HR Službeni list Europske unije C 264/35

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o Zelenoj knjizi o maloprodajnim financijskim uslugama – Bolji proizvodi, veći izbor i više mogućnosti za potrošače i poduzeća

(COM(2015) 630 final)

(2016/C 264/05)

Izvjestiteljica: Milena ANGELOVA

Dana 10. prosinca 2015., sukladno članku 304. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, Europska komisija odlučila je savjetovati se s Europskim gospodarskim i socijalnim odborom o:

Zelenoj knjizi o maloprodajnim financijskim uslugama – Bolji proizvodi, veći izbor i više mogućnosti za potrošače i poduzeća

(COM(2015) 630 final).

Stručna skupina za jedinstveno tržište, proizvodnju i potrošnju, zadužena za pripremu rada Odbora o toj temi, Mišljenje je usvojila 13. travnja 2016.

Europski gospodarski i socijalni odbor Mišljenje je usvojio na 516. plenarnom zasjedanju održanom 27. i 28. travnja 2016. (sjednica od 27. travnja 2016.), sa 191 glasom za i 5 suzdržanih.

1. Zaključci i preporuke

1.1. EGSO pozdravlja izraženi cilj Komisije u vezi s objavom Zelene knjige i činjenicu da je Komisija na dobrom putu i ima ambiciozan program za provedbu Akcijskog plana o izgradnji unije tržišta kapitala (1).

1.2. EGSO podupire ideju Komisije da pokuša olakšati prekogranično prodiranje maloprodajnih financijskih usluga i mogućnosti promjene pružatelja usluga za potrošače. Takve bi mjere trebale zajamčiti konkurentniju strukturu tržišta i povećati pogodnosti za korisnike financijskih usluga, između ostalog i promicanjem jednakog pristupa mehanizmima izvansudskih pravnih lijekova u svim državama članicama (2).

1.3. EGSO pozdravlja pristup Komisije u Zelenoj knjizi usmjeren na iznalaženje odgovarajućih politika kojima bi se potaknule obje strane maloprodajnog tržišta financijskih usluga: ponuda i potražnja.

1.4. EGSO podupire ideju da je potrošačima, kada god je to moguće, potrebno osigurati mogućnost usporedbe različitih proizvoda kako bi mogli donijeti informirani odabir. U tom pogledu EGSO u cijelosti podupire Direktivu o tržištima financijskih instrumenata (MiFID) II – dok istodobno i dalje priprema svoje mišljenje o nedavno predloženim revizijama (3) – i Uredbu o upakiranim investicijskim proizvodima za male ulagatelje i investicijske osigurateljne proizvode, koje zahtijevaju bolju transparentnost i otkrivanje informacija (4).

1.5. Jedan je od ciljeva Zelene knjige smanjiti rascjepkanost tržišta maloprodajnih financijskih usluga. U tu svrhu EGSO želi istaknuti da ne postoje sasvim pouzdani dokazi da je neuspjeh na tržištu unutar EU-a jedini uzrok razlike u cijeni. Nacionalni i lokalni čimbenici također utječu na cijene proizvoda i usluga, čime se otežava usklađivanje cijena između država članica. Primjerice, premija osiguranja motornih vozila za potrošača u jednoj državi članici i ekvivalentna premija u drugoj mogu biti potpuno različite zbog pokazatelja gubitka koji se temelji na broju automobilskih nesreća i broju slučajeva prijevare u tim pojedinim zemljama. Slično tomu, kreditna kamatna stopa potrošača može se razlikovati između država članica ovisno o njihovoj razini loših dugova. Na takve lokalne čimbenike ispravno se upućuje u Zelenoj knjizi, ali oni zahtijevaju daljnje analize. EGSO stoga nestrpljivo iščekuje rezultate savjetovanja i poziva Komisiju da nastavi tražiti dokaze o nedostatnom tržišnom natjecanju i jasnije razloge kojima bi objasnila utvrđene razlike u cijeni. To ispitivanje također treba uzeti u obzir pri procjeni učinka koju je potrebno provesti prije očekivanih pravnih prijedloga.

1.6. EGSO istodobno želi naglasiti da su mnogi problemi istaknuti u Zelenoj knjizi o maloprodajnim financijskim uslugama iz 2007 (5). prisutni i u sadašnjoj Zelenoj knjizi, objavljenoj osam godina poslije. EGSO je općenito podupirao tu prethodnu Zelenu knjigu (6) i hvalio mjere koje su bile poduzete radi pronalaženja nekih praktičnih rješenja (7). Međutim, unatoč nekim pozitivnim rezultatima, napredak je bio ograničen te su i dalje prisutni problemi u funkcioniranju jedinstvenog tržišta maloprodajnih financijskih usluga. Stoga je, prema mišljenju EGSO-a, rezultate savjetovanja o ovoj Zelenoj knjizi ovaj put potrebno pretvoriti u ambiciozniji program kojim će se savladati dugotrajni problemi.

1.7. U Zelenoj knjizi uzet je u obzir širok raspon financijskih proizvoda, a za sve njih je nemoguće istodobno ostvariti veći izbor i veće mogućnosti. Jasno da će biti potrebno različito ih razvrstati prema važnosti i dodijeliti im različite vremenske okvire. EGSO predlaže da se rezultati savjetodavnog postupka primijene kao prioritet na jednostavnije proizvode u pogledu kojih su lokalni čimbenici razmjerno manje važni. Na taj će način postupak stvaranja jedinstvenog tržišta za financijske proizvode dobiti zamah i povjerenje. Primjeri takvih proizvoda mogu biti usluge platnog prometa, sveeuropski mirovinski proizvodi (PEPP), štedni računi te osiguranje motornih vozila i životno osiguranje. Jedan od prvih koraka mogao bi biti taj da se u svim državama članicama primijeni sustav bonus/malus u osiguranju motornih vozila koji umanjuje važnost lokalnih čimbenika, a premije osiguranja usko povezuje s profilima pojedinaca. Proizvodi kao što su hipoteke, potrošački krediti, osiguranje od profesionalne odgovornosti i upravljanje imovinom trebaju slijediti u vremenskom okviru.

1.8. Dok se u Zelenoj knjizi naglasak stavlja uglavnom na digitalne tehnologije, EGSO primjećuje dva važna čimbenika za veću prekograničnu potražnju za proizvodima koje također treba uzeti u obzir: — financijsko obrazovanje ključno je za održavanje povjerenja u financijski sustav i jamčenje odgovorne potrošnje financijskih proizvoda. EGSO je već iznio svoje stajalište o tom pitanju (8), — financijsko savjetovanje treba biti dobro uređeno na razini EU-a, a razlike između savjetovanja i marketinga trebaju biti jasne. U tu svrhu trebaju se spomenuti i usluge koje pružaju neovisni brokeri.

1.9. EGSO smatra da je nužno poduzeti svaki napor kako bi se izbjeglo ponovno otvaranje tek donesenih direktiva (kao što su nova Direktiva o uslugama platnog prometa (PSD2) i Direktiva o hipotekarnim kreditima (9)). Mora se omogućiti određeno vrijeme za učinkovito provođenje mjera, a uvođenje novih regulatornih mjera treba provesti s oprezom kako ne bi došlo do prekomjerne regulacije financijskih tržišta.

2. Cilj Zelene knjige. Prijašnji rad Komisije i EGSO-a u vezi s maloprodajnim financijskim uslugama

2.1. Europska komisija objavila je Zelenu knjigu u vezi s Akcijskim planom o izgradnji unije tržišta kapitala (10) kako bi ispitala na koji se način europsko tržište maloprodajnih financijskih usluga, odnosno osiguranja, kredita, plaćanja, tekućih i štednih računa i ostalih proizvoda za ulaganje u maloprodaju, može dalje otvoriti i tako potrošačima i poduzećima omogućiti ostvarivanje boljih rezultata, a da se pritom zadrži primjerena razina zaštite potrošača i ulagača na europskoj i na nacionalnoj razini.

2.2. U Zelenoj knjizi osobito se pokušava odgovoriti na izazove digitalizacije, što može pomoći u smanjenju cijena i poboljšanju usporedivosti proizvoda, osnažujući time potrošače u njihovim financijskim izborima. Dugoročno gledano, digitalizacija treba omogućiti poduzećima da svoje proizvode učine dostupnima bilo gdje u Uniji, što bi ostvarenje jedinstvenog europskog tržišta učinilo izglednijim.

2.3. Drugo važno pitanje koje se postavlja u Zelenoj knjizi jest pitanje izgradnje pouzdanja i povjerenja s obzirom na to da su oni ključni za širenje jedinstvenog tržišta maloprodajnih financijskih usluga. Da bi se ti ciljevi postigli, dokument se usredotočuje na to kako proizvode i usluge učiniti razumljivijima.

2.4. U Zelenoj se knjizi također istražuje što se može učiniti kako bi se jedinstvenom tržištu financijskih usluga pomoglo da u živote ljudi u EU-u donese opipljiva poboljšanja i kako stvoriti nove tržišne prilike za dobavljače, podupirući time rast europskog gospodarstva i stvaranje radnih mjesta.

3. Napomene o trenutačnom stanju tržišta maloprodajnih financijskih usluga

3.1. EGSO vjeruje da je razlog rascjepkanosti tržišta maloprodajnih financijskih usluga istaknutoj u Zelenoj knjizi kombinirani utjecaj nacionalnih i lokalnih čimbenika na cijene proizvoda i usluga (pravne, regulatorne i kulturološke specifičnosti te specifičnosti javnih sustava socijalne zaštite), kao i izazovi tržišta povezani s potražnjom i ponudom koji će se i ubuduće morati rješavati.

3.2. Glavni izazovi povezani s ponudom su sljedeći: — neopravdane i nepotrebne razlike u nacionalnim propisima kao rezultat prekomjerne regulacije i nacionalne tradicije i specifičnosti te drugih nacionalnih razlika u čimbenicima koji utječu na troškove poslovanja, — teškoće prekogranične identifikacije korisnika i izvora njihovih sredstava, — teškoće prekogranične procjene imovine korisnika i provedbe naplate osiguranja, — različiti pravni mehanizmi u državama članicama, a posebno u pogledu oduzimanja zaloga (tj. trajanje postupka ovrhe, nužno traženje pomoći javnog bilježnika, različita pravila knjiženja zemljišta).

3.3. Glavni izazovi povezani s potražnjom jesu sljedeći: — korisnici, koji su navikli na određeni standard zaštite u vlastitoj zemlji, ne mogu se osloniti na isti standard u drugoj državi članici, — neujednačena provedba sukladnosti s europskim zakonodavnim zahtjevima, — neujednačen pristup mehanizmima izvansudskih pravnih lijekova za korisnike financijskih usluga u različitim državama članicama (11), — jezične prepreke, — zahtjevi u pogledu vještina i kvalifikacija financijskih savjetnika pravo su nacionalnih regulatornih tijela, ali nisu ujednačeni u svim državama članicama. Mali je broj stručnih financijskih savjetnika koji pružaju objektivno savjetovanje, posebice o prekograničnim kupnjama.

3.4. EGSO također prihvaća činjenicu da razvoj digitalizacije stvara novo okruženje te znatno povećava opseg za pružanje novih usluga i poboljšanu prekograničnu aktivnost. Međutim, mora se zajamčiti da se digitalni napredak ne koristi za obmanu potrošača pružanjem informacija o financijskim uslugama koje su pretjerano složene, nevažne ili teško usporedive.

3.5. EGSO ističe da se financijska pismenost ljudi i dalje uvelike razlikuje od jednog mjesta do drugoga te da je razmjerno niska u usporedbi s drugim razvijenim zemljama, kao što su SAD, Australija i Kanada (12). Financijsko savjetovanje prije prodaje nije dobro uređeno i ne jamči da će korisnici odabrati proizvode koji im najbolje odgovaraju, a usluge profesionalnog financijskog savjetovanja nedovoljno su razvijene u usporedbi sa zemljama izvan EU-a.

3.6. Mogućnosti koje pružaju nove tehnologije i povećana ponuda – uključujući onu prekograničnu – stvaraju prilike, ali te prilike također prate određeni potencijalni rizici. Oni bi mogle dovesti do visokih razina duga, hipotekarnih jamstava i više slučajeva nesolventnosti ako korisnicima nedostaje potrebno financijsko znanje. Korisnici koji proizvode osiguranja i mirovinske proizvode kupuju preko interneta mogu biti izloženi riziku jer često ne provode dostatna istraživanja i mogu potpisati ugovore, a da toga nisu ni svjesni (13). Nacionalna regulatorna tijela stoga trebaju osigurati da poduzeća koja proizvode prodaju preko interneta poštuju „dužnost savjetovanja” u svrhu zaštite potrošača. Postoji više nego dovoljno argumenata koji pokazuju važnost financijskog obrazovanja i odgovarajućeg savjetovanja.

3.7. Potrošači koji ne razumiju koncept kamate na kamatu gomilaju veće dugove te plaćaju veće kamatne stope i troškove transakcija (14), dok potrošači s financijskim znanjem bolje planiraju, više štede za mirovinu (15) i diversificiraju financijske rizike (16). Isto vrijedi i na makroekonomskoj razini na kojoj se može vidjeti da financijska pismenost ima snažan pozitivan učinak na nacionalnu štednju i akumulaciju bogatstva (17). U tu svrhu snažno se preporučuje utvrđivanje jasnije razlike između aktivnosti uključenih u marketing proizvoda i aktivnosti uključenih u prodaju proizvoda, osobito u slučajevima pružanja savjeta. Savjet se ni u kojem slučaju ne smije upotrebljavati kao marketinški alat i savjetnici trebaju biti istinski neovisni. Predugovorne informacije trebaju se pružati i iznositi na jasan i razumljiv način. EGSO je čvrsto uvjeren da su – kako bi se vratilo povjerenje u tržišta financijskih usluga, povećala prekogranična aktivnost i poboljšala prenosivost financijskih proizvoda – potrebne ciljane mjere za obrazovanje pojedinih ulagača i poboljšanje financijskog savjetovanja.

4. Odgovori na pitanja postavljena u Zelenoj knjizi

4.1. Opća pitanja:

1. Za koje bi se financijske proizvode boljom prekograničnom ponudom moglo povećati tržišno natjecanje na nacionalnim tržištima u pogledu boljeg izbora i cijena?

4.1.1. Zelena knjiga sadrži pitanja koja se tiču različitih bankarskih i nebankarskih proizvoda i usluga, ali postoje znatne razlike između glavnih transakcijskih proizvoda (kao što su tekući računi i oročeni depoziti) i ugovornih proizvoda (kao što su hipoteke ili proizvodi štednje i ulaganja). Kada je riječ o proizvodima štednje i ulaganja, neki drugi pravni instrumenti EU-a (kao što je МiFID ili inicijativa o stvaranju unije tržišta kapitala) utjecat će na tržište kada stupe na snagu.

4.1.2. Za sve proizvode o kojima se raspravljalo u Zelenoj knjizi prekogranično pružanje usluga ima potencijal povećanja tržišnog natjecanja na nacionalnim tržištima. Međutim, proizvodi s najvećim potencijalom u ovoj fazi nedvojbeno su mirovinski proizvodi i proizvodi ulaganja. Sustav bodovanja koji Komisija primjenjuje ocjenjuje tržište tih proizvoda kao najgore od 31 potrošačkog tržišta (18). Ponuđenim mirovinskim proizvodima svojstveni su lokalni pristup i visoke naknade. Uzmu li se u obzir inflacija, naknade za upravljanje i dodatna plaćanja, ti proizvodi često imaju negativan stvarni povrat i pokazuju gore rezultate od relevantnih tržišnih pokazatelja (19). Iz tog razloga EGSO snažno podupire ideju jedinstvenog tržišta za mirovinske proizvode te, konkretnije, za razvoj sveeuropskog proizvoda osobnih mirovina (20) koji će dovesti do povećanja ekonomije razmjera, nižih cijena i većeg izbora za korisnike.

4.1.3. Što se tiče proizvoda osiguranja, neki od njih lako su prenosivi, kao što su proizvodi životnog osiguranja, pri čemu je potrošač zaštićen čak i kad se odseli izvan lokalnih granica. Međutim, drugi imaju elemente koji su lokalno uređeni i zahtijevaju prilagodbe ako ih subjekti pokušaju prenijeti u različite zemlje. Člankom 11. Direktive o raspodjeli osiguranja (preinaka) (21) propisuje se da države članice moraju uspostaviti središnju točku za kontakt odgovornu za pružanje informacija o pravilima o „općem dobru” u dotičnoj državi članici i zadužuje EIOPA-u da na svojim internetskim stranicama navede poveznice na internetske stranice nadležnih tijela gdje su objavljene informacije o tim pravilima o „općem dobru”. Nadalje, cjelovito prekogranično pružanje usluga i dalje neće biti moguće, pa čak ni poželjno, zbog stvarnih potreba klijenata koje se ispunjavaju proizvodima i zbog razlika u ponašanju te čimbenicima rizika koji utječu na uvjete proizvoda. EGSO pozdravlja rješenja koja će pomoći u ublažavanju nedostatka prenosivosti proizvoda i preporučuje da se u nekim slučajevima pronađu barem djelomična rješenja, kao što je mogućnost da ugovaratelji osiguranja plate samo razliku između veće pokrivenosti i manje pokrivenosti u različitim državama članicama.

2. Koje su to prepreke zbog kojih poduzeća ne mogu izravno pružati prekogranične financijske usluge, a kupci ne mogu izravno kupovati proizvode preko granica?

4.1.4. Najveće prepreke povezane s ponudom navedene su u točki 3.2. Za prevladavanje tih prepreka potrebno je sljedeće: — pojednostaviti prekogranične pravne postupke povezane s djelotvornom provedbom presuda, — utvrditi zajednička pravila/standarde za sljedeće stavke: — identifikacija potrošača u vezi sa zahtjevima o poznavanju klijenta i sprečavanju pranja novca, — identifikacija društava na temelju toga kako posluju ili, alternativno, odgovarajuća identifikacija krajnjih korisnika, — internetski ugovori o financijskim proizvodima (na primjer fondovi, kupoprodaja udjela itd.), — marketing i oglašavanje financijskih proizvoda i usluga (posebice u slučaju agresivnih oglašivačkih kampanja), — društva koja se bave distribucijom i isporučuju proizvode potrošačima (primjerice proizvode osiguranja), — standardizirani zahtjevi o minimalnim informacijama za potvrđivanje izvora sredstava, — transparentnost/usporedivost – minimalne standardizirane informacije o proizvodima i uslugama (pružanje informacija ne samo o troškovima koje će korisnici snositi nego i o koristima koje će uživati), — uzimanje u obzir fiskalnih prepreka, posebice u vezi s proizvodima štednje i ulaganja, jer one mogu znatno utjecati na profitabilnost. Mnogi su proizvodi razvijeni, primjerice, kako bi se ostvario profit na temelju prilika koje su stvorila fiskalna regulatorna tijela kako bi na određeni način potaknula štednju (tj. općenito se daje prednost dugoročnoj štednji, ali granične vrijednosti ili vozila na koje se primjenjuje ovaj povlašteni postupak uvelike se razlikuju od jedne zemlje do druge), — komunikacija matičnih regulatornih tijela s regulatornim tijelima u zemlji domaćinu trebala bi biti dovoljna da se izbjegne nametanje dodatnih zahtjeva ili opterećenja, istodobno zadržavajući uspostavljenu razinu zaštite potrošača (npr. proizvodi osiguranja). Štoviše, potrebno je poduzeti mjere kako bi se izbjegle situacije u kojima dobavljači snose dodatne troškove radi postizanja sukladnosti s lokalnim propisima.

4.1.5. Najznačajnije prepreke povezane s potražnjom navedene su u točki 3.3.

3. Mogu li se neke od tih prepreka prevladati u budućnosti digitalizacijom i inovacijom u sektoru financijske tehnologije (Fintech)?

4.1.6. Zahvaljujući novim tehnologijama, osobito digitalizaciji, prvi put je moguće ostvariti stvaran napredak u prekograničnom pružanju financijskih proizvoda. One mogu imati znatnu ulogu u pružanju više informacija i pružanju kvalitetnijih informacija, u povećanju transparentnosti i usporedivosti proizvoda te u identificiranju potrošača. One bi također mogle ostvariti uštede jer ne bi bilo potrebe za zadržavanjem fizičkih točaka za kontakt. Međutim, one nisu zamjena za prevladavanje važnih prepreka, kao što su nejednaka razina usklađenosti pravnih režima i zaštite potrošača.

4. Na koji se način može osigurati da se digitalizacijom financijskih usluga ne uzrokuje veća financijska isključenost, posebno digitalno nepismenih osoba?

4.1.7. Nesumnjivo je da će u budućnosti i dalje postojati ljudi koji iz određenog razloga neće biti u mogućnosti upotrebljavati digitalne tehnologije. To ne bi trebalo obeshrabriti nastojanja u poticanju na uporabu takvih tehnologija pri pružanju financijskih proizvoda. To je stoga što će, kao prvo, tradicionalni oblici pružanja takvih proizvoda i dalje još dugo postojati i, kao drugo, takvi će ljudi moći pristupiti širokom rasponu proizvoda na temelju dobro uređenih usluga financijskog savjetovanja.

5. Kakav bi trebao biti naš pristup ako prilike za rast i širenje digitalnih tehnologija donesu nove rizike u pogledu zaštite potrošača?

4.1.8. Široko rasprostranjena uporaba digitalnih tehnologija nedvojbeno će stvoriti određene izazove u pogledu informacijske sigurnosti i zaštite podataka i potrošača. Stoga, osim raznih propisa koji uređuju ponudu – i potražnju – financijskih proizvoda s pomoću takvih tehnologija, potrebno je provesti procjenu rizika koje ti izazovi donose i predložiti načine kako ih smanjiti.

6. Imaju li potrošači pristup sigurnim, jednostavnim i razumljivim financijskim proizvodima diljem Europske unije? Ako ne, što bi se moglo učiniti kako bi se omogućio taj pristup?

4.1.9. Ne postoji općeprihvaćena definicija sigurnih, jednostavnih i razumljivih financijskih proizvoda. Međutim, općenito se smatra da takvi proizvodi trebaju sadržavati značajke kao što su transparentnost cijena, prikladnost i razumljivost na jeziku korisnika za učinkovitu komunikaciju, mogućnosti usporedbe sa sličnim proizvodima, jasnoća te konkretni rezultati. Njih nije lako postići u tako složenom svijetu kao što je financijsko tržište.

4.1.10. Proizvodi s točno tim značajkama rijetko su dostupni na tržištima i zato im potrošači ne mogu lako pristupiti. To vrijedi za zemlje s dobro razvijenim financijskim tržištima i za one s manje razvijenim tržištima. Velika raznolikost proizvoda u nekim državama članicama potrošačima nužno ne olakšava situaciju zbog toga što može dovesti do zbunjenosti, teškoća u odlučivanju i pogrešnog konačnog izbora.

4.1.11. Pristup takvim proizvodima može se osigurati pružanjem osnovnog razreda financijskih proizvoda (22) na razini Europe koji su u skladu s određenim standardiziranim zahtjevima ovisno o potrebama koje se njima trebaju ispuniti. Oni trebaju biti certificirani i nositi poseban naziv kako bi ih potrošači mogli lako prepoznati. Takav razred može uključivati zajedničke proizvode kao što su različiti štedni računi i životno osiguranje s određenim trajanjem. Zbog razmjerno visoke stope prekograničnog marketinga UCITS-a opravdano je očekivati da se sveeuropski mirovinski proizvod može izraditi na temelju uspješnih čimbenika UCITS-a i uključiti u isti razred. Postojanje takvog razreda proizvoda povećalo bi povjerenje u financijska tržišta.

7. Ima li kvaliteta provedbe zakonodavstva EU-a u području maloprodajnih financijskih usluga diljem EU-a negativan učinak na povjerenje potrošača i integraciju tržišta?

4.1.12. U mnogim zemljama uočeni su „prekomjerna regulacija” (23), različita tumačenja europskog zakonodavstva, kašnjenja u ujednačavanju, razlike u prijenosu europskog zakonodavstva u nacionalno zakonodavstvo kao i razlike u konkretnoj primjeni, na način koji dovodi do pretjerano visokih administrativnih zahtjeva i prepreka. Sve su to prepreke integraciji i štetno utječu na povjerenje potrošača.

4.1.13. Europska nadzorna tijela (ESA-e) također su odgovorna za zaštitu potrošača. EGSO preporučuje provedbu tog zadatka u skladu sa sljedećim načelima: — mobilnost potrošača između različitih pružatelja usluga ne bi trebala biti apsolutni cilj: ona uvijek ovisi o odabiru potrošača, a njegov odabir ovisi o različitim čimbenicima: kvaliteti i raznolikosti ponuđenih proizvoda i usluga, potencijalnoj komplementarnosti ponuda, razini zadovoljstva itd., — praksa povezane prodaje strukturiranih financijskih proizvoda trebala bi se provoditi uz oprez te se potrošačima trebaju osigurati jasne i transparentne informacije. Ako se nude takvi proizvodi, oni trebaju biti sljedivi (24).

4.1.14. Naposljetku, ESA-e bi uvijek trebale davati prednost praksama koje su bolje za potrošače. Prioritet treba dati: — smanjenju složenosti trenutačnog regulatornog okvira, — osiguravanju sredstava potrebnih za aktivnosti ESA-a, — poticanju bolje financijske pismenosti potrošača.

8. Moraju li se razmotriti drugi dokazi ili uzeti u obzir druge promjene u pogledu prekograničnog tržišnog natjecanja i izbora maloprodajnih financijskih usluga?

4.1.15. Zelena knjiga dobro prati trendove koji trenutačno prevladavaju, a to su slabo prekogranično tržišno natjecanje u području maloprodajnih financijskih usluga i ograničen izvor financijskih proizvoda za potrošače.

4.2 Omogućavanje potrošačima da kupuju financijske proizvode preko granica

4.2.1. Znati što je dostupno

4.2.1.1. Više informacija za potrošače i pomoć u prebacivanju

9. Koji bi bio najprikladniji kanal za podizanje svijesti potrošača o različitim maloprodajnim financijskim uslugama i osiguravateljskim proizvodima koji su dostupni u Uniji?

4.2.1.1.1. Povećanje financijske pismenosti i dostupnosti financijskog savjetovanja nedvojbeno su ključni. Potrošači ne samo da trebaju imati dostupne informacije nego ih također trebaju moći razumjeti ili imati pristup visokokvalitetnim i odgovarajućim uslugama financijskog savjetovanja.

4.2.1.2. Usprkos tome što među potrošačima raste trend uporabe digitalnih usluga za dobivanje informacija, znatan postotak potrošača i dalje daje prednost osobnom kontaktu, posebno u pregovaranju o proizvodima. Međutim, s obzirom na trenutačno stanje u pogledu znanja, ponašanja i sklonosti potrošača, banke bi mogle osmisliti prikladnije kanale za povećanje znanja potrošača o financijskim uslugama, na primjer, sveeuropsku internetsku stranicu za potrošače. Trebalo bi dodatno raspraviti o izvorima financiranja takve internetske stranice, ali to bi moglo biti zajedničko ulaganje nacionalnih vlada, lokalnih vlasti i trećih strana u svojstvu agregatora. Prilikom stvaranja takvog alata treba uzeti u obzir činjenicu da instrumenti za usporedbu osiguranja pripadaju prvenstveno u nacionalni kulturni okvir. Stoga će za paneuropsku službu za usporedbu osiguranja velik izazov predstavljati uspješno snabdijevanje uslugama različitih korisnika/klijenata u Europi, osobito u pogledu usporedbe rizika osiguranja koji postoji u nacionalnom, lokalnom, kulturnom, pravnom, fiskalnom, društvenom i drugim kontekstima.

10. Kako se još može olakšati prekogranična raspodjela financijskih proizvoda putem posrednika?

4.2.1.2.1. EGSO podupire nastojanja u povećanju učinkovitosti, fleksibilnosti i transparentnosti tržišta te podržava usredotočenost trenutačne regulatorne inicijative na bolju zaštitu potrošača. Mišljenja je da se kvaliteta usluga koje prate pružanje financijskih usluga također može poboljšati boljom uporabom prednosti digitalizacije i iskorištavanjem potencijala različitih posrednika, s dobro osposobljenim i kvalificiranim osobljem te odgovarajućom metodologijom za pružanje potpunih, objektivnih i usporedivih informacija za izbor potrošača.

11. Je li potrebno poduzeti dodatne mjere za poticanje usporedivosti i/ili olakšavanje prelaska na maloprodajne financijske usluge od pružatelja koji se nalaze u istoj ili drugoj državi članici? Ako jest, koje mjere i za koje segmente proizvoda?

4.2.1.2.2. Pružene informacije korisnicima trebaju biti jasne, razumljive i bitne. Treba izbjegavati zatrpavanje korisnika informacijama, kao i pojednostavnjivanje stvarnosti radi naglašavanja boljeg povrata. Dobar je primjer praksa promjene pružatelja financijskih usluga u Ujedinjenoj Kraljevini, gdje treća strana jamči točnost promjene između banke pošiljatelja i banke primatelja, što osigurava da se promjena provodi na jednostavan način, transparentno i u roku od sedam radnih dana. Još jedna najbolja praksa jest prenosivost hipotekarnih kredita u Italiji koja je uvedena 2006 (25).

4.2.1.3. Uklanjanje složenih i pretjerano visokih naknada za međunarodne transakcije

12. Što se može učiniti na razini EU-a u pogledu rješavanja problema pretjeranih naknada koje se naplaćuju za prekogranična plaćanja (npr. kreditni transfer) u koja je uključeno više valuta EU-a?

4.2.1.4. Uredbom (EZ) br. 924/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (26) već su se uklonile razlike u naknadama koje se primjenjuju na prekogranični platni promet u eurima u odnosu na odgovarajući platni promet u eurima na nacionalnoj razini. Mogla bi se provesti ad hoc procjena kako bi se provjerilo bi li primjena ove odredbe na sve valute u okviru EU-a (tj. usklađivanje prekograničnih i nacionalnih naknada za plaćanje iskazanih u danoj valuti) imala smisla i bi li donijela koristi potrošačima. Što se tiče informacija koje se daju korisnicima usluga platnog prometa, u skladu s novom Direktivom o uslugama platnog prometa (PDS2) (27) pružatelji usluga platnog prometa moraju obavijestiti klijenta (korisnika usluga platnog prometa), prije nego se na nešto obveže ugovorom ili ponudom, o svim naknadama koje mora platiti pružatelju usluga platnog prometa te o trenutačnom ili referentnom tečaju koji će se primijeniti na platnu transakciju, u slučaju da se primjenjuje konverzija valute. Nova Direktiva o uslugama platnog prometa sadrži slične odredbe o informacijama koje pružatelji usluga platnog prometa moraju pružiti uplatitelju i primatelju nakon što se transakcija izvrši. EGSO smatra da nisu potrebne nikakve dodatne radnje jer nova Direktiva o uslugama platnog prometa već nameće pružateljima usluga platnog prometa jasne zahtjeve o transparentnosti. Osim toga, primjena Uredbe (EZ) br. 924/2009 o prekograničnim plaćanjima može se proširiti na druge valute u EU-u osim eura.

13. Pored postojećih zahtjeva o informiranju (28) postoje li dodatne mjere kojima se osigurava da potrošači znaju koje im se naknade naplaćuju za konverziju valute u prekograničnim transakcijama?

4.2.1.5. EGSO smatra da nova Direktiva o uslugama platnog prometa jasno utvrđuje zahtjeve transparentnosti koji će omogućiti uplatiteljima i primateljima da budu propisno upoznati s tečajem koji se primjenjuje prije i nakon prekogranične transakcije. Tu Direktiva treba prenijeti u nacionalno zakonodavstvo do 13. siječnja 2018. pa stoga nije potrebna nikakva dodatna radnja.

4.2.2. Pristup financijskim uslugama s bilo kojeg mjesta u Europi

14. Kako se može ograničiti neopravdana diskriminacija na temelju boravišta u sektoru maloprodajnih financijskih usluga, uključujući osiguranje?

Pružanje maloprodajnih financijskih usluga u inozemstvu nije jednostavno te bi se dotičnim subjektima moglo pokazati neodrživim. Kulturne razlike između potrošača u pogledu spremnosti na preuzimanje rizika, ponašanja, iskustva i financijske pismenosti mogle bi se pokazati prevelikima. Banke su svjesne da je povjerenje ključno u financijskim odnosima. Iz tog razloga one mogu davati prednost kontaktiranju klijenata koji dijele isto znanje i imaju očekivanja koja one razumiju. U svakom slučaju, u tom će pogledu uvelike pomoći usklađivanje pravila navedenih u odgovoru na pitanje br. 2.

4.2.2.1. Boravište je važno za osiguratelje zbog sljedećih razloga: Lokalne čimbenike kao što su klima ili seizmički podaci trebaju uzimati u obzir pri odlučivanju o, primjerice, uvjetima i cijeni osiguranja doma; bez određene kritične mase nemoguće je pružati usluge na osnovi pogodnosti. Aktuarski modeli funkcioniraju s visokom granicom dopuštene pogreške ako broj događaja upotrijebljenih za izračune nije dovoljno velik. Štoviše, u slučaju zaštite od rizika preko reosiguranja modeli reosiguranja različito određuju cijenu zaštite od rizika na temelju lokacije. — Ti elementi čine pružanje usluga i proizvoda osiguranja u inozemstvu mnogo težim nego u onim zemljama gdje postoji dovoljan obujam operacija, a to se ne bi trebalo smatrati diskriminacijom na temelju mjesta boravišta klijenta. — Prekogranična ponuda određenih osiguravateljskih proizvoda veoma je zahtjevna, a gotovo je nemoguća ako potrebe klijenta koje ti proizvodi ispunjavaju snažno ovise o kulturnoj raznolikosti i razlikama u ponašanju te o čimbenicima rizika koji su određeni izričito na nacionalnoj razini. — U obzir bi trebalo uzeti psihološki aspekt usluga. Usluga osiguranja pruža se kada se klijent doista suočava s problemima. U tom trenutku može se očekivati da će klijentu biti potrebna potpora i razumijevanje. Ako je svoj proizvod osiguranja ugovorio preko interneta s poduzećem čije je sjedište u inozemstvu, a možda i na jeziku koji nije njegov materinski, mogao bi se osjećati nesigurno u trenutku kada mu bude potrebna potpora. — Klijenti u nekim državama članicama žele nadoknadu u slučaju štete, dok u drugim državama članicama radije žele da se sve ispravi.

4.2.2.2. Povećanje prenosivosti proizvoda

15. Kako se na razini EU-a može olakšati prenosivost maloprodajnih financijskih proizvoda kao što su životno i zdravstveno osiguranje?

4.2.2.2.1. Općenito govoreći, proizvode osiguranja koji pružaju naknadu ili jednostavnu isplatu bilo bi lakše prenijeti nego one koji pružaju uslugu ili rješavanje odštetnih zahtjeva.

4.2.2.2.2. Proizvodi životnog osiguranja već su u određenoj mjeri prenosivi u smislu da osiguranje klijente pokriva tijekom putovanja u inozemstvo, osim u određenim slučajevima ako klijent putuje u visokorizične zemlje. Lokalno životno osiguranje također pruža pokrivenost neovisno o tome gdje se klijent nalazi. Ali i dalje ostaje slučaj kada ugovaratelj osiguranja ode u drugu zemlju ne kao putnik, nego kao stalni stanovnik. On bi u takvoj bi situaciji trebao imati mogućnost zadržavanja svojeg osiguranja s pomoću prilagodbe premije ili pokrivenosti koju pruža polica. Sve bi to bili slučajevi u kojima se preko proizvoda osiguranja ostvaruje određeni iznos novca.

4.2.2.2.3. Drugi proizvodi osiguranja nisu sami po sebi lako prenosivi zbog toga što su njihovi uvjeti neraskidivo povezani s čimbenicima zemlje. Primjerice, u slučaju zdravstvenog osiguranja, oblik proizvoda i njegova cijena uvelike ovise o pokrivenosti koju pruža sustav javnog zdravstva u svakoj pojedinoj zemlji.

4.2.2.2.4. S time je povezano i pitanje razmjera: prilagodba proizvoda točno određenom klijentu u skladu sa stvarnim uvjetima koje bi mogao zahtijevati tijekom života u inozemstvu teoretski je moguće, ali bi to podrazumijevalo odricanje od mogućnosti postizanja ekonomije razmjera. Proizvod bi bio previše prilagođen njegovu slučaju da bi subjekt koji pruža proizvod bio manje konkurentan od lokalnih pružatelja. Ovdje bi najbolja opcija bila promicanje suradnje između osiguravajućih društava koja su prisutna u različitim europskim zemljama.

4.2.2.3. Osiguranje doma i automobila drugi su proizvodi osiguranja koji pružaju usluge. Ti proizvodi koji pružaju popravke ili se bave prometnim nesrećama zahtijevaju da osiguravajuće društvo ima sklopljene sporazume s pružateljima usluga u cijeloj zemlji, što zahtjeva određen razmjer radi komercijalne održivosti. Međutim, izvediva je opcija promicanja suradnje s lokalnim (osiguravajućim) društvima radi pružanja te usluge i u ostalim zemljama.

4.2.2.4. Olakšavanje prekograničnog pristupa osiguranju od profesionalne odgovornosti i priznavanje tog osiguranja

16. Kako se na razini EU-a pružateljima usluga može olakšati pristup obveznom osiguranju od profesionalne odgovornosti i prekogranično priznavanje tog osiguranja?

4.2.3. Jedan od načina omogućavanja prekograničnog pristupa obveznom osiguranju od profesionalne odgovornosti bilo bi usklađivanje iznosa i uvjeta obveznog osiguranja od profesionalne odgovornosti.

4.2.3.1. Dati ljudima vjeru i povjerenje u iskorištavanje prilika u drugim dijelovima Europe

4.2.3.2. Olakšavanje prekograničnog pristupa osiguranju od profesionalne odgovornosti i priznavanje tog osiguranja

17. Postoji li potreba za daljnjim mjerama na razini EU-a kako bi se povećala transparentnost i usporedivost financijskih proizvoda (posebno primjenom digitalnih rješenja) za jačanje povjerenja potrošača?

4.2.3.2.1. EGSO smatra da su neovisne internetske stranice koje pružaju informacije i omogućuju usporedbu određenih proizvoda i usluga koje u različitim državama članicama nude različiti pružatelji dobra opcija za podizanje svijesti. Snažno potiče ideju namjenske službene internetske stranice koju bi održavao administrator imenovan na zakonodavnoj razini, s time da bi pružatelji bili obvezni sami ažurirati informacije u određenim vremenskim razmacima, ili bi se stranica održavala preko mreže koju bi izgradile organizacije potrošača u državama članicama. Različite internetske stranice također bi se moglo povezati u decentraliziran, međusobno povezan sustav. Kada se digitalna rješenja upotrebljavaju za usporedbu, platforme trebaju pružati jasne informacije za potrebe uspoređivanja jednakih proizvoda i rizika s kojima bi se potrošači mogli suočiti pri njihovoj uporabi. Kada postoji više razlika nego što ih platforma može usporediti (u središtu pozornosti platformi obično je cijena), treba jasno navesti značajke koje nisu uspoređene. Također je potrebno navesti sve bitne uvjete povezane s diferencijacijom proizvoda. Potrošače bi trebalo jasno upozoriti na rizike koji se mogu pojaviti kada upotrebljavaju platforme za usporedbu (na primjer, gomilanjem svojih osobnih podataka).

4.2.3.2.2. Predmet usporedbe trebaju biti važni parametri i ona ne smije biti obmanjujuća. Uporaba osobnih podataka treba biti ograničena na apsolutni minimum potreban da se potrošačima pruži korist, a informacije se trebaju pružati na jasan i lako razumljiv način.

4.2.3.3. Poboljšanje pravne zaštite u maloprodajnim financijskim uslugama

18. Treba li poduzeti mjere za povećanje svijesti potrošača o mreži FIN-NET i njezinoj učinkovitosti u kontekstu provedbe Direktive o alternativnom rješavanju sporova?

4.2.3.3.1. Izvansudsko rješavanje sporova znatno je fleksibilnije od sudskog postupka: jeftinije je, brže i s mnogo manje formalnosti. Takav postupak posebno je koristan na međunarodnoj razini i, s obzirom na željeno povećanje prekogranične ponude i potražnje financijskih usluga, mreži FIN-NET treba dati veću ulogu. Nažalost, svijest potrošača o tome što mreža FIN-NET može ponuditi u ovoj je fazi razmjerno niska i potrebno je poduzeti mjere da se to poboljša. Štoviše, nisu sve države članice EU-a (samo 22 od njih 28) članice mreže FIN-NET (29). Ako takva situacija potraje, jasno je da neće biti moguće upotrebljavati mrežu FIN-NET kao infrastrukturu za olakšavanje izgradnje jedinstvenog tržišta za financijske usluge. S obzirom na to, potrebno je razmotriti mogućnosti zakonodavnih zahtjeva u tom pogledu.

19. Imaju li potrošači primjeren pristup financijskoj naknadi u slučaju zlouporabe pri prodaji maloprodajnih financijskih proizvoda i osiguranja? Ako ne, kako bi se to moglo osigurati?

4.2.3.3.2. U većini slučajeva takav pristup ne postoji. Koncept zlouporabe pri prodaji i dalje uglavnom nije razumljiv te se ne primjenjuje u praksi zbog svoje nejasne definicije i nedostatka iskustva među regulatornim tijelima (30). U mnogim su mjestima ispitivanja za utvrđivanje financijskih proizvoda koji su prikladni za potrošače formalna i nemaju za posljedicu odabir proizvoda koji bi za njih bio najprikladniji.

4.2.3.3.3. Moguće je jamčiti pristup financijskoj naknadi ako se uvede jedinstvena, precizna i praktična definicija „zlouporabe pri prodaji” i ako stupi na snagu sveeuropska regulatorna praksa za sankcioniranje takvih prodaja (31).

4.2.3.4. Zaštita žrtava u slučaju nesolventnosti pružatelja osiguranja od automobilske odgovornosti

20. Jesu li potrebne mjere kojima će se osigurati da su žrtve automobilskih nesreća u slučaju nesolventnosti osiguravateljskog društva pokrivene jamstvenim fondovima iz drugih država članica?

4.2.3.5. Postoji primjer najbolje prakse u Španjolskoj. Španjolski subjekt „Consorcio de Compensación de Seguros” djeluje kao osiguravatelj ako ni jedno osiguravajuće društvo ne prihvaća rizik ili ako osiguravajućeg društva uopće nema – na primjer, u slučaju nesolventnosti i uvijek na supsidijarnoj osnovi. Osiguranje ovog subjekta primjenjuje se samo na španjolske subjekte. Kako bi osigurala da su žrtve automobilskih nesreća pokrivene na istoj razini, Europska komisija morat će zahtijevati uvođenje sličnog programa osiguranja u svim državama članicama. Na europskoj razini moglo bi se predvidjeti proširenje sličnog instrumenta na one zemlje gdje takav instrument ne postoji.

4.2.3.6. Povećanje transparentnosti i usporedivosti dodatnog osiguranja

21. Koje bi se dodatne mjere mogle poduzeti za jačanje transparentnosti o dodatnim proizvodima osiguranja i kako bi se osiguralo da potrošači imaju dovoljno informacija za donošenje odluke o kupnji tih proizvoda? Jesu li potrebne posebne mjere u sektoru iznajmljivanja automobila u pogledu dodatnih proizvoda?

4.2.3.6.1. Nova Direktiva o raspodjeli osiguranja (32) pojačala je zahtjeve o transparentnosti informacija za distributere osiguranja, uključujući – iako uz određena ograničenja (prag) – za posrednike u dodatnom osiguranju. Nadalje, u 2015. godini pet velikih poduzeća za iznajmljivanje automobila obvezalo se poboljšati svoje internetske stranice radi boljeg informiranja potrošača o izbornom odricanju od odgovornosti i proizvodima osiguranja. To su dobri koraci prema naprijed. Države članice mogu prenijeti Direktivu o raspodjeli osiguranja do 23. veljače 2018. i stoga je prerano da bi se znalo hoće li biti potrebne dodatne mjere. Istodobno se čini uputnim da Komisija prati hoće li poduzeća za iznajmljivanje automobila ispuniti svoje obveze, pri čemu nije riječ samo o proizvodima osiguranja, te razmotri daljnje mjere za poboljšanje transparentnosti i sprečavanje štete koju trpe potrošači.

4.2.3.6.2. U slučaju sektora iznajmljivanja automobila važno je uzeti u obzir činjenicu da se zahtjevi u vezi s dodatnim proizvodima osiguranja često diferenciraju ovisno o profilu rizika unajmljivača (što je obično povezano s limitom kreditne kartice) ili ovisno o stopi odštetnih zahtjeva iz osiguranja motornih vozila ili drugim značajkama tržišta države članice. No, u svakom slučaju, predugovorne informacije i nastojanja da se različite ponude učine usporedivima važno je za potrošače i stoga bi bilo uputno pričekati potpuno provođenje zahtjeva ove Direktive prije nego što se započne s analizom toga je li potrebno poduzimati dodatne mjere.

4.3. Stvaranje novih prilika na tržištu za pružatelje usluga

4.3.1. Suočavanje s izazovima i iskorištavanje prilika koje donosi digitalizacija

4.3.1.1. Pomaganje poduzećima da bolje iskoriste digitalizaciju

22. Što se može učiniti na razini EU-a za poticanje trgovačkih društava na stvaranje i pružanje inovativnih digitalnih financijskih usluga diljem Europe, uz primjerenu razinu sigurnosne zaštite i zaštite potrošača?

4.3.1.1.1. EGSO pozdravlja promicanje inovativnih digitalnih financijskih usluga diljem Europe. Međutim, on priznaje da su banke najveći pružatelji financijskih usluga i da ih također treba poticati na aktivno iskorištavanje prilika koje pruža digitalna revolucija. U tu svrhu one moraju podlijegati istim pravilima kao njihovi konkurenti koji pružaju slične usluge, što zahtijeva reviziju glavnih slojeva bankarske uredbe u znatnom broju područja kako bi se jednaki uvjeti tržišnog natjecanja osigurali u vezi sa sljedećim aktivnostima: — bonitetni zahtjevi, — pružanje usluga platnog prometa, — primjena zahtjeva o poznavanju klijenta i postupaka sprečavanja pranja novca, — preporuke u vezi sa sigurnošću tijekom plaćanja, — najmodernija elektronička sigurnost.

4.3.1.2. Omogućavanje elektroničkog potpisa i provjere identiteta

23. Je li potrebno poduzeti daljnje mjere za poboljšanje primjene zakonodavstva za suzbijanje pranja novca na razini EU-a, osobito kako bi se osiguralo da pružatelji usluga mogu identificirati potrošače na daljinu, pritom zadržavajući standarde trenutačnog okvira?

4.3.1.2.1. I dalje postoje razlike između propisā o elektroničkoj identifikaciji i zahtjevā o poznavanju klijenta i sprečavanju pranja novca. Postojeći propisi zahtijevaju provođenje osobne identifikacije i osobnih procjena radi trajnog prihvaćanja kupaca. Takvi zahtjevi ograničavaju razvoj potpuno digitalnih financijskih usluga, stvarajući znatne prepreke preuzimanju novih klijenata i povećavajući troškove.

4.3.1.2.2. Potrebno je poduzeti daljnje mjere kako bi se prevladalo nepostojanje mehanizma za elektroničku identifikaciju i potpise na razini cijele Europe zbog razlika u nacionalnim praksama: iako se propisima utvrđuju zajednički standardi za digitalne potpise u državama članicama, način na koji ih lokalni subjekti primjenjuju na nacionalnoj razini onemogućuje prekogranično priznavanje digitalnih potpisa. Lokalni digitalni subjekti nisu međusobno povezani i time se ograničava njihova sposobnost da europskim potrošačima ponude potpuno digitalizirane financijske usluge.

24. Je li potrebno poduzeti daljnje mjere za promicanje prihvaćanja i uporabe elektroničkih identifikacijskih isprava (e-ID) i elektroničkih potpisa u području maloprodajnih financijskih usluga, uključujući u pogledu sigurnosnih standarda?

4.3.1.2.3 Da, mjere su potrebne u vezi sa sljedećim: — podupiranje uspostavljanja neovisnih agencija za certifikaciju radi potvrđivanja identiteta digitalnih klijenata i provedbu istraga za osobno prepoznavanje klijenata, — objašnjavanje kontradiktornih aspekata propisa koji se odnose na digitalnu identifikaciju i postupaka sprečavanja pranja novca i poznavanja klijenta, — uspostavljanje suradnje između financijskih poduzeća i europskih i nacionalnih regulatora o razvoju zajedničkih standarda za digitalnu identifikaciju potpisa, koje bi također primjenjivala javna tijela i financijska poduzeća, — razmatranje mogućnosti donošenja jedinstvene europske digitalne identifikacije potpisa, koja bi u konačnici također bila temelj za identifikaciju klijenata u financijskim institucijama.

4.3.1.3. Poboljšanje pristupa financijskim podacima i njihova upotrebljivost

25. Prema vašem mišljenju, koji su podaci nužni za procjene kreditne sposobnosti?

4.3.1.3.1. Iako su se svi složili oko aspekata financijske situacije klijenta koje treba upotrebljavati za procjenu kreditne sposobnosti, zajmodavci upotrebljavaju svoje stručne procjene i unutarnje metode za procjenu i upravljanje svakim pojedinim slučajem. Iz tog je razloga potrebno izbjegavati inicijative koje obvezuju banke ili druge kreditne institucije da dijele stečene informacije o kreditnoj sposobnosti svojih klijenata. Istodobno, sirovi (neobrađeni) podaci mogu se dijeliti uz dopuštenje dotičnog klijenta i u skladu sa standardima EU-a u pogledu zaštite podataka. To bi poboljšalo usporedivost procjena o kreditnoj sposobnosti.

26. Budući da poduzeća sve više upotrebljavaju financijske i nefinancijske podatke (uključujući poduzeća koja tradicionalno ne pružaju financijske usluge), je li potrebno poduzeti dodatne mjere za lakše pružanja usluga ili za osiguranje zaštite potrošača?

4.3.1.3.2. Financijske institucije ulažu napore radi boljeg upoznavanja ponašanja klijenata kako bi što uspješnije diversificirale i personalizirale svoje proizvode i usluge. Međutim, ne postoje jasna pravila o tome kako se prikupljeni podaci trebaju upotrebljavati, čak i kad su klijenti dali svoj pristanak. EGSO smatra da bi bilo dobro osigurati da primjenjivost pravila u ovom području bude jasnija kako bi se osigurala zaštita potrošača i kako bi se potrošačima istodobno omogućila korist od financijskih inovacija.

27. Treba li pojačati zahtjeve u vezi s oblikom, sadržajem ili pristupačnošću evidencije o odštetnim zahtjevima (na primjer u odnosu na obuhvaćeno razdoblje ili sadržaj) kako bi se tim poduzećima omogućilo prekogranično pružanje usluga?

4.3.1.3.3. Evidencije o odštetnim zahtjevima sadrže osjetljive osobne podatke o klijentima. Osiguravajuće društvo koje pruža osiguranje doma ne smije te informacije prenositi ni jednom drugom dioniku, nego samo dotičnom klijentu. Odgovornost je klijenta da tu evidenciju dostavi novom osiguravajućem društvu. To ne stvara prepreku pružanju prekogranične usluge s obzirom na to da klijent svoju evidenciju može odnijeti u zemlju po svojem izboru. Istodobno Komisija treba uz pomoć EIOPA-e istražiti načine kako promicati standardizaciju razmjene evidencija o odštetnim zahtjevima između osiguravajućih društava i prihvaćanje sustava bonus/malus.

4.3.1.4. Olakšavanje pružanja usluga nakon prodaje

28. Je li potrebno poduzeti daljnje mjere potpore poduzećima za pružanje usluga nakon sklapanja ugovora u drugoj državi članici bez osnivanja podružnice ili društva kćeri?

4.3.1.4.1. Usluge nakon sklapanja ugovora u drugoj državi članici ne bi se trebale razlikovati od usluga u zemlji gdje su dotični proizvodi dostupni. To znači da se dotični proizvod i povezane usluge nakon sklapanja ugovora trebaju smatrati jedinstvenim subjektom za prekograničnu ponudu financijskih proizvoda. Potrebno je osigurati primjenu ovog načela, inače potrošačima neće biti osigurani jednaki uvjeti. Važno je da nadležna regulatorna tijela prate primjenu ovog načela.

4.3.1.4.2. Platforme koje podupiru poduzeća (tvrtke) u prekograničnoj ponudi njihovih proizvoda također trebaju obuhvaćati odjele za usluge nakon sklapanja sporazuma. Praktičan način pružanja takvih usluga nakon sklapanja ugovora bilo bi poticanje društava da se udruže u skupine i surađuju kako bi ostvarila dovoljan opseg poslovanja.

4.3.1.5. Usklađivanje postupaka za nesolventnost osobe, vrednovanje imovine i naplatu osiguranja

29. Je li potrebno poduzeti dodatne mjere za poticanje zajmodavaca na prekogranično pružanje hipotekarnih ili potrošačkih kredita?

4.3.1.5.1. Glavni problem u ovom području povezan je s prisilnom naplatom duga ako dužnici ne uspiju ispuniti svoje obveze iz ugovora o kreditu. S obzirom na to, zajmodavci trenutačno ne smatraju prekogranično pružanje hipotekarnih kredita privlačnom mogućnošću i stoga je potrebno poduzeti dodane mjere radi poticanja unutarnjeg tržišta EU-a u tom području.

4.3.1.5.2. Hipotekarni i potrošački krediti nalaze se među financijskim proizvodima čiji se prekogranični marketing suočava s nizom prepreka koje je teško prevladati. Iz cijelog niza financijskih proizvoda vjerojatno će upravo za te proizvode trebati najviše vremena za prevladavanje prepreka. Kao posljedica toga, u ovoj bi fazi bilo bolje usredotočiti početne napore na druge maloprodajne financijske usluge, za koje postoji manje prepreka, te steći praktično iskustvo i zamah kroz aktivan rad na njima.

4.3.2. Usklađenost s različitim regulatornim zahtjevima u državi članici domaćinu

4.3.2.1. Olakšavanje društvima da ispune pravne zahtjeve primjenjive u drugim državama članicama

30. Je li nužno poduzeti mjere na razini EU-a kako bi se osigurala praktična pomoć vlada država članica ili nacionalnih nadležnih tijela (npr. u obliku jedinstvenih sučelja) za olakšavanje prekogranične prodaje financijskih usluga, posebice za inovativna društva ili proizvode?

4.3.2.1.1. U različitim državama članicama primjena europskog zakonodavstva u mnogim područjima – kao što je, ali ne isključivo, pružanje proizvoda ulaganja – nedosljedna je i kontradiktorna. Posljedično tomu, potrebno je tražiti pomoć od nacionalnih nadležnih tijela kako bi se uklonila prekomjerna regulacija . Druga je dobra inicijativa mreža SOLVIT, koja društvima na razini cijelog EU-a pomaže kad se susretnu s problemima s javnim tijelima koja ne primjenjuju pravo EU-a na ispravan način, a jedinstvene točke za kontakt pružaju pomoć društvima u vezi s njihovim obvezama u pogledu prekograničnog pružanja usluga (33).

4.3.2.1.2. Iskustvo s mrežom SOLVIT poučava da bi bilo logično nastojati postići rješenje koje bi bilo posebno usmjereno na financijske proizvode, na bolju suradnju i koordinaciju između nacionalnih regulatora, uključujući pomoć regulatora inovativnim društvima kako bi razumjela svoje obveze.

31. Kako bi se najbolje olakšalo poduzećima da iskoriste slobodu poslovnog nastana ili slobodu pružanja usluga za inovativne proizvode (kao što je usklađena suradnja između nadzornih tijela države podrijetla i države domaćina)?

4.3.2.2. Potpuno iskorištavanje slobode poslovnog nastana Osiguravatelji često moraju biti prisutni na lokalnoj razini kako bi bolje poznavali izravne rizike i potrošače kojima pružaju usluge. Stoga je sloboda poslovnog nastana na licu mjesta ključna za osiguravatelje kao što su društva za uzajamno osiguranje. Nepostojanje, na europskoj razini, priznanja oblika poduzeća socijalne ekonomije, uključujući društva za uzajamno osiguranje, sprečava osnivanje takvih vrsta poduzeća u državama članicama koje ih ne priznaju, čime se onemogućava njihov prekogranični razvoj te razvoj tržišta i tržišnog natjecanja. EGSO poziva Komisiju, Vijeće Europske unije, Europski parlament i države članice da se zauzmu za priznavanje modela uzajamnog osiguranja u Europskoj uniji.

4.3.2.3. Stvaranje neovisnih i usklađenijih sustava diljem EU-a

32. Za koje bi proizvode maloprodajnih financijskih usluga sustavi standardizacije i izbora mogli biti najdjelotvorniji za prevladavanje razlika u zakonodavstvu država članica?

4.3.2.3.1. Sa stajališta prekogranične distribucije, pažnju treba pridati sljedećim stavkama: — identifikacija klijenata preko elektroničkih potvrda. EGSO smatra da bi registar priznatih izdavatelja elektroničkih potvrda trebalo voditi na razini EU-a (na primjer, da ga vodi Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala) u slučaju kad se financijske usluge pružaju na daljinu, — mogućnost da pružatelji financijskih usluga budu upoznati s kreditnom poviješću klijenata. Vođenje registra kredita na razini EU-a ključno je za prekograničnu ponudu financijskih usluga, posebice onih usluga povezanih s dodjelom kredita, — postupci oduzimanja zaloga koji je založen za potrebe odobravanje kredita. Sredstva i napore trebalo bi usmjeriti u izradu jedinstvenoga zakonodavnog okvira EU-a za naplatu osiguranja u prekograničnom pružanju financijskih usluga, — kada je riječ o proizvodima osiguranja, najlakše je standardizirati one proizvode kojima se daje naknada štete. Klijent će dobiti određen iznos novca neovisno o tome gdje se nalazi. Poduzeće samo treba moći procijeniti rizik. Životno osiguranje bilo bi dobar primjer. Međutim, standardizacija i prenosivost nisu mogući za proizvode osiguranja koji pružaju uslugu (kao što je, na primjer, popravak štete). To posebno vrijedi za proizvode kao što je zdravstveno osiguranje.

33. Je li na razini EU-a potrebno poduzeti daljnje mjere u vezi s načelom „mjesto rizika” u zakonodavstvu u području osiguranja i pojasniti pravila o „općem dobru” u sektoru osiguranja?

4.3.2.3.2. Mjesto rizika obično je mjesto uobičajenog boravišta osigurane osobe, uz određene iznimke u slučajevima nekretnina, pri čemu je mjesto rizika lokacija zgrade. To načelo obično je standardizirano diljem svijeta i podrazumijeva pravne i porezne posljedice za uključene strane. EGSO smatra da je načelo „mjesto rizika” u području osiguranja primjereno. Međutim, on shvaća da je pravila o „općem dobru” potrebno revidirati s obzirom na to da ona državama članicama daju mogućnost usvajanja zakonodavstva koje bi moglo spriječiti prekograničnu distribuciju proizvoda osiguranja.

Bruxelles, 27. travnja 2016. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Georges DASSIS

(1) SL C 133, 14.4.2016., str. 17.

(2) SL C 181, 21.6.2012., str. 93. i SL C 181, 21.6.2012., str. 99. Stanje bi također trebalo poboljšati sada jer su države članice trebale prenijeti Direktivu o alternativnom rješavanju sporova – SL L 165, 18.6 2013., str. 63. i SL L 165, 18.6.2013., str. 1.

(3) COM(2016) 56 final; COM(2016) 57 final; SL L 173, 12.6.2014., str. 1.; SL L 257, 28.8.2014., str. 1.

(4) SL C 191, 29.6.2012., str. 80.

(5) COM(2007) 226 final.

(6) SL C 151, 17.6.2008., str. 1.

(7) SL L 257, 28.8.2014., str. 214.; SL L 60, 28.2.2014., str. 34. SL L 337, 23.12.2015., str. 35. SL L 26, 2.2.2016., str. 19.; SL L 173, 12.6.2014., str. 349.

(8) SL C 318, 29.10.2011., str. 24.

(9) SL L 337, 23.12.2015., str. 35.; SL L 60, 28.2.2014., str. 34.

(10) COM(2015) 468 final.

(11) Vidjeti bilješku 2.

(12) Stupanj financijske pismenosti znatno varira unutar EU-a. U prosjeku je financijski pismeno 52 % odraslog stanovništva, a najveći su postotci zabilježeni (najmanje 65 %) u Danskoj, Njemačkoj, Nizozemskoj i Švedskoj. U južnim europskim zemljama zabilježen je mnogo manji postotak: (Grčka (45 %), Španjolska (49 %), Italija (37 %) i Portugal (26 %). Slično tomu, niski su i pokazatelji za zemlje koje su EU-u pristupile 2004. i poslije: Bugarska (35 %), Cipar (35 %) i Rumunjska (22 %). S globalnog stajališta, Europa u prosjeku zaostaje za SAD-om (57 %), Kanadom (68 %) i Australijom (64 %). Izvor podataka: Klapper, Leora, Annamaria Lusardi, Peter van Oudheusden, Financial Literacy Around the World, 2015.

(13) Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (EIOPA) u svojem mišljenju o zaštiti potrošača i prodaji proizvoda osiguranja i mirovinskih proizvoda tvrdi da korisnici ne provode dostatna istraživanja prije kupnje proizvoda preko interneta – EIOPA-BoS-14/198 28. siječnja 2015. EIOPA Mišljenje o prodaji proizvoda osiguranja i mirovinskih proizvoda preko interneta.

(14) Lusardi, Annamaria i Peter Tufano (2015.). Debt Literacy, Financial Experiences, and Overindebtedness, Journal of Pension Economics and Finance, svez. 14, posebno izdanje 4., str. 332. – 368., listopad 2015.

(15) Behrman Jere R., Olivia S. Mitchell, Cindy K. Soo i David Bravo (2012.). The Effects of Financial Education and Financial Literacy: How Financial Literacy Affects Household Wealth Accumulation, American Economic Review: Papers & Proceedings, svez. 102(3), str. 300. – 304.

(16) Abreu, Margarida i Victor Mendes (2010.). Financial Literacy and Portfolio Diversification, Quantitative Finance, svez. 10(5), str. 515. – 528.

(17) Jappelli, Tullio i Mario Padula, Investment in financial literacy and saving decisions, radni dokument CFS, br. 2011/07.

(18) http://ec.europa.eu/consumers/consumer_evidence/consumer_scoreboards/10_edition/docs/cms_10_factsheet_en.pdf.

(19) Europska federacija ulagača i korisnika financijskih usluga, Pension Savings: The Real Return, izdanje iz 2015., Izvješće o istraživanju organizacije Better Finance.

(20) Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (EIOPA), Savjetodavni dokument o stvaranju standardiziranog paneuropskog proizvoda osobnih mirovina (PEPP), 2015.

(21) Direktiva (EU) 2016/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. siječnja 2016. o distribuciji osiguranja (SL L 26, 2.2.2016., str. 19.).

(22) Kao što je primjerice opisano u Dodatku 1. samoinicijativnom mišljenju EGSO-a „Financijsko obrazovanje i odgovorna potrošnja”, SL C 318, 29.10.2011., str. 24.

(23) U komunikaciji „Bolja regulativa za bolje rezultate – Agenda EU-a” (COM(2015) 215 final, str. 7.) Komisija iznosi sljedeću definiciju prekomjerne regulacije: „Države članice često pri provedbi zakonodavstva EU-a na nacionalnoj razini prelaze granicu zahtijevanoga (tzv. prekomjerna regulacija)”. U istom stavku Komisija navodi da se time „mogu povećati koristi, ali i stvoriti dodatni troškovi poduzećima i javnim tijelima koji se pogrešno pripisuju zakonodavstvu EU-a”. Stručna skupina INT trenutačno sastavlja informativno izvješće o postupcima prenošenja koje se bavi upravo dodavanjem nacionalnih propisa direktivama EU-a. Europski parlament također provodi ispitivanje o „Prekomjernoj regulaciji u europskim strukturnim i investicijskim fondovima”.

(24) SL C 82, 3.3.2016., str. 1.

(25) To je uvedeno bez ikakvih troškova za potrošače te tisuće domaćinstava i MSP-ova svake godine koriste ovu mogućnost kako bi ponovo pregovarali o svojim hipotekarnim kreditima i na taj način uštedjeli tisuće eura. Na toj se praksi temelji i usvajanje Direktive o hipotekarnim kreditima, 2014/17/EU Europskog parlamenta i Vijeća, 4.2.2014., SL L 60, 28.2.2014., str. 34.

(26) SL L 266, 9.10.2009., str. 11.

(27) SL L 319, 5.12.2007., str. 1.

(28) SL L 271, 9.10.2002., str. 16.; SL L 176, 27.6.2013., str. 338.; SL L 267, 10.10.2009., str. 7.; SL L 319, 5.12.2007., str. 1. (COM(2013) 547 final – C7-0230/2013 – 2013/0264 (COD)). Vidjeti članak 59. i članak 60. stavak 3.

(29) FIN-NET trenutačno se sastoji od 56 članova iz 22 države članice, a nove organizacije neprestano se prijavljuju za članstvo (ubrzanje tog postupka očekuje se nakon usvajanja Direktive o alternativnom rješavanju sporova – IRS-ove Direktive Odjela za velika i međunarodna poslovanja o postupku provedbe zahtjeva za dobivanje informativnih dokumenata, 28. veljače 2014.).

(30) Koncept zlouporabe pri prodaji detaljno je objašnjen u točki 3.7. Taj će se problem djelomice prevladati primjenom Direktive MiFID i provođenjem u njoj predviđenih testova stabilnosti za određene vrste proizvoda. Vidjeti bilješku 3.

(31) SL C 271, 19.9.2013., str. 61. i SL C 18, 19.1.2011., str. 24.

(32) SL L 26, 2.2.2016., str. 19.

(33) http://ec.europa.eu/internal_market/eu-go/index_en.htm.