Pokazatelj viška rezerve za stabilnost tržišta treći je put objavljen, a iznosio je 1 654 909 824 emisijske jedinice. Njegova će objava dovesti do nastavka stavljanja emisijskih jedinica u rezervu, čime će se količina za prodaju na dražbi 2019. smanjiti za gotovo 40 %, odnosno za približno 397 milijuna emisijskih jedinica (vidjeti poglavlje 3.3.).

Kad je riječ o zrakoplovstvu, ETS-om EU-a bili su obuhvaćeni samo letovi unutar Europskog gospodarskog prostora u razdoblju 2013.–2016., do donošenja globalnog pristupa Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva. Za pružanje potpore razvoju sustava za neutralizaciju i smanjenje emisija ugljika za međunarodno zrakoplovstvo (CORSIA), ograničenje za letove unutar EGP-a produženo je 2017. do 2023. (vidjeti poglavlje 4.).

Ako nije drukčije navedeno, ovo se Izvješće temelji na javno dostupnim podacima koji su Komisiji bili na raspolaganju do kraja lipnja 2019. Opće i opisne informacije o ETS-u EU-a navedene su u okvirima s tekstom.

Sustav EU-a za trgovanje emisijskim jedinicama temelj je strategije EU-a za smanjenje emisija stakleničkih plinova iz industrije i proizvodnje električne i toplinske energije od 2005. Njime se znatno pridonosi postizanju općeg cilja EU-a da se do 2020. smanje emisije stakleničkih plinova za 20 % u odnosu na razine iz 1990. Iako je EU na dobrom putu da nadmaši taj cilj, potrebno je osigurati stalan napredak da bi se emisije stakleničkih plinova smanjile za najmanje 40 % (kako je predviđeno trenutačnim okvirom EU-a za klimatsku i energetsku politiku do 2030.) i za najmanje 50 %, uz nastojanje da se na odgovoran način postigne smanjenje za 55 % (uzimajući u obzir Političke smjernice za novu Komisiju).

Kvota za zrakoplovni sektor izvorno je utvrđena u količini od 210 349 264 zrakoplovne emisijske jedinice godišnje, što je 5 % niže od prosječne godišnje razine zrakoplovnih emisija za razdoblje 2004.–2006. Kvota je 1. siječnja 2014. povećana za 116 524 emisijske jedinice za zrakoplovstvo radi prilagodbe pristupanju Hrvatske ETS-u EU-a. Ta je kvota trebala odražavati zakonodavstvo iz 2008.* u kojem se navodi da će svi letovi iz EGP-a, prema EGP-u i unutar njega biti obuhvaćeni ETS-om EU-a. Međutim, područje primjene ETS-a EU-a privremeno je bilo ograničeno na letove unutar EGP-a u razdoblju od 2013. do 2016. kako bi se pružila potpora razvoju globalne mjere ICAO-a za stabilizaciju emisija iz međunarodnog zrakoplovnog sektora na razini iz 2020. Stoga je broj emisijskih jedinica za zrakoplovstvo puštenih u optjecaj u razdoblju 2013.–2016. bio znatno niži od izvorne kvote. Za pružanje potpore razvoju globalne mjere ICAO-a, ograničenje za letove unutar EGP-a produženo je 2017. do 2023. (vidjeti poglavlje 4.).

Podaci za 2018. pokazuju da je u okviru kategorija postrojenja na temelju godišnjih razina emisija kao i prethodnih godina 72 % postrojenja bilo kategorije A, 21 % kategorije B, a 7 % kategorije C. Osim toga, 6 113 postrojenja navedeno je kao „postrojenja s niskim emisijama” (57 % ukupnog broja).

Kao što je bio slučaj prethodnih godina, u okviru aktivnosti ETS-a EU-a 2018. i dalje je najvećim dijelom dolazilo do izgaranja fosilnih goriva. Međutim, 29 zemalja navelo je da se upotrebljava i biomasa u 2 181 postrojenju (20,3 % svih postrojenja). Dvije zemlje (Lihtenštajn i Malta) nisu navele upotrebu biomase. Ukupne emisije iz biomase iznosile su 2018. približno 151 milijun tona CO2 (9 % emisija prijavljenih u ETS-u EU-a), što je blagi porast u odnosu na 2017., kad su iznosile 145 milijuna tona CO2 (8 % emisija prijavljenih u ETS-u EU-a). Od toga je 99,2 % emisija s nultom stopom. Tijekom 2018. nijedna zemlja nije prijavila upotrebu biogoriva za operatore zrakoplova, dok je 2017. jedino Švedska prijavila takvu upotrebu za dva operatora zrakoplova.

Kako bi se odrazio napredak tehnologije i inovacija, referente vrijednosti ažurirat će se dvaput u četvrtoj fazi na temelju stvarnih podataka. Postrojenja koja su podnijela zahtjev za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica za prvo razdoblje dodjele (2021.–2025.) nadležnim su tijelima morala dostaviti potrebne podatke do 30. svibnja 2019. Komisija će na temelju tih podataka izračunati dodjelu emisijskih jedinica za svako postrojenje i ažurirati referentne vrijednosti za razdoblje 2021.–2025. Delegirani akt o reviziji pravila za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica za razdoblje 2021.–2030. donesen je u prosincu 2018. te je započeo rad na ažuriranju referentnih vrijednosti za razdoblje 2021.–2025. (vidjeti Dodatak 7. Prilogu).

Do kraja lipnja 2019. besplatna dodjela smanjena je za približno 457 milijuna jedinica zbog postrojenja koja su zatvorena ili su smanjila proizvodnju ili proizvodne kapacitete u usporedbi s kapacitetima uzetima u obzir pri izračunavanju dodjela u trećoj fazi.

Početna količina jedinica u rezervi za nove sudionike nakon oduzimanja 300 milijuna emisijskih jedinica za program NER 300 iznosila je 480,2 milijuna emisijskih jedinica. Do lipnja 2019. rezervirano je 167,9 milijuna emisijskih jedinica za 937 postrojenja za cijelu treću fazu. U rezervi za nove sudionike preostalo je 312,3 milijuna emisijskih jedinica. Očekuje se da se znatna količina tih emisijskih jedinica neće dodijeliti. Te će se jedinice na kraju treće faze prenijeti u rezervu za stabilnost tržišta, od čega će se 200 milijuna upotrijebiti za uspostavljanje rezerve za nove sudionike za četvrtu fazu.

Industrijskim postrojenjima besplatno se dodjeljuju emisijske jedinice da bi se uklonio rizik od istjecanja ugljika (situacije u kojima poduzeća premještaju proizvodnju u treće zemlje s manje strogim ograničenjima emisija stakleničkih plinova, što može uzrokovati povećanje njihovih ukupnih emisija). Sektori i podsektori za koje se smatra da su izloženi znatnom riziku od istjecanja ugljika uvršteni su na popis sektora izloženih riziku od istjecanja ugljika*. Popis je prvobitno obuhvaćao razdoblje 2015.–2019., ali revidiranom Direktivom o ETS-u EU-a njegova je valjanost produžena do 31. prosinca 2020.

* Smjernice o određenim mjerama državne potpore u kontekstu trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2012., SL C 158, 5.6.2012., str. 4.

Kako bi se zajamčila usklađena primjena kompenzacije za neizravne troškove ugljika u svim državama članicama i minimiziralo narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, Komisija je donijela smjernice za državne potpore* u okviru ETS-a EU-a koje vrijede do kraja 2020. U smjernicama se, među ostalim, utvrđuju prihvatljivi sektori i maksimalni iznosi kompenzacije za neizravne troškove ugljika.

Radi podizanja svijesti o Inovacijskom fondu Komisija se 2019. i u prvoj polovini 2020. aktivno posvećuje aktivnostima informiranja industrije i država članica s ciljem raspravljanja o ključnim pitanjima svakog sektora koja se odnose na odabir i provedbu projekata. Prvi poziv na podnošenje prijedloga u okviru Inovacijskog fonda predviđen je za 2020., nakon čega slijede redoviti pozivi do 2030.

Očekuje se da će pet projekata iz prvog poziva na podnošenje prijedloga biti pušteno u rad do kraja 2019., dok četiri projekta iz drugog poziva na podnošenje prijedloga napreduju s pripremama za puštanje u rad do 30. lipnja 2021. S obzirom na zahtjevno gospodarsko i političko okruženje od uspostavljanja programa NER 300, 19 projekata nije uspjelo prikupiti dovoljnu dodatnu financijsku potporu te su povučeni, čime se oslobodilo ukupno 1,358 milijardi EUR. U različitim fazama razvoja nalaze se još četiri projekta.

U dva kruga poziva na podnošenje prijedloga u okviru programa NER 300 dodijeljena sredstva za ukupno 38 projekata RES-a i jedan projekt CCS-a iznosila su 2,1 milijardu EUR te je obuhvaćeno 20 država članica EU-a. Od tih projekata sedam je već u tijeku: projekti proizvodnje energije iz biomase BEST u Italiji te Verbiostraw u Njemačkoj, kopnene vjetroelektrane Blaiken u Švedskoj, Handalm u Austriji te odobalne vjetroelektrane Veja Mate i Nordsee One u Njemačkoj i projekt pametne mreže Puglia Active Network u Italiji.

Zastupajući 27 država članica, EEX je 2018. na dražbi prodao 89 % ukupne količine prodane na dražbi, a ICE je zastupajući Ujedinjenu Kraljevinu prodao 11 % ukupnog iznosa. Do 30. lipnja 2019. održano je više od 1 480 dražbi.

Ukupna je vrijednost prijavljene potpore ulaganju za razdoblje od 2009. do 2018. približno 12,4 milijarde EUR. Približno 82 % tog iznosa dodijeljeno je za unaprjeđivanje i nadogradnju infrastrukture, a ostatak se ulaganja odnosio na čiste tehnologije ili diversifikaciju opskrbe.

** Smjernice o određenim mjerama državne potpore u kontekstu trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova nakon 2012., SL C 158, 5.6.2012., str. 4.

Ukupni prihod koji su države članice ostvarile od dražbi u razdoblju od 2012. do 30. lipnja 2019. bio je veći od 42 milijarde EUR (vidjeti tablicu 2.1. u Dodatku 2.). Samo 2018. ukupni ostvareni prihod iznosio je 14 milijardi EUR. Direktivom o ETS-u EU-a predviđeno je da bi države članice trebale najmanje 50 % prihoda od dražbi, uključujući sve prihode od emisijskih jedinica raspodijeljenih za potrebe solidarnosti i rasta, iskoristiti za potrebe u području klime i energetike. Prema informacijama koje su dostavile Komisiji, države članice su 2018. potrošile ili planirale potrošiti gotovo 70 % tih prihoda za utvrđene potrebe u području klime i energetike. U razdoblju 2013.–2018. približno 80 % prihoda od dražbi potrošeno je za te potrebe.

Broj sudionika u dražbama općih emisijskih jedinica od 2013. do 30. lipnja 2019. naveden je u Dodatku 2. Dražbovne platforme pravodobno objavljuju podrobne rezultate svake dražbe na tematskim internetskim stranicama. Dodatne informacije o provođenju dražbi, uključujući informacije o sudjelovanju, omjeru pokrivenosti i cijenama, dostupne su u izvješćima država članica koja se objavljuju na internetskim stranicama Komisije .

Slika 1.: Konačne dražbovne cijene općih emisijskih jedinica od 2013. do 30. lipnja 2019.

Od siječnja 2018. do lipnja 2019. poništeno je pet dražbi zato što nije postignuta cijena rezerve ili zbog toga što je ukupna količina ponuda bila manja od količine koja se prodaje na dražbi. Uključujući tih pet dražbi, ukupno je poništeno 12 od preko 1 480 dražbi održanih od kraja 2012. Na slici 1. prikazan je pregled konačnih dražbovnih cijena od 2013. do 30. lipnja 2019.:

2019. (do 30. lipnja 2019.)

U tablici 5. prikazan je pregled količine emisijskih jedinica koje su EEX i ICE prodali na dražbi do 30. lipnja 2019., uključujući rane dražbe općih emisijskih jedinica.

Iako će točna količina međunarodnih jedinica obuhvaćenih pravima korištenja tijekom druge i treće faze (2008.–2020.) djelomično ovisiti o količini verificiranih emisija u budućnosti, tržišni analitičari procjenjuju da će iznositi približno 1,6 milijardi jedinica. Do kraja lipnja 2019. ukupno je iskorištena ili razmijenjena približno 1,51 milijarda međunarodnih jedinica, što je više od 90 % procijenjenog dopuštenog maksimuma.

Sudionici ETS-a EU-a i dalje mogu svoje obveze iz ETS-a EU-a do 2020. ispuniti upotrebom međunarodnih jedinica iz mehanizma čistog razvoja (CDM) i zajedničke provedbe (JI) u okviru Kyotskog protokola, ali to podliježe kvalitativnim i kvantitativnim ograničenjima. Te su jedinice financijski instrumenti koji predstavljaju uklanjanje ili smanjenje količine CO2 iz atmosfere u iznosu od jedne tone u okviru projekta za smanjenje emisija. U trećoj fazi međunarodne se jedinice više ne predaju izravno, već se mogu bilo kada u kalendarskoj godini razmjenjivati za emisijske jedinice.

Na slici 4. prikazan je razvoj viška na europskom tržištu ugljika do kraja 2018.

Godine 2018. dobrovoljno je poništeno 36 559 emisijskih jedinica. Do kraja lipnja 2019. zabilježeno je dobrovoljno poništavanje ukupno 345 893 emisijske jedinice.

U listopadu 2016. skupština Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva prihvatila je Rezoluciju o uvođenju sustava za neutralizaciju i smanjenje emisija ugljika za međunarodno zrakoplovstvo (CORSIA). CORSIA je zamišljena kao sustav za neutralizaciju emisija ugljika radi stabilizacije emisija iz međunarodnog zračnog prometa na razine iz 2020. S obzirom na to, Direktiva o ETS-u EU-a izmijenjena je 2017. kako bi se ograničenje za letove unutar Europskog gospodarskog prostora produžilo do 31. prosinca 2023. Nakon toga će, ako ne bude proveden postupak preispitivanja, biti vraćeno na prvotno puno područje primjene.

Stoga su se na temelju broja emisijskih jedinica u optjecaju 2017. i 2018. i revidiranog zakonodavstva količine za prodaju na dražbi 2019. smanjile za gotovo 40 % ili približno 397 milijuna emisijskih jedinica. Količina za prodaju na dražbi na odgovarajući će se način smanjiti i 2020. Stoga će se 2019. na dražbama trgovati s približno 30 % manje emisijskih jedinica nego 2018. U Dodatku 8. navedeni su podaci o doprinosima država članica rezervi za stabilnost tržišta za cijelu 2019. i razdoblje od siječnja do kolovoza 2020.

Kao pripremu za početak operativnog razdoblja MSR-a 2019. Komisija od sredine svibnja 2017. redovno objavljuje ukupni broj emisijskih jedinica u optjecaju za prethodnu godinu. Ukupan broj emisijskih jedinica u optjecaju treći je put objavljen u svibnju 2019., a iznosio je 1 654 909 824 emisijskih jedinica . Objava 2019. dovela je do nastavka stavljanja emisijskih jedinica u rezervu za stabilnost tržišta, čime će se smanjiti količina emisijskih jedinica za prodaju na dražbi 2019. i 2020.

Slika 5.: Sastav kumulativnih razina ponude i potražnje do kraja 2018.

*** Nedodijeljene emisijske jedinice jesu one jedinice koje nisu dodijeljene u skladu s člankom 10.a stavkom 7. Direktive o ETS-u EU-a, tj. jedinice preostale u rezervi za nove sudionike i nastale primjenom članka 10.a stavaka 19. i 20., tj. jedinice predviđene za besplatnu dodjelu postrojenjima, ali koje nisu dodijeljene zbog (djelomičnog) prestanka rada ili znatnih smanjenja kapaciteta. U rezervu za stabilnost tržišta u skladu s člankom 1. stavkom 3. Odluke (EU) 2015/1814 nije predviđeno uključivanje stvarno „nedodijeljenih” emisijskih jedinica koje proizlaze iz primjene relevantnog faktora istjecanja ugljika na sektore koji trenutačno nisu na popisu sektora izloženih riziku od istjecanja ugljika te emisijske jedinice koje nisu dodijeljene u skladu s člankom 10.c Direktive o ETS-u EU-a. Te emisijske jedinice stoga nisu obuhvaćene (vidjeti str. 225. Procjene učinka (SWD(2015) 135 final) priložene prijedlogu revizije Direktive o ETS-u EU-a u četvrtoj fazi).

Revidiranom Direktivom o ETS-u EU-a uvedene su dvije značajne promjene u funkcioniranju MSR-a. Prvo, postotak TNAC-a koji se stavlja u rezervu u razdoblju od 2019. do 2023. udvostručen je s 12 % na 24 %. Time se znatno ubrzava smanjenje viška. Drugo, od 2023. emisijske jedinice u MSR-u koje premašuju količinu za prodaju na dražbi iz prethodne godine više neće vrijediti.

Poboljšala se učinkovitost sustava usklađivanja jer je Uredbom o praćenju i izvješćivanju zemljama omogućeno da elektroničko izvješćivanje propišu kao obvezno. Ukupno je 17 zemalja sudionica 2019. navelo upotrebu elektroničkih predložaka ili posebnih formata datoteka za planove za praćenje, izvješća o emisijama, izvješća o verifikaciji i/ili izvješća o poboljšanju na temelju minimalnih zahtjeva Komisije. Trinaest zemalja sudionica navelo je da upotrebljavaju neku vrstu automatiziranog IT sustava za izvješćivanje u okviru ETS-a EU-a.

S obzirom na fiskalni tretman emisijskih jedinica, tri zemlje navode da se porez na dodanu vrijednost (PDV) primjenjuje na izdavanje emisijskih jedinica. Za razliku od toga, PDV na transakcije emisijskih jedinica na sekundarnom tržištu plaća se u 27 zemalja sudionica. Većina zemalja izvijestila je da primjenjuje mehanizam obrnute porezne obveze na domaće transakcije koje uključuju emisijske jedinice. Odstupanjem od prijenosa porezne obveze odgovornost plaćanja PDV-a na transakcije prenosi se s prodavača na kupca robe ili usluge; to je djelotvorna mjera sprečavanja prijevara u vezi s PDV-om. U studenome 2018. mogućnost država članica da primijene odstupanje produljena je do 30. lipnja 2022. Države članice potiče se da i dalje primjenjuju mehanizam prijenosa porezne obveze kako bi i dalje na odgovarajući način štitile tržište ugljika.

Pravna priroda i fiskalni tretman emisijskih jedinica razlikuju se od zemlje do zemlje jer ta dva aspekta nisu definirana u Direktivi o ETS-u EU-a. Zemlje su obvezne svake godine u okviru izvješća u skladu s člankom 21. izvješćivati o svojim nacionalnim sustavima u vezi s pravnom prirodom i fiskalnim tretmanom emisijskih jedinica. Unatoč nedostatku usklađenosti u tom pogledu, važeći zakonodavni okvir pruža nužni pravni temelj za napredno, transparentno i likvidno tržište ugljika, istodobno osiguravajući stabilnost i cjelovitost tržišta.

Nacionalna nadležna tijela imaju ovlast poduzeti korektivne mjere ili sankcije ako smatraju da određeno ponašanje može dovesti do zlouporabe tržišta. Kako bi mogla obavljati svoj zadatak praćenja tržišta, zakonodavstvom financijskih tržišta uspostavlja se niz zahtjeva u pogledu izvješćivanja i transparentnosti koji su primjenjivi na mjesta trgovanja i investicijska društva. U okviru zahtjeva u pogledu izvješćivanja mjesta trgovanja i investicijska društva moraju nadležnim tijelima dostavljati podrobne podatke o transakcijama emisijskih jedinica ili njihovih izvedenica koje se izvršavaju na mjestima trgovanja i izvan uređenog tržišta (OTC) . Zahtjevi u pogledu izvješćivanja uključuju i obvezu mjesta trgovanja i investicijskih društava da nadležnim tijelima dostavljaju podatke o pozicijama u pogledu emisijskih jedinica . U okviru zahtjeva u pogledu transparentnosti, mjesta trgovanja i investicijska društva objavljuju podatke o trgovanju i tjedno izvješće sa skupnim pozicijama .

Na temelju upućivanja na definicije financijskih instrumenata iz MiFID2 primjenjuje se i drugo zakonodavstvo o financijskim tržištima. To posebno vrijedi za Uredbu o zlouporabi tržišta (MAR)**, kojom se obuhvaćaju transakcije i postupanje u vezi s emisijskim jedinicama na primarnom i sekundarnom tržištu. Na sličan će način unakrsno upućivanje na Direktivu o tržištima financijskih instrumenata u Direktivi o sprečavanju pranja novca*** podrazumijevati nužnu primjenu temeljite provjere stranaka koje za svoje klijente na sekundarnom promptnom tržištu emisijskih jedinica provode trgovci ugljika licencirani prema Direktivi o tržištima financijskih instrumenata. ****

Na temelju revidirane Direktive o tržištima financijskih instrumenata* (MiFID2) dodjele emisijskih jedinica uvrštene su u financijske instrumente od 3. siječnja 2018. To znači da se pravila primjenjiva na tradicionalna financijska tržišta (ona koja obuhvaćaju trgovanje financijskim izvedenicama na temelju ugljika na najvažnijim platformama ili izvan uređenog tržišta) primjenjuju i na promptni segment sekundarnog tržišta ugljika (transakcije emisijskih jedinica za izravno puštanje na sekundarno tržište). Time je taj segment izjednačen s tržištem izvedenica u pogledu transparentnosti, zaštite ulagača i cjelovitosti. Nadzor na primarnom tržištu i dalje je uređen Uredbom o dražbama, osim za pitanja zlouporabe tržišta.

Odluka o ograničavanju klimatskih obveza samo na letove unutar EGP-a donesena je 2013. Usklađivanje za zrakoplovni sektor odgođeno je za 2012. i 2013. Stoga su se odgođene količine emisijskih jedinica iz 2012. prodavale na dražbi 2014., a u razdoblju od siječnja do travnja 2015. ispunjavali su se zahtjevi za emisije iz zrakoplovstva iz 2013. i 2014.

6.2. Primijenjena metoda praćenja

Prema izvješćima u skladu s člankom 21. podnesenima 2019. većina postrojenja primjenjuje metodologiju na temelju izračuna . Navedeno je da se u samo 182 postrojenja (1,7 %) u 23 zemlje upotrebljavaju sustavi kontinuiranog mjerenja emisija, najčešće u Njemačkoj, Francuskoj i Češkoj. Iako je broj zemalja jednak kao i prošle godine, ukupno tri postrojenja više primjenjuje taj pristup.

Samo 11 zemalja navelo je primjenu nadomjesnog pristupa u 38 postrojenja, koja obuhvaćaju približno 2,6 milijuna tona ekvivalenta CO2 (u usporedbi s 3,4 milijuna tona ekvivalenta CO2 prethodne godine). Jedno postrojenje u Nizozemskoj odgovorno je za 31 % ukupnih emisija prijavljenih u pogledu nadomjesne metodologije.

Standarde minimalnih razina iz Uredbe o praćenju i izvješćivanju ispunjava velika većina postrojenja. Samo za 97 postrojenja kategorije C (u usporedbi sa 106 prošle godine), tj. 13,4 %, navedena su odstupanja u najmanje jednom parametru u odnosu na zahtjev da se za glavne izvore ispuštanja primijene najviše razine. Takva su odstupanja dopuštena samo ako operator dokaže da je najviša razina tehnički neizvediva ili preskupa. Čim ti uvjeti više ne budu vrijedili, operator u skladu s tim mora poboljšati svoj sustav praćenja. Za 2013. za 16 % postrojenja kategorije C navedeno je da u određenom aspektu ne ispunjavaju zahtjeve u pogledu najviših razina. Stoga se u slučaju postrojenja kategorije C od početka treće faze može primijetiti poboljšanje usklađenosti najviših razina.

Slično tomu, izvješća 22 zemlje sudionice pokazuju da je dopušteno ukupno 19 % postrojenja kategorije B s nekim oblikom odstupanja od standardnih zahtjeva iz Uredbe o praćenju i izvješćivanju, u odnosu na 21 % prethodne godine i 22 % godinu prije te, čime je dokazano stalno poboljšanje usklađenosti najviših razina.

6.3. Akreditirana verifikacija

Ukupan broj verifikatora nije naveden u izvješćima u skladu s člankom 21. Međutim, Europska organizacija za akreditaciju (EA) pruža središnju poveznicu za relevantna nacionalna akreditacijska tijela i njihove popise akreditiranih verifikatora u okviru ETS-a EU-a .

Uzajamno priznavanje verifikatora među zemljama sudionicama uspješno se provodi: 24 zemlje izvijestile su da barem jedan strani verifikator djeluje na njihovu državnom području.

Verifikatori su izrazito dobro usklađeni s Uredbom o akreditaciji i verifikaciji. Poljska je obavijestila o suspenziji jednog verifikatora, a nijedna zemlja nije obavijestila o povlačenju akreditacija 2018., u usporedbi s jednom suspenzijom i trima povlačenjima 2017. O smanjenju opsega akreditacije verifikatora 2018. obavijestile su Njemačka za jednog verifikatora, Francuska za dva verifikatora i Poljska za tri verifikatora, u usporedbi sa smanjenjem za dva verifikatora iz Poljske 2017.

Deset zemalja navelo je da su ove godine primile pritužbe o verifikatorima (jedna više nego prošle godine), ali ukupan broj pritužbi (71) manji je za 14 %. Navedeno je da je 93 % zaprimljenih pritužbi riješeno (prošle je godine ta stopa iznosila 95 %). Deset zemalja navelo je da su utvrdile neusklađenosti verifikatora u okviru razmjene informacija između nacionalnih akreditacijskih tijela i nadležnih tijela (u usporedbi s 12 prošle godine).

7. PREGLED ADMINISTRATIVNOG UREĐENJA

Zemlje koje sudjeluju u ETS-u EU-a primjenjuju različite pristupe u pogledu nadležnih tijela zaduženih za njegovu provedbu. U nekim je zemljama uključeno nekoliko tijela lokalne uprave, a u drugima je pristup više centraliziran.

Podaci podneseni 2019. u skladu s člankom 21. pokazuju da je u svakoj zemlji u provedbu ETS-a EU-a prosječno bilo uključeno pet nadležnih tijela . Kad je riječ o koordinaciji među nadležnim tijelima, navedeni su različiti alati, kao što su, među ostalim, zakonodavni instrumenti za centralizirano upravljanje planovima za praćenje (u 14 zemalja), obvezujuće upute i smjernice koje središnje nadležno tijelo daje lokalnim tijelima (u 10 zemalja) i redovne radne skupine ili sastanci nadležnih tijela (u 15 zemalja). Sedam je zemalja navelo da takvi alati nisu uspostavljeni.

Kad je riječ o administrativnim pristojbama koje se naplaćuju za dozvole i odobrene planove za praćenje, 13 zemalja izvijestilo je 2019. da operatorima postrojenja ne naplaćuju pristojbe (Cipar, Estonija, Grčka, Irska, Latvija, Lihtenštajn, Litva, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Njemačka, Slovačka, Švedska), što je jedna zemlja manje u odnosu na prošlu godinu. Bez razlike u odnosu na prošlu godinu, operatori zrakoplova ne plaćaju pristojbe u 15 zemalja (Belgija, Cipar, Češka, Estonija, Grčka, Latvija, Lihtenštajn, Litva, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Njemačka, Slovačka, Španjolska, Švedska). Pristojbe se znatno razlikuju s obzirom na državu i vrste usluga, a kreću se od 5 EUR do 6 913,31 EUR za odobrenje dozvola i plana za praćenje za postrojenja, dok se za istu uslugu za zrakoplovstvo pristojbe kreću od 5 EUR do 2 400 EUR.

Općenito, administrativna organizacija ETS-a zemalja sudionica uglavnom je djelotvorna. Potrebno je i dalje jačati i poticati komunikaciju te razmjenu najbolje prakse, među ostalim putem aktivnosti foruma o ispunjavanju obveza ETS-a EU-a i godišnje konferencije o ispunjavanju obveza ETS-a EU-a.

8. USKLAĐENOST I PROVEDBA

Direktivom o ETS-u EU-a predviđena je kazna za prekomjerne emisije od 100 EUR (indeksirano) za svaku tonu CO2 koja je ispuštena, a za koju nije pravodobno predana emisijska jedinica. Ostale kazne koje se primjenjuju na kršenja u provedbi ETS-a EU-a utvrđuje predmetna zemlja prema nacionalnim odredbama.

Stopa usklađenosti ETS-a EU-a vrlo je visoka: svake godine približno 99 % emisija pravodobno je pokriveno potrebnim brojem emisijskih jedinica. Manje od 0,5 % postrojenja koja su prijavila emisije 2018. nije do roka 30. travnja 2019. predalo emisijske jedinice koje obuhvaćaju sve njihove emisije. U zrakoplovnom sektoru zahtjeve u pogledu usklađenosti ispunjavali su operatori zrakoplova odgovorni za više od 99,1 % emisija iz zrakoplovstva u okviru ETS-a EU-a. Operatori koji nisu ispunjavali zahtjeve u pogledu usklađenosti bili su uglavnom mali operatori ili operatori koji su prestali s radom 2018.

Nadležna tijela i dalje provode različite provjere usklađenosti godišnjih izvješća o emisijama. Podaci podneseni 2019. u skladu s člankom 21. pokazuju da sve zemlje sudionice provjeravaju potpunost godišnjih izvješća o emisijama (100 % izvješća, osim Belgije s 31 %, Francuske s 99 %, Španjolske s 95 % i Švedske s 1 %). Nadalje, izvješća pokazuju da zemlje prosječno provjeravaju gotovo 80 % izvješća s obzirom na dosljednost s planovima za praćenje (sve osim Hrvatske) i približno 75 % s obzirom na podatke o dodjeli (sve zemlje osim Finske, Hrvatske, Malte, Norveške i Švedske). Dvadeset i četiri zemlje izvijestile su da provode i usporedne provjere s ostalim podacima.

Nadležna tijela u 12 zemalja provela su konzervativne procjene u pogledu podataka koji nedostaju u slučaju 57 postrojenja (približno 0,5 % ukupnog broja postrojenja), slično broju od 52 postrojenja (0,5 %) za 2017. i 57 (0,5 %) za 2016. Navedena količina predmetnih emisija za 2018. iznosila je 11,2 milijuna tona CO2 (u odnosu na 2,8 milijuna tona CO2 2017.), odnosno približno 0,7 % sveukupnih emisija (u odnosu na 0,2 % 2017.). Najčešći razlozi navedeni za davanje konzervativne procjene bili su nepostojanje izvješća o emisijama do 31. ožujka ili izvješća o emisijama koja nisu bila u potpunosti usklađena sa zahtjevima Uredbe o praćenju i izvješćivanju odnosno Uredbe o akreditaciji i verifikaciji.