Talijanska su tijela, u skladu s navedenom odredbom, u dopisu AGEA-e (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) od 7. studenoga 2017. Komisiji dostavila svoje dvanaesto izvješće o plaćanju godišnjeg obroka za 2016. Ovo se izvješće odnosi na trinaesti godišnji obrok jer su prva dva godišnja obroka (za 2004. i 2005.) obrađena u jednom izvješću (dokument COM(2007) 34 final od 30.1.2007.).

U pogledu dvanaestog godišnjeg obroka, u prethodnom izvješću navedeno je da 258 proizvođača nije izvršilo svoje plaćanje do 31. prosinca 2015., što odgovara iznosu od 1 089 857 EUR. Prema podacima koje su dostavila talijanska tijela, središnja su nadležna tijela o svim tim slučajevima obavijestila regionalna nadležna tijela kako bi ona naplatila ukupne iznose koji se potražuju, uz dodatak kamatne stope koja nije obuhvaćena programom obročnog plaćanja. Od 258 proizvođača za koje se u početku smatralo da nisu izvršili plaćanje, za njih 124 kasnije se pokazalo da su zapravo platili. S druge strane, 134 proizvođača koji zaista nisu platili dvanaesti godišnji obrok izgubili su mogućnost obročnog plaćanja i nad njima su pokrenuti postupci prisilne naplate.

S obzirom na podatke koje su za 2016. dostavila talijanska tijela, čini se da su se poštovali uvjeti primjene programa obročnog plaćanja koji je odobren Odlukom Vijeća 2003/530/EZ, a napredak u naplati dugovanja od proizvođača koji su sudjelovali u programu obročnog plaćanja za tržišne godine od 1995./1996. do 2001./2002. dokaz je zadovoljavajućeg upravljanja programom.

Gospodarstva za koja je ukinuta mogućnost obročnog plaćanja

Ako proizvođač ne uplati samo jedan godišnji obrok, isključuje se iz programa obročnog plaćanja, što može dovesti do toga da mu se naplati ukupan preostali iznos dugovanja i obračuna kamata.

Trinaest godina nakon pokretanja programa obročnog plaćanja iz 2003., ukupno je 991 gospodarstava izgubilo prava na obročno plaćanje, što odgovara ukupnom dugu na temelju obročnih uplata od 33 954 483,57 EUR.

Ipak, 15 608 713,05 EUR od tog iznosa uplaćeno je prije ukidanja tog prava, a 5 042 636,22 EUR naplaćeno je nakon njegova ukidanja, od čega je iznos od 2 678 653,30 EUR omogućio da se u potpunosti podmiri dugovanje 256 gospodarstava. To znači da ukupan preostali dug iznosi 13 314 672,82 EUR i odnosi se na 735 gospodarstava.

Iz ovih je iznosa vidljivo da je revnost koju je pokazala talijanska uprava u naplati pristojbe od proizvođača isključenih iz sustava obročnog plaćanja nakon neplaćanja jednog godišnjeg obroka daleko od zadovoljavajuće. Uz to, proizvođači mlijeka morali su odustati od sudskih postupaka pred talijanskim sudovima da bi mogli sudjelovati u programu obročnog plaćanja. Ne čini se, stoga, da je uzrok nedovoljne naplate moguća sporost sudskih postupaka, već nesposobnost talijanske uprave da na učinkovit način naplati te iznose.

Odgoda plaćanja za šest mjeseci i njezine posljedice u pogledu državnih potpora

Na temelju članka 2. stavka 12.k talijanske uredbe sa zakonskom snagom br. 225 od 29. prosinca 2010., koja je nakon izmjena postala zakon br. 10 od 26. veljače 2011., Italija je odobrila odgodu do 30. lipnja 2011. za plaćanje godišnjeg obroka za 2010. koje je načelno trebalo biti izvršeno do 31. prosinca 2010. u skladu s programom obročnog plaćanja iz 2003. odobrenim Odlukom Vijeća 2003/530/EZ.

Odlukom br. C(2013) 4046 final od 17. srpnja 2013. Komisija je izjavila da se odgoda plaćanja dijela pristojbe za proizvođače mlijeka za koje je rok istekao 31. prosinca 2010. smatra potporom koja nije spojiva s unutarnjim tržištem. Osim toga, ustvrdila je da su tom potporom bili prekršeni uvjeti određeni Odlukom Vijeća 2003/530/EZ te je njome za one koji su od nje imali koristi i time izašli iz okvira koji je utvrdilo Vijeće bila stvorena nova državna potpora koja je nezakonita u smislu članka 1. točke (f) Uredbe (EZ) br. 659/1999 i nije spojiva s unutarnjim tržištem.

Odlukom br. C (2013) 4046 final Komisija je Italiji naložila da od korisnika kojima je odobrena odgoda plaćanja naplati iznos nespojivih potpora uvećan za kamatu.

Talijanska tijela pokrenula su potrebne administrativne korake za postupak naplate potpora. No, Italija je 8. studenoga 2013. Općem sudu podnijela žalbu na odluku Komisije (predmet T-527/13). Opći sud donio je 24. lipnja 2015. presudu kojom je djelomično poništena odluka Komisije: potvrdio je pristup Komisije u pogledu potpore povezane s odgodom plaćanja dijela pristojbe za koji je rok istekao 31. prosinca 2010., ali je odbacio zaključke Komisije u pogledu stvaranja nove potpore za one koji su imali korist od odgode i koji su time izašli iz okvira odluke Vijeća. Komisija je presudu Općeg suda uputila Sudu Europske unije (predmet C-467/15 P). Sud je 25. listopada 2017. u svojoj presudi u tom predmetu potvrdio valjanost završne odluke Komisije br. C (2013) 4046 final, koju je Opći sud djelomično poništio u svojoj presudi od 24. lipnja 2015. (predmet T-527/13). Stoga su talijanska tijela pozvana da donesu i poduzmu nacionalne mjere koje su potrebne za provedbu Odluke br. C (2013) 4046 final te u potpunosti naplate sredstva dodijeljena na temelju tog programa.

Dodatna pristojba za tržišnu godinu 2002./2003.

Italija je za tržišne godine 1995.–2002. u proračun Europske unije uplatila dodatnu pristojbu umjesto proizvođača u skladu s Odlukom Vijeća 2003/530/EZ.

Od 2004. države članice dodatnu pristojbu uplaćuju izravno u proračun Unije u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 1788/2003 od 29. rujna 2003.

Međutim, tržišna godina 2002./2003. nije obuhvaćena Odlukom Vijeća ni novim programom uvedenim 2004. Uzimajući u obzir prekoračenje nacionalne kvote dodijeljene Italiji, talijanski proizvođači mlijeka odgovorni za to prekoračenje bili su dužni uplatiti 227,76 milijuna EUR u proračun Unije za tržišnu godinu 2002./2003.

Od tog iznosa proizvođači mlijeka još uvijek nisu uplatili u proračun EU-a 118,4 milijuna EUR dodatne pristojbe.