Kvantitativno je procijenjeno da je Direktivom administrativno opterećenje za trgovačka društva smanjeno za 1,04 milijarde EUR u razdoblju od 2014. do 2017., od čega oko 920 milijuna EUR treba pripisati primjeni nestrukturiranog izdavanja računa. Mikropoduzeća su imala najveću korist od tog učinka Druge direktive o izdavanju računa s obzirom na to da su uvela nestrukturirane e-račune jer nisu bila opremljena za ispunjavanje zahtjeva u pogledu strukturiranog elektroničkog izdavanja računa.

U kontekstu elektroničkog izdavanja računa Drugom direktivom o izdavanju računa uveden je koncept poslovnog nadzora kojim se stvara pouzdan revizijski trag (BCAT) kao sredstvo za dokazivanje cjelovitosti i autentičnosti e-računa. Smatra se da je taj koncept i dalje složen, da ga porezna tijela ne tumače ujednačeno i da ga gospodarski subjekti u cijelom EU-u loše primjenjuju. Dionici to smatraju nedostatkom Druge direktive o izdavanju računa.

Drugom direktivom o izdavanju računa (u članku 233.) uspostavlja se načelo slobode dokazivanja za gospodarske subjekte kada je riječ o dokazivanju cjelovitosti i autentičnosti e-računa. Međutim, u praksi se primjenjuju samo sljedeće metode: i. e-potpis; ii. elektronička razmjena podataka; i iii. BCAT. Stoga BCAT služi kao standardna metoda za dokazivanje cjelovitosti i autentičnosti e-računa za sva trgovačka društva koja nisu odabrala e-potpise ili elektroničku razmjenu podataka. To znači da bi većina trgovačkih društava koja razmjenjuju e-račune kao nepotpisane PDF-ove, ako ne i sva, trebala imati uspostavljen sustav BCAT. Međutim, usklađenost trgovačkih društava i provedba poreznih tijela bili su ograničeni, a u nekim su državama članicama čak i izostali. Dionici općenito smatraju da u Direktivi nedostaje praktična definicija BCAT-a. Određene su smjernice uključene u sekundarno zakonodavstvo država članica i u objašnjenja koja je pripremila Europska komisija. Unatoč tim nastojanjima, gospodarski subjekti ne smatraju da su smjernice za BCAT prikladne i dovoljno jasne. To dovodi do sumnje u pogledu načina na koji bi se ta mogućnost trebala primjenjivati u praksi i toga hoće li biti prihvaćena tijekom poreznih revizija.

4.2.Složenost pravila o arhiviranju

Mogući novi aspekt odnosi se na pravila o arhiviranju. Druga direktiva o izdavanju računa nije uključivala odredbe o arhiviranju. Povećanje složenosti i regulatorne fragmentacije pravila o arhiviranju nakon prenošenja Direktive nije bilo ujednačeno. Razlog tomu je činjenica da su određene države članice donijele vrlo detaljna pravila o e-arhiviranju fiskalnih dokumenata, koja se očito primjenjuju i na e-račune. Gotovo 40 % dionika smatra da su nacionalna pravila o arhiviranju e-računa opterećenje i da ih se teško pridržavati.

4.3.Nacionalni zahtjevi u pogledu e-izvješćivanja

Još jedno pitanje koje se pojavilo nakon donošenja Druge direktive o izdavanju računa, iako nije njezina posljedica, jest da su u nekoliko država članica uvedeni zahtjevi za podnošenje elektroničkih prijava za određene domaće transakcije. Države članice uvele su takvo izvješćivanje kako bi suzbile prijevarne aktivnosti. Dionici smatraju da postoji rizik neusklađenosti i većeg administrativnog opterećenja zbog sve češćeg uvođenja takvih nacionalnih zahtjeva u pogledu e-izvješćivanja.

5.Zaključci i mogući daljnji koraci

Ocjena Direktive uvelike je pozitivna jer su se njome učinkovito poduprli pojednostavnjenje i usklađivanje pravila o izdavanju i elektroničkom izdavanju računa u cijelom EU-u. Druga direktiva o izdavanju računa pridonijela je primjeni nestrukturiranog elektroničkog izdavanja računa, smanjenju administrativnog opterećenja za poduzeća, povećanju pravne sigurnosti za gospodarske subjekte i pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta. Odredbe Druge direktive o izdavanju računa i dalje su relevantne i primjerene za potrebe dionika, a pritom se misli na jasnija, jednostavnija i usklađenija pravila o elektroničkom izdavanju računa.

U nekim su područjima, kao što su poboljšanje aktivnosti porezne kontrole i promicanja MSP-ova, postignuća bila pozitivna, ali manja od njihova potencijala.

U okviru ocjenjivanja utvrđen je i jedan nedostatak koji proizlazi iz Druge direktive o izdavanju računa, odnosno nedovoljna jasnoća BCAT-a. Osim toga, pojavila su se neka druga pitanja koja ne proizlaze iz Druge direktive o izdavanju računa, ali se nameću na nacionalnoj razini, kao što su složena pravila o arhiviranju i nacionalni zahtjevi u pogledu e-izvješćivanja.

Kada je riječ o BCAT-u, postoji potreba za dodatnim pojašnjenjima kako bi se riješio prethodno navedeni nedostatak. Međutim, upitno je mogu li se takva pojašnjenja pružiti u zakonodavnom tekstu. To je zato što je svrha BCAT-a obuhvatiti mnogo različitih vrsta poslovnih procesa, a svakom definicijom uključenom u Direktivu ograničilo bi se njezino područje primjene te bi ona zbog tehnološkog napretka mogla postati suvišna. Nadalje, čini se da porezna tijela zbog uvođenja zahtjeva u pogledu e-izvješćivanja pridaju manje važnosti strogim pravilima o cjelovitosti i autentičnosti. Naposljetku, to bi moglo dovesti do rizika dodatnog opterećenja za poduzeća, posebno MSP-ove. Stoga bi se moglo istražiti može li se BCAT bolje pojasniti objašnjenjima Komisije i razmjenom najbolje prakse u državama članicama. To bi se moglo popratiti dodatnim pojašnjenjima pravne definicije e-računa.

Kada je riječ o pravilima o arhiviranju, koja poduzeća smatraju složenima, bilo bi teško intervenirati na razini EU-a jer detaljne zahtjeve u pogledu pohrane računa utvrđuju države članice. S obzirom na razvoj digitalnih rješenja, u tom bi se području moglo razmotriti, na primjer, bi li razvoj norme za europsku uslugu računalstva u oblaku za pohranu računa mogao bio koristan.

Kada je riječ o poreznoj kontroli, prema mišljenju poreznih tijela i dionika, postojeća pravila o izdavanju računa dobro su usklađena s potrebama aktivnosti porezne kontrole te se pravilima o izdavanju računa zapravo ne može postići puno više u smislu dodatnog poboljšanja porezne kontrole. Stoga se nijednom izmjenom Direktive o PDV-u u tu svrhu ne bi ostvarila znatna dodana vrijednost. Umjesto toga, mnoga porezna tijela trenutačno razmatraju kako bi se podacima o transakcijama moglo pristupiti bez fizičkog ili elektroničkog pristupa računima i tako uvesti zahtjeve u pogledu učinkovitog e-izvješćivanja u stvarnom vremenu.

Glavno težište mogućih daljnjih poboljšanja u promicanju MSP-ova trebalo bi biti na gotovinskom obračunu. Međutim, dionici su općenito pozitivno ocijenili program gotovinskog obračuna i nisu ukazali na nove probleme.

Ograničeno smanjenje administrativnog opterećenja uglavnom se pripisuje manjoj primjeni strukturiranog e-računa. Riječ je o strateškoj odluci sadržanoj u Drugoj direktivi o izdavanju računa. Radikalniji pristup u okviru kojeg bi se samo strukturirani e-računi smatrali valjanim dokumentom zahtijevao bi izmjene postojećeg zakonodavstva.

Zaključno, porezna tijela i dionici ocjenjuju da pravila o izdavanju računa koja su uvedena Drugom direktivom o izdavanju računa dobro funkcioniraju te nisu utvrđeni veći problemi. U kontekstu borbe protiv prijevara te uzimajući u obzir tehnološki razvoj i posljednje trendove u određenim državama članicama u pogledu elektroničkog izdavanja računa i e-izvješćivanja, Komisija će zajedno s državama članicama istražiti može li se na razini EU-a otkriti dodatni potencijal elektroničkog izdavanja računa. Komisija će pokrenuti i razmatranje zahtjeva u pogledu e-izvješćivanja, posebno u pogledu učinka na unutarnje tržište uzrokovanog različitim pravilima koja se primjenjuju u državama članicama.