Komisija predstavlja i komunikaciju o tumačenju kako bi se ostvarile pravna jasnoća i sigurnost za države članice i druge dionike pri primjeni Direktive o radnom vremenu te tako poboljšala njezina stvarna provedba. Izvješće i komunikacija o tumačenju imaju isti cilj: bolju provedbu Direktive, u skladu s političkim okvirom utvrđenim u nedavnoj Komunikaciji Komisije „Pravo EU-a: boljom primjenom do boljih rezultata”.

-ograničenja radnog vremena (u prosjeku najviše 48 sati tjedno, uključujući prekovremeni rad),

-minimalne dnevne i tjedne stanke za odmor (najmanje 11 uzastopnih sati dnevnog odmora i 35 sati neprekidnog tjednog odmora),

-plaćeni godišnji odmor (najmanje četiri tjedna godišnje),

-dodatnu zaštitu za radnike koji rade noću.

Direktivom se predviđa i fleksibilna organizacija radnog vremena. Najkraći se odmor u određenim aktivnostima može u cijelosti ili djelomično odgoditi. Pojedini radnici mogu odabrati raditi dulje od ograničenja od 48 sati (ta se opcija zove „izuzeće”). Kolektivnim se ugovorima može predvidjeti fleksibilna organizacija radnog vremena, primjerice dopuštanjem da se tjedno radno vrijeme rasporedi kao prosjek u razdoblju do 12 mjeseci.

III.Analiza primjene Direktive u državama članicama

Komisija se 2014. obvezala preispitati provedbu Direktive u svim državama članicama. To je preispitivanje obuhvatilo nacionalna izvješća (uključujući stajališta nacionalnih i europskih socijalnih partnera), prethodna izvješća Komisije o provedbi, informacije prikupljene putem postupaka u sustavu EU Pilot i postupaka zbog povrede prava, doprinose neovisnih stručnjaka i istraživanje koje je provela sama Komisija. Najvažniji su rezultati od općenite važnosti sažeti u točkama od A do I. Te su točke izrazito povezane i pri svakoj ocjeni usklađenosti s Direktivom to se mora uzeti u obzir.

A.Isključenje iz područja primjene Direktive

Iz dostupnih se informacija može zaključiti da je Direktiva većinom prenesena u javnom i privatnom sektoru.

Međutim, u nekim su državama članicama neke kategorije radnika isključene iz područja primjene tog zakonodavstva. U javnom je sektoru to najčešće slučaj za oružane snage, policiju i druge sigurnosne snage, ali i za službe civilne zaštite poput zatvorskog osoblja i javnih vatrogasnih postrojbi. Kad je riječ o privatnom sektoru, neke su države članice isključile radnike u kućanstvu.

Ta isključenja nisu u skladu sa zahtjevima Direktive o radnom vremenu, osim ako je prenošenje odredbi Direktive osigurano kolektivnim ugovorima.

B.Radnici s više od jednog ugovora o radu

Direktivom o radnom vremenu utvrđuju se minimalni zahtjevi za „radnike”. Međutim, u njoj se ne navodi izričito određuju li se njezinim odredbama apsolutna ograničenja u slučaju usporednih ugovora s jednim poslodavcem ili više njih i primjenjuju li se one na svaki radni odnos zasebno. Sud još nije presuđivao o tom pitanju. Kako je navedeno u prethodnim izvješćima, Komisija smatra da bi se u kontekstu cilja Direktive da se poboljšaju sigurnost i zdravlje radnika ograničenja prosječnog tjednog radnog vremena te dnevnog i tjednog odmora trebala primjenjivati u najvećoj mogućoj mjeri po radniku. Uzimajući u obzir potrebu da se osigura potpuno ispunjenje cilja Direktive o radnom vremenu u pogledu zdravlja i sigurnosti, u zakonodavstvu država članica trebali bi se predvidjeti odgovarajući mehanizmi za praćenje i izvršenje.