1.Stvarnost utjecaja klimatskih promjena – potreba za djelovanjem BEZ ODGODE

Klimatske promjene već se događaju, stoga moramo izgraditi otporniju sutrašnjicu. Upravo je završilo dosad najtoplije desetljeće otkad postoje mjerenja: tijekom njega je osam puta srušen rekord za najtopliju godinu. Klimatske promjene utječu na ljude, planet i blagostanje, što znači da moramo spriječiti neprilagodljivo i prilagoditi se neizbježnome. Moramo to učiniti brže, pametnije i sustavnije. Teške posljedice pandemije bolesti COVID-19 na naše zdravlje i socioekonomsku dobrobit oštro upozoravaju na opasnosti u slučaju nedovoljne pripreme. Odluke koje danas donosimo moraju stvarati bolji svijet.

Čak i kad bi se zaustavile sve emisije stakleničkih plinova, i dalje se ne bi spriječili klimatski utjecaji koji su već prisutni. Oni će se nastaviti desetljećima, čak i ako globalna i europska nastojanja da se smanje emisije stakleničkih plinova budu učinkovita. Čak i drastična privremena smanjenja emisija, kao što su ona uzrokovana financijskom krizom 2008. ili gospodarskim poremećajima uslijed pandemije bolesti COVID-19, neznatno utječu na cjelokupnu putanju globalnog zagrijavanja. Čvrste međunarodne obveze za postizanje klimatske neutralnosti povećavaju vjerojatnost najboljeg ishoda, no čak bi i u tom slučaju bilo potrebno mnogo rada na prilagodbi.

Povećavaju se učestalost i ozbiljnost ekstremnih klimatskih i meteoroloških uvjeta . To je u posljednja dva desetljeća prouzročilo porast broja katastrofa i štete od njih . U te ekstremne uvjete ubraja se sve od neviđenih šumskih požara i toplinskih valova neposredno iznad Arktičkog kruga do teških suša u sredozemnoj regiji, od uragana koji pustoše najudaljenije regije EU-a do šuma poharanih dosad nezabilježenim najezdama potkornjaka u središnjoj i istočnoj Europi. Spore i postupne meteorološke pojave kao što su dezertifikacija, gubitak bioraznolikosti, propadanje tla i ekosustava, zakiseljavanje oceana ili podizanje razine mora dugoročno su jednako destruktivne.

Utjecaji klimatskih promjena imaju dalekosežne učinke unutar i izvan Unije. Nestašica vode u EU-u utjecala je na razne gospodarske aktivnosti, primjerice poljoprivredu, akvakulturu, turizam, hlađenje elektrana i riječni prijevoz tereta. No ne utječe samo na gospodarstvo, već i na zdravlje i dobrobit Europljana, koji sve više pate zbog toplinskih valova (najsmrtonosnija katastrofa 2019. na globalnoj razini bio je europski toplinski val s 2 500 smrtnih slučajeva). Uz to, ugrožava sigurnost opskrbe hranom, povećava postojeće društvene nejednakosti i ugrožava kulturnu baštinu. Zbog kaskadnih učinaka i učinaka prelijevanja na trgovinu i migracije klimatski utjecaji do kojih dolazi izvan Europe već se osjećaju i osjećat će se i sve više u EU-u. Zbog toga međunarodna otpornost na klimatske promjene nije samo pitanje solidarnosti nego i otvorene strateške autonomije i vlastitih interesa EU-a i njegovih država članica.

Gospodarski gubici zbog učestalijih ekstremnih pojava povezanih s klimom sve su veći. U EU-u ti gubici u prosjeku već iznose više od 12 milijardi EUR godišnje. Konzervativne procjene donje granice pokazuju da bi izlaganje današnjega gospodarstva EU-a globalnom zagrijavanju od 3 °C iznad predindustrijskih razina dovelo do godišnjeg gubitka od najmanje 170 milijardi EUR (1,36 % BDP-a EU-a ). Za obalna područja, u kojima se stvara oko 40 % BDP-a i u kojima živi oko 40 % stanovništva EU-a sve je veći problem i sporo i postupno podizanje razine mora. Gubici su nejednako raspoređeni, što šteti regijama koje se možda već suočavaju s izazovima kao što su slab rast ili visoka stopa nezaposlenosti mladih.

Europa se odlučno suočava s klimatskim promjenama. EU se obvezao na klimatsku neutralnost do 2050. i ambiciozniji cilj smanjenja emisija za najmanje 55 % do 2030. u odnosu na 1990. Europski parlament, nekoliko država članica i više od 300 gradova prepoznali su da postoji klimatska kriza. Europsko vijeće zaključilo je da su klimatske promjene „egzistencijalna prijetnja”. EU je podržao Zalaganje čelnika za prirodu iz 2020. s ciljem zajedničkog rada na suzbijanju klimatske krize i krize bioraznolikosti. Naglasak na zelenoj tranziciji u okviru Mehanizma za oporavak i otpornost i programâ kohezijske politike sljedeće generacije prilika je za pojačano financiranje ulaganja i reformi kojima se može povećati otpornost na klimatske šokove i ubrzati dekarbonizacija gospodarstva. Taksonomija EU-a za održive aktivnosti poslužit će privatnom sektoru kao okvir za olakšavanje ulaganja otpornih na klimatske promjene. Na osobnoj razini više od 93 % Europljana smatra da su klimatske promjene ozbiljan problem, a njih 70 % slaže se da je prilagodba klimatskim promjenama pozitivna.

Važnost prilagodbe sve se više prepoznaje na globalnoj razini, ali se u više izvješća naglašava nespremnost . O ekstremnim vremenskim uvjetima i njihovim utjecajima gotovo se neprestano govori u medijima, a povećanje njihova intenziteta i učestalosti zbog klimatskih promjena jedna je od glavnih tema globalnih javnih rasprava. Globalna komisija za prilagodbu istaknula je da su rješenja za prilagodbu često neupitna, tj. da ih treba provesti neovisno o krajnjem klimatskom putu. To je rezultat njihovih višestrukih dodatnih povoljnih učinaka, posebno u slučaju prirodnih rješenja i sprečavanja rizika od katastrofa te „trostruke koristi” prilagodbe: izbjegavanje budućih ljudskih, prirodnih i materijalnih gubitaka, ostvarivanje gospodarskih koristi zahvaljujući smanjenju rizika, povećanju produktivnosti i poticanju inovacija te društvene, ekološke i kulturne koristi.

Okvir 1.: Primjer suša Zbog klimatskih promjena mnoge se europske regije već suočavaju s učestalijim, težim i dugotrajnijim sušama. Suše mogu imati kaskadne učinke, primjerice smanjuju razine vode u rijekama i podzemnim vodama, usporavaju rast stabala i usjeva, povećavaju napade štetočina i potiču širenje požara. Većina gubitaka uzrokovanih sušom u Europi (oko 9 milijardi EUR godišnje) utječe na poljoprivredu, energetski sektor i javnu vodoopskrbu. Ekstremne suše u zapadnoj i središnjoj Europi 2018., 2019. i 2020. prouzročile su znatnu štetu. Samo 2018. štete u poljoprivredi iznosile su oko 2 milijarde EUR u Francuskoj, 1,4 milijarde EUR u Nizozemskoj i 770 milijuna EUR u Njemačkoj. Uz globalno zagrijavanje za 3 °C suše bi bile dvostruko češće, a apsolutni godišnji gubici zbog suše u Europi povećali bi se na 40 milijardi EUR godišnje, pri čemu bi najozbiljnije posljedice osjetile sredozemna i atlantska regija. EU na suše može odgovoriti kratkoročnim hitnim mjerama u okviru Mehanizma Unije za civilnu zaštitu i sustavâ ranog upozoravanja na razini EU-a. Države članice provode integrirano upravljanje riječnim slivovima na temelju Okvirne direktive o vodama, a neke su donijele i planove upravljanja sušama za ranjive riječne slivove. Budući da bi dugoročno gotovo svi riječni slivovi mogli biti izloženi, potrebna su organizacijska i tehnička rješenja za prilagodbu. To u poljoprivredi uključuje održivu (ponovnu) upotrebu vode, upravljanje tlom i vegetacijskim pokrovom, usjeve otporne na sušu, vertikalni uzgoj ili čak planiranje upotrebe zemljišta i obnovu oštećenih područja. U području energetike i prometa to uključuje pripremu za prekide na određenim plovnim putovima kojima se prevozi teret, hidroenergiju i hlađenje elektrana. Kad je riječ o vodi za piće, to uključuje promicanje štednje vode u stambenim prostorima ili dodatnu infrastrukturu za opskrbu i skladištenje.

2.Stvaranje Unije otporne na klimatske promjene

Europski zeleni plan, EU-ova strategija rasta za održivu budućnost, temelji se na shvaćanju da je zelena transformacija prilika i da nedjelovanje ima veliku cijenu. U njemu se pokazuje vodeća uloga EU-a u sprečavanju najgorih ishoda i boljoj pripremi jer se EU obvezuje na klimatsku neutralnost, odnosno usmjerava na ambicioznije mjere prilagodbe koje se temelje na Strategiji EU-a za prilagodbu klimatskim promjenama iz 2013.

Prema dugoročnoj viziji EU će 2050. biti društvo otporno na klimatske promjene, potpuno prilagođeno neizbježnim utjecajima klimatskih promjena. To znači da ćemo, u skladu s Pariškim sporazumom i predloženim europskim propisom o klimi , do 2050., kad namjeravamo postići klimatsku neutralnost, poboljšati sposobnost prilagodbe i minimalizirati osjetljivost na klimatske utjecaje.

Prijedlog europskog propisa o klimi temelj je za veću ambicioznost i usklađenost politika o prilagodbi. U njemu se utvrđuju i okvir za postizanje klimatske neutralnosti i ambicija za prilagodbu do 2050. tako što se u pravo EU-a uključuje zajednička međunarodna vizija djelovanja (tj. globalni cilj prilagodbe iz članka 7. Pariškog sporazuma i 13. cilj održivog razvoja). U prijedlogu se EU i njegove države članice obvezuje na stalno jačanje sposobnosti prilagodbe, jačanje otpornosti i smanjenje osjetljivosti na klimatske promjene. Nova strategija za prilagodbu pokazuje smjer djelovanja i nudi rješenja za ostvarenje tog napretka. S obzirom na sustavnost politike prilagodbe, mjere prilagodbe provodit će se zajedno s drugim inicijativama u okviru europskog zelenog plana, kao što su Strategija za bioraznolikost, Val obnove, strategija „od polja do stola”, akcijski planovi za kružno gospodarstvo i nultu stopu onečišćenja, strategija za šume, strategija za tlo, strategija za pametnu i održivu mobilnost te obnovljena strategija održivog financiranja.

EU je u okviru Strategije za prilagodbu iz 2013. posljednjih godina već poduzeo mjere za jačanje otpornosti. Sve države članice sada imaju nacionalnu strategiju ili plan prilagodbe; prilagodba je uključena u politike i dugoročni proračun EU-a, a platforma Climate-ADAPT postala je glavna referentna točka za pitanja prilagodbe. Globalna komisija za prilagodbu prepoznala je EU kao predvodnika u uključivanju razmatranja o klimatskim rizicima u donošenje odluka . Ta nova strategija temelji se na tom iskustvu, povećava ambicije i širi se kako bi obuhvatila nova područja i prioritete.

Države članice i dalje će biti glavni provedbeni partneri, a ambicioznije i proaktivnije mjere na razini EU-a pomoći će im u ispunjavanju potreba za prilagodbom. U prilog potrebi za većom potporom na razini EU-a ide priložena procjena učinka . Čak i ako su izazovi prilagodbe lokalni i specifični, rješenja se često mogu lako prenositi i primjenjivati na regionalnoj, nacionalnoj ili transnacionalnoj razini. Mnogi utjecaji klimatskih promjena imaju snažnu prekograničnu (npr. u arktičkoj regiji, u makroregijama ili riječnim slivovima) ili međunarodnu dimenziju (najudaljenije regije EU-a i prekomorske zemlje i područja), a neki su specifični za jedinstveno tržište EU-a. Solidarnost među državama članicama i unutar njih neophodna je za pravedno postizanje otpornosti. Komisija će u provedbi ove strategije blisko surađivati s državama članicama radi boljeg usklađivanja mjera prilagodbe na međunarodnoj razini i na razini EU-a. Ostvarit će se korist i za prilagodbu na regionalnoj i lokalnoj razini, dok će europski klimatski pakt biti usmjeren na pojedince, koji imaju važnu ulogu u uspjehu strategije za prilagodbu.

Zbog ozbiljnosti izazova prilagodbe nužno je da se s njime suoče cijele vlade i cijela društva. Važna je bliskija suradnja privatnog i javnog sektora, osobito na financiranju prilagodbe. Zahvaljujući usmjerenosti i alatima koje pruža, strategija će poduprijeti privatni sektor u utvrđivanju rizikâ i usmjeravanju ulaganja prema mjerama prilagodbe i otpornosti (te u izbjegavanju loše prilagodbe). Predlaganjem rješenjâ za bolje informiranje o klimatskim utjecajima (kao što su obveze objavljivanja nefinancijskih informacija, taksonomija EU-a za održive aktivnosti i obnovljena strategija za održivo financiranje) pomoći će se velikim poduzećima, MSP-ima, lokalnim upravama, socijalnim partnerima i javnosti. Strategija će pomoći i u ispravljanju pogrešnog shvaćanja prilagodbe isključivo kao troška, jer je zapravo riječ o ulaganju.

Cilj je strategije da se do 2050. ostvari vizija Unije otporne na klimatske promjene preoblikovanjem prilagodbe tako da bude pametnija, sustavnija i brža te jačanjem međunarodnog djelovanja. To u cijelom ciklusu politike rezultira boljim znanjem i podacima, potporom razvoju politika i upravljanju klimatskim rizicima na svim razinama te ubrzanom provedbom mjera prilagodbe na svim razinama. Komisija novom strategijom izvršava svoj dio obaveze kako bi Europa postala otpornija na klimatske promjene. Potpunom provedbom mjera u okviru strategije Europa bi već do 2030. bila u mnogo boljem položaju za suočavanje s klimatskim utjecajima. Rezultati toga bili bi informiranost o prilagodbi i njezino planiranje u svim lokalnim tijelima, društvima i kućanstvima, dobar napredak provedbe prilagodbe za one najteže pogođene te vodeći položaj na globalnoj razini u područjima kao što su klimatske usluge, otpornost na klimatske promjene i prirodna rješenja.