su pravno utemeljene i djelotvorne u krizi. Moraju se osigurati europske odluke koje uključuju države članice i u kojima se prepoznaje važnost rješavanja banaka za nacionalna gospodarstva. Jedinstveni mehanizam rješavanja primjenjivat će na posrnule banke država članica koje su uključene u taj mehanizam jedinstveni pravilnik o rješavanju banaka utvrđen Direktivom o oporavku i rješavanju banaka. Jedinstveni mehanizam rješavanja sastojat će se od ujednačenih pravila i postupaka koje će primjenjivati jedinstveni odbor za rješavanje („Odbor”) u suradnji s Komisijom i tijelima za rješavanje uključenih država članica. Europska komisija sudjelovat će u SRM-u samo u mjeri u kojoj je to potrebno za obavljanje posebnih zadataka utvrđenih ovom Uredbom i u odnosu na nadzor državnih potpora uređen Ugovorom odnosno radi analogne primjene kriterija za primjenu članka 107. UFEU-a. Međutim, zbog značajki postupka rješavanja jedinstveni mehanizam rješavanja ne slijedi diferencirani pristup jedinstvenog nadzornog mehanizma za različite vrste banaka. Za razliku od tekućeg zadatka svakodnevnog nadzora, samo ograničeni broj banaka može u određenom trenutku posrnuti i biti u rješavanju. Osim toga sveobuhvatno područje primjene jedinstvenog mehanizma rješavanja u potpunosti je usklađeno s logikom da ESB može preuzeti izravan nadzor nad bankom u problemima, među ostalim i radi mogućeg rješavanja. Konačno, kriza je pokazala da okvir za rješavanje na europskoj razini nije potreban samo zbog velikih međunarodnih banaka. Postojanje različitih tijela za rješavanje ovisno o veličini banaka podrazumijevalo bi različite kanale financiranja i zaštitne mehanizme, što bi ponovno učvrstilo veze između država i banaka te narušilo tržišno natjecanje. 4.1.2. Načela djelovanja SRM-a Da bi se osigurao objektivan i pošten postupak rješavanja, Komisiji, Odboru i nacionalnim tijelima za rješavanje zabranjeno je diskriminirati banke, njihove deponente, vjerovnike ili dioničare na temelju nacionalnosti odnosno mjesta poslovanja. Rješavanje prekograničnih grupacija uređeno je brojnim načelima za osiguranje ravnopravnosti među različitim subjektima grupacije, uzimanje u obzir interesa država članica uključenih u rješavanje i izbjegavanje nametanja troškova vjerovnicima koji bi bili veći od troškova u okviru redovnog stečajnog postupka. U slučaju da su samo dijelovi grupacije u rješavanju, prijedlogom se osigurava da postupak rješavanja nema nepovoljan utjecaj na dijelove grupacije koji nisu u rješavanju. Troškovi rješavanja načelno bi se pokrivali sanacijom vlastitim sredstvima i unutar bankarskog sektora. Prijedlogom se stoga osigurava da Komisija, Odbor i nacionalna tijela za rješavanje odlučuju o aranžmanima za financiranje rješavanja tako što na najmanju moguću mjeru svode upotrebu izvanrednih javnih potpora. 4.1.3. Odnos s Komisijinim nadzorom državnih potpora U okviru SRM-a Komisija u svakom slučaju zadržava nadležnost u području nadzora državnih potpora. To znači da bi nakon što ESB obavijesti Komisiju i Odbor o propadanju ili vjerojatnom propadanju banke ili grupacije, postupak rješavanja u okviru SRM-a trebao, prema potrebi, teći paralelno s postupkom dobivanja državne potpore, tako da bi predmetna država članica ili države članice trebale o planiranim mjerama obavijestiti Komisiju u skladu s člankom 108. UFEU-a. Time se zahtijeva uspostava trajne suradnje i razmjene informacija između Odbora i Komisije radi okončanja postupka davanja državne potpore. Osim toga odluka Komisije na temelju propisa o državnim potporama bila bi preduvjet za donošenje odluke Komisije o pokretanju rješavanja za određenu banku. Ako se za financiranje iskorištavaju državne potpore, kriteriji za primjenu članka 107. UFEU-a trebali bi se analogno primjenjivati kao preduvjet za donošenje odluke o pokretanju rješavanja određene banke kako bi se očuvala cjelovitost unutarnjeg tržišta država članica koje su uključene u mehanizam i onih koje nisu. 4.1.4. Zadatci i struktura odlučivanja Jedinstveni mehanizam rješavanja obuhvaća sve ključne zadatke koji su nužni za rješavanje posrnulih banaka. Ti zadatci obuhvaćaju, među ostalim, odobravanje pojednostavnjenih obveza u odnosu na zahtjeve za sastavljanje plana rješavanja, izradu plana rješavanja, preispitivanje plana rješavanja, procjenu rješivosti banaka, odlučivanje o pokretanju rješavanja banke, izvršavanje ovlasti u odnosu na instituciju u rješavanju te provedbu programa rješavanja. SRM-om je nadalje obuhvaćeno odlučivanje o iskorištavanju sredstava za financiranje. Sastav SRM-a osigurava da strukture odlučivanja budu pravno osnovane i djelotvorne, čak i u kriznom razdoblju. Strukture su osmišljene kako bi se osiguralo europsko odlučivanje i uključenost država članica zbog važnosti rješavanja banaka za nacionalna gospodarstva. Strukture odlučivanja jedinstvenog mehanizma rješavanja uključuju jedinstveni odbor za rješavanje, nacionalna tijela za rješavanje uključenih država članica i Europsku komisiju. Zadatke SRM-a dijele jedinstveni odbor za rješavanje i nacionalna tijela za rješavanje. Da bi osigurala djelotvornost i odgovornost jedinstvenog mehanizma rješavanja te u skladu s pravnim zahtjevima, Europska komisija ima kao institucija EU-a pravo, na temelju preporuke odbora za rješavanje ili na vlastitu inicijativu, pokrenuti rješavanje banke. Ako pokrene postupak rješavanja, Komisija odlučuje i o instrumentima rješavanja koji će se primijeniti u određenom slučaju te o uporabi sredstava iz fonda. Jedinstveni odbor za rješavanje donosio bi sve druge odluke iz Uredbe o SRM-u i upućivao ih nacionalnim tijelima za rješavanje radi izvršavanja na nacionalnoj razini u skladu s Uredbom o SRM-u i Direktivom [ ]. Odbor bi pratio kako nacionalna tijela za rješavanje izvršavaju njegove odluke na nacionalnoj razini i mogao bi, u slučaju da nacionalno tijelo za rješavanje ne postupa u skladu s odlukom, svoje odluke izravno upućivati bankama. 4.1.5. Postupak odlučivanja U skladu s pravilnikom iz Direktive [ ], banka bi se rješavala u slučaju propadanja ili vjerojatnog propadanja koje se ne može spriječiti aranžmanom privatnog sektora te kada je rješavanje u javnom interesu zbog toga što je riječ o sistemskoj banci čije bi propadanje narušilo financijsku stabilnost. Cilj je rješavanja osigurati nastavak ključnih funkcija banke, zaštita financijske stabilnosti, minimalno oslanjanje na novac poreznih obveznika i zaštita deponenata. Rješavanje se pokreće nakon postupka kojim se osigurava opravdana i nepristrana odluka o predmetnoj posrnuloj banci: – ESB, supervizor banaka, obavješćuje Komisiju, odbor za rješavanje te mjerodavna nacionalna tijela i ministarstva o banci u propadanju; – odbor za rješavanje procjenjuje postoji li sistemska prijetnja i ima li rješenja u privatnom sektoru; – ako je utvrđeno da je riječ o sistemskoj prijetnji i rješenja u privatnom sektoru nema, odbor za rješavanje preporučuje Komisiji da pokrene rješavanje; – Komisija odlučuje pokrenuti rješavanje i obavješćuje odbor za rješavanje o instrumentima rješavanja i uporabi sredstava iz fonda za potporu mjerama rješavanja. Odbor za rješavanje u odluci upućenoj nacionalnim tijelima za rješavanje prihvaća program rješavanja koji obuhvaća instrumente, mjere i financiranje te pritom nalaže mjerodavnim nacionalnim tijelima za rješavanje da poduzmu mjere rješavanja; – nacionalna tijela za rješavanje poduzimaju u skladu s nacionalnim zakonodavstvom mjere rješavanja koje je Odbor prihvatio. Ako nacionalna tijela za rješavanje ne poštuju odluke Odbora, Odbor ima pravo zaobići nacionalna tijela za rješavanje i određene odluke o provedbi mjera rješavanja izravno uputiti bankama. 4.1.6. Odgovornost i proračun Svaka pojedinačna komponenta jedinstvenog mehanizma rješavanja neovisna je u izvršavanju zadataka i podliježe strogim odredbama o odgovornosti kako bi se osiguralo da svoje ovlasti izvršava ispravno i nepristrano, u okviru ograničenja utvrđenih ovom Uredbom i Direktivom [ ]. Odbor za rješavanje odgovara stoga Europskom parlamentu i Vijeću za sve odluke koje donese na temelju ovog prijedloga. Nacionalni parlamenti uključenih država članica obavješćuju se o aktivnostima odbora za rješavanje. Odbor mora odgovoriti na sve primjedbe ili pitanja što ih upute nacionalni parlamenti uključenih država članica. Proračun SRM-a, koji uključuje jedinstveni fond za rješavanje, nije dio proračuna EU-a. Rashodi povezani sa zadatcima SRM-a, upravljanjem fondom i uporabom sredstava iz fonda financiraju se doprinosima bankarskog sektora. 4.1.7. Odnos s neuključenim državama članicama Direktivom [ ] uspostavlja se među nacionalnim tijelima za rješavanje kolegij za postupanje s bankarskim grupacijama te osiguranje primjerenog i ravnomjernog uključivanja tijela za rješavanje u državama članicama u kojima banka posluje. Ako se nacionalna tijela za rješavanje matične zemlje i zemlje domaćina ne slažu u vezi s pripremom plana rješavanja i samom rješavanju, između njih posreduje EBA. U kontekstu SRM-a, na subjekte i grupacije s poslovnim nastanom u državama članicama koje su uključene samo u SSM, SRM zamjenjuje kolegije za rješavanje predviđene Direktivom [ ] o uspostavi okvira za oporavak i rješavanje kreditnih institucija i investicijskih društava. Predstavnici nacionalnih tijela za rješavanje umjesto toga sudjeluju u odboru za rješavanje. Direktiva [ ] se nastavlja primjenjivati u cijelosti na banke s poslovnim nastanom u neuključenim državama članicama kako je uređeno Uredbom o SSM-u. Slično tomu, odnos između SRM-a i nacionalnih tijela za rješavanje u neuključenim državama članicama u cijelosti je uređen Direktivom [ ]. I odredbe o odnosu među različitim fondovima za rješavanje (uzajamna potpora i dobrovoljno uzajamno primanje i davanje zajmova) u cijelosti se primjenjuju na jedinstveni fond za rješavanje i nacionalne fondove za rješavanje u neuključenim državama članicama. Prijedlogom se razjašnjuje da se uloga EBA-e utvrđena Direktivom [ ] i Uredbom o EBA-i, uključujući njezine ovlasti u posredovanju, u cijelosti primjenjuje na odbor za rješavanje. U prijedlogu se osim toga uzima u obzir stanje banaka s poslovnim nastanom u državama članicama koje ne sudjeluju u SRM-u na tri načina. Prvo, prijedlog sadržava načelo nediskriminacije koju sve komponente SRM-a trebaju primjenjivati na kreditne institucije, imatelje depozita, investitore i druge vjerovnike u pogledu njihove nacionalnosti ili mjesta poslovanja. Drugo, prijedlogom se predviđa da se nacionalna tijela za rješavanje uključene države članice u kolegijima za rješavanje, predviđenima Direktivom [ ], zamijene Odborom ako grupacija uključuje kreditne institucije s poslovnim nastanom u uključenoj državi članici. Treće, neuključene države članice uvijek se mogu uključiti u SSM i tako osigurati da banke s poslovnim nastanom na njihovu državnom području podliježu SRM-u. 4.1.8. Odnos s Direktivom [ ] Europskog parlamenta i Vijeća od [ ] o uspostavi okvira za oporavak i rješavanje kreditnih institucija i investicijskih društava U okviru jedinstvenog mehanizma za rješavanje pravilnik utvrđen Direktivom [ ] o uspostavi okvira za oporavak i rješavanje kreditnih institucija i investicijskih društava primjenjivat će se na uključene države članice kako se primjenjuje na cijelom unutarnjem tržištu. Iznimke su moguće samo u slučaju kada postupci ili odredbe iz Uredbe zaobilaze mjerodavne odredbe Direktive [ ] (primjerice odredbe o prekograničnim kolegijima koje se zaobilaze odlučivanjem unutar SRM-a). Prijedlog SRM-a spoj je određenih odredaba usklađenih s Direktivom [ ] jer odbor za rješavanje i Komisija moraju temeljiti svoje postupke na izravno primjenjivom pravu Unije. Druge odredbe ovog prijedloga sadržavaju posebna upućivanja na Komisijin prijedlog Direktive [ ]. Neke odredbe izmijenjene su izvješćem o kojem je odbor Europskog parlamenta za ekonomsku i monetarnu politiku (ECON) glasao u svibnju te općim pristupom Vijeća od 26. lipnja. Uredba o SRM-u mora na kraju biti u potpunosti usklađena s dogovorom o Direktivi [ ] koji postignu Europski parlament i Vijeće. Ovaj prijedlog odnosi se na opći pristup Vijeća kao najnoviji dostupni dokument. Budući da su pregovori između Europskog parlamenta i Vijeća u tijeku te direktiva još nije finalizirana, cilj je Komisije zamijeniti te sadržajne odredbe konačnim ishodom pregovora suzakonodavaca o Direktivi [ ]. U određenim aspektima obuhvaćenima Direktivom [ ] nužno je daljnje usklađivanje kako bi SRM mogao pravilno funkcionirati s jedinstvenim fondom za rješavanje banaka. Prvo, hijerarhija potraživanja treba se radi rješavanja u potpunosti uskladiti prema načelu prednosti deponenata. Člankom 15. predlaže se usklađivanje hijerarhije potraživanja u rješavanju na temelju načela prednosti deponenata. Komisija smatra da je takvo usklađivanje nužno za sve subjekte koji podliježu Direktivi [ ] kako bi se na unutarnjem tržištu osigurali ujednačeni uvjeti. Drugo, unutar SRM-a treba strogo ograničiti fleksibilnost u pogledu sanacije vlastitim sredstvima, a za sve banke moraju vrijediti jednaki uvjeti. Stoga članak 24. prijedloga sadržava dodatno ograničenje okvira na temelju općeg pristupa Vijeća od 26. lipnja 2013. te se njime u ovom kontekstu isključuje iskorištavanje odstupanja utvrđenih Direktivom [ ] (posebno u pogledu izračuna vrijednosnog praga za sanaciju vlastitim sredstvima). 4.2. Odbor za rješavanje 4.2.1. Upravljanje Da bi se pri rješavanju osigurao djelotvoran i odgovoran postupak odlučivanja, strukture i pravila rada odbora za rješavanje osiguravaju primjeren angažman svih država članica na koje se to izravno odnosi. Odbor je sastavljen od izvršnog direktora, zamjenika izvršnog direktora, predstavnika koje imenuju Komisija i ESB te članova koje imenuju uključene države članice i koji zastupaju nacionalna tijela za rješavanje. Odbor, kojim predsjedava izvršni direktor, sastaje se i djeluje u dva sastava: izvršnom i plenarnom. Na sastanke odbora mogu se pozvati promatrači. Na plenarnim sjednicama Odbor donosi odluke opće naravi. Na izvršnim sjednicama Odbor donosi odluke o pojedinačnim subjektima i grupacijama. Te odluke mogu se odnositi na planiranje rješavanja, ovlasti za ranu intervenciju, odluke o programima rješavanja, među ostalim i o uporabi sredstava iz fonda za financiranje postupka rješavanja, te davanje uputa nacionalnim tijelima za rješavanje o provedbi odluka o rješavanju. Na izvršnoj sjednici odbor se sastoji od izvršnog direktora, zamjenika izvršnog direktora i predstavnika koje imenuju Komisija i ESB. Ovisno o bankama ili grupacijama koje se u pojedinačnim slučajevima rješavaju, uz izvršnog direktora, zamjenika izvršnog direktora i predstavnike koje imenuju Komisija i ESB, na izvršnoj sjednici nazočni su i članovi koje imenuju mjerodavna nacionalna tijela za rješavanje. Stoga u slučaju rješavanja prekograničnih bankovnih grupacija na sastancima i pri odlučivanju sudjeluju i član kojega imenuje država članica u kojoj je grupacija smještena i članovi koje imenuju države članice u kojima poslovni nastan imaju društva kćeri ili subjekti koji podliježu konsolidiranom nadzoru. Kod pravila o glasanju koja se primjenjuju na Odbor uzimaju se u obzir interesi svih država članica na koje utječe odluka o rješavanju. Nijedan sudionik razmatranja nema pravo veta. Međutim, s obzirom na to da države članice suvereno odlučuju o uporabi sredstava iz nacionalnih proračuna, prijedlogom je izričito predviđeno da SRM ne može od država članica zahtijevati izvanrednu javnu financijsku potporu za subjekt u rješavanju. Kako bi se osim toga u obzir uzeo cjelokupan fiskalni utjecaj na države članice, članovi koje imenuju mjerodavna nacionalna tijela za rješavanje mogu na izvršnoj sjednici Odbora zahtijevati daljnje razmatranje radi rasprave o tom mogućem utjecaju. 4.2.2. Ovlasti Odbor za rješavanje prikuplja informacije ESB-a i nacionalnih tijela za rješavanje o financijskom zdravlju banaka u njihovoj nadležnosti. Time se, u usporedbi s mrežom nacionalnih tijela koja djeluju u okviru svojih nacionalnih mandata, omogućuje bolja procjena okolnosti koje bi mogle dovesti do potrebe za rješavanjem banke i izbjegavanjem prekograničnog prelijevanja. Prijedlog se temelji na okviru Direktive o oporavku i rješavanju banaka i njime se Odbor za rješavanje ovlašćuje da žurno intervenira u slučaju pogoršanja financijske situacije banke ili grupacije. Odbor za rješavanje ovlašten je utvrditi kada da Komisiji preporuči rješavanje banke ili grupacije. Kad Komisija odluči da su uvjeti ispunjeni i pokrene rješavanje banke, Odbor u okviru koji je uspostavila Komisija odlučuje o pojedinostima u vezi s instrumentima rješavanja koji će se primijeniti te o raspodjeli sredstava iz Fonda. Na temelju tih ovlasti Odbor za rješavanje može ujednačeno birati i primjenjivati instrumente, pravila i postupke za rješavanje. To posebno u slučaju prekograničnog djelovanja banke dovodi do uklanjanja trenutačnih razlika u pravilima i pristupima pojedinačnih država članica, a tako i nepovoljnih posljedica koje to ima na funkcioniranje bankarskih tržišta Unije. Tom izravnom nadležnošću Odbora za rješavanje osigurat će se ravnopravno postupanje prema bankama uključenih država članica te predvidljivost i povjerenje u primjenu jedinstvenog pravilnika o rješavanju banaka. Tako će se povećati pravna sigurnost, a izbjegavanjem nepotrebnih prekida tokova sredstava bolje očuvati vrijednost financijske imovine. Osigurat će se i to da se imovina institucija u problemima iskoristi na najučinkovitiji način kako bi se smanjili gubitci vjerovnika širom uključenih država članica, a ne da to ovisi o pojedinačnim interesima država članica. Odbor za rješavanje osigurava da nacionalna tijela za rješavanje propisno primjenjuju odluke o rješavanju u skladu s nacionalnim zakonodavstvom. U tu svrhu Odbor je ovlašten nadzirati i ocjenjivati provedbu nacionalnih tijela za rješavanje tako što, po potrebi, prikupljaju informacije izravno od banaka ili provode istrage ili izravni nadzor. U slučaju da nacionalno tijelo za rješavanje ne primjenjuje odluku o rješavanju u skladu s dogovorenim programom rješavanja, Odbor je ovlašten određene odluke kojima se zahtijeva primjena mjera za rješavanje izravno dostaviti predmetnoj banci. 4.2.3. Europska i međunarodna suradnja Odbor za rješavanje, u cilju obavljanja zadataka, surađuje s ESB-om i drugim tijelima ovlaštenima za nadzor kreditnih institucija unutar SSM-a te drugim tijelima koja čine europski sustav financijskog nadzora. Odbor za rješavanje blisko će surađivati i s nacionalnim tijelima za rješavanje jer ona imaju ključnu ulogu u pripremi i provedbi mjera za rješavanje. Budući da mnoge kreditne institucije ne posluju samo unutar Unije nego i međunarodno, Odbor za rješavanje imat će isključivu ovlast zaključivati u ime nacionalnih tijela uključenih država članica neobvezujuće sporazume o suradnji s tijelima trećih zemalja. 4.3. Jedinstveni fond za rješavanje banaka 4.3.1. Načela, uspostava i zadatci Djelovanje odbora utemeljeno je na načelu da sve gubitke, troškove i druge izdatke povezane s primjenom instrumenata rješavanje prvenstveno snose dioničari i vjerovnici institucije u rješavanju i konačno, ako je to potrebno, financijska industrija. Čak i ako se za restrukturiranje institucije iskoriste unutarnji resursi, treba postojati mehanizam koji će omogućiti instituciji da nastavi rad (bilo u svom izvornom obliku, s pomoću premošćujuće banke ili upravitelja imovinom – loše banke). Stoga je važno uspostaviti fond za rješavanje banaka kako bi se osigurala djelotvornost mjera rješavanja, primjerice kratkoročnog financiranja institucije u rješavanju ili jamstava mogućim kupcima institucije u rješavanju. Prvenstveni je cilj jedinstvenog fonda za rješavanje osigurati financijsku stabilnost, a ne preuzimati gubitke ili osiguravati kapital za instituciju u rješavanju. Fond se ne bi trebao smatrati sanacijskim fondom. Mogle bi međutim postojati izvanredne okolnosti, nakon što se u dovoljnoj mjeri iscrpe unutarnji resursi (najmanje 8 % obveza i vlastitih sredstava institucije u rješavanju), kad se prvenstveni cilj ne bi mogao postići bez omogućivanja fondu da preuzme te gubitke ili osigura kapital. Samo u tim okolnostima fond bi mogao poslužiti za zaštitu privatnih resursa. Stvaranje jedinstvenog fonda za rješavanje prvenstveno se opravdava činjenicom da se financijskom potporom rješavanju banaka na integriranim financijskim tržištima povećava financijska stabilnost i zdravlje drugih banaka, ne samo u predmetnim državama članicama nego i u drugim državama članicama. Budući da su banke u svim uključenim državama članicama neizravni korisnici tih potpora, doprinosi za financiranje potpora ne bi se trebali ograničiti na banke samo jedne države članice. U smislu djelotvornosti, svojstvo fonda da prikuplja resurse svih banaka u europodručju osigurava djelotvorniju neutralizaciju bankarskih kriza s asimetričnom koncentracijom gubitaka u nekoj državi članici te se smatra osiguravajućim mehanizmom za cijelo europodručje. Najnovija kriza pokazala je da gubitci u državama članicama nastaju na različite načine. S obzirom na to da bi se gubitci zbog nekog budućeg potresa u bankarskom sektoru mogli u određenom trenutku koncentrirati na različite države članice, zajednički privatni europski zaštitni mehanizam djelotvornije će, u odnosu na pojedinačnu nacionalnu zaštitu, apsorbirati takve potrese s pomoću ex ante i, u krajnjoj nuždi, ex post doprinosa iz bankarskog sektora cijelog europodručja. Stoga bi se prikupljanjem sredstava na europskoj razini osigurala veća snaga fonda i povećala otpornost bankarskog sustava. Istodobno bi se ravnomjernom raspodjelom ex post doprinosa na banke svih uključenih država članica smanjila razina doprinosa pojedinačnih banaka, čime se ograničuje i prociklički učinak tih doprinosa. Osim toga mehanizmom za prekograničnu apsorpciju gubitaka može se djelotvorno prekinuti začarani krug međuovisnosti bankarske krize u određenoj državi članici i financijskog stanja u državi. Tako bi se, da je jedinstveni fond za rješavanje postojao prije financijske krize, umanjio trenutačni teret nekih država članica. Jedinstveni fond za rješavanje sa svojstvom prikupljanja sredstava iz bankarskog sektora uključenih država članica oslanja se na širu doprinosnu osnovu i stoga ima veći ugled, što Odboru u slučaju potrebe omogućuje da se uz niže troškove zadužuje na tržištu. Veća mogućnost vanjskog osiguravanja financijskih sredstava na tržištu smanjit će potrebu fonda za javnim financiranjem u slučaju izvanrednih gubitaka, što bi dodatno pridonijelo razbijanju veze između država i banaka te zaštiti poreznih obveznika od troškova rješavanja. Konačno, jedinstveni fond u interesu je i pravilne usklađenosti poticaja u institucijama bankarske unije. Ako bi, posebno u slučaju prekograničnih bankarskih grupacija, sredstva za pokrivanje troškova rješavanja koji premašuju udio što ga preuzimaju dioničari i vjerovnici trebalo osigurati iz nacionalnih fondova, narušila bi se djelotvornost ne samo jedinstvenog mehanizma rješavanja nego i jedinstvenog nadzornog mehanizma. Uspostava jedinstvenog mehanizma rješavanja zahtijeva da Odbor za rješavanje ima brz i djelotvoran pristup jedinstvenom fondu za rješavanje banaka. S pomoću fonda stvara se privatni vanjski zaštitni mehanizam za srednjoročno i dugoročno financiranje kako bi se izbjeglo ili smanjilo iskorištavanje javnog novca za banke u rješavanju. Time se osim toga povećava i djelotvornost postupka rješavanja jer se uklanjaju problemi koordinacije koji proizlaze iz iskorištavanja nacionalnih sredstava, posebno u slučaju prekograničnih grupacija. 4.3.2. Financiranje fonda Da bi se osiguralo dovoljno financiranje, izbjegla procikličnost sustava plaćanja po dospijeću i umanjila potreba za zahtjevima za vanjku financijsku potporu, fondu su potrebna brzo dostupna sredstva. U tu bi svrhu ciljana veličina fonda u iznosu od najmanje 1 % osiguranih depozita u bankarskom sustavu uključenih država članica trebala biti dovoljna za redovno rješavanje budućih kriza, uz uvjet da u sanaciji vlastitim sredstvima vjerovnici pokriju najmanje 8 % ukupnih obveza i vlastitih sredstava institucije u rješavanju. Na temelju podataka o bankama iz 2011. i procijenjenom iznosu osiguranih depozita u bankama europodručja, ciljana razina od 1 % za jedinstveni fond rješavanja odgovarala bi iznosu od oko 55 milijardi eura. Ciljana veličina fonda u apsolutnom iznosu (EUR) bit će dinamična i povećavat se automatski ako bude rastao bankarski sektor. Prijelazno razdoblje od 10 godina predviđeno je prije nego što fond dosegne punu ciljanu veličinu. Ako se iz fonda isplati više od polovine njegove ciljane veličine, to se razdoblje može produžiti na 14 godina. Ako tijekom početnog razdoblja prikupljanja sredstava ne bude isplata iz fond, bankarski bi sektor godišnje pridonio otprilike jednom desetinom ciljanog iznosa, odnosno 5,5 milijardi eura. Nakon faze početnog prikupljanja sredstava u fond, banke će plaćati dodatne doprinose ako se njihova doprinosna osnova poveća ili bude isplata iz fonda. Smanji li se iznos financijskih sredstava u fondu ispod polovine njegove ciljane veličine, banke će plaćati minimalni godišnji doprinos od najmanje jedne petine ukupnih obveza (isključujući regulatorni kapital i osigurane depozite) svih banaka u državama članicama koje sudjeluju u jedinstvenom mehanizmu za rješavanje. Doprinosi će se računati u skladu s Direktivom o oporavku i rješavanju banaka na temelju bankovnih obveza, isključujući vlastita sredstva i osigurane depozite te u skladu s njihovim profilom rizičnosti. To znači da će banke koje se u praksi financiraju gotovo isključivo depozitima imati vrlo niske doprinose. Te će banke naravno plaćati doprinose za nacionalne sustave osiguranja depozita. Da bi zdrave institucije izbjegle narušavanje financijske stabilnosti zbog ubiranja doprinosa, predviđene su zaštitne mjere, primjerice privremeno izuzimanje od plaćanja ex post doprinosa. U slučaju da ex ante doprinosi nisu dovoljni, a ex post doprinosi nisu odmah dostupni, mogle bi biti potrebne dodatne financijske rezerve, posebno u prijelaznom razdoblju, kako bi se osigurao kontinuitet sistemskih funkcija banke odnosno banaka tijekom restrukturiranja. Fond će moći sklapati ugovore o zajmu ili drugim oblicima potpore s financijskim institucijama ili trećim osobama ako to bude potrebno da bi se financiralo rješavanje (uključuje i javna sredstva). Tu potporu načelno će otplaćivati institucija u rješavanju. Ne bude li to moguće, Uredbom je predviđeno da se gubitci s pomoću ex post doprinosa raspodjele na sve banke koje podliježu mehanizmu. Time će se osigurati srednjoročna neutralizacija trošenja javnih sredstava. Da bi se izbjeglo stavljanje u nepovoljan položaj država članica koje nakon stupanja na snagu ovog prijedloga uspostave fond za rješavanje, Uredbom se predmetnim državama članicama ostavlja da odluče kako će iskoristiti postojeće nacionalne fondove za rješavanje u cilju ispunjivanja obveza koje njihove banke imaju na temelju ove Uredbe. 4.3.3. Uloga sustava osiguranja depozita u kontekstu rješavanja Ako je banka u rješavanju, nacionalni sustav osiguranja depozita kojemu banka pripada pridonijet će pokrivanju gubitaka koji bi nastali kad bi se banka likvidirala u okviru redovnog stečajnog postupka i to do iznosa u visini osiguranih depozita. Ta je uloga već detaljno predviđena Direktivom [ ]. SRM osim toga ne utječe na institucijske sustave osiguranja i druge međugrupacijske mehanizme financijske podrške koje određene grupacije financijskih institucija uspostave. SRM intervenira samo u slučaju kad se propast banke ne može uspješno spriječiti rješenjima privatnog sektora. 4.3.4. Uloga fonda u rješavanju grupacija koje obuhvaćaju institucije izvan SRM-a U cilju rješavanja grupacija koje obuhvaćaju institucije unutar i izvan SRM-a, doprinosi fonda usmjerit će se na dio grupacije koja podliježe SRM-u, dok će se ostatak pokriti nacionalnim financijskim aranžmanima koji nisu obuhvaćeni doprinosom SRM-a. Da bi se ojačalo financiranje rješavanja na unutarnjem tržištu, prijedlogom se dopušta fondu da dobrovoljno uzima zajmove ili ih daje u okviru drugih aranžmana za financiranje rješavanja. Tako će se fondu omogućiti da podnese znatne isplate koje nisu pokrivene ex ante i ex post doprinosima. Poslužit će i kao potpora aranžmanima za financiranje rješavanja u državama članicama izvan SRM-a. 4.3.5. Zamjena nacionalnih aranžmana za financiranje rješavanja Budući da se fondom zamjenjuju nacionalni aranžmani za financiranje rješavanja u državama članicama koje sudjeluju u njemu, države članice koje su u trenutku stupanja na snagu ove Uredbe već uspostavile nacionalne aranžmane za financiranje rješavanja mogu odlučiti o primjeni tih aranžmana u skladu sa svojim nacionalnim propisima. Države članice mogu odlučiti da se sredstvima iz tih nacionalnih aranžmana za financiranje rješavanja plaćaju doprinosi fondu u ime njihovih banaka, do iscrpljivanja aranžmana. 5. POSLJEDICE ZA PRORAČUN Odbor za rješavanje u potpunosti se financira doprinosima financijskih institucija. Postojat će međutim u početnoj fazi Odbora manje posljedice na proračun Unije. Pojedinosti su navedene u priloženom financijskom izvještaju. 2013/0253 (COD) Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o uspostavi ujednačenih pravila i ujednačenog postupka za rješavanje kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog mehanizma rješavanja i jedinstvenog fonda za rješavanje banaka te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima, uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke[11], uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora[12], djelujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom, budući da: (1) Jače integrirano unutarnje tržište za bankarske usluge nužno je za promicanje gospodarskog oporavka u Uniji. Trenutačna financijska i gospodarska kriza pokazala je međutim da je funkcioniranje unutarnjeg tržišta u tom području ugroženo i da raste rizik financijske fragmentacije. Međubankovna tržišta postala su slabije likvidna, a prekogranične bankarske aktivnosti smanjuju se zbog straha od širenja, manjka povjerenja u druge nacionalne bankarske sustave i sposobnost država članica da podupiru banke. (2) Razlike u nacionalnim propisima o rješavanju u različitim državama članicama i odgovarajuća upravna praksa te nedostatak ujednačenog postupka odlučivanja na razini Unije u vezi s rješavanjem prekograničnih banaka pridonose manjku povjerenja i tržišnoj nestabilnosti jer ne osiguravaju sigurnost i predvidljivost u vezi s mogućim ishodom propadanja banaka. Odluke o rješavanju na isključivo nacionalnoj razini mogu narušiti tržišno natjecanje i na kraju potkopati unutarnje tržište. (3) Razlike u praksi država članica pri postupanju s vjerovnicima banaka u rješavanju i sanaciji posrnulih banaka posebno utječu na procjenu kreditnog rizika, financijsko zdravlje i solventnost njihovih banaka. Tako se potkopava povjerenje javnosti u bankarski sektor i ometaju slobode poslovnog nastana i slobodnog pružanja usluga na unutarnjem tržištu jer bi troškovi financiranja bili niži da među državama članicama nema razlika u praksi. (4) Razlike u nacionalnim propisima o rješavanju među državama članicama i odgovarajućoj upravnoj praksi mogu dovesti do toga da banke i klijenti imaju veće troškove kredita samo zbog mjesta poslovnog nastana i neovisno o svojoj pravoj kreditnoj sposobnosti. Klijenti banaka u nekim državama članicama imaju osim toga veće kamate na kredite nego klijenti u drugim državama članicama, neovisno o svojoj pravoj kreditnoj sposobnosti. (5) Sve dok propisi o rješavanju, praksa i pristupi raspodjeli tereta ostanu u nacionalnom okviru i dok se financijska sredstva za financiranje rješavanja prikupljaju i troše na nacionalnoj razini, unutarnje će tržište ostati fragmentirano. Nacionalni supervizori imaju osim toga velik interes da donošenjem jednostranih mjera za osiguranje bankarskog poslovanja ograniče mogući utjecaj bankarskih kriza na svoja nacionalna gospodarstva, primjerice ograničenjem prijenosa i kreditiranja unutar grupacije ili uvođenjem strožih zahtjeva u pogledu likvidnosti i kapitala društvima kćerima koja su pod njihovom nadležnošću, a pripadaju posrnulom matičnom društvu. Time se ograničuje prekogranična aktivnost banaka i tako stvaraju prepreke temeljnim slobodama te se narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu. (6) Direktivom [ ] Europskog parlamenta i Vijeća[13] donekle su usklađeni propisi o rješavanju i osigurana je suradnja među tijelima za rješavanje u slučaju propadanja prekograničnih banaka. Međutim usklađivanje na temelju Direktive [ ] nije dovršeno, a postupak odlučivanja nije centraliziran. Direktivom [ ] uglavnom se predviđaju zajednički instrumenti rješavanja i ovlasti dostupne nacionalnim tijelima svake države članice, ali ostavljaju slobodu nacionalnim tijelima u pogledu primjene instrumenata i nacionalnih aranžmana za potporu financiranju postupka rješavanja. Direktivom [ ] se ne sprečava donošenje odvojenih i potencijalno nedosljednih odluka država članica u pogledu rješavanja prekograničnih grupacija, što može utjecati na ukupne troškove rješavanja. Osim toga, predvidjevši nacionalne aranžmane financiranja, nije se dovoljno smanjila ovisnost banaka o potpori iz nacionalnih proračuna i ne sprečavaju se različiti pristupi država članica u pogledu primjene financijskih aranžmana. (7) Osiguranje djelotvornih ujednačenih odluka o rješavanju posrnulih banaka unutar Unije, uključujući odluke o primjeni sredstava prikupljenih na razini Unije, nužno je za konačnu uspostavu unutarnjeg tržišta u području financijskih usluga. Propast banke u jednoj državi članici može na unutarnjem tržištu utjecati na stabilnost financijskih tržišta cijele Unije. Osiguranje djelotvornih i ujednačenih propisa o rješavanju i jednaki uvjeti financiranja rješavanja u svim državama članicama, kao sredstvo za očuvanje tržišnog natjecanja i poboljšano funkcioniranje unutarnjeg tržišta, u najvećem su interesu ne samo država članica u kojima banke posluju nego i svih drugih država članica. Bankarski sustavi na unutarnjem tržištu snažno su međusobno povezani, bankarske grupacije su međunarodne, a banke imaju velik udio strane imovine. U nedostatku jedinstvenog mehanizma rješavanja, bankarske krize u državama članicama unutar jedinstvenog nadzornog mehanizma (SSM) snažnije bi utjecale i na bankarske sustave država članica izvan njega. Uspostavom jedinstvenog mehanizma rješavanja povećat će se stabilnost banaka uključenih država članica i spriječit će se prelijevanje krize u neuključene države članice, čime će se olakšati funkcioniranje cijelog unutarnjeg tržišta. (8) Uspostavom SSM-a na temelju Uredbe Vijeća (EU) br. .../... [14], pri čemu Europska središnja banka (ESB) obavlja središnji nadzor banaka u uključenim državama članicama, nastaje neusklađenost između nadzora tih banaka na razini Unije i nacionalnog tretmana tih banaka pri rješavanju u skladu s odredbama Direktive [ ]. (9) Dok se na banke u državama članicama izvan SSM-a na nacionalnoj razini primjenjuju ujednačeni mehanizmi nadzora, rješavanja i financijske zaštite, banke u državama članicama koje sudjeluju u SSM-u podliježu mehanizmima Unije u području nadzora, a nacionalnim mehanizmima u području rješavanja i financijske zaštite. Zbog te neusklađenosti banke u državama članicama koje sudjeluju u SSM-u stavljene su u tržišno nepovoljan položaj u odnosu na banke drugih država članica. Budući da se nadzor i rješavanje obavljaju na različitim razinama unutar SSM-a, intervencija i rješavanje u bankama država članica unutar SSM-a ne bi bilo tako brzo, dosljedno i djelotvorno kao u bankama država članica izvan SSM-a. To ima negativne posljedice za troškove financiranja tih banaka i stavlja ih u nepovoljan položaj te štetno djeluje na države članice u kojima te banke posluju, ali i na ukupno funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Stoga je radi osiguranja ujednačenih uvjeta nužan centralizirani mehanizam rješavanja svih banaka koje posluju u državama članicama uključenima u SSM. (10) Podjela nadležnosti u vezi s rješavanjem između nacionalne razine i razine Unije trebala bi se uskladiti s podjelom odgovornosti između tih razina u području nadzora. Dok se nadzor u državi članici obavlja na nacionalnoj razini, ta bi država članica trebala snositi odgovornost za financijske posljedice propasti banke. Jedinstvenim mehanizmom rješavanja trebalo bi stoga obuhvatiti samo banke i financijske institucije s poslovnim nastanom u državama članicama koje sudjeluju u SSM-u i podliježu u okviru SSM-a nadzoru ESB-a. Banke s poslovnim nastanom u državama članicama izvan SSM-a ne bi trebale podlijegati jedinstvenom mehanizmu rješavanja. Kad bi te države članice bile obuhvaćene jedinstvenim mehanizmom rješavanja, to bi za njih stvorilo pogrešne poticaje. Supervizori bi prije svega mogli postati popustljiviji prema bankama u svojoj nadležnosti jer ne bi u cijelosti snosili financijski rizik njezina propadanja. Stoga, da bi se osigurala sukladnost s SSM-om, jedinstveni mehanizam rješavanja trebao bi se primjenjivati na države članice koje sudjeluju u SSM-u. Kad se države članice uključe u SSM, trebale bi automatski biti obuhvaćene jedinstvenim mehanizmom rješavanja. Jedinstveni mehanizam rješavanja trebao bi se na kraju proširiti na cijelo unutarnje tržište. (11) Jedinstveni fond za rješavanje banaka (dalje u tekstu „Fond”) ključan je element bez kojega se ne može osigurati pravilno funkcioniranje jedinstvenog mehanizma rješavanja. Različiti sustavi nacionalnog financiranja poremetili bi primjenu ujednačenih propisa o rješavanju banaka na unutarnjem tržištu. Fond bi trebao pridonijeti ujednačenoj upravnoj praksi u financiranju rješavanja i izbjegavanju prepreka temeljnim slobodama odnosno poremećaja tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu zbog razlika u nacionalnoj praksi. Fond bi se trebao financirati izravno iz banaka, a sredstva bi se trebala prikupljati na razini Unije kako bi se pri rješavanju mogla objektivno dodjeljivati državama članicama, čime bi se povećala financijska stabilnost i ograničila povezanost stanja proračuna pojedinačne države članice s troškovima financiranja banaka i društava koji posluju u toj državi članici. (12) Stoga je potrebno donijeti mjere za stvaranje jedinstvenog mehanizma rješavanja za sve države članice koje su uključene u jedinstveni nadzorni mehanizam kako bi se olakšalo pravilno i stabilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta. (13) Centralizirana primjena propisa o rješavanju banaka navedenih u Direktivi [ ], koju bi u uključenim državama članicama obavljalo jedinstveno Unijino tijelo za rješavanje, može se osigurati samo ako se propisi o uspostavi i funkcioniranju jedinstvenog mehanizma rješavanja izravno primjenjuju u državama članicama kako bi se izbjegle razlike u tumačenju pojedinačnih država članica. To bi trebalo koristiti unutarnjem tržištu u cjelini jer će pridonijeti osiguranju poštenog tržišnog natjecanja i spriječiti prepreke temeljnim slobodama ne samo u uključenim državama članicama nego i na cijelom unutarnjem tržištu. (14) Odražavajući područje primjene Uredbe Vijeća (EU) br. .../..., jedinstvenim mehanizmom rješavanja trebale bi biti obuhvaćene sve kreditne institucije s poslovnim nastanom u uključenim državama članicama. U okviru jedinstvenog mehanizma rješavanja trebalo bi međutim biti moguće izravno rješavati svaku kreditnu instituciju uključene države članice kako bi se na unutarnjem tržištu tijekom postupka rješavanja izbjegle asimetrije u postupanju prema institucijama u propadanju i vjerovnicima. Ako su matična društva, investicijska društva i financijske institucije uključeni u konsolidirani nadzor ESB-a, trebali bi biti uključeni i u područje primjene jedinstvenog mehanizma rješavanja. Iako ESB neće pojedinačno nadzirati te institucije, bit će jedini supervizor koji će općenito procjenjivati rizik kojemu su izložene grupacije, a posredno i njezini pojedinačni članovi. Isključivanjem subjekata koji su dio konsolidiranog nadzora ESB-a iz područja primjene jedinstvenog mehanizma rješavanja onemogućilo bi se planiranje rješavanja bankarskih grupacija i donošenje strategije za rješavanje grupacija te bi sve odluke o rješavanju bile puno nedjelotvornije. (15) Odluke u okviru jedinstvenog mehanizma rješavanja moraju se donositi na najprimjerenijoj razini. (16) ESB u funkciji supervizora unutar SSM-a najbolje može ocijeniti propada li kreditna institucija ili joj prijeti propadanje te postoji li razumna mogućnost da se u razumnom roku alternativnim mjerama privatnog sektora ili supervizora spriječi njezina propast. Nakon što primi obavijest ESB-a, Odbor dostavlja preporuku Komisiji. Imajući u vidu različite interese, Komisija treba odlučiti o pokretanju rješavanja institucije te o jasnom i detaljnom okviru za rješavanje kojim će se utvrditi koje mjere rješavanja Odbor treba poduzeti. Na temelju tog okvira Odbor odlučuje o programu rješavanja i nalaže nacionalnim tijelima za rješavanje u vezi s instrumentima i ovlastima koje se primjenjuju na nacionalnoj razini. (17) Odbor bi trebao biti ovlašten donositi odluke, posebno u vezi s planiranjem rješavanja, procjenom rješivosti, uklanjanjem prepreka rješivosti i pripremom mjera za rješavanje. Nacionalna tijela za rješavanje trebala bi pomagati Odboru u planiranju rješavanja i pripremi odluka o rješavanju. Budući da je primjena ovlasti za rješavanje povezana s primjenom nacionalnog prava, nacionalna tijela za rješavanje trebala bi osim toga biti odgovorna i za provedbu odluka o rješavanju. (18) Za dobro funkcioniranje unutarnjeg tržišta neophodno je primjenjivati jednaka pravila na sve mjere rješavanja, neovisno o tome poduzimaju li ih nacionalna tijela za rješavanje na temelju Direktive [ ] ili u okviru jedinstvenog mehanizma rješavanja. Komisija ocjenjuje te mjere u skladu s člankom 107. UFEU-a. Ako primjena mehanizma za financiranje rješavanja ne uključuje državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, Komisija bi radi osiguranja ujednačenih uvjeta na unutarnjem tržištu trebala ocjenjivati te mjere analogno članku 107. UFEU-a. Ako obavijest u smislu članka 108. UFEU-a nije potrebna jer način na koji se Odbor koristi Fondom ne uključuje državne potpore u smislu članka 107. UFEU-a, Komisija bi radi osiguranja cjelovitosti unutarnjeg tržišta između uključenih i neuključenih država članica trebala pri ocjeni predloženog korištenja Fondom analogno primijeniti mjerodavne propise o državnim potporama na temelju članka 107. UFEU-a. Odbor ne bi trebao odlučivati o programu rješavanja prije nego što Komisija analogno propisima o državnim potporama osigura da se pri korištenju Fondom poštuju jednaka pravila kao pri intervenciji nacionalnih financijskih aranžmana. (19) Da bi se osigurao brz i djelotvoran postupak odlučivanja, Odbor bi trebao biti agencija Unije koja ima posebnu strukturu u skladu s njezinim posebnim zadaćama i koja se razlikuje od svih drugih agencija Unije. Njegov sastav trebao bi biti odraz jamstva da su se u obzir uzeli svi interesi u vezi s postupcima rješavanja. Odbor bi trebao djelovati u izvršnim i plenarnim sjednicama. Na izvršnoj sjednici Odbor bi trebali činiti izvršni direktor, zamjenik izvršnog direktora i predstavnici Komisije i ESB-a. Uzimajući u obzir misiju Odbora, izvršnog direktora i zamjenika izvršnog direktora trebalo bi imenovati Vijeće na prijedlog Komisije i nakon saslušanja Europskog parlamenta. Odbor bi na izvršnu sjednicu o razmatranju rješavanja banke ili grupacije s poslovnim nastanom u jednoj uključenoj državi članici trebao pozvati te u postupak odlučivanja uključiti člana kojega imenuje predmetna država članica i koji predstavlja njezino nacionalno tijelo za rješavanje. Na razmatranje o prekograničnoj grupaciji u okviru izvršne sjednice Odbora trebali bi biti pozvani i u postupak odlučivanja uključeni članovi koje imenuju predmetna matična država članica i sve predmetne države članice domaćini i koji predstavljaju mjerodavna nacionalna tijela za rješavanje. Tijela matičnih država i država domaćina trebala bi međutim ravnomjerno utjecati na odluke, tako da bi tijela država domaćina trebala imati jedan zajednički glas. Na sastancima Odbora mogu na poziv sudjelovati promatrači, uključujući predstavnike ESM-a i eurogrupe. (20) U kontekstu misije Odbora i ciljeva rješavanja koji uključuju zaštitu javnih sredstava, funkcioniranje Odbora trebalo bi se financirati doprinosima koje plaćaju institucije uključenih država članica. (21) Komisija i Odbor trebali bi, kad je to bitno, zamijeniti nacionalna tijela za rješavanje imenovana na temelju Direktive [ ] u svim pitanjima koja se odnose na postupak odlučivanja o rješavanju. Nacionalna tijela za rješavanje imenovana na temelju Direktive [ ] trebala bi nastaviti obavljati aktivnosti povezane s provedbom programa rješavanja koji donosi Odbor. Da bi se osigurale transparentnost i demokratska kontrola te zaštitila prava institucija Unije, Odbor bi trebao odgovarati Europskom parlamentu i Vijeću za sve odluke donesene na temelju ovog prijedloga. Isto tako, zbog transparentnosti i demokratske kontrole nacionalni bi parlamenti trebali imati određena prava na pristup informacijama o aktivnostima Odbora i na stupanje u dijalog s njim. (22) Ako se Direktivom [ ] predviđa mogućnost da nacionalna tijela za rješavanje primijene pojednostavnjene obveze ili propise o izuzeću povezane sa zahtjevima u vezi s izradom plana rješavanja, treba predvidjeti postupak prema kojem bi Odbor mogao odobriti primjenu tih pojednostavnjenih obveza. (23) Da bi se osigurao ujednačen pristup institucijama i grupacijama, Odbor bi trebao biti ovlašten sastavljati planove rješavanja tih institucija i grupacija. Odbor bi trebao ocjenjivati rješivost institucija i grupacija te poduzimati mjere usmjerene na uklanjanje mogućih prepreka rješivosti. Odbor bi od nacionalnih tijela za rješavanje trebao zahtijevati da primijene primjerene mjere osmišljene za uklanjanje prepreka rješivosti, čime bi se osigurale dosljednost i rješivost predmetnih institucija. (24) Planiranje rješavanja ključan je dio djelotvornog rješavanja. Odbor bi stoga trebao biti ovlašten zahtijevati promjene u strukturi i organizaciji institucija ili grupacija kako bi se uklonile praktične prepreke primjeni instrumenata rješavanja te kako bi se osigurala rješivost predmetnih subjekata. Nužno je, zbog moguće sistemske naravi svih institucija i radi održavanja financijske stabilnosti, osigurati tijelima mogućnost rješavanja institucija. Da bi se osiguralo poštovanje prava na poslovanje zajamčenog člankom 16. Povelje o temeljnim pravima, sloboda Odbora trebala bi se ograničiti na ono što je nužno za pojednostavnjivanje strukture i rada institucija u cilju poboljšanja njihove rješivosti. Osim toga sve bi mjere uvedene u tom cilju trebale biti usklađene s pravom Unije. Mjere ne smije dovoditi do izravne odnosno neizravne diskriminacije na temelju nacionalnosti i moraju biti opravdane nadređenim argumentom da je financijska stabilnost u javnom interesu. Da bi se utvrdilo je li poduzeta mjera u javnom interesu, Odbor bi, djelujući u općem javnom interesu, trebao postići ciljeve rješavanja a da pritom ne naiđe na prepreke primjeni instrumenata rješavanja odnosno ovlasti koje su mu dodijeljene. Mjere osim toga ne bi trebale prelaziti minimum potreban za ostvarenje ciljeva. (25) Jedinstveni mehanizam rješavanja trebao bi se temeljiti na okvirima Direktive [ ] i SSM-a. Odbor bi stoga trebao biti ovlašten intervenirati u ranoj fazi pogoršanja financijske situacije odnosno solventnosti institucije. Informacije koje Odbor u toj fazi primi od nacionalnih tijela za rješavanje ili ESB-a ključne su za utvrđivanje mjera koje bi trebalo poduzeti kako bi se pripremilo rješavanje predmetne institucije. (26) Da bi se u trenutku kad to bude potrebno osiguralo brzo rješavanje, Odbor bi trebao u suradnji s mjerodavnim nadležnim tijelima ili ESB-om pozorno pratiti stanje predmetnih institucija i ispitati jesu li u vezi s njima poduzete određene rane interventne mjere. (27) Da bi poremećaji na financijskom tržištu i u gospodarstvu ostali minimalni, postupak rješavanja treba provesti u kratkom vremenu. Komisija bi tijekom postupka rješavanja trebala imati pristup svim informacijama koje smatra potrebnima za donošenje utemeljenih odluka u postupku rješavanja. Ako Komisija odluči pokrenuti rješavanje određene institucije, Odbor bi odmah trebao donijeti program rješavanja s detaljima u vezi s primjenjivim instrumentima rješavanja, ovlastima i financijskim aranžmanima. (28) Likvidacijom posrnulih institucija u okviru redovnog stečajnog postupka moglo bi se ugroziti financijsku stabilnost, prekinuti pružanje ključnih usluga i utjecati na zaštitu deponenata. U tom je slučaju primjena instrumenata rješavanja u javnom interesu. Ciljevi rješavanja trebali bi stoga osigurati nastavak pružanja ključnih financijskih usluga, održavanje stabilnosti financijskog sustava, smanjenje moralnog hazarda na temelju smanjivanja financijske potpore posrnulim institucijama iz javnih sredstava te zaštitu deponenata. (29) Međutim, prije odluke o nastavljanju poslovanja nesolventne institucije treba uvijek razmotriti mogućnost likvidacije u okviru redovnog stečajnog postupka. Nesolventna institucija može nastaviti s poslovanjem radi nenarušavanja financijske stabilnosti na način da se, u mjeri u kojoj je to moguće, financira privatnim sredstvima. To se može postići ili prodajom, ili spajanjem s privatnim kupcem, ili nakon otpisa obveza institucije, ili nakon konverzije duga u dionički kapital u cilju rekapitalizacije. (30) Primjenjujući ovlasti rješavanja, Komisija i Odbor trebali bi osigurati da dioničari i vjerovnici preuzmu odgovarajući dio gubitaka, smjenu uprave, minimalne troškove rješavanja institucije i ravnopravno postupanje prema svim vjerovnicima nesolventne institucije koji su razvrstani u isti isplatni red. (31) Ograničenje prava dioničara i vjerovnika treba biti u skladu s člankom 52. Povelje o temeljnim pravima. Instrumente rješavanja treba stoga primjenjivati samo na one institucije koje propadaju ili će vjerojatno propasti, i to samo kad je to potrebno da bi se ostvario cilj financijske stabilnosti koja je u javnom interesu. Instrumente rješavanja posebno bi trebalo primijeniti kada se institucija ne može likvidirati u redovnom stečajnom postupku a da se pritom ne destabilizira financijski sustav, a potrebne su mjere za brz prijenos i nastavak važnih sistemskih funkcija i ne postoji razumna mogućnost da se primijeni alternativno privatno rješenje, uključujući povećanje udjela kapitala postojećih dioničara ili treće osobe kojim bi se obnovila mogućnost održivosti institucije. (32) Uplitanje u vlasnička prava ne smije biti nerazmjerno. Pogođeni dioničari i vjerovnici ne bi zbog toga trebali trpjeti gubitke koji su veći od gubitaka koje bi trpjeli da je institucija likvidirana u trenutku odluke o rješavanju. U slučaju djelomičnog prijenosa imovine institucije u rješavanju na privatnog kupca ili premošćujuću instituciju, preostali dio institucije i rješavanju treba likvidirati u redovnom stečajnom postupku. Da bi se tijekom postupka likvidacije zaštitili postojeći dioničari i vjerovnici institucije, trebalo bi im osigurati pravo na isplatu potraživanja koja ne bi bila manje od isplate koju bi primili da je institucija likvidirana u redovnom stečajnom postupku. (33) Da bi se zaštitila prava dioničara, a vjerovnicima osigurao iznos koji nije niži od iznosa koji bi primili u redovnom stečajnom postupku, treba utvrditi jasne obveze u pogledu vrednovanja imovine i obveza institucije te osigurati dovoljno vremena za pravilnu procjenu tretmana koji bi se primijenio da je institucija likvidirana u redovnom stečajnom postupku. Vrednovanje bi trebalo omogućiti već u ranoj interventnoj fazi. Prije nego što se poduzmu mjere rješavanja, trebalo bi procijeniti vrijednost imovine i obveza institucije te tretman koji bi se primijenio na dioničare i vjerovnike u redovnom stečajnom postupku. (34) Važno je iskazati gubitke čim institucija propadne. Vodeće načelo pri vrednovanju imovine i obveza posrnule institucije trebala bi biti njihova tržišna vrijednost u trenutku primjene instrumenta rješavanja i u mjeri kojom se osigurava pravilno funkcioniranje tržišta. Ako tržišta doista ne funkcioniraju, vrednovanje treba obaviti na temelju obrazložene dugoročne gospodarske vrijednosti imovine i obveza. U slučaju nužde Odbor bi trebao moći obaviti brzo privremeno vrednovanje imovine i obveza posrnule institucije koje će primjenjivati dok se ne obavi neovisno vrednovanje. (35) Da bi se osigurale objektivnost i izvjesnost postupka rješavanja, potrebno je utvrditi redoslijed prema kojem se neosigurana potraživanja vjerovnika prema instituciji u rješavanju otpisuju ili konvertiraju. Da bi se ograničio rizik koji bi vjerovnicima donio gubitke veće od gubitaka koje bi pretrpjeli u redovnom stečajnom postupku, utvrđeni redoslijed trebao bi se moći primjenjivati i u redovnom stečajnom postupku i pri otpisu odnosno konverziji u okviru rješavanja. Time će se olakšati i određivanje vrijednosti duga. (36) Komisija bi trebala osigurati okvir za mjere rješavanja koje je potrebno poduzeti ovisno o okolnostima pojedinog slučaja te bi trebala moći odrediti sve potrebne instrumente rješavanja prije njihove uporabe. Unutar jasnog i preciznog okvira Odbor bi trebao donijeti odluku o detaljnom programu rješavanja. Relevantni instrumenti rješavanja trebali bi uključivati prodaju poduzeća, premošćujuću instituciju, sanaciju vlastitim sredstvima i odvajanje imovine, koji su također predviđeni Direktivom [ ]. Unutar okvira bi se trebala omogućiti ocjena ispunjenja uvjeta za otpis i konverziju instrumenata kapitala. (37) Prodajom poduzeća trebala bi se bez suglasnosti dioničara omogućiti prodaja institucije ili dijelova njezina poslovanja najmanje jednom kupcu. (38) Odvajanjem imovine trebalo bi se omogućiti nadležnim tijelima da prenesu na odvojenog upravitelja imovinu s lošim učinkom ili čija je vrijednost umanjena. Taj bi se instrument trebao upotrebljavati samo zajedno s drugim instrumentima radi sprječavanja davanja neopravdane konkurentske prednosti posrnuloj instituciji. (39) Učinkovitim režimom rješavanja troškovi rješavanja posrnule institucije koje snose porezni obveznici trebali bi se smanjiti do minimuma. Njime bi se trebalo osigurati i da se i velike institucije koje su važne za sustav mogu riješiti bez ugrožavanja financijske stabilnosti. Instrumentom sanacije vlastitim sredstvima postiže se taj cilj na način da se njime osigurava da dioničari i vjerovnici nekog subjekta snose odgovarajuće gubitke i preuzmu odgovarajući dio tih troškova. U cilju toga, potrebno je da se zakonske ovlasti za otpis duga uvrste u okvir rješavanja kao dodatna mogućnost zajedno s ostalim instrumentima rješavanja, kako je savjetovao Odbor za financijsku stabilnost. (40) U cilju osiguranja potrebne fleksibilnosti kako bi se gubitci dodijelili vjerovnicima u nizu okolnosti, prikladno je da je instrument sanacije vlastitim sredstvima primjenjiv i ako je cilj riješiti posrnulu instituciju kao instituciju s trajnim poslovanjem ako postoji realna mogućnost da se održivost institucije može obnoviti i ako su usluge važne za sustav prenesene na premošćujuću instituciju, a ostatak je institucije prestao poslovati, pa je likividiran. (41) Ako se sanacija vlastitim sredstvima primjenjuje u cilju ponovne uspostave kapitala posrnule institucije kako bi se omogućilo da posluje kao institucija s trajnim poslovanjem, rješavanje uz pomoć sanacije vlastitim sredstvima trebalo bi uvijek biti popraćeno zamjenom uprave i naknadnim restrukturiranjem institucije i njezinih aktivnosti na način da se otklone razlozi njezina neuspjeha. To restrukturiranje treba se postići provedbom plana reorganizacije poslovanja. (42) Nije primjereno primijeniti instrument sanacije vlastitim sredstvima na potraživanja dok god su ona osigurana, kolateralizirana ili na neki drugi način zajamčena. Međutim, kako bi se osigurala učinkovitost sanacije vlastitim sredstvima i postizanje njegovih ciljeva, potrebna je mogućnost njezine primjene na najveći mogući broj neosiguranih obveza posrnule institucije. Bez obzira na to, primjereno je isključiti određene vrste neosiguranih obveza iz područja primjene instrumenta sanacije vlastitim sredstvima. Radi javne politike i učinkovitog rješavanja, sanacija vlastitim sredstvima ne bi se trebala primjenjivati na one depozite koji su zaštićeni na temelju Direktive 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća[15], na obveze zaposlenika posrnule institucije ili na komercijalna potraživanja koja se odnose na robu i usluge potrebne za dnevno funkcioniranje institucije. (43) Deponenti koji imaju depozite osigurane sustavom osiguranja depozita ne bi trebali biti podložni provođenju sanacije vlastitim sredstvima. Međutim, sustavom osiguranja depozita pridonosi se financiranju postupka rješavanja u onoj mjeri u kojoj bi trebao obeštetiti deponente. Izvršavanjem ovlasti za sanaciju vlastitim sredstvima osiguralo bi se da deponenti i dalje imaju pristup svojim depozitima, što je glavni razlog uspostave sustava osiguranja depozita. Izostanak uključivanja takvih sustava u tim slučajevima predstavljalo bi nepoštenu prednost s obzirom na druge vjerovnike koji bi bili podložni izvršavanju ovlasti tijela za rješavanje. (44) Kako bi se provela podjela tereta između dioničara i podređenih vjerovnika, kako se nalaže na temelju pravila o državnim potporama, jedinstveni mehanizam rješavanja mogao bi po analogiji primijeniti instrument sanacije vlastitim sredstvima od početka primjene ove Uredbe. (45) Kako bi se izbjegla mogućnost da institucije strukturiraju svoje obveze na način kojim se sprječava učinkovitost instrumenta sanacije vlastitim sredstvima, Odbor bi trebao moći odrediti da institucije u svakom trenutku imaju ukupni iznos, izražen u postotku ukupnih obveza institucije, vlastitih sredstava, podređenog duga i nadređenih obveza koje se ne smatraju vlastitim sredstvima u svrhu Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća[16] i Direktive 2013/36/EU od 26. lipnja 2013. Europskog parlamenta i Vijeća[17], a koji je podložan sanaciji vlastitim sredstvima. (46) Najbolji način rješavanja trebao bi se odabrati ovisno o okolnostima pojedinog slučaja i u tu svrhu bi svi instrumenti rješavanja predviđeni Direktivom [ ] trebali biti dostupni. (47) Direktivom [ ] su ovlasti za otpis i konverziju instrumenata kapitala dodijeljene nacionalnim tijelima za rješavanje, s obzirom da se uvjeti za otpis i konverziju instrumenata kapitala mogu poklapati s uvjetima za rješavanje te se u tom slučaju mora provesti procjena kojom bi se utvrdilo je li samo otpis i konverzija instrumenata kapitala dovoljna da se ponovno uspostavi financijsko zdravlje dotičnog subjekta ili je potrebno poduzeti i mjere rješavanja. Općenito će se takvo što koristiti u kontekstu rješavanja. Komisija bi trebala zamijeniti nacionalna tijela za rješavanje i u toj ulozi te bi stoga trebala biti ovlaštena procijeniti jesu li uvjeti za otpis i konverziju instrumenata kapitala ispunjeni i donijeti odluku o tome treba li započeti rješavanje nekog subjekta ako su zahtjevi za rješavanje također ispunjeni. (48) Učinkovitost i ujednačenost mjera rješavanja trebali bi se osigurati u svim uključenim državama članicama. U tu svrhu bi Odbor trebao biti ovlašten u izvanrednim slučajevima i ako nacionalno tijelo za rješavanje nije ili nije dovoljno primijenilo odluku Odbora da određena prava, imovinu ili obveze institucije u rješavanju prenese na drugu osobu ili da zahtijeva konverziju dužničkih instrumenata koji sadrže ugovornu odredbu o konverziji u određenim okolnostima. Sve mjere nacionalnih tijela za rješavanje kojima bi se ograničilo ili utjecalo na izvršavanje ovlasti ili uloga Odbora trebaju se isključiti. (49) Kako bi se poboljšala učinkovitost jedinstvenog mehanizma rješavanja, Odbor bi u svim okolnostima trebao blisko surađivati s Europskim nadzornim tijelom za bankarstvo. Prema potrebi bi Odbor trebao surađivati i s Europskim nadzornim tijelom za vrijednosne papire i tržišta kapitala, Europskim nadzornim tijelom za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje i Europskim odborom za sistemske rizike te ostalim tijelima koja su dio Europskog sustava financijskog nadzora. Odbor bi trebao i blisko surađivati s ESB-om i ostalim tijelima ovlaštenima za nadzor kreditnih institucija unutar SSM-a, posebno zbog grupacija koje podliježu konsolidiranom nadzoru ESB-a. Kako bi se učinkovito upravljalo postupkom rješavanja posrnulih banaka, Odbor bi trebao surađivati s nacionalnim tijelima za rješavanje u svim fazama postupka rješavanja. Stoga je suradnja s potonjima potrebna ne samo radi provedbe odluka o rješavanju koje je donio Odbor, već je potrebna i prije donošenja svih odluka o rješavanju, u fazi planiranja rješavanja ili tijekom faze rane intervencije. (50) S obzirom na to da Odbor zamjenjuje nacionalna tijela za rješavanje uključenih država članica pri donošenju odluka o rješavanju, Odbor bi trebao zamijeniti ta tijela i u svrhu suradnje s neuključenim državama članicama u pogledu uloga rješavanja. Posebno bi Odbor trebao predstavljati sva tijela iz uključenih država članica na kolegijima o rješavanju koji uključuju tijela iz neuključenih država članica. (51) Budući da mnoge kreditne institucije ne posluju samo unutar Unije nego i međunarodno, učinkovitim mehanizmom rješavanja potrebno je odrediti načela suradnje s relevantnim tijelima iz trećih zemalja. Treba se pružiti potpora tijelima trećih zemalja u skladu s pravnim okvirom iz članka 88. Direktive [ ]. U tu svrhu, s obzirom na to da bi Odbor trebao biti jedino tijelo ovlašteno za rješavanje posrnulih banaka u uključenim državama članicama, Odbor bi trebalo isključivo ovlastiti za zaključivanje neobvezujućih sporazuma o suradnji s tim tijelima trećih zemalja, u ime nacionalnih tijela uključenih država članica. (52) Kako bi učinkovito izvršio svoje zadaće, Odbor bi trebao imati primjerene istražne ovlasti. On bi trebao moći zahtijevati sve nužne informacije ili izravno ili putem nacionalnih tijela za rješavanje i provesti istrage i izravni nadzor, prema potrebi u suradnji s nacionalnim nadležnim tijelima. U kontekstu rješavanja, izravni nadzor bio bi dostupan Odboru kako bi učinkovito nadzirao provedbu koju vrše nacionalna tijela i osigurao da Komisija i Odbor donesu odluke na temelju potpuno točnih informacija. (53) Kako bi se osiguralo da Odbor ima pristup svim relevantnim informacijama, zaposlenici se ne bi smjeli pozivati na pravila o čuvanju profesionalne tajne kako bi se spriječilo otkrivanje informacija Odboru. (54) Kako bi se osiguralo poštovanje odluka donesenih u okviru jedinstvenog mehanizma rješavanja, razmjerne i odvraćajuće sankcije trebale bi se uvesti u slučaju njihove povrede. Odbor bi trebao biti ovlašten naložiti nacionalnim tijelima za rješavanje da nametnu novčane kazne ili periodične penale društvima zbog nepoštovanja obveza na temelju njegovih odluka. Kako bi se osigurala dosljedna, učinkovita i djelotvorna praksa izvršavanja, Odbor bi trebao biti ovlašten za izdavanje smjernica nacionalnim tijelima za rješavanje o primjeni novčanih kazni i penala. (55) Ako nacionalno tijelo za rješavanje krši pravila jedinstvenog mehanizma rješavanja ne koristeći ovlasti koje su mu dodijeljene na temelju nacionalnog prava kako bi proveo nalog Odbora, dotična država članica može biti odgovorna za nadoknadu sve štete uzrokovane pojedincima, uključujući prema potrebi subjekt ili grupaciju u rješavanju, ili svim vjerovnicima svih dijelova tog subjekta ili grupacije u svim državama članicama, u skladu s njihovom sudskom praksom. (56) Trebaju se utvrditi primjerena pravila kojima se uređuje proračun Odbora, priprema proračuna, donošenje unutarnjih pravila kojima se utvrđuje postupak donošenja i izvršenja njegova proračuna te unutarnja i vanjska revizija poslovnih knjiga. (57) Postoje okolnosti u kojima učinkovitost primijenjenih instrumenata rješavanja može ovisiti o dostupnosti kratkoročnih sredstava za financiranje institucije ili premošćujuće institucije, pružanju jamstava potencijalnim kupcima ili pružanju kapitala premošćujućoj instituciji. Stoga je važno uspostaviti fond uz pomoć kojeg bi se izbjegla uporaba javnih sredstava u te svrhe. (58) Potrebno je osigurati potpunu dostupnost Fonda u svrhu rješavanja posrnulih institucija. Stoga se Fondom ne bi trebalo koristiti u niti jednu svrhu osim radi učinkovite provedbe instrumenata i ovlasti za rješavanje. Nadalje bi se njime trebalo koristiti samo u skladu s primjenjivim ciljevima i načelima rješavanja. U skladu s tim, Odbor bi trebao osigurati da sve gubitke, troškove i druge izdatke nastale u vezi s uporabom instrumenata rješavanja snose dioničari i vjerovnici institucije u rješavanju. Samo ako se iscrpe sredstva dioničara i vjerovnika, te gubitke, troškove i ostale izdatke nastale uporabom instrumenata za rješavanje snosi Fond. (59) U pravilu bi se doprinosi financijske industrije trebali prikupiti prije primjene rješavanja i neovisno o tome. Kada prethodno financiranje nije dovoljno da se njime pokriju gubitci ili troškovi nastali uporabom Fonda, dodatni doprinosi trebali bi se prikupiti kako bi se snosio dodatni trošak ili gubitak. Nadalje, Fond bi se trebao moći zadužiti ili dobiti drugu vrstu potpore od financijskih institucija ili ostalih trećih osoba ako njegova sredstva nisu dovoljna da se pokriju gubitci, troškovi ili drugi izdatci nastali uporabom Fonda i ako izvanredni ex post doprinosi nisu odmah dostupni. (60) Kako bi se dosegnula kritična masa i izbjegli prociklički učinci koji bi nastali da se Fond mora oslanjati samo na ex post doprinose u krizi sustava, neophodno je da ex ante dostupna financijska sredstva Fonda dosegnu određenu ciljanu razinu. (61) Prikladan vremenski okvir trebao bi se odrediti kako bi se postigla ciljana razina financiranja za Fond. Međutim, Odbor bi trebao biti u mogućnosti prilagoditi razdoblje davanja doprinosa kako bi se uzele u obzir važne isplate koje Fond izvršava. (62) Ako su uključene države članice već uspostavile nacionalne financijske aranžmane rješavanja, one bi trebale moći omogućiti da nacionalni financijski aranžmani rješavanja upotrebljavaju njihova dostupna financijska sredstva, koja su u prošlosti prikupile institucije putem ex ante doprinosa, kako bi institucijama nadoknadile ex ante doprinose koje bi te institucije trebale uplatiti u Fond. Takvim povratom ne bi se trebale dovoditi u pitanje obveze država članica temeljene na Direktivi 94/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća[18]. (63) Kako bi se osigurao pošteni izračun doprinosa i omogućili poticaji za poslovanje po modelu koji predstavlja manji rizik, doprinosima Fondu trebao bi se uzeti u obzir stupanj rizika koji snose kreditne institucije. (64) Kako bi se osigurala pravilna podjela troškova rješavanja između sustava osiguranja depozita i Fonda, sustav depozitnih jamstava za koji je vezana institucija u rješavanju može biti odgovoran, do iznosa osiguranih depozita, za iznose gubitaka koje bi trebao snositi da je institucija likvidirana redovnim stečajnim postupkom. (65) Kako bi se zaštitila vrijednost iznosa koji zadržava Fond, ti iznosi trebali bi se uložiti u dovoljno sigurnu, raznoliku i likvidnu imovinu. (66) Komisija bi trebala biti ovlaštena za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 290. UFEU-a kako bi se učinilo sljedeće: odredila vrsta doprinosa Fondu i razlozi zbog kojih su doprinosi potrebni, način na koji se izračunavaju doprinosi i način na koji se oni moraju platiti; utvrdila pravila prijave, računovodstva, izvještavanja i ostala pravila potrebna kako bi se doprinosi isplatili u potpunosti i na vrijeme; odredila sustav doprinosa za institucije koje su ovlaštene za poslovanje nakon što je Fond ostvario svoju ciljanu razinu; odredili kriteriji za raspodjelu za vrijeme davanja doprinosa; odredile okolnosti u kojima se unaprijed može izvršiti isplata doprinosa; utvrdili kriteriji za uvođenje godišnjih doprinosa; odredile mjere za utvrđivanje okolnosti kada i načina na koje se institucija može djelomično ili u potpunosti izuzeti iz ex post doprinosa te mjere za utvrđivanje okolnosti kada i načina na koje se institucija može djelomično ili u potpunosti izuzeti iz ex post doprinosa. (67) Kako bi se očuvala povjerljivost rada Odbora, članovi Odbora i osoblje Odbora, uključujući osoblje razmijenjeno s uključenim državama članicama ili koje je uključena država članica uputila na rad u cilju provedbe dužnosti rješavanja trebali bi podlijegati zahtjevima čuvanja profesionalne tajne, čak i kada više ne obavljaju te dužnosti. U svrhu provedbe zadaća koje su mu dodijeljene, Odbor bi trebao biti ovlašten, ovisno o uvjetima, za razmjenu informacija s nacionalnim ili Unijinim tijelima. (68) Kako bi se osiguralo da je Odbor zastupljen u Europskom sustavu financijskog nadzora, trebala bi se izmijeniti Uredba (EU) br. 1093/2010 u cilju uključivanja Odbora u koncept nadležnih tijela utvrđenih tom Uredbom. Takvo izjednačavanje Odbora s nadležnim tijelima na temelju Uredbe br. 1093/2010 usklađeno je s funkcijama dodijeljenima Europskom nadzornom tijelu za bankarstvo na temelju članka 25. Uredbe br. 1093/2010 koje uključuju davanje doprinosa razvoju i usklađivanju planova oporavka i rješavanja i aktivno sudjelovanje u tome te nastojanje da se pojednostavni rješavanje posrnulih institucija, a posebno prekograničnih grupacija. (69) Dok Odbor ne bude u potpunosti operativan, Komisija bi trebala biti nadležna za početne aktivnosti, uključujući prikupljanje doprinosa potrebnih za pokrivanje administrativnih troškova i imenovanje privremenog izvršnog direktora koji bi odobrio sve potrebne isplate u ime Odbora. (70) Ovom Uredbom poštuju se sva temeljna prava i načela priznata u Povelji o temeljnim pravima Europske unije, posebice pravo na vlasništvo, zaštitu osobnih podataka, slobodu poduzetništva, pravo na djelotvoran pravni lijek i pravedno suđenje te se ona mora provesti u skladu s tim pravima i načelima. (71) S obzirom na to da se ciljevi ove Uredbe, posebice uspostava učinkovitog i djelotvornog jedinstvenog europskog okvira za rješavanje kreditnih institucija i omogućavanje dosljedne primjene pravila rješavanja, ne mogu postići u dovoljnoj mjeri na razini države članice te se stoga mogu bolje postići na razini Unije, Unija može donijeti mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti kako je utvrđeno u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi okvire potrebne za ostvarivanje tih ciljeva. DONIJELI SU OVU UREDBU: DIO I. OPĆE ODREDBE Članak 1. Predmet Ovom Uredbom utvrđuju se jedinstvena pravila i jedinstven postupak za rješavanje subjekata iz članka 2. s poslovnim nastanom u uključenim državama članicama iz članka 4. Komisija zajedno s Odborom i nadležnim tijelima za rješavanje u uključenim državama članicama primjenjuje ta jedinstvena pravila i jedinstveni postupak unutar okvira jedinstvenog mehanizma rješavanja utvrđenog ovom Uredbom. Jedinstveni mehanizam rješavanja podupire se jedinstvenim fondom za rješavanje banaka (dalje u tekstu „Fond”). Članak 2. Područje primjene Ova Uredba primjenjuje se na sljedeće subjekte: (a) kreditne institucije s poslovnim nastanom u uključenim državama članicama; (b) matična poduzeća s poslovnim nastanom u jednoj od uključenih država članica, uključujući financijska holding društva i mješovita financijska holding društva kada podliježu konsolidiranom nadzoru koji provodi ESB u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (i) Uredbe Vijeća (EU) br. [ ] o dodjeli posebnih zadaća Europskoj središnjoj banci u vezi s politikama bonitetnog nadzora nad kreditnim institucijama; (c) investicijska društva i financijske institucije s poslovnim nastanom u uključenim državama članicama kada su obuhvaćene konsolidiranim nadzorom matičnog poduzeća koji provodi ESB u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom i. Uredbe Vijeća (EU) br. [ ]. Članak 3. Definicije Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se definicije utvrđene u članku 2. Direktive [ ] i članku 3. Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013[19]. Osim toga, primjenjuju se sljedeće definicije: (1) „nacionalno nadležno tijelo” znači sva nacionalna nadležna tijela kako je definirano u članku 2. stavku 2. Uredbe Vijeća (EU) br. [ ]; (2) „nacionalno tijelo za rješavanje” znači tijelo koje je odredila država članica u skladu s člankom 3. Direktive [ ]; (3) „mjere rješavanja” znači primjena instrumenta rješavanja na instituciju ili subjekt iz članka 2. ili izvršavanje najmanje jedne ovlasti za rješavanje povezane s tim; (4) „osigurani depoziti” znači depoziti koji se jamče sustavima osiguranja depozita na temelju nacionalnog zakonodavstva u skladu s Direktivom 94/19/EZ i do razine osiguranosti predviđene člankom 7. Direktive 94/19/EZ; (5) „prihvatljivi depoziti” znači depoziti definirani u članku 1. Direktive 94/19/EZ koji nisu isključeni iz zaštite u skladu s člankom 2. te Direktive, bez obzira na njihov iznos; (6) „tijelo za rješavanje na razini grupacije” znači nacionalno tijelo za rješavanje u uključenoj državi članici u kojoj institucija ili matično poduzeće koje podliježe konsolidiranom nadzoru ima poslovni nastan; (7) „kreditna institucija” znači kreditna institucija kako je definirana u članku 4. stavku 1. točki 1. Uredbe (EU) br. 575/2013[20]; (8) „investicijsko društvo” znači investicijsko društvo kako je definirano u članku 4. stavku 1. točki 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 koja podliježu početnom zahtjevu za kapital utvrđenom u članku 9. te Uredbe; (9) „financijska institucija” znači financijska institucija kako je definirana u članku 4. stavku 1. točki 26. Uredbe (EU) br. 575/2013; (10) „matično društvo” znači matično društvo kako je definirano u članku 4. stavku 1. točki 15. Uredbe (EU) br. 575/2013, uključujući instituciju, financijsko holding društvo ili mješovito financijsko holding društvo; (11) „institucija u rješavanju” znači subjekt iz članka 2. s obzirom na poduzetu mjeru rješavanja; (12) „institucija” znači kreditna institucija ili investicijsko društvo obuhvaćeno konsolidiranim nadzorom u skladu s člankom 2. točkom (c); (13) „grupacija” znači matično društvo i njegova društva kćeri, koji su subjekti iz članka 2.; (14) „društva kćeri” znači društva kćeri kako je definirano u članku 4. stavku 1. točki 16. Uredbe (EU) br. 575/2013; (15) „instrument prodaje poduzeća” znači prijenos instrumenata vlasništva ili imovine, prava ili obveza jedne institucije koja zadovoljava uvjete za rješavanje na kupca koji nije premošćujuća institucija; (16) „instrument premošćujuće institucije” znači prijenos imovine, prava ili obveza jedne institucije koja zadovoljava uvjete za rješavanje na premošćujuću instituciju; (17) „instrument odvajanja imovine” znači prijenos imovine i prava institucije koja zadovoljava uvjete za rješavanje na upravitelja imovinom; (18) „instrument sanacije vlastitim sredstvima” znači ovlasti za izvršavanje otpisa i konverzije obveza institucije koja zadovoljava uvjete za rješavanje; (19) „dostupna financijska sredstva” znači gotovina, depoziti, imovina i neopozive obveze plaćanja dostupni Fondu u svrhe navedene u članku 74.; (20) „ciljana razina financiranja” znači iznos dostupnih financijskih sredstava koji se može dostići na temelju članka 68. Članak 4. Uključene države članice Uključene države članice su države članice čija je valuta euro ili države članice čija valuta nije euro, a koje su uspostavile blisku suradnju u skladu s člankom 7. Uredbe Vijeća (EU) br.[ ]. Članak 5. Povezanost s Direktivom [ ] i važećim nacionalnim zakonodavstvom 1. Ako na temelju ove Uredbe Komisija ili Odbor izvršava zadaće ili ovlasti, koje prema Direktivi [ ] mora izvršavati nacionalno tijelo za rješavanje uključene države članice, Odbor se, za potrebe primjene ove Uredbe i Direktive [ ] smatra relevantnim nacionalnim tijelom za rješavanje ili, u slučaju rješavanja prekograničnih grupacija, relevantnim nacionalnim tijelom za rješavanje grupacija. 2. U svojstvu nacionalnog tijela za rješavanje, Odbor djeluje, prema potrebi, s ovlaštenjem Komisije. 3. Podložno odredbama ove Uredbe nacionalna tijela za rješavanje uključene države članice djeluju na temelju relevantnih odredbi nacionalnog zakonodavstva i u skladu s njima, kako je usklađeno Direktivom [ ]. Članak 6. Opća načela 1. Niti jedno djelovanje, prijedlog ili politika Odbora, Komisije ili nacionalnog tijela za rješavanje ne smije diskriminirati subjekte iz članka 2., imatelje depozita, ulagače i ostale vjerovnike s poslovnim nastanom u Uniji na temelju njihova državljanstva ili mjesta poslovanja. 2. Pri donošenju odluka ili djelovanju, čime se može utjecati na više uključenih država članica, a posebno pri donošenju odluka o grupacijama s poslovnim nastanom u najmanje dvije uključene države članice, Komisija uzima u obzir sve čimbenike navedene u nastavku: (a) interese uključenih država članica u kojima grupacija djeluje, a posebno učinak svih odluka ili djelovanja ili nedjelovanja na financijsku stabilnost, gospodarstvo, sustav osiguranja depozita ili sustav za zaštitu ulagača bilo koje od tih država članica; (b) cilj postizanja ravnoteže interesa različitih uključenih država članica i izbjegavanja nepoštenog dovođenja u pitanje ili nepoštene zaštite interesa neke uključene države članice; (c) potrebu izbjegavanja negativnog učinka na druge dijelove grupacije čiji je član subjekt iz članka 2., koji podliježe rješavanju; (d) potrebu izbjegavanja nerazmjernog povećanja troškova nametnutih vjerovnicima subjekata iz članka 2., u mjeri u kojoj bi bilo veće od onog koje bi nastalo da su se ti subjekti rješavali redovnim stečajnim postupkom; (e) odluke koje se moraju donijeti na temelju članka 107. UFEU-a i iz članka 16. stavka 10. 3. Komisija postiže ravnotežu čimbenika iz stavka 2. s ciljevima rješavanja iz članka 12. kako je primjereno prirodi i okolnostima svakog slučaja. 4. Na temelju niti jedne odluke Odbora ili Komisije od država članica ne zahtijeva se pružanje izvanredne javne financijske potpore. DIO II. POSEBNE ODREDBE GLAVA I. Funkcije unutar jedinstvenog mehanizma rješavanja i postupovna pravila Poglavlje 1. Planiranje rješavanja Članak 7. Planovi rješavanja 1. Odbor izrađuje planove rješavanja za subjekte iz članka 2. i za grupacije. 2. Za potrebe stavka 1. nacionalna tijela za rješavanje Odboru proslijeđuju sve informacije potrebne za izradu i provedbu planova rješavanja, koje su dobili u skladu s člankom 10. i člankom 12. stavkom 1. Direktive [ ], ne dovodeći u pitanje poglavlje 5. ove glave. 3. Planom rješavanja utvrđuju se mogućnosti primjene instrumenata rješavanja i ovlasti za rješavanje iz ove Uredbe na subjekte iz članka 2. 4. Planom rješavanja osiguravaju se mjere rješavanja koje Komisija i Odbor mogu poduzeti ako subjekt iz članka 2. ili grupacija zadovoljava uvjete za rješavanje. Planom rješavanja uzima se u obzir niz situacija uključujući onu u kojoj bi slučaj stečaja mogao biti idiosinkratičan ili bi se mogao dogoditi za vrijeme šire financijske nestabilnosti ili događanja na razini cijelog sustava. Planom rješavanja ne predviđaju se nikakve izvanredne financijske potpore osim korištenja Fonda osnovanog u skladu s ovom Uredbom. 5. U plan rješavanja za svaki subjekt uključeno je sve navedeno u nastavku: (a) sažetak ključnih elemenata plana; (b) sažetak značajnih promjena institucije koje su se dogodile nakon što su priložene posljednje informacije o rješavanju; (c) prikaz načina na koji bi se temeljne funkcije i temeljno poslovanje mogli pravno i ekonomski odvojiti od ostalih funkcija do mjere koja je potrebna kako bi se osigurao kontinuitet pri neuspjehu institucije; (d) procjena vremenskog okvira za provedbu svakog značajnog aspekta plana; (e) detaljan opis procjene rješivosti provedene u skladu s člankom 8.; (f) opis svih mjera potrebnih na temelju članka 8. stavka 5. kako b