Prvi sljedeći korak jest potpisivanje Pariškog sporazuma. Sporazum će biti otvoren za potpisivanje 22. travnja 2016. u New Yorku, a stupit će na snagu nakon što ga ratificira najmanje 55 stranaka koje su odgovorne za najmanje 55 % svjetskih emisija. Poželjne su rana ratifikacija i stupanje na snagu jer bi se time svim zemljama pružila pravna sigurnost da će Sporazum brzo početi djelovati. EU bi trebao biti spreman ratificirati Pariški sporazum što je prije moguće.

Pariškim sporazumom uspostavlja se globalni akcijski plan kojim će se svijet odvratiti s puta opasnih klimatskih promjena, podrazumijevajući da će za to biti potrebno što prije ograničiti emisije stakleničkih plinova na globalnoj razini i postići klimatsku neutralnost u drugoj polovini ovog stoljeća. Sporazum ima sljedeće ključne značajke:

Osim toga, stanje u svijetu potpuno se promijenilo u odnosu na stanje u vrijeme konferencije u Kopenhagenu 2009. te je dovelo do svjetske mobilizacije odozdo prema gore vlada i nedržavnih aktera, kao što su poduzeća, ulagači, gradovi i civilno društvo. Francusko predsjedanje klimatskom konferencijom i UN zaslužni su za pozitivnu dinamiku uoči i tijekom pariške konferencije.

Tijekom čitave pariške konferencije EU je zadržao visoku razinu političke dosljednosti. Svi su ministri EU-a u Parizu pokazali volju i odlučnost za postizanje uspjeha. EU je djelovao kao cjelina, braneći stajališta EU-a kako su dogovorena na sastanku Vijeća za okoliš. To je EU-u omogućilo da nastupi s jedinstvenim stavom u svim fazama pregovora, što je bio ključan element za uspješan ishod konferencije u Parizu. Što je još važnije, u okviru diplomatskog napora EU-a u podučju klime EU i njegovi partneri uspostavili su široku koaliciju razvijenih zemalja i zemalja u razvoju koja podupire vrlo ambiciozne ciljeve. Ta „koalicija velikih ambicija” bila je ključna za stvaranje pozitivne dinamike tijekom pregovora i za dobivanje suglasnosti svih zemalja s velikim emisijama u pogledu Pariškog sporazuma.

Pariški sporazum prvi je multilateralni sporazum o klimatskim promjenama kojim su obuhvaćene gotovo sve svjetske emisije. Pariški sporazum uspjeh je za svijet i potvrda napretka EU-a prema gospodarstvu s niskim razinama ugljika. Strategija pregovaranja EU-a bila je odlučujuća u postizanju sporazuma. EU je zagovarao ambiciozne ciljeve i pridonio raspravi svojim iskustvom s učinkovitom klimatskom politikom i tradicijom pregovaranja te međunarodnom suradnjom koja se temelji na pravilima. EU je bio prvo veliko gospodarstvo koje je 6. ožujka 2015. predstavilo svoj klimatski plan (tj. planirane nacionalno utvrđene doprinose) definiran u skladu s okvirom klimatske i energetske politike do 2030. utvrđenim na sastanku Europskog vijeća u listopadu 2014. i planom Europske komisije za rješavanje problema globalnih klimatskih promjena nakon 2020. EU je postavio ambiciozni domaći cilj smanjenja emisija stakleničkih plinova u cjelokupnom gospodarstvu za najmanje 40 % do 2030. Taj se cilj temelji na globalnim predviđanjima koja su u skladu sa srednjoročnim ciljevima Pariškog sporazuma.

Pariški sporazum iz 2015. povijesno je važna etapa u globalnoj borbi protiv klimatskih promjena. Taj nam sporazum pruža posljednju priliku da budućim generacijama predamo stabilniji svijet, zdraviji planet, pravednija društva i prosperitetnija gospodarstva, također u okviru Programa za održivi razvoj do 2030. Tim će se sporazumom svijet usmjeriti prema globalnom prijelazu na čiste energije. Za taj će prijelaz biti potrebno promijeniti ponašanje u poslovnom sektoru i ulaganjima te osigurati poticaje u čitavom nizu politika. Za EU to osigurava znatne mogućnosti, osobito za otvaranje radnih mjesta i ostvarivanje rasta. Taj prijelaz potaknut će ulaganja i inovacije u području obnovljive energije i time pridonijeti ambiciji EU-a da ostvari vodeći položaj u svijetu u tom sektoru te poveća rast na tržištima za robu i usluge proizvedene u EU-u, primjerice u području energetske učinkovitosti.

Prognoze u pogledu sustava određivanja cijena ugljika i energije dodatno su otežane zbog trenutačnog stanja niskih cijena nafte. To može biti dobra prilika ne samo za uvođenje sustava određivanja cijena ugljika, nego i za ukidanje subvencija za fosilna goriva koje su prema Međunarodnoj agenciji za energiju u 2013. iznosile 548 milijardi USD u cijelom svijetu. Te su subvencije najveća prepreka inovacijama u području čistih tehnologija, kao što je prepoznato u pozivima skupina G20 i G7 na ukidanje subvencija za fosilna goriva. U nadolazećem izvješću EU-a o cijenama i trošku energije razmotrit će se trenutačno stanje u tom pogledu.

U Pariškom sporazumu pružen je jasan i ambiciozan smjer kretanja za inovacije u području tehnologija niskih razina ugljika. Na marginama pariške konferencije 20 svjetskih vodećih gospodarstava pokrenulo je „misiju inovacija” kako bi pojačali javne i privatne inovacije u području čistih energija, razvili i uveli napredne tehnologije te postigli smanjenje troškova. EU se želi priključiti toj inicijativi uzevši u obzir da je proračun EU-a za istraživanja povezana s postizanjem niskih razina ugljika u okviru Obzora 2020. već udvostručen za razdoblje 2014. – 2020., a EU se obvezao uložiti najmanje 35 % sredstava u okviru Obzora 2020. u mjere povezane s klimom. Osim toga, buduća strategija za istraživanje, inovacije i konkurentnost energetske unije izvući će korist iz sinergija između energetike, prometa, kružnog gospodarstva, industrije i digitalnih inovacija. To bi trebalo dovesti do veće konkurentnosti današnjih i budućih europskih tehnologija s niskim razinama ugljika i tehnologija energetske učinkovitosti.

Predanost EU-a prijelazu na čiste energije nepovratna je i beskompromisna. Prioritet energetske unije jest „odmaknuti [se] od gospodarstva koje se temelji na fosilnim gorivima, gospodarstva u kojem se energija temelji na centraliziranom pristupu u pogledu opskrbe, koje se oslanja na zastarjele tehnologije i poslovne modele (...) osnažiti potrošače (...) [te se] odmaknuti od rascjepkanog sustava koji karakteriziraju neusklađene nacionalne politike, tržišne prepreke i energetski izolirana područja.” Projekt energetske unije u svim svojim dimenzijama pruža širi okvir unutar kojeg EU može stvoriti potrebno povoljno okruženje za energetsku tranziciju. Prema Međunarodnoj agenciji za energiju potpuna provedba klimatskih planova dovest će do ulaganja u iznosu od 13,5 trilijuna USD u energetsku učinkovitost i tehnologije niskih razina ugljika od 2015. do 2030., što čini godišnji prosjek od 840 milijardi USD. Glavni učinak tih klimatskih planova nije samo povećanje ulaganja, nego i ponovno uspostavljanje ravnoteže ulaganja u različita goriva i sektore te diljem sektora ponude i potražnje. Među ostalim, ulaganja u obnovljive energije bit će gotovo tri puta veća od ulaganja u elektrane na fosilna goriva, dok se za ulaganja u energetsku učinkovitost (na čelu sa sektorima prijevoza i graditeljstva) očekuje da će biti jednaka ulaganjima u drugim dijelovima energetskog sustava.

Za prijelaz na gospodarstvo s niskim razinama ugljika i s učinkovitijim iskorištavanjem resursa potreban je temeljni pomak u tehnologiji, energiji, gospodarstvu, financijama te u konačnici u cijelom društvu. Pariškim sporazumom pruža se mogućnost za gospodarske promjene, otvaranje radnih mjesta i ostvarivanje rasta. On je središnji element u postizanju viših ciljeva održivog razvoja te prioriteta EU-a u pogledu ulaganja, konkurentnosti, kružnog gospodarstva, istraživanja, inovacija i energetske tranzicije. Provedbom Pariškog sporazuma EU-u se pružaju poslovne mogućnosti da zadrži i iskoristi svoju prednost prvog ponuđača na tržištu u poticanju razvoja obnovljivih energija i energetske učinkovitosti te natjecanju u razvoju drugih tehnologija s niskim razinama ugljika na tržištima diljem svijeta. Kako bi iz toga izvukao korist, EU će morati i dalje biti primjer drugima donošenjem regulatornih politika za smanjenje emisija, ali i stvaranjem uvjeta za intenziviranje javnog i privatnog ulaganja u inovacije i modernizaciju u svim ključnim sektorima te osiguravanjem da druga velika gospodarstva ispunjavaju svoje obveze. Potrebno je pravilno upravljati prijelazom na gospodarstvo s niskim razinama ugljika uzimajući u obzir razlike u kombinaciji energetskih izvora i gospodarskoj strukturi diljem EU-a. To uključuje i potrebu predviđanja i ublažavanja društvenog učinka tog prijelaza u pojedinim regijama i društveno-gospodarskim sektorima.

U Pariškom sporazumu predviđen je niz srednjoročnih etapa. Potrebno je razviti jasnu sliku o specifičnim političkim implikacijama cilja od 1,5 °C. Međuvladino tijelo za klimatske promjene u svojem Petom izvješću o procjeni ne donosi jasne zaključke u tom pogledu zbog nedovoljne znanstvene analize. Kako bi se riješio taj problem, od Međuvladinog odbora za klimatske promjene zatraženo je da u 2018. pripremi posebno izvješće. EU će dostaviti podatke za znanstveni rad koji će se u tu svrhu obaviti na međunarodnoj razini. EU bi trebao sudjelovati u prvom „poticajnom dijalogu” koji će se održati 2018. kako bi ocijenio zajedničke ciljeve i napredak u provedbi preuzetih obveza. EU će u tom pogledu sudjelovati u prvom globalnom pregledu stanja 2023., što je bitno radi razmatranja sve ambicioznijeg djelovanja sviju stranaka u razdoblju nakon 2030. U tom je smislu EU, zajedno s drugim strankama, pozvan da do 2020. obavijesti o svojim dugoročnim strategijama razvoja niskih razina emisija stakleničkih plinova do sredine stoljeća. Kako bi olakšala pripremu tih strategija, Komisija će pripremiti dubinsku analizu gospodarskih i društvenih promjena u cilju doprinosa političkoj raspravi u Europskom parlamentu i Vijeću te s dionicima.

U pogledu financiranja u području klime EU i njegove države članice obvezali su se da će povećati mobilizaciju financijskih sredstava u području klime u kontekstu svrhovitih mjera ublažavanja i transparentnosti provedbe kako bi dali svoj udio u ispunjavanju cilja razvijenih zemalja da zajednički prikupe 100 milijardi USD godišnje do 2020. iz različitih javnih, privatnih, bilateralnih i multilateralnih izvora, uključujući alternativne izvore financiranja. Trenutačan trend razvojne pomoći EU-a znatno će pridonijeti postizanju udjela EU-a u dostizanju cilja od 100 milijardi USD. U kontekstu višegodišnjeg financijskog okvira za razdoblje 2014. – 2020. EU je poduzeo korake kako bi osigurao da se 20 % njegova ukupnog proračuna usmjeri na projekte i politike povezane s klimom. U okviru vanjskih rashoda time je više od dva puta povećan iznos financiranja u području klime za zemlje u razvoju te bi mogao dosegnuti čak 14 milijardi EUR izdataka za mjere u području klime. Sve veći udio tih sredstava uložit će se u mjere prilagodbe i olakšavanja inovacija te izgradnju kapaciteta.

Kako bi se zemljama u razvoju pomoglo da ispune ciljeve svojih klimatskih planova od 2020. nadalje, pojačat će se programi potpore, primjerice Globalni savez za borbu protiv klimatskih promjena+ (GCCA+). U tom se kontekstu moraju u potpunosti iskoristiti sinergije između mjera u području klime, Akcijskog plana iz Adis Abebe i Programa do 2030. s njegovim ciljevima održivog razvoja. To uključuje i sudjelovanje EU-a u inicijativi za obnovljivu energiju u Africi. U okviru politike proširenja i politike susjedstva EU će nastaviti s političkim dijalogom s državama partnerima te će im i dalje pružati potporu. Poseban naglasak stavit će se na izgradnju kapaciteta.

Trebali bi se ubrzati trenutačni bilateralni i multilateralni pregovori o liberalizaciji trgovine zelenom robom i uslugama kako bi se olakšalo globalno nastojanje da se ublaže posljedice klimatskih promjena i stvorile poslovne mogućnosti za europska poduzeća. EU bi trebao također zadržati vodeći položaj u promicanju ambicioznog ishoda u kontekstu pregovora u Međunarodnoj organizaciji civilnog zrakoplovstva (ICAO) i Međunarodnoj pomorskoj organizaciji u vezi s rješavanjem pitanja emisija stakleničkih plinova, kao i u sklopu pregovora u okviru Montrealskog protokola.

3.2. Energetski i klimatski regulatorni okvir do 2030.

Nakon konferencije o klimi u Parizu sve će zemlje morati pretočiti svoje preuzete obveze u konkretne mjere politike. Europsko vijeće je u listopadu 2014. za EU utvrdilo okvir klimatske i energetske politike do 2030. postavljanjem ambicioznog domaćeg cilja smanjenja emisija stakleničkih plinova u cjelokupnom gospodarstvu za najmanje 40 % do 2030. te cilja od najmanje 27 % za obnovljivu energiju i energetsku učinkovitost. Pariškim sporazumom podržan je pristup EU-a. Prioritet nakon Pariškog sporazuma jest provedba okvira klimatske i energetske politike do 2030., kako ga je odobrilo Europsko vijeće.

Komisija je već započela taj proces iznošenjem prijedloga za reviziju sustava trgovanja emisijama (ETS) kojim je obuhvaćeno 45 % emisija stakleničkih plinova u EU-u. Komisija će tijekom sljedećih 12 mjeseci predstaviti ključne preostale zakonodavne prijedloge za domaću provedbu dogovorenog regulatornog okvira do 2030. na pravedan i troškovno učinkovit način pružanjem maksimalne fleksibilnosti državama članicama i postizanjem ravnoteže između djelovanja na nacionalnoj razini i na razini EU-a. Sljedeći je korak Komisije priprema prijedloga za odluku o zajedničkom nastojanju i za uporabu zemljišta, prenamjenu zemljišta i šumarstvo. Komisija će predložiti i zakonodavne mjere za uspostavu pouzdanog i transparentnog sustava upravljanja i za pojednostavnjenje zahtjeva za planiranje i izvješćivanje u području klime i energije za razdoblje nakon 2020.

Osim toga, Komisija će predstaviti nužne prijedloge politika za prilagodbu regulatornog okvira EU-a kako bi se energetska učinkovitost stavila na prvo mjesto i kako bi se promicao vodeći položaj EU-a u svijetu u području obnovljivih energija u skladu sa zaključcima Europskog vijeća iz listopada 2014. Za to je potrebno razviti novi model energetskog tržišta kako bi se potrošače postavilo u središte energetskog sustava omogućavanjem odgovora na potražnju i povećanjem fleksibilnosti. Osim toga, Komisija je ove godine već pokrenula paket za energetsku sigurnost kako bi se bez odlaganja suočila s novim izazovima sigurnosti opskrbe izazvanima kretanjima u međunarodnom energetskom kontekstu.

4. Zaključak

Uoči i tijekom pariške konferencije EU je bio u središtu koalicije velikih ambicija koju čine razvijene zemlje i zemlje u razvoju. Kako bi se uistinu osigurao prijelaz na gospodarstvo s niskim razinama ugljika, EU mora nastaviti s tom ambicijom, i na unutrašnjem i na međunarodnom planu.

Pariški sporazum trebalo bi potpisati i ratificirati što je prije moguće. Prijedlog za potpisivanje Sporazuma priložen je ovoj Komunikaciji.

EU mora konsolidirati povoljno okruženje za prijelaz na gospodarstvo s niskim razinama ugljika s pomoću širokog spektra povezanih politika, strateških okvira i instrumenata koji odražavaju deset prioriteta Junckerove Komisije, a posebno s pomoću projekta otporne energetske unije s naprednom klimatskom politikom.

Regulatorni okvir EU-a za energiju i klimatske promjene do 2030. mora se brzo dovršiti u skladu sa zaključcima Europskog vijeća iz listopada 2014. Budući zakonodavni prijedlozi trebali bi dobiti prednost u procedurama u Parlamentu i Vijeću.

Sve će stranke morati biti spremne za puno sudjelovanje u procesu revizije u okviru Pariškog sporazuma osmišljenog da se osigura postizanje cilja zadržavanja klimatskih promjena ispod razine od 2 °C i nastavljanja napora prema ostvarivanju cilja od 1,5 °C.