EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 30.11.2016. COM(2016) 752 final IZVJEŠĆE KOMISIJE Završno izvješće o sektorskom istraživanju o mehanizmima za razvoj kapaciteta {SWD(2016) 385 final}



IZVJEŠĆE KOMISIJE Završno izvješće o sektorskom istraživanju o mehanizmima za razvoj kapaciteta 1. Uvod Cilj je strategije europske energetske unije osigurati opskrbu europskih potrošača sigurnom, čistom i pristupačnom energijom. U sve većem broju država članica raste zabrinutost u pogledu sigurnosti opskrbe električnom energijom, unatoč važnom napretku u ostvarivanju tih ciljeva. Neke države članice imaju različite vrste mehanizama za razvoj kapaciteta ili ih planiraju uspostaviti kako bi spriječile moguće nestašice u opskrbi električnom energijom. Tim bi se mehanizmima trebala isplatiti naknada proizvođačima električne energije i ostalim pružateljima kapaciteta, kao što su operatori za odgovor za potražnju, jer su na raspolaganju za slučaj nužde. Javna potpora pružateljima kapaciteta, koja načelno predstavlja državnu potporu, mogla bi dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja na tržištu električne energije. Mehanizmima za razvoj kapaciteta često se pružaju subvencije isključivo domaćim pružateljima kapaciteta, a pritom se ignorira vrijednost uvoza i narušavaju se signali za ulaganje. To znači da se gube mnoge koristi otvorenog i dobro povezanog unutarnjeg energetskog tržišta i povećavaju troškovi potrošača. Tim se mehanizmima katkad pruža i prednost određenim tehnologijama ili sudionicima na tržištu bez objektivnog opravdanja ili sprečava aktivnost konkurentnih novih sudionika na tržištu električne energije. Time se narušava tržišno natjecanje, dovode se u opasnost ciljevi dekarbonizacije te se povećava cijena sigurnosti opskrbe. Komisija je stoga 29. travnja 2015. pokrenula sektorsko istraživanje mjera državne potpore radi uvida u potrebu za mehanizmima za razvoj kapaciteta te u njihov model i tržišne učinke. U ovom se završnom izvješću predstavljaju glavni nalazi istraživanja, dok se dodatni detalji navode u priloženom izvješću. Njime se pruža uvid o tome kada mehanizmi za razvoj kapaciteta uključuju državnu potporu i na koji način Komisija gleda na mehanizme za razvoj kapaciteta u odnosu na pravila o državnim potporama. Komisija primjenom tih pravila želi osigurati da države članice uvode mehanizme za razvoj kapaciteta isključivo prema potrebi i na način koji ne dovodi do komadanja unutarnjeg energetskog tržišta na nacionalna tržišta na štetu potrošača, a možda i klimatskih ciljeva. Službe Komisije u okviru sektorskog istraživanja analizirale su tržišta električnom energijom jedanaest država članica koje su već uvele mehanizme za razvoj kapaciteta ili ih namjeravaju uvesti. Prikupile su mnogo informacija od država članica, energetskih regulatora, udruženja i tržišnih operatora te na sastancima i u okviru dvaju upitnika poslanih na adrese više od 200 dionika. Komisija je 13. travnja 2016. objavila privremeno izvješće o sektorskom istraživanju za potrebe javnog savjetovanja. Ovim se izvješćem uzima u obzir 114 odgovora zaprimljenih u vezi s privremenim izvješćem. Ovo Izvješće i njegovi prilozi predstavljaju se zajedno s paketom zakonodavnih prijedloga u okviru napora za stvaranje energetske unije EU-a s dugoročnom klimatskom politikom. Paket sadržava zakonodavne prijedloge za poboljšanje modela i funkcioniranja tržištâ električne energije u EU-u („inicijativa u pogledu modela tržišta”), uključujući prijedloge za poboljšanje nacionalnih politika dostatnosti proizvodnje koji se temelje na nalazima sektorskog istraživanja, koji bi s vremenom trebali dovesti do smanjenja potrebe da se mehanizmima za razvoj kapaciteta jamči sigurnost opskrbe. 2. Zabrinutosti povezane sa sigurnošću opskrbe 2.1. Postoji li trenutačno problem sa sigurnošću opskrbe električnom energijom u EU-u? Od početka gospodarske i financijske krize 2008. potražnja za električnom energijom u EU-u opada. U istom razdoblju ukupni instalirani kapacitet proizvodnje nastavio je rasti. Stoga je došlo do povećanja raspona kapaciteta, a cjenovne amplitude na tržištu električne energije postale su rjeđe od 2010. Sektorskim istraživanjem potvrđeno je da su u proteklih pet godina nestašice kapaciteta pri kojima je došlo do stvarnog prekida opskrbe potrošača zbog nedovoljne proizvodnje energije bile vrlo rijetke. Drugim riječima, trenutačno na razini EU-a postoji višak kapaciteta. Međutim, stanje se razlikuje u svim državama članicama. Čini se da se neke države članice suočavaju sa stvarnim izazovima različita opsega i trajanja u pogledu sigurnosti opskrbe, a određena područja nekih država članica pogođena su lokalnim problemima povezanima sa sigurnošću opskrbe. Nadalje, u nadolazećim godinama doći će do postupnog zatvaranja znatnog broja postojećih elektrana. Neke se elektrane približavaju kraju operativnog životnog vijeka, neke ne mogu ispuniti nove standarde u pogledu zaštite okoliša i emisija, dok će se ostale postupno zatvarati kao rezultat odluka u okviru nacionalne energetske politike (npr. postupno ukidanje nuklearne energije u Njemačkoj). Općenito, europski sektor električne energije nalazi se u dosad nezabilježenom prijelazu. Liberalizacija tržišta i napori za smanjenje emisija stakleničkih plinova dubinski su promijenili način na koji se proizvodi, prodaje i troši električna energija. Ubrzano raste proizvodnja električne energije iz obnovljivih izvora. To je uzrokovalo niže veleprodajne cijene električne energije i smanjenje upotrebe konvencionalnih tehnologija proizvodnje, primjerice od ugljena i plina, jer obnovljiva energija općenito ima niže tekuće troškove. Smanjenje potražnje, niže cijene i manje stope iskorištenosti doveli su do smanjenja profitabilnosti konvencionalne proizvodnje električne energije. Istodobno, fleksibilne konvencionalne tehnologije i dalje imaju vrlo važnu ulogu: zbog sve većeg udjela obnovljivih izvora energije, kao što su energija vjetra i solarna energija, čija proizvodnja ovisi o vremenskim uvjetima i o tome je li riječ o danu ili noći, potrebni su fleksibilni energetski sustavi, uključujući pouzdan rezervni kapacitet, koji mogu biti u obliku konvencionalne proizvodnje, odgovora na potražnju ili skladištenja, kako bi se u svakom trenutku osigurala sigurnost opskrbe. Države članice zabrinute su da postojeći kapacitet proizvodnje električne energije uz očekivano ulaganje u novi kapacitet možda neće biti dovoljan za održavanje sigurnosti opskrbe u budućnosti. Zabrinutost u pogledu buduće dostatnosti kapaciteta vjerojatno nije opravdana ako trenutačne niske razine profitabilnosti kapaciteta tradicionalne proizvodnje samo odražavaju trenutačni višak kapaciteta. Međutim, ako je niska profitabilnost ujedno i rezultat tržišnih ili regulatornih propusta, poticaji za ulaganje možda se neće pokazati dovoljnima za održavanje dostatnih razina kapaciteta u srednjem i dugom roku. 2.2. Zašto ulaganja možda nisu dovoljna za osiguranje sigurne opskrbe u budućnosti? Gospodarski subjekti na temelju očekivanih prihoda odlučuju hoće li zadržati trenutačni kapacitet ili uložiti u novi kapacitet. Kako bi se provjerilo mogu li analizirana tržišta potaknuti dovoljno ulaganja u kapacitet radi zadovoljavanja buduće potražnje, sektorskom se analizom razmatralo postoje li regulatorni i/ili tržišni nedostaci kojima se sprečava ulaganje. Istraživanje je pokazalo da postoji nekoliko tržišnih nedostataka koji bi mogli spriječiti tržišta električne energije u stvaranju dovoljno ulaganja za osiguranje sigurnosti opskrbe. Sektorskim se istraživanjem posebice zaključuje da učinkovito funkcioniranje tržišta električne energije ovisi o dovoljnom rastu cijena u razdobljima kada je razina opskrbe jedva dovoljna za pokrivanje potražnje. Dobit ostvarena na visokim cijenama u tim razdobljima manjka opskrbe ključan je poticaj za ulaganje, osobito u fleksibilne tehnologije koje su rijetko u pogonu te stoga moraju povratiti troškove ulaganja tijekom relativno malo sati rada. Nekoliko čimbenika u praksi ograničava mogućnost tržišta električne energije da ostvare visoke cijene u razdobljima manjka opskrbe. Kao prvo, mali broj pojedinačnih potrošača električne energije može odgovoriti na razlike u cijeni u stvarnome vremenu i smanjiti svoju potrošnju tijekom sati vršne potražnje kada su cijene visoke. U nedostatku potražnje osjetljive na cijenu pravila koja su uvela nacionalna tijela radi uravnoteženja opskrbe i potražnje često uključuju niske regulirane gornje granice cijena koje ne odražavaju spremnost potrošača da plate za sigurnu opskrbu, što stoga uzrokuje cijene koje ne odražavaju stvarnu vrijednost dostatnosti dodatnih resursa. Kao drugo, čak i u nedostatku izričitih gornjih granica cijena, pravilima za upravljanje tržištima uravnoteženja, na kojima proizvodnja električne energije mora u stvarnom vremenu biti pokrivena potražnjom mrežnih operatora te je krajnja cijena električne energije utvrđena za svaki sat, u praksi se cijena ograničava na terminskim tržištima.

Kao treće, za osiguranje primjerenih lokacijskih signala za ulaganje u proizvodnju i prijenos ključno je pravilno razgraničenje zona trgovanja. Ako se cijene u velikoj zoni trgovanja određuju bez uzimanja u obzir ograničenja prijenosnog sustava, potrebne su izvantržišne mjere ponovne otpreme kako bi se dio proizvodnje isključio pa zatim uključio negdje drugdje (uz dodatan trošak) unutar velike zone kako bi se uravnotežila mreža. Tim se izvantržišnim mjerama ponovne otpreme potkopavaju signali za ulaganje i narušavaju cijene električne energije, što dovodi do stvaranja skrivenih subvencija za neke potrošače i dodatne naknade za druge. Tim se narušavanjem cijena potkopava prekogranična trgovina i smanjuju se poticaji za ulaganje u povećanje interkonekcijskog kapaciteta među državama članicama. Sektorsko je istraživanje pokazalo da trenutačna konfiguracija zona trgovanja u EU-u stvara znatne probleme za funkcioniranje i razvoj učinkovitog unutarnjeg energetskog tržišta. Naposljetku, čak i ako je dopušteno određivanje cijena u slučaju manjka opskrbe i ako su zone trgovanja prikladno razgraničene, sudionici na tržištu mogli bi i dalje oklijevati uložiti u nove kapacitete zbog znatne nesigurnosti u pogledu budućih kretanja na tržištu, kao što je učinak rastućeg tržišnog udjela obnovljive energije i potencijalno iznimne nestabilnosti cijena na njihova ulaganja. 3. Reforma tržišta električne energije Sektorskim istraživanjem utvrđen je određen broj tržišnih reformi kojima bi se mogle ublažiti zabrinutosti povezane sa sigurnošću opskrbe ili čak u cijelosti ukloniti potreba za mehanizmima za razvoj kapaciteta. Države članice trebale bi stoga provesti te reforme prije ili tijekom uvođenja mehanizama za razvoj kapaciteta. Cijenama koje odražavaju stvarnu vrijednost električne energije mogu se pružiti signali za nova ulaganja u pouzdan i fleksibilan kapacitet koji je potreban za osiguranje sigurne opskrbe električnom energijom. Uklanjanje prekomjerno niskih gornjih granica cijena i dopuštanje rasta cijena radi odražavanja spremnosti potrošača na plaćanje stoga predstavljaju ključnu tržišnu reformu. Pravila o tržištima uravnoteženja trebalo bi unaprijediti kako bi se troškovi koje snose mrežni operatori za održavanje uravnoteženosti sustava u cijelosti odražavali u cijenama u slučaju neravnoteže koje plaćaju sudionici na tržištu koji su „u neravnoteži”. Svi sudionici na tržištu trebali dobiti poticaje i mogućnost za pružanje potpore ravnoteži sustava osiguravanjem da njihova stvarna izmjerena proizvodnja ili potrošnja električne energije odgovara električnoj energiji čiju su kupnju ili prodaju ugovorili na terminskim tržištima. Države članice možda su zabrinute da će uklanjanje gornjih granica cijena i visoke vršne veleprodajne cijene utjecati na maloprodajne cijene. Sektorskim je istraživanjem utvrđeno da tržišta mogu sama upravljati takvim rizicima, na primjer uvođenjem proizvoda za zaštitu od rizika kojima se opskrbljivačima i krajnjim kupcima omogućava da se zaštite od vršnih cijena, uključujući dugoročnu zaštitu s pomoću dugoročnih ugovora za zaštitu od rizika. Takvom se dugoročnom zaštitom od rizika može pružiti potpora poslovnom modelu ulaganja proizvođača pretvaranjem nesigurnih mogućih cijena u slučaju manjka opskrbe u siguran redovit dotok prihoda. Povećanje stope upotrebe takvih ugovora za zaštitu od rizika stoga bi se trebalo smatrati korisnim jer bi se zahvaljujući njemu mogla smanjiti potreba za mehanizmima za razvoj kapaciteta. Nadalje, regulatorna tijela možda nisu sklona dopustiti rast veleprodajnih cijena zbog straha od zloupotrebe tržišne snage ili zbog zabrinutosti da će one uzrokovati više maloprodajne cijene za domaćinstva i industriju. Rizik od zloupotrebe tržišne snage povezan s nestabilnijim cijenama moguće je ublažiti širenjem sudjelovanja na tržištu i povećanjem tržišnog natjecanja te unapređenjem transparentnosti, dostupnosti podataka i nadzora tržišta. Druga važna reforma tržišta odnosi se na sudjelovanje operatora za odgovor na potražnju na tržištu. Iznimno je važno povećati osjetljivost potražnje na cijene u stvarnome vremenu jer se time može ublažiti vršna potražnja te stoga smanjiti potreba za dodatnim kapacitetom proizvodnje. Međutim, operatori za odgovor na potražnju i dalje se suočavaju s važnim preprekama u pogledu sudjelovanja na tržištu, a u cijelom EU-u zakonski je okvir fragmentiran. Operatorima za odgovor na potražnju nije dopušteno sudjelovati na nekim tržištima, dok na ostalima aktivnost potrošača gubi na privlačnosti ili je onemogućena zbog tarifnog režima mreže ili nedostatka tehničkih pravila. Naposljetku, sektorsko istraživanje pokazuje da bi trebalo ispitati i revidirati razgraničenje zona trgovanja kako bi se omogućilo utvrđivanje prikladnih lokalnih cijena radi poticanja ulaganja u kapacitet na mjestima na kojima on nije dovoljan i ulaganja u prijenosnu infrastrukturu koja je potrebna za prijenos električne energije od proizvođača do potrošača. Inicijativa u pogledu modela tržišta sadržava prijedloge za rješavanje svih tih pitanja: razvoj kratkoročnih tržišta koja odgovaraju na potrebu za promjenjivijim i manje predvidljivim rastućim udjelima energije vjetra i solarne energije, usklađenim pravilima za sudjelovanje operatora za odgovor na potražnju, standardizacijom proizvoda za uravnoteženje i pravila za njihovo prekogranično pružanje, kojima će se dodatno povećati tržišno natjecanje na tržištima uravnoteženja, te unapređenjem postupka za utvrđivanje zona trgovanja. Države članice koje predlažu uspostavu mehanizama za razvoj kapaciteta trebale bi uložiti odgovarajuće napore u rješavanje problema u pogledu dostatnosti resursa s pomoću reformi tržišta. Drugim riječima, mehanizmi za razvoj kapaciteta ne bi trebali biti zamjena za reforme tržišta. 4. Kada primijeniti mehanizam za razvoj kapaciteta? Prethodno opisanim reformama tržišta moguće je riješiti mnoge regulatorne i tržišne nedostatke koji uzrokuju nestašice kapaciteta. Međutim, za cjelovitu provedbu reformi tržišta potrebno je vrijeme, a one možda neće biti dovoljne za potpuno rješavanje temeljnog problema dostatnosti kapaciteta. Neke države članice stoga su odlučile provesti komplementarne mjere u obliku mehanizama za razvoj kapaciteta. Iako su osmišljeni na različite načine, svim se mehanizmima za razvoj kapaciteta nudi dodatni prihod pružateljima kapaciteta u obliku plaćanja za stavljanje na raspolaganje kapaciteta električne energije. Ta naknada vjerojatno uključuje državnu potporu, koju je potrebno prijaviti Komisiji radi odobravanja u okviru pravila EU-a o državnim potporama. Komisija bi određenu mjeru mogla smatrati mehanizmom za razvoj kapaciteta podložnim pravilima o državnim potporama u sljedećim uvjetima: i. ako je mjeru pokrenula vlada i/ili ako ona uključuje vladu, ii. ako je njezin primarni cilj osiguranje sigurnosti opskrbe električnom energijom i iii. ako se njome pružateljima kapaciteta isplaćuje naknada uz prihode koje ostvaruju od prodaje električne energije, ako ih ostvaruju. Nakon prijave mjere Komisija će prvo na temelju Smjernica o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju ocijeniti je li potrebno riješiti jasno definiran problem povezan sa sigurnošću opskrbe koji tržište ne može samo riješiti. Države članice mogu to dokazati dostavom činjeničnih dokaza da tržište vjerojatno neće osigurati razinu sigurnosti opskrbe koju one smatraju prikladnom i koja je definirana u odnosu na gospodarski standard pouzdanosti koji se temelji na spremnosti potrošača na plaćanje. To uključuje utvrđivanje tržišnih nedostataka koji uzrokuju problem, kvantificiranje njihova vjerojatnog učinka na ulaganje i pouzdanost sustava te procjenu veličine jaza između očekivane i željene razine sigurnosti opskrbe. Ocjenama dostatnosti koje je Komisija dosad preispitala općenito se pruža kvantificirana analiza, ali sektorsko istraživanje pokazuje da je i dalje potrebno ulagati velike napore kako bi se osiguralo uvođenje mehanizama za razvoj kapaciteta temeljeno na objektivnoj i detaljnoj ocjeni dostatnosti sustava električne energije. Ako su ocjene dostatnosti nedovoljno pouzdane, tijela će možda morati kratkoročno otkloniti probleme u pogledu dostatnosti, što uzrokuje rizik od intervencija koje su skupe, narušavaju tržišno natjecanje i povećavaju nesigurnost na tržištu. Kao prvo, pristupi i prakse u pogledu izračuna dostatnosti resursa znatno se razlikuju od države članice do države članice. Teško je osigurati pouzdanost i usporedivost rezultata jer države članice upotrebljavaju različite metodologije, parametre i pretpostavke, a u pogledu njih nije utvrđena jasna komunikacija. Ispitanici iz sektorskog istraživanja iznijeli su snažne argumente za poboljšanje usporedivosti, mogućnosti provjere i objektivnosti ocjena dostatnosti. Kako bi se otklonile te zabrinutosti, Komisijinom inicijativom u pogledu modela tržišta predlaže se uvođenje koordinirane europske ocjene dostatnosti resursa koja se temelji na usklađenoj metodi. Kao drugo, postoji znatan prostor za poboljšanje u pogledu pristupâ država članica standardima pouzdanosti, tj. utvrđenoj razini sigurnosti opskrbe koju vlada želi postići. Gospodarski učinkovit standard pouzdanosti temelji se na vrijednosti koju sigurnost opskrbe ima za potrošače električne energije. Drugim riječima, države članice trebale bi provesti analizu troškova i koristi kako bi odredile u kojoj je mjeri korisno pružati poticaje sudionicima na tržištu kako bi se postigao određeni standard pouzdanosti. Mnoge države članice, međutim, ne provode takve analize troškova i koristi te ne mjere vrijednost koju potrošači povezuju s neprekinutom opskrbom električnom energijom. Neke države članice koje su uvele mehanizme za razvoj kapaciteta nisu čak ni definirale standarde pouzdanosti. Ako su i uvedeni, ti se standardi često ne uzimaju u obzir pri osmišljavanju mehanizama za razvoj kapaciteta ili utvrđivanju njihove veličine. Na razini EU-a Europska mreža operatora prijenosnih sustava za električnu energiju („ENTSO-E”) razvija metodologiju temeljenu na vjerojatnosti za ocjenu stanja u pogledu dostatnosti kapaciteta diljem Europe. Komisijinom inicijativom u pogledu modela tržišta predlažu se daljnja poboljšanja ocjene i razvoja metodologija na razini EU-a za izračun gospodarski usklađenih standarda pouzdanosti i bilo kakve odluke o provedbi mehanizma za razvoj kapaciteta trebale bi se donositi na temelju njih. Njome se predviđa i uvođenje standarda pouzdanosti koji se temelji na vrijednosti koju sigurnost opskrbe ima za potrošače u državama članicama koje primjenjuju mehanizme za razvoj kapaciteta.

Stroga ocjena dostatnosti kojom se uzima u obzir stanje regionalne dostatnosti i koja se temelji na jasno definiranom gospodarskom standardu pouzdanosti ključna je za utvrđivanje rizika u pogledu sigurnosti opskrbe i određivanje potrebne veličine bilo kojeg mehanizma za razvoj kapaciteta. 5. Prilagodba rješenja problemu Mehanizam za razvoj kapaciteta može biti prikladan za osiguranje sigurnosti opskrbe električne energije za potrošače ako su provedene ili se već planiraju provesti prikladne reforme tržišta i ako je pravilnom ocjenom dostatnosti utvrđeno postojanje preostalih tržišnih i regulatornih nedostataka. Postoje različite vrste mehanizama za razvoj kapaciteta i nisu sve jednako prikladne za rješavanje različitih vrsta zabrinutosti u pogledu dostatnosti. 5.1. Koje vrste mehanizama za razvoj kapaciteta postoje u Europi? Sektorskim je istraživanjem utvrđeno 35 mehanizama za razvoj kapaciteta u jedanaest obuhvaćenih država članica. Oni se mogu podijeliti na „ciljne” mehanizme i mehanizme „na razini tržišta”, a objema skupinama cilj je osigurati dovoljan kapacitet kako bi se zadovoljio standard pouzdanosti. Ciljnim se mehanizmima pruža potpora isključivo potrebnom dodatnom kapacitetu povrh onog koji pruža tržište bez subvencija, dok se mehanizmima na razini tržišta pruža potpora svim sudionicima na tržištu od kojih se zahtijeva zadovoljavanje standarda pouzdanosti. Takvi se programi mogu dodatno podijeliti na one „temeljene na obujmu” i one „temeljene na cijeni”. Kada je riječ o programima temeljenima na obujmu, ukupni potrebni obujam kapaciteta utvrđuje se unaprijed, nakon čega se za utvrđivanje cijene koja će se platiti upotrebljava tržišni postupak. Kada je riječ o programima temeljenima na cijeni, cijena se administrativno određuje na razini za koju je izračunano da će dovesti do ulaganja u potreban obujam kapaciteta. Sektorskim su istraživanjem utvrđene tri vrste ciljnih mehanizama: strateške rezerve, u okviru kojih se određena količina kapaciteta zadržava izvan tržišta kako bi se mogla iskoristiti u izvanrednim situacijama; pozivi na podnošenje ponuda za novi kapacitet, u okviru kojih se potpora dodjeljuje novim ulagačkim projektima koji se često nalaze na određenom području; i plaćanja za korištenje kapaciteta temeljena na cijeni, u okviru kojih se administrativna plaćanja izvršavaju podskupu kapaciteta na tržištu. Sektorskim su istraživanjem utvrđene i tri vrste mehanizama na razini tržišta: modeli središnjeg kupca, u okviru kojih središnji kupac kupuje potrebni kapacitet u ime opskrbljivača/potrošača; programi decentralizirane obveze, u okviru kojih opskrbljivači imaju obvezu sami ugovoriti kapacitet koji im je potreban; i plaćanja za korištenje kapaciteta temeljena na cijeni, u okviru kojih je administrativno plaćanje dostupno svim sudionicima na tržištu. Naposljetku, sektorskim je istraživanjem u šest od jedanaest država članica utvrđeno postojanje programa odgovora na potražnju, koji su poznati i kao programi upravljane potrošnje. To su ciljni programi u okviru kojih se naknada isplaćuje samo operatorima za odgovor na potražnju. 5.2. Koji je mehanizam za razvoj kapaciteta prikladan za koji problem? Prikladnost različitih vrsta mehanizama za razvoj kapaciteta ovisi o vrsti utvrđenog problema povezanog s dostatnošću kapaciteta. Glavni problemi povezani s dostatnošću utvrđeni sektorskim istraživanjem mogu se kategorizirati u četiri skupine: 1.zabrinutosti povezane s dugoročnom sposobnošću tržišta da potakne dovoljno ulaganja; 2.privremene zabrinutosti u pogledu trenutačnog tržišnog modela kojim se ne pružaju prikladni signali za ulaganje, iako se očekuje da će tržište dugoročno biti učinkovito; 3.zabrinutosti lokalne prirode (tj. na određenoj lokaciji unutar države članice) koje se ne mogu riješiti dovoljno brzo ulaganjem u prijenos ili boljim razgraničenjem zona trgovanja električnom energijom i 4.zabrinutosti da bez pružanja dodatne potpore potrošači energije neće imati dovoljno važnu ulogu u upravljanju potražnjom električne energije i sigurnošću opskrbe. Dugoročna zabrinutost u pogledu dostatnosti Ako se utvrde dugoročne zabrinutosti u pogledu dostatnosti, najprikladniji mehanizam za razvoj kapaciteta za rješavanje problema vjerojatno će biti program na razini tržišta koji se temelji na obujmu, kojim će se istodobno ograničiti narušavanje tržišnog natjecanja i trgovine. Takvim se mehanizmom mogući prihodi tijekom nesigurnih razdoblja visokih cijena uzrokovanih manjkom opskrbe mogu zamijeniti redovitim i zajamčenim dotokom prihoda. Njime se stoga može povećati sigurnost ulaganja. Kako bi se osigurala usklađenost između reformi tržišta potrebnih za osiguranje pravovremenog uvoza i uvođenja mehanizma za razvoj kapaciteta, najbolji izbor mogao bi predstavljati program temeljen na „opcijama pouzdanosti”. Sudionici u okviru takvog programa primaju siguran, redovit prihod na temelju kapaciteta, ali gube mogućnost ostvarivanja dobiti od visokih cijena električne energije u slučaju manjka opskrbe. Privremena zabrinutost u pogledu dostatnosti Dugoročne intervencije nisu potrebne ako ocjene dostatnosti pokazuju da je moguće u dugom roku reformirati tržište kako bi se osiguralo dovoljno investicijskih poticaja i ako su u to uvjereni tvorci politike te pod uvjetom da postoji dovoljno dostupnog kapaciteta za osiguranje sigurnosti opskrbe dok tržišta ne ostvare ulaganja. Međutim, možda će biti potrebno spriječiti prerano zatvaranje postojećeg kapaciteta.

U takvim je okolnostima strateška rezerva vjerojatno najprikladniji odgovor jer može pridonijeti kontroli obujma postojećeg kapaciteta koji napušta tržište. Nadalje, narušavanja tržišta moguće je svesti na najmanju moguću razinu ako je rezerva najmanja moguća i osmišljena na način kojim se ne potiče novi kapacitet proizvodnje te ako se drži izvan tržišta kako bi se očuvali cjenovni signali tržišta i poticaji da kapacitet ostane na tržištu. Kako bi se očuvala njihova privremena priroda, strateškim se rezervama ne bi trebale zahtijevati dugoročne obveze (npr. jednogodišnji obnovljivi ugovori) ili vremena isporuke. Strateške bi rezerve od početka trebale imati ugrađen jasan krajnji rok povezan s planiranim reformama tržišta, što pridonosi očuvanju budućih signala za ulaganje. Lokalna zabrinutost u pogledu dostatnosti U većini je slučajeva lokalne zabrinutosti u pogledu dostatnosti najbolje otkloniti boljim povezivanjem lokalnog područja s ostalim područjima s dovoljno kapaciteta. Ako bolja povezanost nije izvediva (npr. na udaljenim otocima) ili je preskupa, lokalne nestašice trebale bi se odražavati u lokalnim cijenama jer se time pruža poticaj ulaganju u nove kapacitete i potrošačima da štede energiju. Za to je potrebna posebna zona trgovanja za lokalno područje. Uvođenje mehanizma za razvoj kapaciteta može biti prikladno ako nije moguće uvesti posebnu zonu trgovanja, na primjer jer je deficitarno područje toliko malo da ne bi postojalo tržišno natjecanje te bi sav kapacitet u zoni trebao biti u potpunosti reguliran. Ponekad je mehanizam na razini tržišta uveden nakon utvrđivanja dugoročnih zabrinutosti u pogledu dostatnosti moguće prilagoditi kako bi se otklonio lokalni problem u pogledu dostatnosti. Na primjer, Italija planira stvaranje zona cijene kapaciteta unutar mehanizma za razvoj kapaciteta na razini tržišta kako bi se pružili signali za lokalno ulaganje, a Irska to razmatra. Mjera s određenijim ciljem možda bi bila prikladna i za rješavanje lokalnih zabrinutosti u pogledu dostatnosti. Određene oblike strateške rezerve, kao i poziv na podnošenje ponuda za novi kapacitet, moguće je ograničiti isključivo na određeno područje. Veličinu tih ciljnih mehanizama moguće je prilagoditi utvrđenom jazu kapaciteta. Međutim, pozive na podnošenje ponuda prati poseban rizik od toga da novi kapacitet izgura postojeći kapacitet s tržišta, pri čemu se stvara situacija u kojoj će se sudionici na tržištu u budućnosti oslanjati na pozive na podnošenje ponuda kako bi uložili u novi kapacitet umjesto da reagiraju na tržišne signale. Zaključno, nova prijenosna infrastruktura ili strukturne reforme tržišta električne energije koje održavaju ograničenja u pogledu lokacije vjerojatno su najprikladnija dugoročna rješenja za lokalne zabrinutosti povezane s kapacitetom, osim za vrlo izolirane sustave u kojima je prijenos pretjerano skup. Međutim, lokalni mehanizmi za razvoj kapaciteta mogli bi poslužiti kao potrebni alati dok se ne provedu potrebne reforme. Zabrinutosti povezane s ulogom potrošača energije Četvrta je zabrinutost da će potražnja potrošača energije ostati nefleksibilna, iako je fleksibilna potražnja ključna za troškovno učinkovitu ravnotežu na tržištu električne energije sa sve nestabilnijim veleprodajnim cijenama zbog promjenjive proizvodnje obnovljive energije i mogućnosti visokih cijena u slučaju manjka opskrbe. Ta zabrinutost može potaknuti države članice na uvođenje programa upravljane potrošnje ili posebnih pravila za poticanje odgovora na potražnju unutar programa temeljenog na obujmu na razini tržišta. Komisijina početna ocjena osam programa upravljane potrošnje koji se primjenjuju u 11 država članica iz istraživanja upućuje na to da su oni možda opravdani ako se uzme u obzir njihov doprinos kratkoročnoj i dugoročnoj sigurnosti opskrbe. Odgovorom na potražnju mogu se pružiti korisni alati za kratkoročno uravnoteženje sustava, a dugoročno gledano potpuna osjetljivost potražnje ima potencijal za uklanjanje potrebe za mehanizmima za razvoj kapaciteta jer bi se njome potrošačima omogućilo da plaćaju za različite razine pouzdanosti. Međutim, prikladnost programa upravljane potrošnje te stoga i njihova usklađenost s pravilima EU-a o državnim potporama ovise o načinu na koji su osmišljeni i na koji stvarno funkcioniraju. Pravilima o državnim potporama obično se zahtijeva otvorenost mehanizama za razvoj kapaciteta prema svim tehnologijama. Međutim, u slučaju mehanizama za odgovor na potražnju nedostatak tržišnog natjecanja među različitim resursima mogao bi biti opravdan. Program odgovora na potražnju kojim se dopušta široko sudjelovanje velikih i malih industrija i agregatora odgovora na potražnju, kojim se ne nabavlja prekomjerni kapacitet, koji se temelji na konkurentnom postupku nabave i koji je osmišljen tako da ne utječe na oblikovanje prikladnih cijena električne energije u slučaju manjka opskrbe smatra se prihvatljivim oblikom intervencije. S druge strane, programi odgovora na potražnju u okviru kojih se nabavlja previše kapaciteta samo od podskupa velikih industrijskih korisnika vjerojatno neće biti odobreni u okviru pravila o državnim potporama. Oni donose rizik od subvencioniranja energetski intenzivnih industrija, a ne pružaju odgovarajuću vrijednost u pogledu povećane sigurnosti opskrbe ostalim potrošačima električne energije. Najbolja praksa utvrđena u sektorskom istraživanju pokazuje i da moguća posebna potpora dostupna odgovoru na potražnju ne bi trebala vrijediti na neodređeno razdoblje. Cilj bi trebao biti pružanje potpore razvoju odgovora na potražnju kako bi se on dugoročno mogao natjecati na tržištu (ili u okviru mehanizma za razvoj kapaciteta na razini tržišta). Plaćanja za korištenje kapaciteta općenito su neprikladna Naposljetku, u pogledu „plaćanja za korištenje kapaciteta” sektorsko je istraživanje pokazalo da se tim mehanizmima vjerojatno ne određuju ispravne cijene kapaciteta jer se njima tržištu ne omogućava da na konkurentan način odredi ispravnu cijenu kapaciteta, nego ovise o „administrativnoj” cijeni. Zbog toga se njima vjerojatno ne može ispravno odražavati stvarno stanje u pogledu manjka opskrbe. Podrazumijevaju visok rizik od nedovoljne ili prekomjerne nabave kapaciteta, posebno jer ti programi često sporo reagiraju na promjenu tržišnih okolnosti. Može se stoga općenito pretpostaviti da mehanizmi temeljeni na cijeni vjerojatno nisu prikladna mjera, bez obzira na vrstu utvrđene zabrinutosti. Odabir vrste mehanizma za razvoj kapaciteta koja odgovara utvrđenom problemu: Za dugoročne rizike najprikladniji su instrumenti mehanizmi za razvoj kapaciteta na razini tržišta, uz reforme tržišta kako bi se ograničila njihova uloga. Za privremene rizike prikladnije je rješenje vjerojatno strateška rezerva, dok se ne provede reforma tržišta kako bi se osigurala dugoročna sigurnost opskrbe. Rezervu je potrebno zadržati izvan tržišta. Lokalne probleme u pogledu dostatnosti trebalo bi riješiti boljim mrežnim priključcima ili prikladnijim zonama trgovanja, iako bi različiti mehanizmi mogli predstavljati prikladne prijelazne alate. Za razvoj fleksibilne potražnje prikladno rješenje može biti program upravljane potrošnje. Administrativna plaćanja za korištenje kapaciteta vjerojatno ne bi bila prikladna jer nedostatak konkurentnog postupka podrazumijeva visok rizik od neispunjavanja cilja ili prekomjernih naknada. 6. Pravilno osmišljavanje modela Sve države članice moraju donijeti detaljne odluke u pogledu osmišljavanja triju osnovnih svojstava mehanizama za razvoj kapaciteta, bez obzira na odabranu vrstu programa: Prihvatljivost: tko može sudjelovati u mehanizmu za razvoj kapaciteta? Raspodjela: kako odrediti cijenu kapaciteta i odabrati pružatelje kapaciteta?

Model proizvoda: koje su obveze pružatelja kapaciteta i sankcije koje se na njih primjenjuju? Odlukama u svim tim područjima određuje se učinkovitost mehanizma za razvoj kapaciteta u postizanju sigurnosti opskrbe uz najniži mogući trošak te opseg u kojem on utječe na tržišno natjecanje i trgovinu među pružateljima kapaciteta koji se natječu za subvenciju u okviru mehanizma narušavanjem tržišta električne energije i situacije među državama članicama. 6.1. Prihvatljivost – tko može sudjelovati? Kada je riječ o prihvatljivosti, mnogo postojećih mehanizama za razvoj kapaciteta otvoreno je samo ograničenom broju pružatelja kapaciteta. U nekim se slučajevima određeni pružatelji kapaciteta izričito isključuju iz sudjelovanja. U drugim se slučajevima zahtjevima, kao što su oni u pogledu veličine, zaštite okoliša ili kratkog vremena isporuke, implicitno smanjuje broj mogućih pružatelja kapaciteta. Novi i postojeći kapaciteti često se nabavljaju odvojeno umjesto da ih se potiče na natjecanje unutar istog mehanizma za razvoj kapaciteta, čime se propušta prilika za povećanje pritiska tržišnog natjecanja na sve sudionike. Kapacitet iz drugih zemalja obično je isključen, a neke države članice pri procjeni potrebnog obujma domaćeg kapaciteta čak i ne uzimaju u obzir doprinos uvoza, što dovodi do viškova kapaciteta na nacionalnoj razini. Istraživanjem je utvrđeno i da kod pretjerano selektivnih mehanizama za razvoj kapaciteta postoji rizik od pružanja prekomjerne naknade sudionicima jer je pritisak konkurencije slabiji ako u postupku raspodjele može sudjelovati samo ograničen broj subjekata. Plaćanja pružateljima kapaciteta koja proizlaze iz tog ograničenog tržišnog natjecanja obično su viša od financiranja koje im je stvarno potrebno za osiguranje raspoloživosti. Države članice su, u slučaju ograničenja prihvatljivosti, s vremenom težile i uvođenju dodatnih mehanizama kako bi se na kraju za gotovo sav kapacitet mogla zatražiti potpora. To objašnjava činjenicu da je utvrđeno 35 mehanizama u samo jedanaest država članica. Od takvog pojedinačnog pristupa dostatnosti kapaciteta prijeti rizik od stvaranja neučinkovitosti, a višestruki mehanizmi za razvoj kapaciteta obično neće biti prikladni, osim ako se dodatni mehanizam upotrebljava za pružanje potpore odgovoru na potražnju. Na primjer, ako je uveden mehanizam za razvoj kapaciteta na razini tržišta, uvođenje dodatnog mehanizma za razvoj kapaciteta trebalo bi biti opravdano dokazivanjem dodatnog tržišnog nedostatka koji nije moguće otkloniti mehanizmom na razini tržišta. Međutim, stanje se mijenja. Sve se više upotrebljavaju mehanizmi koji su otvoreni široj skupini mogućih pružatelja kapaciteta, što je poželjno, a svi novi mehanizmi koji se razvijaju u Francuskoj, Irskoj, Italiji i Poljskoj osmišljeni su na način kojim bi se omogućilo tržišno natjecanje različitih tehnologija povezanih s kapacitetom te novih i postojećih resursa. Francuska i Irska razvijaju i planove kojima bi omogućile izravno prekogranično sudjelovanje u svojim mehanizmima za razvoj kapaciteta. To je ključno kako bi se uklonila narušavanja signala za ulaganje kojima se pruža prednost domaćem ulaganju i već pozicioniranim pružateljima kapaciteta. Time se stvaraju i poticaji za neprestano ulaganje u međupovezivanje ako ono predstavlja najisplativiji način za povećanje sigurnosti opskrbe. Komisija je u privremenom izvješću o sektorskom istraživanju predstavila ideje o načinu provedbe prekograničnog sudjelovanja u praksi. Komisija je u okviru inicijative u pogledu modela tržišta predložila obvezujuća zajednička pravila za prekogranično sudjelovanje kako bi se smanjila složenost, neučinkovitost i, naposljetku, troškovi za potrošače te kako bi se poštovali ciljevi država članica u pogledu dekarbonizacije. Iako općenito postoje snažne koristi od otvorene prihvatljivosti, sektorskim istraživanjem utvrđene su dvije iznimke od tog pravila. Kao prvo, dugoročna važnost odgovora na potražnju za otklanjanje tržišnih nedostataka može biti opravdanje za programe upravljane potrošnje ograničene isključivo na odgovor na potražnju. Kao drugo, strateškim se rezervama ne bi trebao promicati novi kapacitet kojim se zahtijevaju dugoročne obveze jer su one prikladne isključivo za otklanjanje privremenih problema i jer ih je potrebno osmisliti na način kojim se njihov utjecaj na tržište svodi na najmanju moguću razinu. 6.2. Raspodjela – određivanje cijene kapaciteta i odabir pružatelja kapaciteta Sektorskim istraživanjem utvrđeni su administrativni i konkurentni postupci raspodjele. U administrativnom postupku raspodjele svi se prihvatljivi pružatelji kapaciteta odabiru bez natjecanja, a naknadu za korištenje kapaciteta unaprijed određuju nadležna tijela ili se ona utvrđuje na temelju bilateralnih pregovora između nadležnih tijela i pružatelja kapaciteta. U konkurentnom postupku raspodjele mogući pružatelji kapaciteta natječu se za pružanje potrebne razine kapaciteta, a razina naknade za korištenje kapaciteta rezultat je tržišnih odnosa. U administrativnim se postupcima raspodjele vjerojatno neće pokazati prava vrijednost kapaciteta te stoga oni vjerojatno neće biti isplativi jer postoji rizik od pružanja previše ili premalo kapaciteta. Bez konkurentnog postupka propušta se i prilika za osiguravanje bolje vrijednosti za potrošače. U Španjolskoj se, na primjer, cijena usluge upravljanja potrošnjom gotovo prepolovila nakon uvođenja konkurentne dražbe. Konkurentni postupci raspodjele načelno su bolji alat u kombinaciji s pravilima o prihvatljivosti kojima se osigurava tržišno natjecanje svih mogućih pružatelja koji mogu isporučiti zahtijevani kapacitet. Do sada su administrativni i konkurentni postupci bili jednako zastupljeni u 11 država članica obuhvaćenih istraživanjem, ali novi ili preispitani mehanizmi koje planiraju države članice u sve većoj mjeri uključuju konkurentne postupke podnošenja ponuda. Irska i Italija, na primjer, planiraju zamijeniti administrativni postupak raspodjele konkurentnom raspodjelom na dražbama. 6.3. Kapacitet – što moraju učiniti pružatelji kapaciteta? Svi mehanizmi za razvoj kapaciteta uključuju određene obveze koje pružatelji kapaciteta moraju ispuniti. One sežu od obveze izgradnje elektrane i upravljanja njome preko obveza povezanih s izvršenjem uputa mrežnog operatora (npr. proizvodnja električne energije) do složenijih obveza (npr. opcije pouzdanosti koje je potrebno otplatiti kad izvršna cijena premaši referentnu cijenu). Postoje i brojna pravila o posljedicama neispunjavanja obveza pružatelja kapaciteta (kazne). U nekim mehanizmima pružatelji kapaciteta jednostavno više ne primaju plaćanja, ali u većini njih zahtijeva se povrat primljenih plaćanja ili plaćanje dodatne kazne. Sektorskim istraživanjem utvrđeno je da elektrane nemaju dovoljno poticaja da budu pouzdane ako su obveze ograničene, a kazne za neusklađenost niske. Kaznama u okviru mehanizma za razvoj kapaciteta i cijenama električne energije u slučaju manjka opskrbe pružaju se signali za proizvodnju ili smanjenje potražnje u situacijama manjka opskrbe. Međutim, samo se cijenama električne energije daje signal za uvoz unutar unutarnjeg energetskog tržišta. Stoga bi države članice trebale osigurati da se signali cijene električne energije ne zamijene kaznama u okviru mehanizma za razvoj kapaciteta kako bi se izbjeglo narušavanje prekogranične trgovine. Utvrđeno je i da se mehanizmima koji uključuju odgovor na potražnju obično nameću drukčije obveze za operatore za odgovor na potražnju u odnosu na proizvođače električne energije. Određeno razlikovanje obveza i kazni između proizvodnje i odgovora na potražnju može biti opravdano, barem kratkoročno, kako bi se omogućio razvoj odgovora na potražnju, koji dugoročno predstavlja bolji odgovor na temeljne tržišne nedostatke nego mehanizmi za razvoj kapaciteta. 6.4. Smanjenje narušavanja tržišnog natjecanja i trgovine na najmanju moguću razinu prikladnim modelom Mehanizmi za razvoj kapaciteta mogu uzrokovati narušavanje tržišnog natjecanja na tržištu električne energije unutar države članice koja uspostavlja mehanizam i prekograničnog tržišnog natjecanja. Međutim, sektorsko je istraživanje pokazalo da je ta narušavanja moguće u velikoj mjeri otkloniti osiguranjem visokog stupnja tržišnog natjecanja unutar samog mehanizma za razvoj kapaciteta.

Kao prvo, kada je riječ o koncentriranim tržištima električne energije, mehanizmima za razvoj kapaciteta može se narušiti tržišno natjecanje na tržištu električne energije države članice koja uspostavlja mehanizam. U tom se slučaju prihodi od mehanizma za razvoj kapaciteta zapravo ostvaruju postojećim kapacitetima u rukama pozicioniranih pružatelja kapaciteta. Time se povećavaju prepreke za ulazak konkurenata na tržište i učvršćuje koncentracija tržišta električne energije. Otvorenim i konkurentnim postupkom za odabir pružatelja kapaciteta u okviru kojeg se novi sudionici na tržištu mogu natjecati s postojećim pružateljima kapaciteta uvelike će se pridonijeti smanjenju tih narušavanja tržišta. Možda će biti potrebno uvesti dodatne zaštitne mjere (npr. transparentno i organizirano trgovanje certifikatima) kako bi se osigurali ravnopravni uvjeti tržišnog natjecanja za nove sudionike na tržištu, osobito u okviru decentraliziranih programa. Suprotno tome, u nekim je okolnostima možda moguće iskoristiti mehanizme za razvoj kapaciteta kako bi se olakšao ulazak novih sudionika, npr. dugoročnim ugovorima za novi kapacitet ili uvođenjem premije za tržišno natjecanje u okviru poziva na podnošenje ponuda. Kao drugo, mehanizmima za razvoj kapaciteta uzrokuje se prekogranično narušavanje jer se izmjenjuju signali za trgovanje električnom energijom i utječe se na poticaje za ulaganje u domaći i strani kapacitet te u međupovezanost. Uzimajući u obzir važnost cijena električne energije kao signala za učinkovit uvoz i izvoz električne energije unutar unutarnjeg energetskog tržišta, mehanizme za razvoj kapaciteta trebalo bi osmisliti na način kojim se omogućava da oni postoje paralelno uz visoke cijene električne energije u slučaju manjka opskrbe. Država članica koja se odluči osloniti na cijene električne energije može privući uvoz u pravim trenucima i istodobno pružiti snažne poticaje za pouzdanost. Stoga su za izbjegavanje narušavanja trgovine ključne reforme kojima bi se dopustilo formiranje cijena električne energije u slučaju manjka opskrbe i model kapaciteta koji postoji paralelno uz te cijene. Mehanizmi za razvoj kapaciteta na razini tržišta mogu imati učinak na trgovinu u razdobljima manjka opskrbe, a općenito će dovesti i do smanjenja cijena električne energije jer pružatelji kapaciteta trenutačno dio prihoda zarađuju u okviru mehanizma za razvoj kapaciteta umjesto na tržištu električne energije. Ako je prihod na temelju kapaciteta dostupan samo domaćim pružateljima kapaciteta, tim se smanjenjem stvara narušavanje u korist ulaganja u domaći kapacitet umjesto u kapacitet u drugim zemljama ili međupovezanost, kojima se osigurava i sigurnost opskrbe. Potpuno prekogranično sudjelovanje u mehanizmima za razvoj kapaciteta na razini tržišta ključno je za osiguranje učinkovitih signala i izbjegavanje prepreka na unutarnjem energetskom tržištu. Sektorsko istraživanje pokazalo je da bi mehanizmi za razvoj kapaciteta trebali biti otvoreni za sve vrste mogućih pružatelja kapaciteta i sadržavati konkurentne postupke određivanja cijene kako bi se tržišnim natjecanjem osiguralo plaćanje najniže moguće cijene za kapacitet. Tržišno natjecanje među pružateljima kapaciteta trebalo bi biti najveće moguće, a posebnu pozornost trebalo bi pružiti novim sudionicima. Radi izbjegavanja neprihvatljivih narušavanja trgovine i domaćeg viška kapaciteta mehanizmima za razvoj kapaciteta trebali bi se osigurati poticaji za pouzdanost i trebali bi biti osmišljeni na način kojim se omogućava da oni postoje paralelno uz cijene električne energije u slučaju manjka opskrbe. Mehanizmi za razvoj kapaciteta na razini tržišta trebali bi biti otvoreni za eksplicitno prekogranično sudjelovanje kako bi se osigurali poticaji za neprestano ulaganje u međupovezanost i smanjili dugoročni troškovi sigurnosti opskrbe EU-a. 7. Zaključci i sljedeći koraci S obzirom na tekuća kretanja na tržištima električne energije u EU-u i reforme tih tržišta, Komisija će nastaviti pozorno pratiti razvoj mehanizama za razvoj kapaciteta i unapređivati smjernice utvrđene u ovom Završnom izvješću i njegovim prilozima uzimajući u obzir razvoj sudske prakse. Na temelju sektorskog istraživanja moguće je donijeti osam zaključaka. Kao prvo, postalo je jasno da, unatoč trenutačnom višku kapaciteta na razini EU-a, postoje sveprisutne zabrinutosti da će u budućnosti na tržištu ostati nedovoljan kapacitet proizvodnje odnosno da se neće na vrijeme pojaviti dovoljan kapacitet kako bi se osigurala prikladna sigurnost opskrbe. Kao drugo, neophodno je provesti reforme tržišta električne energije jer one pridonose otklanjanju zabrinutosti u pogledu nedovoljne sigurnosti opskrbe. Međutim većina država članica tek treba provesti prikladne reforme. Komisijinom inicijativom u pogledu modela tržišta stoga se predlaže određen broj reformi za poboljšanje funkcioniranja tržišta električne energije u EU-u i Komisija će od država članica zahtijevati da uz planirano uvođenje bilo kojeg mehanizma za razvoj kapaciteta provedu reforme. Kao treće, čak i ako reformirano tržište načelno ima mogućnost pružiti sigurnu opskrbu, nesigurnost u pogledu pitanja mogu li sve nestabilnija tržišna cijena i rijetke situacije manjka opskrbe poslužiti kao poticaj za odluke o dugoročnom ulaganju mogla bi potrajati. Neke su države članice stoga odlučile uvesti mehanizme za razvoj kapaciteta kako bi osigurale sigurnost opskrbe električnom energijom. Ti mehanizmi uključuju državnu potporu te ih je potrebno prijaviti Europskoj komisiji u skladu s pravilima o državnim potporama. Ti će se mehanizmi odobriti ako države članice dokažu da su potrebni i ako se narušavanje tržišnog natjecanja koje uzrokuju svede na najmanju moguću razinu u skladu s unutarnjim tržištem i pravilima o državnim potporama, uzimajući u obzir ishod sektorskog istraživanja kako je sažeto u ovoj Komunikaciji. Kao četvrto, stroga ocjena dostatnosti temeljena na jasno definiranom gospodarskom standardu pouzdanosti ključna je za utvrđivanje rizika u pogledu sigurnosti opskrbe i određivanje potrebne veličine bilo kojeg mehanizma za razvoj kapaciteta. Takvom će se strogom ocjenom znatno smanjiti rizik od prekomjerne nabave i pridonijet će se ograničavanju narušavanja tržišnog natjecanja koje uzrokuju mehanizmi za razvoj kapaciteta. Daljnje usklađivanje ocjena dostatnosti na razini EU-a pridonijet će povećanju transparentnosti i izgradnji povjerenja u njihove rezultate. Komisijinom se inicijativom u pogledu modela tržišta stoga predlažu razvoj poboljšane metodologije ocjene dostatnosti na razini EU-a i provedba godišnjih ocjena dostatnosti koje će provoditi Europska mreža operatora prijenosnih sustava za električnu energiju. Kao peto, odabranom vrstom mehanizma za razvoj kapaciteta trebao bi se riješiti utvrđeni problem: Ako država članica utvrdi dugoročni rizik od nedovoljne razine ulaganja, najprikladniji oblik intervencije vjerojatno su mehanizmi za razvoj kapaciteta na razini tržišta (poput onih koje su uvele Ujedinjena Kraljevina i Francuska te koji se planiraju uvesti u Irskoj i Italiji). Trebalo bi provesti i reforme tržišta kako bi se ograničila potrebna državna potpora u okviru mehanizma za razvoj kapaciteta. Ako država članica utvrdi privremeni rizik najprikladniji oblik intervencije vjerojatno je strateška rezerva jer je osmišljena za rješavanje situacija u kojima će tržište dugoročno pružiti sigurnost opskrbe, no postoje zabrinutosti u pogledu kratkoročnog i srednjoročnog kapaciteta. Strateške rezerve trebale bi se iskorištavati samo u izvanrednim situacijama. Trebalo bi ih zadržati izvan tržišta kako bi se narušavanja njegova svakodnevnog funkcioniranja svela na najmanju moguću razinu. Te rezerve moraju predstavljati prijelazne mjere koje prate reforme tržišta i koje će se postupno ukinuti čim reforme počnu proizvoditi učinke. Ako država članica utvrdi lokalni problem povezan s dostatnošću proizvodnje, izbor mehanizma ovisit će o određenim tržišnim uvjetima. Međutim, dugoročno je lokalni problem potrebno otkloniti boljim mrežnim priključcima ili prikladnijim zonama trgovanja kojima se uvode lokalne cijene električne energije koje su odraz ravnoteže između lokalne ponude i potražnje. Ako je država članica zabrinuta zbog nedovoljnog razvoja fleksibilne potražnje prikladno rješenje može biti program upravljane potrošnje, no potrebno je pripaziti na to da se on ne razvije u subvenciju za energetski intenzivne industrije. Neovisno o tome koji se mehanizam za razvoj kapaciteta odabere, trebalo bi ga redovito preispitivati radi provjere postoji li i dalje potreba za tim mehanizmom. Administrativna plaćanja za korištenje kapaciteta vjerojatno neće biti prikladna jer nedostatak konkurentnog postupka podrazumijeva visok rizik od neostvarivanja cilja ili od prekomjernih naknada, neovisno o konkretnim problemima s kojima se suočava država članica. Kao šesto, mehanizmi za razvoj kapaciteta trebali bi biti otvoreni za sve vrste mogućih pružatelja kapaciteta. Time se, zajedno s konkurentnim postupcima određivanja cijene, osigurava da će tržišno natjecanje dovesti do spuštanja cijene koja se plaća za kapacitet na najmanju moguću razinu. Jedine su iznimke mehanizmi odgovora na potražnju, s obzirom na to da imaju posebnu sposobnost otklanjanja temeljnih tržišnih nedostataka, i strateške rezerve, kojima se ne bi trebao promicati novi kapacitet proizvodnje radi smanjenja narušavanja tržišta na najmanju moguću razinu.