EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 15.12.2020. COM(2020) 825 final 2020/0361(COD) Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o jedinstvenom tržištu digitalnih usluga (Akt o digitalnim uslugama) i izmjeni Direktive 2000/31/EZ (Tekst značajan za EGP) {SEC(2020) 432 final} - {SWD(2020) 348 final} - {SWD(2020) 349 final}



OBRAZLOŽENJE 1.KONTEKST PRIJEDLOGA •Razlozi i ciljevi prijedloga Od donošenja Direktive 2000/31/EZ („Direktiva o elektroničkoj trgovini”) pojavile su se nove i inovativne (digitalne) usluge informacijskog društva koje mijenjaju svakodnevni život građana Unije te oblikuju i mijenjaju načine na koje oni komuniciraju, povezuju se, funkcioniraju kao potrošači i posluju. Te su usluge znatno doprinijele društvenim i gospodarskim promjenama u Uniji i diljem svijeta. Istodobno, korištenje tih usluga postalo je i izvor novih rizika i izazova, kako za društvo u cjelini tako i za korisnike takvih usluga. Digitalne usluge mogu poduprijeti postizanje ciljeva održivog razvoja povećanjem gospodarske, socijalne i okolišne održivosti. Kriza uzrokovana koronavirusom pokazala je važnost digitalnih tehnologija u svim aspektima modernog života. Jasno je pokazala ovisnost našeg gospodarstva i društva o digitalnim uslugama te je istaknula koristi i rizike koji proizlaze iz postojećeg okvira za funkcioniranje digitalnih usluga. U Komunikaciji „Izgradnja digitalne budućnosti Europe” Komisija se obvezala ažurirati horizontalna pravila kojima se utvrđuju odgovornosti i obveze pružatelja digitalnih usluga, a posebno internetskih platformi. Komisija je pritom uzela u obzir probleme utvrđene u izvješćima o vlastitoj inicijativi Europskog parlamenta i analizirala prijedloge u njima. Europski parlament donio je dvije rezolucije na temelju članka 225. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU): o „Aktu o digitalnim uslugama – poboljšanje funkcioniranja jedinstvenog tržišta” i o „Aktu o digitalnim uslugama: prilagodba odredbi trgovačkog i građanskog prava za poduzeća koja posluju na internetu”. Europski parlament donio je u okviru nezakonodavnog postupka i rezoluciju o „Aktu o digitalnim uslugama i postavljenim pitanjima o temeljnim pravima”. Rezolucije se sadržajno dopunjuju u mnogim aspektima. Uključuju odlučan poziv na zadržavanje temeljnih načela Direktive o elektroničkoj trgovini i zaštitu temeljnih prava u internetskom okruženju, kao i anonimnosti na internetu kad god je to tehnički moguće. U njima se poziva na transparentnost, obveze informiranja i odgovornost za pružatelje digitalnih usluga te se zagovaraju djelotvorne obveze suzbijanja nezakonitog sadržaja na internetu. Njima se zagovaraju i javni nadzor na razini EU-a i nacionalnoj razini te suradnja u provedbi zakona među nadležnim tijelima u svim zemljama, posebno pri rješavanju prekograničnih stvari. U rezoluciji o „Aktu o digitalnim uslugama – poboljšanje funkcioniranja jedinstvenog tržišta” poziva se na ambicioznu reformu postojećeg pravnog okvira EU-a za elektroničku trgovinu uz zadržavanje temeljnih načela sustava odgovornosti, zabrane općeg praćenja i klauzule o unutarnjem tržištu, za koju se smatra da je i danas važeća. Potvrđujući ciljeve Direktive o elektroničkoj trgovini, rezolucijom se poziva na donošenje mjera koje se temelje na zaštiti potrošača, uključivanjem detaljnog odjeljka o internetskim tržnicama, i kojima se osigurava povjerenje potrošača u digitalno gospodarstvo, uz istodobno poštovanje temeljnih prava korisnika. U rezoluciji se zagovara i donošenje pravila kojima će se poduprijeti konkurentno digitalno okruženje u Europi te se Akt o digitalnim uslugama predviđa kao instrument za postavljanje standarda na globalnoj razini. U rezoluciji o „Aktu o digitalnim uslugama: prilagodba odredbi trgovačkog i građanskog prava za poduzeća koja posluju na internetu” poziva se na više pravednosti, transparentnosti i odgovornosti za postupke moderiranja sadržaja digitalnih usluga, uz osiguravanje poštovanja temeljnih prava i jamstvo neovisne sudske zaštite. Rezolucija uključuje i zahtjev za uvođenje razrađenog mehanizma prijavljivanja i djelovanja u pogledu nezakonitog sadržaja, sveobuhvatna pravila o internetskom oglašavanju, uključujući ciljano oglašavanje, te omogućavanje razvoja i upotrebe pametnih ugovora. U nezakonodavnoj rezoluciji o „Aktu o digitalnim uslugama i postavljenim pitanjima o temeljnim pravima” naglašava se potreba za pravnom jasnoćom za platforme i korisnike te za poštovanjem temeljnih prava s obzirom na brz razvoj tehnologije. Poziva se na donošenje usklađenih pravila za suzbijanje nezakonitog sadržaja na internetu te za izuzeća od odgovornosti i moderiranje sadržaja. Rezolucija uključuje i jasne odgovornosti platformi i nadležnih tijela u pogledu izvješćivanja i transparentnosti. U Zaključcima Vijeća također se pozdravlja najava Komisije o Aktu o digitalnim uslugama, pri čemu se naglašava potreba „za jasnim i usklađenim pravilima, utemeljenima na dokazima, o obvezama i odgovornosti za digitalne usluge kojima bi se internetskim posrednicima zajamčila odgovarajuća razina pravne sigurnosti” te se ističe potreba „za jačanjem europskih kapaciteta i suradnje nacionalnih tijela uz očuvanje i jačanje temeljnih načela jedinstvenog tržišta i potrebu za unapređenjem sigurnosti građana i zaštitom njihovih prava u digitalnom području diljem jedinstvenog tržišta”. Taj poziv na djelovanje ponovljen je u Zaključcima Vijeća od 2. listopada 2020. Na temelju ključnih načela utvrđenih u Direktivi o elektroničkoj trgovini, koja su i dalje valjana, ovim se prijedlogom nastoje osigurati najbolji uvjeti za pružanje inovativnih digitalnih usluga na unutarnjem tržištu, doprinijeti sigurnosti na internetu i zaštiti temeljnih prava te uspostaviti čvrsta i trajna upravljačka struktura za djelotvoran nadzor nad pružateljima posredničkih usluga. Prijedlogom se definiraju jasne obveze i odgovornosti pružatelja posredničkih usluga, osobito internetskih platformi kao što su društveni mediji i tržnice. Utvrđivanjem jasnih obveza dužne pažnje za određene posredničke usluge, uključujući postupke prijavljivanja i djelovanja za nezakonite sadržaje i mogućnost osporavanja odluka platformi o moderiranju sadržaja, prijedlogom se nastoji povećati sigurnost korisnika na internetu diljem Unije i poboljšati zaštita njihovih temeljnih prava. Nadalje, obvezom određenih internetskih platformi da primaju, spremaju te djelomično provjeravaju i objavljuju informacije o trgovcima koji se koriste njihovim uslugama osigurat će se sigurnije i transparentnije internetsko okruženje za potrošače. Prepoznajući osobit utjecaj vrlo velikih internetskih platformi na naše gospodarstvo i društvo, prijedlogom se utvrđuje viši standard transparentnosti i odgovornosti u pogledu načina na koji pružatelji takvih platformi moderiraju sadržaj te oglašavanja i algoritamskih procesa. Njime se utvrđuju obveze procjene rizika koje njihovi sustavi predstavljaju za razvoj odgovarajućih alata za upravljanje rizikom kako bi se integritet njihovih usluga zaštitio od upotrebe manipulativnih tehnika. Operativni prag za pružatelje usluga u okviru tih obveze uključuje internetske platforme sa znatnim dosegom u Uniji, za koji se trenutačno procjenjuje da je više od 45 milijuna primatelja usluge. Taj je prag razmjeran rizicima koji proizlaze iz dosega platformi u Uniji; ako se broj stanovnika Unije promijeni za određeni postotak, Komisija će prilagoditi broj primatelja koji se uzimaju u obzir za prag tako da on stalno odgovara 10 % stanovništva Unije. Usto, Aktom o digitalnim uslugama utvrdit će se zaštitni mehanizam za zajedničku regulaciju, među ostalim na temelju postojećih dobrovoljnih inicijativa. U prijedlogu su zadržana pravila o odgovornosti pružatelja posredničkih usluga utvrđena u Direktivi o elektroničkoj trgovini, koja su dosad prerasla u temelj digitalnog gospodarstva i ključna su za zaštitu temeljnih prava na internetu. Tumačenja tih pravila dao je Sud Europske unije i tako pružio vrijedna pojašnjenja i smjernice. Ipak, kako bi se osigurala stvarna usklađenost unutar Unije i izbjegla pravna rascjepkanost, ta je pravila potrebno uključiti u Uredbu. Primjereno je pojasniti i određene aspekte tih pravila kako bi se uklonili postojeći čimbenici koji odvraćaju pružatelje posredničkih usluga od dobrovoljnih vlastitih istraga radi sigurnosti svojih korisnika i razjasnila njihova uloga iz perspektive potrošača u određenim okolnostima. Ta pojašnjenja trebala bi pomoći manjim, inovativnim pružateljima usluga da se šire i rastu zahvaljujući većoj pravnoj sigurnosti. Dublje jedinstveno tržište digitalnih usluga bez granica zahtijeva pojačanu suradnju država članica kako bi se zajamčili djelotvoran nadzor i provedba novih pravila utvrđenih u predloženoj Uredbi. Prijedlogom se utvrđuju jasne odgovornosti države članice koja nadzire usklađenost pružatelja usluga s poslovnim nastanom na njezinu državnom području s obvezama utvrđenima predloženom Uredbom. Time se osigurava najbrža i najdjelotvornija provedba pravila te štite svi građani EU-a. Cilj je građanima i pružateljima usluga staviti na raspolaganje jednostavne i jasne postupke koji će im pomoći u njihovoj interakciji s nadzornim tijelima. Za slučaj pojave sistemskih rizika u cijeloj Uniji predloženom Uredbom predviđaju se nadzor i provedba na razini Unije. •Dosljednost s postojećim odredbama politike u tom području Postojeći pravni okvir EU-a kojim su uređene digitalne usluge temelji se prije svega na Direktivi o elektroničkoj trgovini. Ova predložena Uredba ne dovodi u pitanje Direktivu o elektroničkoj trgovini i temelji se na odredbama koje su u njoj utvrđene, posebno na načelu unutarnjeg tržišta utvrđenom u članku 3. Predloženom Uredbom predviđa se mehanizam suradnje i koordinacije za nadzor obveza koje se njome uvode. Kad je riječ o horizontalnom okviru za izuzeće pružatelja posredničkih usluga od odgovornosti, članci od 12. do 15. Direktive o elektroničkoj trgovini ovom se Uredbom brišu i reproduciraju, zadržavajući izuzeća takvih pružatelja usluga od odgovornosti, kako ih tumači Sud Europske unije. Ovisno o pravnom sustavu svake države članice i području prava o kojem je riječ, nacionalna pravosudna ili upravna tijela mogu pružateljima posredničkih usluga naložiti djelovanje protiv određenih nezakonitih sadržaja. Takvi nalozi, osobito ako se njima od pružatelja usluga zahtijeva da spriječi ponovno pojavljivanje nezakonitog sadržaja, moraju se izdavati u skladu s pravom Unije, osobito sa zabranom opće obveze praćenja, kako je tumači Sud Europske unije. Ovaj Prijedlog, posebno njegov članak 8., ne utječe na tu sudsku praksu. Prijedlog bi trebao biti odgovarajuća osnova za razvoj pouzdanih tehnologija za sprečavanje ponovnog pojavljivanja nezakonitih informacija, praćenih strogim zaštitnim mjerama za izbjegavanje pogrešnog uklanjanja zakonitog sadržaja; takvi bi se alati mogli razviti na temelju dobrovoljnih sporazuma između svih zainteresiranih strana i države članice trebale bi ih poticati; donošenje i primjena takvih postupaka u interesu je svih strana koje sudjeluju u pružanju posredničkih usluga; odredbe ove Uredbe koje se odnose na odgovornost ne bi smjele onemogućiti različitim zainteresiranim stranama razvoj i djelotvoran rad tehničkih sustava zaštite i identifikacije te automatiziranog prepoznavanja koje omogućuje digitalna tehnologija unutar ograničenja utvrđenih Uredbom 2016/679. •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije Predloženom Uredbom uvodi se horizontalni okvir za sve kategorije sadržaja, proizvoda, usluga i aktivnosti u okviru posredničkih usluga. Nezakonita priroda takvih sadržaja, proizvoda ili usluga nije definirana u ovoj Uredbi, nego proizlazi iz prava Unije ili iz nacionalnog prava u skladu s pravom Unije.

Sektorskim instrumentima nisu obuhvaćeni regulatorni nedostaci utvrđeni u izvješću o procjeni učinka: ne daju potpuna pravila o postupovnim obvezama povezanima s nezakonitim sadržajem i obuhvaćaju samo osnovna pravila o transparentnosti i odgovornosti pružatelja usluga te ograničene mehanizme nadzora. Usto, sektorskim propisima obuhvaćene su situacije u kojima su potrebni prilagođeni pristupi. Kad je riječ o području primjene, ograničeni su iz dvije perspektive. Prvo, sektorske intervencije usmjerene su na mali podskup pitanja (npr. povreda autorskih prava, teroristički sadržaj, materijal povezan sa seksualnim zlostavljanjem djece ili nezakoniti govor mržnje, određeni nezakoniti proizvodi). Drugo, njima je obuhvaćeno samo širenje takvog sadržaja na određenim vrstama servisa (npr. podskup internetskih platformi za povredu autorskih prava, samo platforme za razmjenu videozapisa i samo u pogledu audiovizualnog terorističkog sadržaja ili govora mržnje). Važno je, međutim, pojasniti odnos između nove predložene Uredbe i sektorskih instrumenata. Predloženom Uredbom dopunjuje se postojeće sektorsko zakonodavstvo i ona ne utječe na primjenu postojećih propisa EU-a kojima se uređuju određeni aspekti pružanja usluga informacijskog društva, koji se primjenjuju kao lex specialis. Na primjer, obveze utvrđene u Direktivi 2010/13/EZ, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/1808, o pružateljima usluga platformi za razmjenu videozapisa („AVSMD”) u pogledu audiovizualnog sadržaja i audiovizualnih komercijalnih komunikacija i dalje će se primjenjivati. Međutim, ova se Uredba primjenjuje na te pružatelje u mjeri u kojoj AVSMD ili drugi pravni akti Unije, kao što je Prijedlog uredbe o suzbijanju širenja terorističkih sadržaja na internetu, ne sadržavaju preciznije odredbe koje se na njih primjenjuju. Okvir koji je utvrđen Uredbom (EU) 2019/1150 o promicanju pravednosti i transparentnosti za poslovne korisnike usluga internetskog posredovanja kako bi se osiguralo da poslovni korisnici takvih usluga i korporativni korisnici internetskih stranica u odnosu na internetske tražilice uživaju prikladnu transparentnost, pravednost i mogućnost djelotvorne pravne zaštite primjenjivat će se kao lex specialis. Nadalje, pravilima utvrđenima u ovom Prijedlogu dopunit će se pravna stečevina u području zaštite potrošača, a posebno u pogledu Direktive (EU) 2019/2161 o izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i direktiva 98/6/EZ, 2005/29/EZ i 2011/83/EU kojima se utvrđuju posebna pravila za povećanje transparentnosti u pogledu određenih značajki određenih usluga informacijskog društva. Ovim se Prijedlogom ne dovode u pitanje Uredba (EU) 2016/679 (Opća uredba o zaštiti podataka) i druga pravila Unije o zaštiti osobnih podataka i privatnosti komunikacija. Na primjer, mjerama koje se odnose na oglašavanje na internetskim platformama dopunjuju se, ali se ne mijenjaju postojeća pravila o privoli i pravu na prigovor na obradu osobnih podataka. Njima se korisnicima internetskih platformi uvode obveze u pogledu transparentnosti, a te će im informacije također omogućiti da iskoriste svoja prava kao ispitanici. Isto tako, tijelima vlasti i provjerenim istraživačima omogućuju nadzor nad načinom prikazivanja i usmjeravanja oglasa. Prijedlog će se dopuniti daljnjim mjerama u okviru Akcijskog plana za europsku demokraciju (COM(2020) 790 final) s ciljem jačanja položaja građana i izgradnje otpornijih demokracija u cijeloj Uniji. Konkretno, pravila o kodeksima ponašanja utvrđena u ovoj Uredbi mogla bi poslužiti kao osnova i biti dopunjena revidiranim i čvršćim Kodeksom o suzbijanju dezinformacija, na temelju smjernica Komisije. Prijedlog je usto potpuno u skladu sa strategijama za ravnopravnost koje je Komisija donijela u kontekstu Unije ravnopravnosti i dodatno ih podupire. Prijedlogom se ne dovodi u pitanje inicijativa Komisije usmjerena na poboljšanje uvjeta rada osoba koje rade preko digitalnih platformi. Naposljetku, predložena uredba temelji se na Preporuci o nezakonitom sadržaju iz 2018. U njoj se uzimaju u obzir iskustva stečena uz pomoć samoregulatornih nastojanja koje je podržala Komisija, kao što su Obvezivanje na sigurnost proizvoda, Memorandum o razumijevanju protiv krivotvorene robe, Kodeks postupanja protiv nezakonitog govora mržnje i Internetski forum EU-a o terorističkom sadržaju. 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST •Pravna osnova Pravna je osnova Prijedloga članak 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, kojim se predviđa uspostava mjera za funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Glavni je cilj ovog Prijedloga osigurati pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta, posebno u pogledu pružanja prekograničnih digitalnih usluga (konkretnije, posredničkih usluga). U skladu s tim ciljem Prijedlogom se nastoje osigurati usklađeni uvjeti za razvoj inovativnih prekograničnih usluga u Uniji uklanjanjem i sprečavanjem pojave prepreka takvoj gospodarskoj aktivnosti koje proizlaze iz razlika u načinu na koji se razvijaju nacionalni zakoni, uzimajući u obzir to da je nekoliko država članica donijelo zakone ili namjerava donijeti zakone o pitanjima kao što su uklanjanje nezakonitog sadržaja na internetu, dužna pažnja, postupci prijavljivanja i djelovanja te transparentnost. Prijedlogom se istodobno predviđaju odgovarajući nadzor digitalnih usluga i suradnja tijela na razini Unije, čime se podupiru povjerenje, inovacije i rast na unutarnjem tržištu. •Supsidijarnost Uzimajući u obzir da je internet po prirodi prekograničan, navedene zakonske mjere na nacionalnoj razini ometaju pružanje i primanje usluga diljem Unije i neučinkovite su u jamčenju sigurnosti i jedinstvene zaštite prava građana i poduzeća Unije na internetu. Usklađivanje uvjeta za razvoj inovativnih prekograničnih digitalnih usluga u Uniji, uz istodobno održavanje sigurnog internetskog okruženja, moguće je samo na razini Unije. Djelovanjem na razini Unije stvaraju se predvidljivost i pravna sigurnost te se smanjuju troškovi usklađivanja diljem Unije. Njime se istodobno promiče jednaka zaštita svih građana Unije jer se osigurava da su mjere pružatelja posredničkih usluga protiv nezakonitog sadržaja na internetu dosljedne bez obzira na mjesto njihova poslovnog nastana. Dobro koordiniranim nadzornim sustavom, ojačanim na razini Unije, osigurava se i usklađen pristup primjenjiv na pružatelje posredničkih usluga koji posluju u svim državama članicama. Kako bi se učinkovito zaštitili korisnici na internetu i izbjeglo da pružatelji digitalnih usluga s poslovnim nastanom u Uniji budu u nepovoljnom konkurentskom položaju, potrebno je obuhvatiti i relevantne pružatelje usluga osnovane izvan Unije koji posluju na unutarnjem tržištu. •Proporcionalnost Prijedlogom se nastoji poticati odgovorno i savjesno ponašanje pružatelja posredničkih usluga kako bi se zajamčilo sigurno internetsko okruženje koje građanima Unije i drugim stranama omogućuje slobodno ostvarivanje temeljnih prava, posebno slobode izražavanja i informiranja. Ključnim značajkama Prijedloga uredba se ograničava na ono što je nužno za postizanje tih ciljeva. Konkretno, Prijedlogom se utvrđuju asimetrične obveze dužne pažnje za različite vrste pružatelja digitalnih usluga, ovisno o prirodi usluga koje pružaju i njihovoj veličini, kako bi se izbjegla zlouporaba usluga za nezakonite aktivnosti i zajamčilo odgovorno poslovanje pružatelja usluga. Tim se pristupom rješavaju određeni utvrđeni problemi samo tamo gdje se oni pojavljuju, bez pretjeranog opterećivanja pružatelja usluga na koje ti problemi ne utječu. Određene materijalne obveze ograničene su samo na vrlo velike internetske platforme koje su zbog svojeg dosega stekle središnju, sistemsku ulogu u olakšavanju javne rasprave i gospodarskih transakcija. Vrlo mali pružatelji usluga izuzeti su od svih obveza.

Kad je riječ o pružateljima digitalnih usluga s poslovnim nastanom izvan Unije koji nude usluge u Uniji, Uredbom se zahtijeva imenovanje pravnog zastupnika u Uniji kako bi se osigurao djelotvoran nadzor i, prema potrebi, provedba. Razmjerno obvezama i uzimajući u obzir prekograničnu prirodu digitalnih usluga, Prijedlogom će se uvesti mehanizam suradnje među državama članicama s pojačanim nadzorom vrlo velikih internetskih platformi na razini Unije. Osim toga, Prijedlogom se ne mijenjaju sektorski propisi ni njima utvrđeni mehanizmi provedbe i upravljanja, ali se daje horizontalni okvir na koji se treba osloniti u pogledu aspekata koji nadilaze određene sadržaje ili potkategorije usluga uređenih sektorskim aktima. Uspostavom jasnog okvira, uz suradnju među državama članicama i s njima, kao i samoregulacijom, ovim se Prijedlogom nastoji povećati pravna sigurnost i razina povjerenja, a da istodobno ostane dugoročno relevantan i djelotvoran zbog fleksibilnosti okvira za suradnju. •Odabir instrumenta Člankom 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije zakonodavcu se daje mogućnost donošenja uredbi i direktiva. Komisija je odlučila iznijeti prijedlog uredbe kako bi osigurala dosljednu razinu zaštite u cijeloj Uniji i spriječila odstupanja koja ometaju slobodno pružanje relevantnih usluga na unutarnjem tržištu te zajamčila ujednačenu zaštitu prava i ujednačene obveze za poduzeća i potrošače na cijelom unutarnjem tržištu. To je potrebno kako bi se i gospodarskim subjektima i potrošačima pružila pravna sigurnost i transparentnost. Predloženom Uredbom osiguravaju se i dosljedno praćenje prava i obveza te jednake sankcije u svim državama članicama, kao i učinkovita suradnja među nadzornim tijelima različitih država članica i na razini Unije. 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENA UČINKA •Ex post evaluacije/provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva Ovaj se Prijedlog temelji na evaluaciji Direktive o elektroničkoj trgovini, koja je provedena neposredno nakon procjene učinka priložene ovom Prijedlogu. Konkretni ciljevi Direktive o elektroničkoj trgovini bili su osigurati (i) dobro funkcioniranje unutarnjeg tržišta digitalnih usluga, (ii) učinkovito uklanjanje nezakonitog sadržaja na internetu uz potpuno poštovanje temeljnih prava i (iii) odgovarajuću razinu informiranosti i transparentnosti za potrošače. Kad je riječ o djelotvornosti Direktive o elektroničkoj trgovini, evaluacija pokazuje da početni ciljevi nisu u potpunosti postignuti iako je dala važan poticaj za rast unutarnjeg tržišta digitalnih usluga te novim pružateljima takvih usluga omogućila ulazak na tržište i rast. Konkretno, dinamičan rast digitalnog gospodarstva i pojava novih vrsta pružatelja usluga stvaraju određene nove izazove, s kojima se države članice različito suočavaju, a za koje je potrebno pojasniti početni skup ciljeva. Usto, te promjene dodatno otežavaju postizanje postojećih ciljeva, što potvrđuje povećana pravna rascjepkanost. Evaluacija je pokazala i da se s nekoliko novih regulatornih instrumenata, iako znatno doprinose postizanju nekih od ciljeva politike utvrđenih u Direktivi o elektroničkoj trgovini, pružaju samo sektorska rješenja za neke od temeljnih problema (npr. rješavanje problema širenja određenih vrsta nezakonitih aktivnosti). Stoga se njima ta pitanja ne rješavaju dosljedno za cijeli digitalni ekosustav jer su ograničeni na određene vrste usluga ili određene vrste nezakonitog sadržaja. Nadalje, iako su samoregulatorne inicijative općenito pokazale pozitivne rezultate, one se ne mogu pravno provoditi niti obuhvaćaju sve sudionike u digitalnom gospodarstvu. Kad je riječ o učinkovitosti Direktive o elektroničkoj trgovini, njome su nametnuti samo ograničeni dodatni troškovi za upravna tijela država članica i pružatelje usluga informacijskog društva. Evaluacijom nisu otkriveni posebno visoki ili nerazmjerni troškovi te nije izražena bitna zabrinutost u pogledu učinaka na mala i srednja poduzeća. Glavni razlog za zabrinutost u tom pogledu odnosi se na nejasnoće povezane s mehanizmom suradnje u državama članicama, što dovodi do opterećenja i udvostručavanja troškova, unatoč suprotnom cilju te direktive, posebno kada je riječ o nadzoru internetskih platformi. To je u osnovi smanjilo njegovu učinkovitost u održavanju funkcioniranja unutarnjeg tržišta. Kad je riječ o pitanjima stalne relevantnosti ciljeva koji se žele postići Direktivom o elektroničkoj trgovini, evaluacija pokazuje da su njezini ciljevi i dalje valjani, ali i da postoji nekoliko novih kretanja koja nisu dobro obuhvaćena postojećim ciljevima javne politike. Prvo, u otvorenom javnom savjetovanju, ciljanim podnescima dionika, izvješćima Europskog parlamenta i zaključcima Vijeća potvrđeno je da su postojeća načela i ciljevi Direktive o elektroničkoj trgovini i dalje valjani. Međutim, od stupanja na snagu te direktive pojavile su se nove asimetričnosti i rizici u pogledu informacija, osobito u vezi s pojavom internetskih platformi, posebno vrlo velikih, i razmjerima digitalne transformacije. To je, na primjer, slučaj u područjima algoritamskog donošenja odluka (s utjecajem na način posredovanja u protoku informacija na internetu) ili u sustavima internetskog oglašavanja. Evaluacija je pokazala da je Direktiva o elektroničkoj trgovini usklađena s drugim intervencijama EU-a provedenima od njezina donošenja. Evaluacijom nije utvrđena nikakva unutarnja neusklađenost Direktive o elektroničkoj trgovini. Naposljetku, barem se dijelovi stvarnih koristi Direktive o elektroničkoj trgovini koje su utvrđene evaluacijom mogu smatrati dodanom vrijednošću EU-a. Vjerojatno je da bi države članice nastavile primjenjivati vlastite regulatorne sustave bez ikakvog zajedničkog skupa načela te da neke države članice i dalje uopće ne bi imale horizontalna pravila. Međutim, u nedostatku pouzdanih dokaza nije moguće donijeti čvrste zaključke o opsegu te dodane vrijednosti EU-a. •Savjetovanja s dionicima U proteklih pet godina Komisija se savjetovala s raznim dionicima, uključujući pružatelje digitalnih usluga kao što su internetske platforme i druge posredničke usluge, poduzeća koja trguju na internetu, nakladnike, vlasnike robnih marki i druga poduzeća, socijalne partnere, korisnike digitalnih usluga, organizacije civilnog društva, nacionalna tijela, akademsku zajednicu, tehničku zajednicu, međunarodne organizacije i širu javnost. Posljednjih su godina u nizu ciljanih savjetovanja temeljito prikupljena stajališta dionika o pitanjima povezanima s digitalnim uslugama i platformama. Otvoreno javno savjetovanje o Aktu o digitalnim uslugama trajalo je 14 tjedana, od 2. lipnja do 8. rujna, a primljeno je 2 863 odgovora i oko 300 dokumenata o stajalištu od raznolike skupine dionika. Većinu povratnih informacija dostavili su šira javnost (66 % građana Unije, 8 % osoba koje nisu građani EU-a), poduzeća/poslovne organizacije (7,4 %), poslovna udruženja (6 %) i nevladine organizacije (5,6 %). Zatim su slijedila javna tijela (2,2 %), akademske/istraživačke ustanove (1,2 %), sindikati (0,9 %) te organizacije za zaštitu potrošača i okoliša (0,4 %). Dionici se općenito slažu da postoji potreba za djelovanjem, kako u pogledu sigurnosti na internetu tako i u promicanju unutarnjeg tržišta digitalnih usluga.

Slažu se zatim oko stalne relevantnosti glavnih načela Direktive o elektroničkoj trgovini i oko toga da bi ih trebalo zadržati, uključujući načelo unutarnjeg tržišta za nadzor digitalnih usluga, sustav odgovornosti i zabranu općih obveza praćenja. Općenito se slažu i da je s obzirom na suvremene izazove potrebno nadograditi okvir utvrđivanjem jasnih i na razini EU-a usklađenih obveza za pružatelje usluga. Većina ispitanika, iz svih kategorija, navela je da su se susreli sa štetnim i nezakonitim sadržajem, robom ili uslugama na internetu te su posebno istaknuli zabrinjavajući porast takvih slučajeva tijekom pandemije bolesti COVID-19. Velik dio ispitanika koji su izjavili da su pružateljima digitalnih usluga prijavili nezakonit sadržaj ili robu izrazio je nezadovoljstvo odgovorom i neučinkovitošću mehanizama prijavljivanja nakon otkrivanja. Nadalje, korisnici smatraju da konkretne mjere koje poduzimaju pružatelji usluga nisu u skladu s njihovim deklariranim politikama. Postoji širok konsenzus, također i među pružateljima usluga koji su sudjelovali u savjetovanju, o potrebi za jednostavnim, standardiziranim i transparentnim obvezama prijavljivanja i djelovanja usklađenima na cijelom unutarnjem tržištu. To se smatra ključnim da se omoguće brzi odgovori na nezakonit sadržaj i poveća pravna jasnoća za korisnike platformi i za male platforme koje nastoje proširiti poslovanje na unutarnjem tržištu. Ispitanici se slažu i oko važnosti mehanizama pravne zaštite. Kad je riječ o internetskim tržištima, nekoliko dionika istaknulo je potrebu za usmjerenijim mjerama kao što je identifikacija prodavatelja. Ispitanici se također općenito slažu da teritorijalno područje primjene tih obveza treba obuhvatiti sve aktere koji nude robu, informacije ili usluge u Uniji, bez obzira na mjesto njihova poslovnog nastana. Velik udio ispitanika naglasio je i posebnu važnost tih pitanja kad je riječ o velikim platformama. Dionici se općenito slažu da „štetan” sadržaj (premda ne, ili barem ne nužno, nezakonit) ne bi trebao biti definiran u Aktu o digitalnim uslugama i ne bi trebao podlijegati obvezama uklanjanja jer je riječ o osjetljivom području s ozbiljnim posljedicama za zaštitu slobode izražavanja. Međutim, način na koji algoritamski sustavi oblikuju protok informacija na internetu pitanje je koje izaziva zabrinutost u širokom krugu dionika. Nekoliko dionika, posebno iz civilnog društva i akademske zajednice, ukazalo je na potrebu za revizijama algoritamske odgovornosti i transparentnosti, posebno u pogledu načina određivanja prioritetnosti i usmjeravanja informacija. Slično tome, kad je riječ o internetskom oglašavanju, stajališta dionika ukazala su na veliku zabrinutost zbog izostanka jačanja položaja korisnika i smislenog nadzora i provedbe. Kad je riječ o provedbi, dionici se uglavnom slažu da bi suradnju nadležnih tijela trebalo poboljšati i prekogranično i unutar svake države članice. Nadzor EU-a smatra se ključnim i čini se da većina ispitanika daje prednost jedinstvenom nadzornom tijelu. •Prikupljanje i primjena stručnog znanja Pripremni koraci za prijedlog temelje se na nizu istraživanja i stručnih savjeta, uključujući niz naručenih pravnih studija o provedbi Direktive o elektroničkoj trgovini i stanju pravne rascjepkanosti, studije o algoritamskoj transparentnosti i odgovornosti, kao i interne studije o troškovima moderiranja sadržaja, sustavima odgovornosti za posrednike i troškovima neujedinjene Europe, uz potporu Zajedničkog istraživačkog centra Europske komisije. Kako bi prikupila stajališta i dojmove šire javnosti, Komisija je 2018. provela istraživanje Eurobarometra s reprezentativnim uzorkom od više od 33 000 ispitanika iz svih država članica. Pravna analiza temelji se i na bogatoj zbirci sudske prakse, ponajprije Suda Europske unije, i na nekoliko odredbi Direktive o elektroničkoj trgovini i povezanih akata, kao što su odredbe o tumačenju pojma „usluge informacijskog društva” ili odredbe o odgovornosti pružatelja posredničkih usluga. Komisija je prikupila i stručna znanja i stajališta ciljanim savjetovanjima i aktivnostima uključivanja, među ostalim nizom radionica, konferencijama, intervjuima sa stručnjacima i sucima, savjetovanjima sa Stručnom skupinom za e-trgovinu, kao i brojnim bilateralnim sastancima i analizama ad hoc dokumenata o stajalištima i istraživačkih radova organizacija, predstavnika industrije, civilnog društva i akademske zajednice. Naposljetku, analiza se temelji na dodatnom pregledu literature, studijama i istraživačkim radovima koje su u otvorenom javnom savjetovanju iznijeli članovi akademske zajednice te drugim neovisnim studijama, uključujući skup studija provedenih za Europski parlament. •Procjena učinka Odbor za nadzor regulative izdao je pozitivno mišljenje sa zadrškama o procjeni učinka, uključujući prijedloge za poboljšanje. U skladu s time dodatno je revidirano izvješće o procjeni učinka, posebno pojašnjavanjem poveznica između Akta o digitalnim uslugama i šireg regulatornog okvira, detaljnijim opisom opcija politike te detaljnijom analizom temeljnih dokaza obrađenih u revidiranom izvješću o procjeni učinka. Važnost digitalnih usluga u našem gospodarstvu i društvu i dalje će rasti, kao i sve veći rizici koje one donose. Prema osnovnom scenariju Komisija će nastaviti provoditi postojeća pravila, među ostalim o sektorskim pitanjima, te će podupirati postojeća nastojanja u pogledu samoregulacije. Međutim, suočene s novim problemima, države članice i dalje će neovisno donositi zakone. Pravna rascjepkanost čija je posljedica neujednačenost nacionalnih mjera neće samo dovesti do neučinkovite borbe protiv nezakonitih aktivnosti i onemogućiti zaštitu temeljnih prava građana diljem EU-a, već će i otežati rast novih inovativnih usluga na unutarnjem tržištu, čime će se učvrstiti položaj nekolicine aktera koji si mogu priuštiti dodatne troškove usklađivanja. Time se postavljanje i provedba pravila uglavnom prepušta vrlo velikim privatnim poduzećima, uz sve veću asimetričnost informacija između internetskih usluga, njihovih korisnika i javnih tijela. Uz osnovni scenarij, ocijenjene su i tri glavne opcije politike. Opcijom 1 kodificirala bi se Preporuka iz 2018.: utvrdio bi se niz postupovnih obveza internetskih platformi radi suzbijanja nezakonitih aktivnosti njihovih korisnika. Obveze bi uključivale i potrebne zaštitne mjere kako bi se zaštitila temeljna prava korisnika i osigurala transparentnost. Poboljšali bi se i mehanizmi administrativne suradnje kako bi nadležna tijela mogla rješavati prekogranična pitanja putem digitalnog centra za razmjenu informacija, čime bi se olakšao protok informacija. Opcijom 2, uz mjere iz opcije 1, uklonile bi se mjere kojima se pružatelje usluga odvraća od poduzimanja dobrovoljnih mjera protiv nezakonitog sadržaja i uvele mjere za povećanje transparentnosti u pogledu sustava za preporučivanje i oglašavanja. Mehanizam provedbe i suradnje poboljšao bi se imenovanjem središnjeg koordinatora u svakoj državi članici. Opcija 3, koja se temelji na mjerama opisanima u prethodnim opcijama, uključuje ciljane, asimetrične mjere sa čvršćim obvezama za vrlo velike internetske platforme koje nose najvišu razinu rizika za društvo i gospodarstvo EU-a, kao i određena ograničena pojašnjenja sustava odgovornosti za pružatelje posredničkih usluga i sustav upravljanja EU-a s pojačanim nadzornim i izvršnim ovlastima. Procjenom utvrđenih gospodarskih i socijalnih učinaka te usporedbom djelotvornosti, učinkovitosti, usklađenosti i proporcionalnosti opcije 3, pokazalo se da bi se njome najdjelotvornije ispunili ciljevi intervencije uspostavom proporcionalnog okvira prikladnog za prilagodbu novim izazovima u dinamičnom digitalnom svijetu. Sastavnice opcije 3 u velikoj mjeri podržavaju i dionici, uključujući stajališta Europskog parlamenta i država članica. Najpoželjnijom opcijom podržao bi se pristup pružatelja posredničkih usluga iz Europske unije unutarnjem tržištu, kao i njihova mogućnost širenja smanjenjem troškova povezanih s pravnom rascjepkanošću. Iako se očekuju troškovi pridržavanja obveza dužne pažnje, procjenjuje se da će se oni neutralizirati smanjenjem postojeće rascjepkanosti usklađivanjem. Očekuje se da će pozitivno utjecati na konkurentnost, inovacije i ulaganja u digitalne usluge, posebno na novoosnovana i rastuća poduzeća u Europskoj uniji koja nude poslovne modele platformi, ali u različitoj mjeri i na sektore koji se temelje na digitalnoj trgovini i zahvaljujući njoj jačaju. Najpoželjnijom opcijom namjerava se definirati odgovarajuća podjela odgovornosti među pružateljima posredničkih usluga, primateljima tih usluga i nadležnim tijelima u borbi protiv nezakonitog sadržaja na internetu. Da bi se to ostvarilo, uvodi se asimetričan pristup u pogledu obveza dužne pažnje koje su nametnute vrlo velikim internetskim platformama: riječ je o nadziranom pristupu upravljanju rizicima, u kojem sustav upravljanja ima važnu ulogu u provedbi. Asimetrične obveze nametnute su samo vrlo velikim internetskim platformama koje, na temelju trenutačnih podataka, imaju ne samo najširi doseg nego su i velika poduzeća sa značajnim prometom. Stoga, iako su ciljane mjere restriktivnije nego za druga trgovačka društva, razmjerne su sposobnostima tih društava da ih poštuju. Predloženom bi se opcijom smanjili troškovi javnih tijela nastali zbog neučinkovitosti i udvostručavanja u postojećem ustroju za suradnju tijela. Iako bi države članice snosile troškove imenovanja novog ili već uspostavljenog nadležnog tijela, očekuje se da će povećanje učinkovitosti biti veće od tih troškova: kad je riječ o pojedinačnim tijelima, to će se ostvariti objedinjavanjem resursa, boljim protokom informacija i jednostavnim postupcima za interakciju s njihovim kolegama na unutarnjem tržištu, kao i s pružateljima usluga.

•Primjerenost i pojednostavnjenje propisa U procjeni učinka priloženoj ovom Prijedlogu utvrđuje se da je jedina dodana vrijednost intervencije Unije to što otklanja rizik pravne rascjepkanosti zbog različitih regulatornih i nadzornih pristupa (što znači da nisu uzeti u obzir povećana sigurnost i povjerenje u digitalne usluge) moguće povećanje prekogranične digitalne trgovine za 1–1,8 %, odnosno povećanje prekograničnog prometa u rasponu od 8,6 milijardi EUR do 15,5 milijardi EUR. Kad je riječ o dodanoj vrijednosti u provedbi mjera, inicijativom se znatno povećava učinkovitost suradnje među državama članicama i objedinjuju određeni resursi za tehničku pomoć na razini EU-a, za inspekciju i reviziju sustava moderiranja sadržaja, sustava za preporučivanje i internetskog oglašavanja na vrlo velikim internetskim platformama. Time se pak povećava učinkovitost mjera provedbe i nadzora, dok se postojeći sustav u velikoj mjeri oslanja na ograničenu sposobnost nadzora u malom broju država članica. •Temeljna prava Građani Unije i druge građani izloženi su sve većim rizicima i štetnim posljedicama na internetu – od širenja nezakonitog sadržaja i aktivnosti do ograničenja slobode izražavanja i drugih djelovanja štetnih po društvo. Predviđene mjere politike u ovom zakonodavnom Prijedlogu znatno će poboljšati tu situaciju osiguravanjem modernog okvira upravljanja otpornog na buduće promjene, uz djelotvornu zaštitu prava i legitimnih interesa svih uključenih strana, prije svega građana Unije. Prijedlogom se uvode važne zaštitne mjere kako bi se građanima omogućilo da se slobodno izražavaju, uz istodobno jačanje djelovanja korisnika u internetskom okruženju, kao i ostvarivanje drugih temeljnih prava kao što su pravo na djelotvoran pravni lijek, nediskriminacija, prava djeteta te zaštita osobnih podataka i privatnosti na internetu. Predloženom Uredbom ublažit će se rizici od pogrešnog ili neopravdanog sprečavanja govora, riješiti problem negativnih učinaka na govor, potaknuti sloboda primanja informacija i mišljenja te ojačati mogućnosti pravne zaštite korisnika. Određene skupine ili osobe mogu biti ranjive ili u nepovoljnom položaju pri korištenju internetskih usluga zbog svog spola, rase ili etničkog podrijetla, vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije. Na njih mogu nerazmjerno utjecati ograničenja i mjere uklanjanja koje proizlaze iz (svjesnih ili nesvjesnih) pristranosti koje su korisnici i treće strane potencijalno ugradili u sustave prijavljivanja te koje su replicirane u alatima za automatizirano moderiranje sadržaja koje upotrebljavaju platforme. Prijedlogom će se ublažiti rizici od diskriminacije, posebno za te skupine ili osobe, te će se pridonijeti zaštiti prava djeteta i prava na ljudsko dostojanstvo na internetu. Prijedlogom će se zahtijevati samo uklanjanje nezakonitog sadržaja te će se uvesti obvezne zaštitne mjere u slučaju uklanjanja informacija korisnika, uključujući pružanje informacija s objašnjenjima korisniku, mehanizme za podnošenje pritužbi koje podržavaju pružatelji usluga te vanjski mehanizam za izvansudsko rješavanje sporova. Nadalje, osigurat će se zaštita građana EU-a pri korištenju usluga pružatelja koji nemaju poslovni nastan u Uniji, ali posluju na unutarnjem tržištu, jer su obuhvaćeni i ti pružatelji usluga. Kad je riječ o slobodi poduzetništva pružatelja usluga, troškovi koje snose poduzeća neutralizirat će se smanjenjem rascjepkanosti na unutarnjem tržištu. Prijedlogom se uvode zaštitne mjere za smanjenje opterećenja pružatelja usluga, uključujući mjere protiv opetovanih neopravdanih prijavljivanja i prethodne provjere pouzdanih prijavitelja nezakonitog i lažnog sadržaja koje obavljaju javna tijela. Nadalje, određene obveze usmjerene su na vrlo velike internetske platforme na kojima se često pojavljuju najozbiljniji rizici i koje imaju kapacitet za apsorpciju dodatnog opterećenja. Predloženim zakonodavstvom zadržat će se zabrana općih obveza praćenja iz Direktive o elektroničkoj trgovini, koja je sama po sebi ključna za potrebnu pravednu ravnotežu temeljnih prava u internetskom svijetu. Novom Uredbom zabranjuju se opće obveze praćenja jer bi se njihovom primjenom korisnicima mogla nerazmjerno ograničiti sloboda izražavanja i sloboda primanja informacija, a pružatelje usluga moglo bi se prekomjerno opteretiti i time neopravdano zadrijeti u njihovu slobodu poduzetništva. Tom se zabranom ograničavaju i poticaji za internetski nadzor te se pozitivno utječe na zaštitu osobnih podataka i privatnosti. Sve mjere iz Prijedloga u potpunosti su usuglašene i usklađene s visokim standardom zaštite osobnih podataka i zaštite privatnosti komunikacije i privatnog života, utvrđenim u zakonodavstvu EU-a. 4.UTJECAJ NA PRORAČUN Proračunske posljedice Prijedloga pokrit će se sredstvima predviđenima u VFO-u za razdoblje 2021.–2027. u okviru financijskih omotnica programa Digitalna Europa i Programa za jedinstveno tržište kako je potanko opisano u zakonodavnom financijskom izvještaju priloženom ovom Prijedlogu uredbe. Te posljedice zahtijevaju i reprogramiranje naslova 7. Financijske perspektive. Proračunske posljedice za samu Uredbu obuhvaćene su Zakonodavnim financijskim izvještajem koji je priložen ovom Prijedlogu uredbe. 5.DRUGI ELEMENTI •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja Komisija će uspostaviti sveobuhvatan okvir za kontinuirano praćenje ostvarenja, rezultata i učinka ovog zakonodavnog instrumenta na datum njegove primjene. Na temelju utvrđenog programa praćenja predviđena je evaluacija instrumenta u roku od pet godina od njegova stupanja na snagu. •Detaljno obrazloženje posebnih odredaba prijedloga U poglavlju I. utvrđuju se opće odredbe, uključujući predmet i područje primjene Uredbe (članak 1.) te definicije ključnih pojmova koji se upotrebljavaju u Uredbi (članak 2.). Poglavlje II. sadržava odredbe o izuzeću od odgovornosti pružatelja posredničkih usluga. Konkretnije, u njemu su navedeni uvjeti pod kojima su pružatelji usluga samo prijenosa (članak 3.), privremenog smještaja (članak 4.) i smještaja na poslužitelju (članak 5.) oslobođeni odgovornosti za informacije trećih strana koje prenose i pohranjuju. Njime se također predviđa da se izuzeća od odgovornosti ne bi trebala prestati primjenjivati kada pružatelji posredničkih usluga provode dobrovoljne istrage na vlastitu inicijativu ili poštuju zakon (članak 6.) te se za te pružatelje usluga utvrđuje zabrana općih obveza praćenja ili aktivnog utvrđivanja činjenica (članak 7.). Naposljetku, pružateljima posredničkih usluga nameće se obveza da u pogledu naloga nacionalnih pravosudnih ili upravnih tijela djeluju protiv nezakonitog sadržaja (članak 8.) i pružaju informacije (članak 9.). U poglavlju III. utvrđuju se obveze dužne pažnje u pogledu transparentnog i sigurnog internetskog okruženja u pet različitih odjeljaka. U odjeljku 1. utvrđuju se obveze koje se primjenjuju na sve pružatelje posredničkih usluga, a posebno: obveza uspostave jedinstvene kontaktne točke kako bi se olakšala izravna komunikacija s tijelima država članica, Komisijom i Odborom (članak 10.); obveza imenovanja pravnog zastupnika u Uniji za pružatelje koji nemaju poslovni nastan ni u jednoj državi članici, ali svoje usluge nude u Uniji (članak 11.); obveza da u svojim uvjetima poslovanja navedu sva ograničenja koja mogu nametnuti u pogledu korištenja svojih usluga te da u primjeni i provedbi tih ograničenja postupaju odgovorno (članak 12.); i obveze izvješćivanja radi transparentnosti u vezi s uklanjanjem informacija koje se smatraju nezakonitim sadržajem ili su u suprotnosti s uvjetima poslovanja pružatelja ili onemogućavanjem pristupa tim informacijama (članak 13.).

U odjeljku 2. se, uz obveze iz odjeljka 1., utvrđuju dodatne obveze koje se primjenjuju na pružatelje usluga smještaja na poslužitelju. Poglavito, tim se odjeljkom ti pružatelji usluga obvezuju da uspostave mehanizme kojima se trećim stranama omogućuje da prijave prisutnost navodno nezakonitog sadržaja (članak 14.). Nadalje, ako takav pružatelj odluči ukloniti određene informacije dobivene od primatela usluge ili im onemogućiti pristup, njime se nameće obveza da se tom korisniku pruži obrazloženje (članak 15.). U odjeljku 3. utvrđuju se obveze primjenjive na sve internetske platforme, uz obveze iz odjeljaka 1. i 2. U odjeljku se navodi da se ne primjenjuje na internetske platforme koje su mikropoduzeća ili mala poduzeća u smislu Priloga Preporuci 2003/361/EZ (članak 16.). U odjeljku se utvrđuje obveza internetskih platformi da uspostave interni sustav za rješavanje pritužbi u pogledu odluka donesenih u vezi s navodnim nezakonitim sadržajem ili informacijama koje nisu u skladu s njihovim uvjetima poslovanja (članak 17.). Njime se također obvezuje internetske platforme da surađuju s ovlaštenim tijelima za izvansudsko rješavanje sporova kako bi riješile sve sporove s korisnicima svojih usluga (članak 18.). Nadalje internetske platforme obvezne su osigurati da se prijave koje podnose subjekti kojima je dodijeljen status pouzdanih prijavitelja nezakonitog i lažnog sadržaja tretiraju kao prioritetne (članak 19.) te se utvrđuju mjere koje internetske platforme trebaju donijeti protiv zlouporabe (članak 20.). Osim toga, uključuje zahtjev da su internetske platforme dužne obavijestiti nadležna tijela za provedbu zakona ako saznaju za bilo koju informaciju koja daje povoda za sumnju na teška kaznena djela koja uključuju prijetnju životu ili sigurnosti osoba (članak 21.). U tom se odjeljku internetske platforme također obvezuje da primaju i pohranjuju informacije o trgovcima koji se koriste njihovim uslugama te ulažu razumne napore kako bi procijenile njihovu pouzdanost i objavile ih ako te internetske platforme potrošačima omogućuju da s tim trgovcima sklapaju ugovore na daljinu (članak 22.). Te internetske platforme također su obvezne organizirati svoje sučelje tako da se trgovcima omogući poštovanje prava Unije o zaštiti potrošača i sigurnosti proizvoda (članak 22.a). Internetske platforme također su obvezne objavljivati izvješća o svojim aktivnostima koje se odnose na uklanjanje informacija koje se smatraju nezakonitim sadržajem ili su u suprotnosti s njihovim uvjetima poslovanja ili na onemogućavanje pristupa tim informacijama (članak 23.). Odjeljak uključuje i obveze internetskih platformi u pogledu transparentnosti u vezi s internetskim oglašavanjem (članak 24.). U odjeljku 4. se, uz obveze utvrđene u odjeljcima od 1. do 3., utvrđuju obveze vrlo velikih internetskih platformi (kako su definirane člankom 25.) za upravljanje sistemskim rizicima. Vrlo velike internetske platforme obvezne su provoditi procjene sistemskih rizika koji proizlaze iz funkcioniranja i uporabe njihovih usluga ili su s njima povezani (članak 26.) te poduzeti razumne i učinkovite mjere za smanjenje tih rizika (članak 27.). Također se moraju podvrgnuti vanjskim i neovisnim revizijama (članak 28.). Odjeljak uključuje i posebnu obvezu u slučaju kad vrlo velike internetske platforme upotrebljavaju sustave za preporučivanje (članak 29.) ili prikazuju internetske oglase na svojem internetskom sučelju (članak 30.). Nadalje, u odjeljku se utvrđuju uvjeti pod kojima vrlo velike internetske platforme omogućuju pristup podacima koordinatoru za digitalne usluge u državi poslovnog nastana ili Komisiji i provjerenim istraživačima (članak 31.), obveza imenovanja jednog ili više službenika za usklađenost kako bi se osigurala usklađenost s obvezama utvrđenima u Uredbi (članak 32.) te posebne dodatne obveze izvješćivanja radi transparentnosti (članak 33.). Odjeljak 5. sadržava transverzalne odredbe o obvezama dužne pažnje, odnosno postupcima za koje će Komisija podupirati i promicati razvoj i provedbu usklađenih europskih normi (članak 34.); okvir za razvoj kodeksa ponašanja (članak 35.); i okvir za razvoj posebnih kodeksa ponašanja za internetsko oglašavanje (članak 36.). Tu je i odredba o kriznim protokolima radi rješavanja izvanrednih okolnosti koje utječu na javnu sigurnost ili javno zdravlje (članak 37.). Poglavlje IV. sadržava odredbe o provedbi i izvršenju ove Uredbe. U odjeljku 1. utvrđuju se odredbe o nacionalnim nadležnim tijelima, uključujući koordinatore za digitalne usluge, koja su primarna nacionalna tijela koja su države članice imenovale za dosljednu primjenu ove Uredbe (članak 38.). Koordinatori za digitalne usluge, kao i druga imenovana nadležna tijela, neovisni su i svoje zadaće obavljaju nepristrano, transparentno i pravodobno (članak 39.). Države članice u kojima se nalazi glavni poslovni nastan pružatelja usluga nadležne su za provedbu ove Uredbe (članak 40.). Koordinatorima za digitalne usluge dane se posebne ovlasti (članak 41.). Države članice trebaju utvrditi pravila o sankcijama koje se primjenjuju na kršenja obveza pružatelja posredničkih usluga u skladu s ovom Uredbom (članak 42.). Koordinatori za digitalne usluge mogu primati pritužbe protiv pružatelja posredničkih usluga zbog kršenja obveza utvrđenih u ovoj Uredbi (članak 43.). Koordinatori za digitalne usluge dužni su objavljivati godišnja izvješća o svojim aktivnostima (članak 44.) i surađivati s koordinatorima za digitalne usluge drugih država članica (članak 45.). Koordinatori za digitalne usluge također mogu sudjelovati u zajedničkim istragama u pogledu pitanja obuhvaćenih Uredbom (članak 46.). U odjeljku 2. utvrđuju se odredbe o Europskom odboru za digitalne usluge, neovisnoj savjetodavnoj skupini koordinatora za digitalne usluge (članak 47.). Njime se utvrđuje i sastav tog odbora (članak 48.) te njegove zadaće (članak 49.). Odjeljak 3. odnosi se na nadzor, istragu, provedbu i praćenje vrlo velikih internetskih platformi. Njime se predviđa pojačani nadzor u slučaju da takve platforme krše odredbe poglavlja III. odjeljka 4. (članak 50.). Predviđa se i da Komisija u slučaju nastavka povreda ima mogućnost intervenirati u odnosu na vrlo velike internetske platforme (članak 51.). U tim slučajevima Komisija može provoditi istrage, među ostalim i zahtjevima za informacije (članak 52.), razgovorima (članak 53.) i inspekcijama na licu mjesta (članak 54.), može donijeti privremene mjere (članak 55.) i odlukom obveze koje su preuzele velike internetske platforme učiniti obvezujućima (članak 56.) te pratiti njihovu usklađenost s Uredbom (članak 57.). U slučaju neusklađenosti Komisija može donijeti odluke o neusklađenosti (članak 58.) te odrediti novčane kazne (članak 59.) i periodične penale (članak 60.) za povrede Uredbe koje su počinile vrlo velike internetske platforme te za pružanje netočnih, nepotpunih ili obmanjujućih informacija u okviru istrage. Uredbom se utvrđuje i rok zastare za izricanje sankcija (članak 61.) i njihovo izvršenje (članak 62.). Naposljetku, Uredbom se utvrđuju postupovna jamstva pred Komisijom, a poglavito pravo na saslušanje i uvid u spis (članak 63.) te objava odluka (članak 64.). U odjeljku se također predviđa suradnja Komisije s nacionalnim sudovima (članak 65.) i donošenje provedbenih akata o praktičnim dogovorima u vezi s postupcima (članak 66.). Odjeljak 4. uključuje zajedničke odredbe o izvršenju. U njemu se ponajprije utvrđuju pravila o sustavu za razmjenu informacija kojim se podupire komunikacija između koordinatora za digitalne usluge, Komisije i Odbora (članak 67.). Također uključuje pravo primatelja posredničkih usluga da neko tijelo, organizaciju i udrugu ovlaste da u njihovo ime ostvaruju njihova prava (članak 68.). Odjeljak 5. odnosi se na donošenje delegiranih i provedbenih akata u skladu s člancima 290. i 291. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (članci 69. i 70.). Naposljetku, poglavlje V. sadržava završne odredbe ove Uredbe koje se odnose na brisanje članaka od 12. do 15. Direktive o elektroničkoj trgovini s obzirom na to da su isti uključeni u Uredbu (članak 71.), izmjene Direktive 2020/XX/EZ (članak 72.), evaluaciju Uredbe (članak 73.) te njezino stupanje na snagu i primjenu (članak 74.). 2020/0361 (COD) Prijedlog UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o jedinstvenom tržištu digitalnih usluga (Akt o digitalnim uslugama) i izmjeni Direktive 2000/31/EZ (Tekst značajan za EGP) EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,

uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora, uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija, uzimajući u obzir mišljenje Europskog nadzornika zaštite podataka, u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom, budući da: (1)Usluge informacijskog društva, a posebno posredničke usluge, postale su važan dio gospodarstva Unije i svakodnevnog života građana Unije. Dvadeset godina nakon donošenja postojećeg pravnog okvira koji se primjenjuje na takve usluge, kako je utvrđeno u Direktivi 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, novi i inovativni poslovni modeli i usluge, kao što su internetske društvene mreže i tržnice, omogućili su poslovnim korisnicima i potrošačima širenje i pristup informacijama te obavljanje transakcija na nove načine. Većina građana Unije danas se svakodnevno koristi tim uslugama. Međutim, digitalna transformacija i sve veća upotreba tih usluga dovele su i do novih rizika i izazova za pojedinačne korisnike i za društvo u cjelini. (2)Države članice sve više uvode ili razmatraju uvođenje nacionalnih zakona o pitanjima obuhvaćenima ovom Uredbom, kojima se posebno nameću zahtjevi u pogledu dužne pažnje za pružatelje posredničkih usluga. Ti različiti nacionalni zakoni negativno utječu na unutarnje tržište koje, u skladu s člankom 26. Ugovora, obuhvaća područje bez unutarnjih granica u kojem su osigurani slobodno kretanje robe i usluga te sloboda poslovnog nastana, uzimajući u obzir inherentno prekograničnu prirodu interneta, koji se općenito upotrebljava za pružanje tih usluga. Trebalo bi uskladiti uvjete za pružanje posredničkih usluga na cijelom unutarnjem tržištu kako bi se poduzećima osigurao pristup novim tržištima i mogućnostima iskorištavanja prednosti unutarnjeg tržišta, a potrošačima i drugim primateljima usluga omogućio veći izbor. (3)Odgovorno i savjesno ponašanje pružatelja posredničkih usluga ključno je za sigurno, predvidljivo i pouzdano internetsko okruženje koje građanima Unije i drugim osobama omogućuje da ostvare svoja temeljna prava zajamčena Poveljom Europske unije o temeljnim pravima („Povelja”), osobito slobodu izražavanja i informiranja te slobodu poduzetništva i pravo na nediskriminaciju. (4)Stoga bi na razini Unije trebalo uspostaviti ciljani skup jedinstvenih, učinkovitih i proporcionalnih obveznih pravila kako bi se zaštitilo i poboljšalo funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Ovom se Uredbom utvrđuju uvjeti za razvoj i širenje inovativnih digitalnih usluga na unutarnjem tržištu. Približavanje nacionalnih regulatornih mjera na razini Unije u vezi sa zahtjevima za pružatelje posredničkih usluga potrebno je kako bi se izbjegla i okončala rascjepkanost unutarnjeg tržišta i osigurala pravna sigurnost, čime bi se umanjila nesigurnost za razvojne inženjere i potaknula interoperabilnost. Primjenom tehnološki neutralnih zahtjeva ne bi trebalo sputavati inovacije, već ih poticati. (5)Ova bi se Uredba trebala primjenjivati na pružatelje određenih usluga informacijskog društva kako su definirane u Direktivi (EU) 2015/1535 Europskog parlamenta i Vijeća, odnosno na sve usluge koje se obično pružaju uz naknadu, na daljinu, elektroničkim sredstvima i na pojedinačni zahtjev primatelja. Konkretno, ova bi se Uredba trebala primjenjivati na pružatelje posredničkih usluga, a posebno onih koje se sastoje od usluga poznatih kao „samo prijenos”, „privremeni smještaj“ i „smještaj na poslužitelju“, s obzirom na to da je eksponencijalni rast korištenja tih usluga, uglavnom u zakonite i društveno korisne svrhe svih vrsta, također povećao njihovu ulogu u posredovanju i širenju nezakonitih ili na druge načine štetnih informacija i aktivnosti. (6)U praksi, određeni pružatelji posredničkih usluga posreduju u vezi s uslugama koje se mogu ili ne moraju pružati elektroničkim sredstvima, kao što su usluge informacijske tehnologije na daljinu, usluge prijevoza, smještaja ili dostave. Ova bi se Uredba trebala primjenjivati samo na posredničke usluge i ne bi trebala utjecati na zahtjeve utvrđene pravom Unije ili nacionalnim pravom u vezi s proizvodima ili uslugama koje se pružaju putem posredničkih usluga, među ostalim u slučajevima u kojima je posrednička usluga sastavni dio neke druge usluge koja nije posrednička usluga kako je navedeno u sudskoj praksi Suda Europske unije. (7)Kako bi se osigurala djelotvornost pravila utvrđenih ovom Uredbom i jednaki uvjeti na unutarnjem tržištu, ta bi se pravila trebala primjenjivati na pružatelje posredničkih usluga bez obzira na njihov poslovni nastan ili boravište, pod uvjetom da usluge pružaju u Uniji, što se dokazuje postojanjem bitne veze s Unijom. (8)Trebalo bi smatrati da takva bitna veza s Unijom postoji ako pružatelj usluga ima poslovni nastan u Uniji ili, ako to nije slučaj, na temelju postojanja znatnog broja korisnika u jednoj ili više država članica ili usmjeravanja aktivnosti prema jednoj ili više država članica. Usmjeravanje aktivnosti prema jednoj ili više država članica može se utvrditi na temelju svih relevantnih okolnosti, uključujući čimbenike kao što su uporaba jezika ili valute koja se uobičajeno koristi u toj državi članici, mogućnost naručivanja proizvoda ili usluga ili upotreba nacionalne vršne domene. Usmjeravanje aktivnosti prema državi članici može se utvrditi i na temelju dostupnosti aplikacije u odgovarajućoj nacionalnoj trgovini aplikacija, na temelju oglašavanja na lokalnoj razini ili na jeziku te države članice ili na temelju odnosa s korisnicima kao što su pružanje korisničkih usluga na jeziku koji se upotrebljava u toj državi članici. Bitnu vezu trebalo bi pretpostaviti i kad pružatelj usluga svoje aktivnosti usmjeri prema jednoj ili više država članica kako je utvrđeno u članku 17. stavku 1. točki (c) Uredbe (EU) 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća. S druge strane, to što je nekoj internetskoj stranici čisto tehnički moguće pristupiti iz Unije ne može se samim po sebi smatrati uspostavom bitne veze s Unijom. (9)Ova bi Uredba trebala dopuniti, ali ne i utjecati na primjenu pravila koja proizlaze iz drugih akata prava Unije kojima se uređuju određeni aspekti pružanja posredničkih usluga, posebno Direktive 2000/31/EZ, uz iznimku onih promjena koje su uvedene ovom Uredbom, Direktivom 2010/13/EU Europskog parlamenta i Vijeća kako je izmijenjena i Uredbom (EU).../... Europskog parlamenta i Vijeća – predloženom Uredbom o terorističkom sadržaju na internetu. Stoga ova Uredba ne utječe na te druge akte koji se trebaju smatrati lex specialis u odnosu na opće primjenjivi okvir utvrđen u ovoj Uredbi. Međutim, pravila ove Uredbe primjenjuju se na pitanja koja nisu uopće ili u potpunosti obuhvaćena tim drugim aktima, kao i na pitanja u vezi s kojima ti drugi akti državama članicama ostavljaju mogućnost donošenja određenih mjera na nacionalnoj razini. (10)Radi jasnoće, treba istaknuti i da se ovom Uredbom ne dovodi u pitanje Uredba (EU) 2019/1148 Europskog parlamenta i Vijeća niti Uredba (EU) 2019/1150 Europskog parlamenta i Vijeća, Direktiva 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Uredba […/…] o privremenom odstupanju od određenih odredbi Direktive 2002/58/EZ, kao ni zakonodavstvo Unije o zaštiti potrošača, a posebno Direktiva 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, Direktiva 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća i Direktiva 93/13/EEZ Europskog parlamenta i Vijeća, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2019/2161 Europskog parlamenta i Vijeća, te zakonodavstvo Unije o zaštiti osobnih podataka, a posebno Uredba (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća. Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka uređena je isključivo pravilima prava Unije o tom pitanju, posebno Uredbom (EU) 2016/679 i Direktivom 2002/58/EZ. Ovom Uredbom ne dovode se u pitanje ni pravila prava Unije o radnim uvjetima. (11)Trebalo bi pojasniti da se ovom Uredbom ne dovode u pitanje pravila prava Unije o autorskom pravu i srodnim pravima, kojima se utvrđuju posebna pravila i postupci na koje ne bi trebalo utjecati. (12)Kako bi se osiguralo sigurno, predvidljivo i pouzdano internetsko okruženje, za potrebe ove Uredbe trebalo bi široko definirati pojam „nezakonit sadržaj” te njime obuhvatiti i informacije povezane s nezakonitim sadržajem, proizvodima, uslugama i aktivnostima. Konkretno, taj pojam trebalo bi tumačiti tako da se odnosi na informacije, bez obzira na njihov oblik, koje su skladu s mjerodavnim pravom same po sebi nezakonite, kao što su nezakoniti govor mržnje ili teroristički sadržaj i nezakoniti diskriminirajući sadržaj, ili se odnose na nezakonite aktivnosti, kao što su dijeljenje slika koje prikazuju seksualno zlostavljanje djece, nezakonita razmjena privatnih slika bez pristanka, uhođenje na internetu, prodaja nesukladnih ili krivotvorenih proizvoda, neovlašteno korištenje materijala zaštićenog autorskim pravom ili aktivnosti koje uključuju povrede zakona o zaštiti potrošača. U tom smislu nebitno je proizlazi li nezakonitost informacija ili aktivnosti iz prava Unije ili nacionalnog prava koje je u skladu s pravom Unije i koja je točna priroda ili predmet dotičnog prava. (13)S obzirom na posebne značajke predmetnih usluga i odgovarajuću potrebu da se osigura da pružatelji tih usluga podliježu određenim posebnim obvezama, u okviru šire kategorije pružatelja usluge smještaja na poslužitelju, kako je definirana u ovoj Uredbi, potrebno je razlikovati potkategoriju internetskih platformi. Internetske platforme, kao što su društvene mreže ili internetske tržnice, trebale bi se definirati kao pružatelji usluga smještaja na poslužitelju koji ne samo da na zahtjev primatelja usluge pohranjuju informacije dobivene od njih, nego ih na njihov zahtjev i šire u javnosti. Međutim, kako bi se izbjeglo nametanje preširokih obveza, pružatelje usluga smještaja na poslužitelju ne bi trebalo smatrati internetskim platformama ako je širenje u javnosti tek neznatna i isključivo sporedna značajka neke druge usluge i ta se značajka iz objektivnih tehničkih razloga ne može upotrebljavati bez te druge glavne usluge te uklapanje te značajke nije sredstvo za zaobilaženje primjenjivosti pravila ove Uredbe koja se primjenjuju na internetske platforme. Na primjer, takvu značajku mogao bi predstavljati prostor predviđen za komentare u internetskim novinama, gdje je jasno da se radi o sporednoj značajci glavne usluge, a to je objava vijesti pod uredničkom odgovornošću izdavača. (14)Pojam „širenje u javnosti”, kako se koristi u ovoj Uredbi, trebao bi podrazumijevati stavljanje informacija na raspolaganje potencijalno neograničenom broju osoba, odnosno omogućavanje lakog pristupa informacijama za korisnike općenito, bez potrebe za daljnjim djelovanjem primatelja usluge koji je informaciju pružio, bez obzira na to imaju li te osobe stvarno pristup informacijama o kojima je riječ. Sama mogućnost stvaranja skupina korisnika određene usluge ne bi se trebala sama po sebi tumačiti na način da podrazumijeva da se informacije koje se šire na taj način ne šire i u javnosti. Međutim, taj bi pojam trebao isključivati širenje informacija unutar zatvorenih skupina koje se sastoje od ograničenog broja unaprijed određenih osoba. Interpersonalne komunikacijske usluge, kako su definirane u Direktivi (EU) 2018/1972 Europskog parlamenta i Vijeća, kao što su e-pošta ili usluge prijenosa privatnih poruka, nisu obuhvaćene područjem primjene ove Uredbe. Trebalo bi se smatrati da se informacije šire u javnosti u smislu ove Uredbe samo ako do toga dođe na izravan zahtjev primatelja usluge koji je informaciju pružio. (15)Ako su neke od pružateljevih usluga obuhvaćene ovom Uredbom, dok druge nisu, ili ako su usluge koje pruža pružatelj obuhvaćene različitim odjeljcima ove Uredbe, relevantne odredbe ove Uredbe trebale bi se primjenjivati samo na one usluge koje su obuhvaćene njihovim područjem primjene.

(16)Pravna sigurnost koju pružateljima posredničkih usluga pruža horizontalni okvir uvjetnih izuzeća od odgovornosti, utvrđen Direktivom 2000/31/EZ, omogućila je pojavu i širenje mnogih novih usluga na unutarnjem tržištu. Taj bi okvir stoga trebalo očuvati. Međutim, s obzirom na razlike u prenošenju i primjeni relevantnih pravila na nacionalnoj razini te radi jasnoće i usklađenosti, taj bi okvir trebalo ugraditi u ovu Uredbu. Potrebno je pojasniti i određene elemente tog okvira, uzimajući u obzir sudsku praksu Suda Europske unije. (17)Relevantnim pravilima iz poglavlja II. trebalo bi utvrditi samo u kojim se slučajevima predmetni pružatelj posredničkih usluga ne može smatrati odgovornim u pogledu nezakonitog sadržaja koji pružaju primatelji usluge. Ta se pravila ne bi trebala tumačiti kao pozitivna osnova za utvrđivanje slučajeva u kojima se pružatelj može smatrati odgovornim, što treba utvrđivati primjenjivim pravilima prava Unije ili nacionalnog prava. Nadalje, izuzeća od odgovornosti utvrđena ovom Uredbom trebala bi se primjenjivati na sve vrste odgovornosti u pogledu svih vrsta nezakonitog sadržaja, bez obzira na točan predmet ili prirodu tih zakona. (18)Izuzeća od odgovornosti utvrđena ovom Uredbom ne bi se trebala primjenjivati ako pružatelj posredničkih usluga, umjesto da se ograniči na neutralno pružanje usluga isključivo tehničkom i automatskom obradom informacija dobivenih od primatelja usluge, ima aktivnu ulogu koja je takva da mu pruža spoznaje o tim informacijama ili nadzor nad njima. Ta izuzeća stoga ne bi trebala biti na raspolaganju u pogledu odgovornosti koja se odnosi na informacije koje ne pruža primatelj usluge, nego sȃm pružatelj posredničke usluge, uključujući slučajeve u kojima su informacije nastale pod uredničkom odgovornošću tog pružatelja. (19)S obzirom na različitu prirodu aktivnosti „samo prijenos”, „privremenog smještaja” i „smještaja na poslužitelju” te različit položaj i mogućnosti pružatelja predmetnih usluga, pravila koja se primjenjuju na te aktivnosti potrebno je razlikovati s obzirom na to da u skladu s ovom Uredbom podliježu različitim zahtjevima i uvjetima, a njihovo se područje primjene razlikuje, kako to tumači Sud Europske unije. (20)Pružatelj posredničkih usluga koji s primateljem usluga namjerno surađuje radi poduzimanja nezakonitih aktivnosti svoju uslugu ne pruža neutralno i stoga ne bi smio biti u mogućnosti iskoristiti izuzeća od odgovornosti predviđena ovom Uredbom. (21)Pružatelj usluga trebao bi biti u mogućnosti iskoristiti izuzeća od odgovornosti za usluge „samo prijenosa” i „privremenog smještaja” kada ni na koji način nije povezan s informacijama koje se prenose. To, među ostalim, zahtijeva da pružatelj usluga ne mijenja informacije koje prenosi. Međutim, taj zahtjev ne treba tumačiti na način da se odnosi na manipulacije tehničke naravi koje se odvijaju tijekom prijenosa jer one ne mijenjaju integritet informacija koje se prenose. (22)Kako bi iskoristio izuzeće od odgovornosti za usluge smještaja na poslužitelju, pružatelj bi, nakon što stekne stvarne spoznaje ili saznanja o nezakonitom sadržaju, trebao žurno djelovati kako bi taj sadržaj uklonio ili mu onemogućio pristup. Uklanjanje ili onemogućavanje pristupa trebalo bi provesti uz poštovanje načela slobode izražavanja. Takve stvarne spoznaje ili saznanja pružatelj može steći posebno u okviru istraga, na vlastitu inicijativu ili putem obavijesti koje mu pojedinci ili subjekti dostave u skladu s ovom Uredbom, pod uvjetom da su te obavijesti dovoljno precizne i primjereno potkrijepljene kako bi gospodarski subjekt koji postupa s dužnom pažnjom mogao razumno utvrditi i procijeniti navodno nezakonit sadržaj i, prema potrebi, protiv njega djelovati. (23)Kako bi se osigurala djelotvorna zaštita potrošača pri obavljanju posredovanih komercijalnih transakcija na internetu, određeni pružatelji usluga smještaja na poslužitelju, odnosno internetske platforme koje potrošačima omogućuju da s trgovcima sklapaju ugovore na daljinu, ne bi smjeli biti u mogućnosti iskoristiti izuzeće od odgovornosti pružatelja usluga smještaja na poslužitelju utvrđeno ovom Uredbom ako se na tim internetskim platformama relevantne informacije o predmetnim transakcijama prikazuju na način koji potrošače navodi na pomisao da su te informacije pružile same internetske platforme ili primatelji usluge koji djeluju pod njihovom ovlašću ili nadzorom te da te internetske platforme stoga imaju spoznaje o tim informacijama ili nadzor nad njima, čak i ako to možda zapravo nije slučaj. U tom smislu treba objektivno i na temelju svih relevantnih okolnosti utvrditi može li prikazivanje informacija prosječnog i razumno dobro upućenog potrošača navesti na takvu pomisao. (24)Izuzeća od odgovornosti utvrđena ovom Uredbom ne bi trebala utjecati na mogućnost donošenja različitih vrsta privremenih mjera protiv pružatelja posredničkih usluga, čak i ako ispunjavaju uvjete utvrđene u okviru tih izuzeća. Takve privremene mjere mogu se posebno sastojati od sudskih naloga ili naloga upravnih tijela u kojima se zahtijeva okončanje ili sprečavanje neke povrede, uključujući uklanjanje nezakonitih sadržaja navedenih u nalozima izdanim u skladu s pravom Unije ili onemogućavanje pristupa tim sadržajima. (25)Kako bi se stvorila pravna sigurnost i kako se ne bi obeshrabrile aktivnosti čiji je cilj otkrivanje, identificiranje i djelovanje protiv nezakonitog sadržaja, a koje pružatelji posredničkih usluga mogu poduzeti na dobrovoljnoj osnovi, trebalo bi pojasniti da sama činjenica da pružatelji poduzimaju takve aktivnosti ne dovodi do nedostupnosti izuzeća od odgovornosti utvrđenih u ovoj Uredbi, pod uvjetom da se te aktivnosti provode u dobroj vjeri i s dužnom pažnjom. Osim toga, valja pojasniti da sama činjenica da ti pružatelji usluga u dobroj vjeri poduzimaju mjere radi poštovanja zahtjeva prava Unije, uključujući zahtjeve utvrđene ovom Uredbom u pogledu provedbe njihovih uvjeta poslovanja, ne bi trebala dovesti do nedostupnosti tih izuzeća od odgovornosti. Stoga se sve takve aktivnosti i mjere koje je određeni pružatelj možda poduzeo ne bi trebale uzeti u obzir pri utvrđivanju može li se pružatelj osloniti na izuzeće od odgovornosti, osobito u pogledu toga pruža li svoje usluge neutralno i može li stoga biti obuhvaćen područjem primjene relevantne odredbe, s time da to pravilo, međutim, ne podrazumijeva da se pružatelj usluga na njega može nužno i osloniti. (26)Iako se u pravilima iz poglavlja II. ove Uredbe težište stavlja na izuzeće pružatelja posredničkih usluga od odgovornosti, važno je podsjetiti da se, unatoč njihovoj općenito važnoj ulozi, problem nezakonitog sadržaja i aktivnosti na internetu ne bi trebao rješavati usredotočujući se isključivo na njihovu odgovornost. Ako je moguće, treće strane pogođene nezakonitim sadržajem koji se prenosi ili pohranjuje na internetu trebale bi pokušati riješiti sukobe povezane s takvim sadržajem bez uključivanja dotičnih pružatelja posredničkih usluga. Primatelje usluge trebalo bi smatrati odgovornima za nezakoniti sadržaj koji pružaju i koji mogu širiti posredničkim uslugama ako je to predviđeno primjenjivim pravilima Unije i nacionalnim pravom kojima se utvrđuje takva odgovornost. Prema potrebi, i drugi akteri, kao što su grupni moderatori u zatvorenim internetskim okruženjima, posebno u slučaju velikih skupina, trebali bi pridonijeti sprečavanju širenja nezakonitog sadržaja na internetu, u skladu s primjenjivim pravom. Nadalje, ako je potrebno uključiti pružatelje usluga informacijskog društva, uključujući pružatelje posredničkih usluga, svi zahtjevi ili nalozi za takvo sudjelovanje trebali bi, u pravilu, biti upućeni akteru koji je tehnički i operativno sposoban djelovati protiv određenog nezakonitog sadržaja kako bi se spriječili ili umanjili mogući negativni učinci na raspoloživost i dostupnost informacija koje nisu nezakoniti sadržaj. (27)Od 2000. pojavile su se nove tehnologije kojima se poboljšavaju dostupnost, učinkovitost, brzina, pouzdanost, kapacitet i sigurnost sustava za prijenos i pohranu podataka na internetu, što je dovelo do sve složenijeg internetskog ekosustava. U tom bi pogledu trebalo podsjetiti da pružatelji usluga koji uspostavljaju i olakšavaju temeljnu logičku strukturu i pravilno funkcioniranje interneta, uključujući tehničke pomoćne funkcije, isto tako mogu imati koristi od izuzećâ od odgovornosti utvrđenih u ovoj Uredbi, u mjeri u kojoj se njihove usluge smatraju uslugama „samo prijenosa”, „privremenog smještaja informacija” ili smještaja informacija na poslužitelju. Takve usluge uključuju, ovisno o slučaju, bežične lokalne mreže, usluge sustava naziva domena (DNS), registre naziva vršnih domena, certifikacijska tijela koja izdaju digitalne certifikate ili mreže za isporuku sadržaja, kojima se omogućuju ili poboljšavaju funkcije drugih pružatelja posredničkih usluga. Isto tako, znatno su se razvile i usluge koje se upotrebljavaju u komunikacijske svrhe kao i tehnička rješenja za njihovu isporuku, što je dovelo do internetskih usluga kao što su govor putem IP-a, usluge slanja poruka i usluge elektroničke pošte na internetu, pri čemu se komunikacija odvija putem usluge pristupa internetu. Izuzeće od odgovornosti može biti korisno i za te usluge u mjeri u kojoj se mogu smatrati uslugama „samo prijenosa”, „privremenog smještaja informacija” ili smještaja informacija na poslužitelju. (28)Pružatelji posredničkih usluga ne bi trebali podlijegati obvezi praćenja u odnosu na opće obveze. U skladu s uvjetima utvrđenima u ovoj Uredbi, to se ne odnosi na obveze praćenja u konkretnom slučaju, a posebno ne utječe na naloge državnih tijela u skladu s nacionalnim zakonodavstvom. Ništa se iz ove Uredbe ne bi smjelo tumačiti kao nametanje opće obveze praćenja ili obveze aktivnog utvrđivanja činjenica odnosno kao opća obveza pružateljâ da poduzmu proaktivne mjere u vezi s nezakonitim sadržajem. (29)Ovisno o pravnom sustavu svake države članice i predmetnom području prava, nacionalna pravosudna ili upravna tijela mogu naložiti pružateljima posredničkih usluga da djeluju protiv određenih nezakonitih sadržaja ili da navedu određene informacije. Nacionalni zakoni na temelju kojih se izdaju takvi nalozi znatno se razlikuju, a pitanje naloga sve se češće rješava u prekograničnim situacijama. Radi osiguravanja djelotvornog i učinkovitog izvršavanja naloga potrebno je utvrditi određene uvjete koje bi nalozi trebali ispunjavati kao i određene dodatne zahtjeve koji se odnose na obradu tih naloga kako bi se omogućilo da dotična tijela javne vlasti izvršavaju svoje zadaće, spriječilo da pružatelji budu izloženi nerazmjernim opterećenjima i pritom izbjegao neopravdani učinak na prava i legitimne interese trećih strana. (30)Naloge za djelovanje protiv nezakonitog sadržaja ili za pružanje informacija trebalo bi izdavati u skladu s pravom Unije, posebno s Uredbom (EU) 2016/679 i zabranom općih obveza praćenja informacija ili aktivnog traženja činjenica ili okolnosti koje bi ukazivale na nezakonite aktivnosti utvrđene u ovoj Uredbi. Uvjetima i zahtjevima utvrđenima u ovoj Uredbi koji se primjenjuju na naloge za djelovanje protiv nezakonitog sadržaja ne dovode se u pitanje drugi akti Unije kojima se predviđaju slični sustavi za djelovanje protiv određenih vrsta nezakonitog sadržaja, kao što je Uredba (EU)…/…. [predložena uredba o širenju terorističkih sadržaja na internetu] ili Uredba (EU) 2017/2394 kojom se tijelima država članica odgovornima za izvršavanje zakona o zaštiti potrošača dodjeljuju posebne ovlasti za izdavanje naloga za pružanje informacija, dok se uvjetima i zahtjevima koji se primjenjuju na naloge za pružanje informacija ne dovode u pitanje drugi akti Unije kojima se predviđaju slična relevantna pravila za određene sektore. Tim se uvjetima i zahtjevima ne bi trebala dovoditi u pitanje pravila o zadržavanju i očuvanju u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom, u skladu s pravom Unije i zahtjevima tijela za izvršavanje zakonodavstva za povjerljivost u pogledu neotkrivanja informacija. (31)Teritorijalno područje primjene takvih naloga za djelovanje protiv nezakonitog sadržaja trebalo bi jasno utvrditi na temelju primjenjivog prava Unije ili nacionalnog prava kojima se omogućuje izdavanje naloga, pri čemu ono ne bi trebalo prelaziti okvire onoga što je najnužnije za ostvarivanje ciljeva naloga. U tom pogledu, nacionalno pravosudno ili upravno tijelo koje izdaje nalog trebalo bi postići ravnotežu između cilja koji se nalogom nastoji postići, u skladu s pravnom osnovom koja omogućuje njegovo izdavanje, i prava i legitimnih interesa svih trećih strana na koje nalog može utjecati, osobito njihovih temeljnih prava iz Povelje. Osim toga, ako nalog u kojem se upućuje na konkretne informacije može imati učinke izvan državnog područja države članice dotičnog tijela, to bi tijelo trebalo ocijeniti može li predmetna informacija činiti nezakonit sadržaj u drugim državama članicama i, prema potrebi, uzeti u obzir relevantna pravila prava Unije ili međunarodnog prava i interese međunarodne kurtoazije. (32)Nalozi za pružanje informacija uređeni ovom Uredbom odnose se na predočenje posebnih informacija o pojedinačnim primateljima predmetne posredničke usluge koji su u tim nalozima identificirani kako bi se utvrdilo pridržavaju li se primjenjivih pravila Unije ili nacionalnih pravila. Stoga pravila ove Uredbe o pružanju informacija ne bi trebala utjecati na naloge za informacije o skupini primatelja usluge koji nisu posebno identificirani, uključujući naloge za pružanje agregiranih informacija potrebnih u statističke svrhe ili za osmišljavanje politika na temelju dokaza. (33)Nalozi za djelovanje protiv nezakonitog sadržaja i pružanje informacija podliježu pravilima kojima se štiti nadležnost države članice u kojoj primatelj usluga, na kojega se nalog odnosi, ima poslovni nastan i utvrđuju moguća odstupanja od te nadležnosti u određenim slučajevima utvrđenima u članku 3 Direktive 2000/31/EZ samo ako su ispunjeni uvjeti iz tog članka. Budući da se predmetni nalozi odnose na određene nezakonite sadržaje i informacije, oni u slučaju da su upućeni pružateljima posredničkih usluga s poslovnim nastanom u drugoj državi članici u načelu ne ograničavaju njihovu slobodu pružanja usluga preko granica. Stoga se na te naloge ne primjenjuju pravila utvrđena u članku 3. Direktive 2000/31/EZ, uključujući pravila o potrebi opravdavanja mjera kojima se odstupa od nadležnosti države članice u kojoj pružatelj usluga ima poslovni nastan na određenim utvrđenim osnovama i pravila o obavješćivanju o tim mjerama. (34)Kako bi se ostvarili ciljevi ove Uredbe, a posebno kako bi se poboljšalo funkcioniranje unutarnjeg tržišta i osiguralo sigurno i transparentno internetsko okruženje, potrebno je uspostaviti jasan i uravnotežen skup usklađenih obveza dužne pažnje za pružatelje posredničkih usluga. Tim bi se obvezama posebno trebali zajamčiti različiti ciljevi javne politike, kao što su sigurnost i povjerenje primatelja usluge, uključujući maloljetnike i ranjive korisnike, zaštita relevantnih temeljnih prava sadržanih u Povelji, osiguravanje smislene odgovornosti tih pružatelja usluga i osnaživanje primatelja i drugih uključenih strana, olakšavajući istodobno potreban nadzor nadležnih tijela. (35)U tom je pogledu važno da se obveze dužne pažnje prilagode vrsti i prirodi predmetne posredničke usluge. Ovom se Uredbom stoga utvrđuju osnovne obveze primjenjive na sve pružatelje posredničkih usluga kao i dodatne obveze za pružatelje usluga smještaja informacija na poslužitelju te, konkretnije, na internetske platforme i vrlo velike internetske platforme. Pružatelji posredničkih usluga trebali bi, u mjeri u kojoj pripadaju različitim kategorijama s obzirom na prirodu svojih usluga i svoju veličinu, poštovati sve odgovarajuće obveze iz ove Uredbe. Te usklađene obveze dužne pažnje, koje bi trebale biti razumne, ali ne i proizvoljne, potrebne su za utvrđivanje pitanja od javnog interesa, kao što su zaštita legitimnih interesa primatelja usluge, rješavanje problema nezakonitih praksi i zaštita temeljnih prava na internetu.

(36)Kako bi se olakšala neometana i učinkovita komunikacija povezana s pitanjima obuhvaćenima ovom Uredbom, od pružatelja posredničkih usluga trebalo bi zahtijevati da uspostave jedinstvenu kontaktnu točku i objave relevantne informacije koje se odnose na njihovu kontaktnu točku, uključujući jezike koje treba upotrebljavati pri takvoj komunikaciji. Kontaktnu točku mogu upotrebljavati i pouzdani prijavitelji nezakonitog i lažnog sadržaja i profesionalni subjekti koji imaju poseban odnos s pružateljem posredničkih usluga. Za razliku od pravnog zastupnika, kontaktna točka trebala bi služiti operativnim svrhama i ne bi trebala nužno imati fizičku lokaciju. (37)Pružatelji posredničkih usluga s poslovnim nastanom u trećoj zemlji koji nude usluge u Uniji trebali bi imenovati pravnog zastupnika u Uniji s dostatnim ovlaštenjima i pružiti informacije o svojim pravnim zastupnicima kako bi se omogućio djelotvoran nadzor i, prema potrebi, provedba ove Uredbe u odnosu na te pružatelje. Pravnom zastupniku trebalo bi omogućiti da djeluje i kao kontaktna točka, pod uvjetom da su ispunjeni odgovarajući zahtjevi ove Uredbe. (38)Iako bi se u načelu trebala poštovati sloboda ugovaranja pružateljâ posredničkih usluga, primjereno je utvrditi određena pravila o sadržaju, primjeni i provedbi njihovih uvjeta poslovanja u interesu transparentnosti, zaštite primatelja usluge i izbjegavanja nepoštenih ili proizvoljnih ishoda. (39)Kako bi se osigurala odgovarajuća razina transparentnosti i odgovornosti, pružatelji posredničkih usluga trebali bi svake godine, u skladu s usklađenim zahtjevima sadržanima u ovoj Uredbi, izvješćivati o moderiranju sadržaja kojim se bave, uključujući mjere poduzete kao rezultat primjene i provedbe njihovih uvjeta poslovanja. Međutim, kako bi se izbjeglo nerazmjerno opterećenje, te obveze izvješćivanja radi osiguravanja transparentnosti ne bi se trebale nametati pružateljima koji su mikro ili mala poduzeća kako su definirana u Preporuci Komisije 2003/361/EZ. (40)Pružatelji usluga smještaja informacija na poslužitelju imaju posebno važnu ulogu u borbi protiv nezakonitog sadržaja na internetu jer pohranjuju informacije dobivene od primatelja usluge na njihov zahtjev i obično omogućuju drugim primateljima pristup tim informacijama, ponekad velikih razmjera. Važno je da svi pružatelji usluga smještaja informacija na poslužitelju, bez obzira na njihovu veličinu, uspostave mehanizme prijavljivanja i djelovanja prilagođene korisnicima kojima se olakšava obavješćivanje pružatelja usluga smještaja informacija na poslužitelju o određenim informacijama koje podnositelj prijave smatra nezakonitim sadržajem („obavijest”) na temelju čega pružatelj može odlučiti slaže li se s tom ocjenom i želi li ukloniti taj sadržaj ili onemogućiti pristup tom sadržaju („djelovanje”). Pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi u pogledu prijavljivanja, pojedincima ili subjektima bi trebalo omogućiti da u jednoj prijavi prijave više navodno nezakonitih sadržaja. Obveza uspostave mehanizama prijavljivanja i djelovanja trebala bi se primjenjivati, primjerice, na usluge pohrane i dijeljenja datoteka, usluge iznajmljivanja diskovnog prostora i pripadajućih serverskih resursa za smještaj internetskih stranica na poslužitelju na internetu, reklamne poslužitelje i pastebinove (usluge smještaja na poslužitelju), u mjeri u kojoj se smatraju pružateljima usluga smještaja informacija na poslužitelju obuhvaćenih ovom Uredbom. (41)Pravila o takvim mehanizmima prijavljivanja i djelovanja trebalo bi uskladiti na razini Unije kako bi se omogućila pravodobna, pažljiva i objektivna obrada obavijesti na temelju ujednačenih, transparentnih i jasnih pravila kojima se osiguravaju snažne zaštitne mjere za zaštitu prava i legitimnih interesa svih uključenih strana, posebno njihovih temeljnih prava zajamčenih Poveljom, neovisno o tome u kojoj državi članici te strane imaju poslovni nastan ili boravište te neovisno o predmetnom području prava. Temeljna prava uključuju, ovisno o slučaju, pravo na slobodu izražavanja i informiranja, pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života, pravo na zaštitu osobnih podataka, pravo na nediskriminaciju i pravo primateljâ usluge na djelotvoran pravni lijek; slobodu poduzetništva za pružatelje usluga, uključujući slobodu ugovaranja; kao i pravo na ljudsko dostojanstvo, prava djeteta, pravo na zaštitu vlasništva, uključujući intelektualno vlasništvo, i pravo na nediskriminaciju strana na koje utječe nezakoniti sadržaj. (42)Ako pružatelj usluga smještaja informacija na poslužitelju odluči ukloniti ili onemogućiti informacije dobivene od primatelja usluge, na primjer nakon primitka prijave ili djelovanjem na vlastitu inicijativu, među ostalim uporabom automatiziranih sredstava, pružatelj bi trebao obavijestiti primatelja o svojoj odluci, razlozima za nju i dostupnim mogućnostima pravne zaštite za osporavanje odluke, s obzirom na negativne posljedice koje takve odluke mogu imati za primatelja, među ostalim u pogledu ostvarivanja njegova temeljnog prava na slobodu izražavanja. Ta bi se obveza trebala primjenjivati neovisno o razlozima za odluku, posebno neovisno o tome je li mjera poduzeta zbog toga što se smatra da je prijavljena informacija nezakonit sadržaj ili neusklađena s primjenjivim uvjetima poslovanja. Dostupna pravna sredstva za osporavanje odluke pružatelja usluga smještaja informacija na poslužitelju trebala bi uvijek uključivati sudsku zaštitu. (43)Kako bi se izbjeglo nerazmjerno opterećenje, dodatne obveze nametnute internetskim platformama u skladu s ovom Uredbom ne bi se trebale primjenjivati na mikropoduzeća ili mala poduzeća kako su definirana u Preporuci Komisije 2003/361/EZ, osim ako su njihov doseg i učinak takvi da ispunjavaju kriterije za vrlo velike internetske platforme u skladu s ovom Uredbom. Pravilima o konsolidaciji iz te preporuke pridonosi se sprečavanju bilo kakvog izbjegavanja tih dodatnih obveza. Izuzeće mikropoduzeća i malih poduzeća od tih dodatnih obveza ne bi trebalo tumačiti na način da se time utječe na njihovu sposobnost da na dobrovoljnoj osnovi uspostave sustav koji je u skladu s jednom ili više tih obveza. (44)Primatelji usluge trebali bi moći jednostavno i učinkovito osporiti određene odluke internetskih platformi koje na njih negativno utječu. Stoga bi internetske platforme trebale biti obvezne osigurati interne sustave za rješavanje pritužbi koji ispunjavaju određene uvjete kojima je cilj osigurati da sustavi budu lako dostupni i dovode do brzih i pravednih ishode. Osim toga, trebalo bi predvidjeti mogućnost da sporove, uključujući one koji se u okviru internih sustava za rješavanje pritužbi ne mogu riješiti na zadovoljavajući način, izvansudski rješavaju neovisna ovlaštena tijela koja posjeduju potrebna sredstva i stručnost za obavljanje svojih aktivnosti na pravedan, brz i troškovno učinkovit način. Takve mogućnosti osporavanja odluka internetskih platformi trebale bi dopunjavati mogućnost traženja sudske zaštite u skladu sa zakonima dotične države članice, ali ne bi trebale utjecati na nju ni u kom pogledu. (45)Kad je riječ o ugovornim sporovima između potrošača i poduzeća povezanima s kupnjom robe ili usluga, Direktivom 2013/11/EU Europskog parlamenta i Vijeća osigurava se da potrošači i poduzeća u Uniji imaju pristup tijelima za alternativno rješavanje sporova koja posjeduju potvrdu kvalitete. U tom pogledu trebalo bi pojasniti da pravila ove Uredbe o izvansudskom rješavanju sporova ne dovode u pitanje tu direktivu, uključujući pravo potrošača iz te direktive da se povuku iz postupka u bilo kojoj fazi ako nisu zadovoljni provedbom ili funkcioniranjem postupka. (46)Mjere protiv nezakonitog sadržaja mogu se provesti brže i pouzdanije ako internetske platforme poduzmu potrebne mjere kako bi osigurale prioritetno postupanje s prijavama koje podnesu pouzdani prijavitelji nezakonitog i lažnog sadržaja kroz mehanizme prijavljivanja i djelovanja propisane ovom Uredbom, ne dovodeći u pitanje zahtjev da se sve prijave podnesene u okviru tih mehanizama obrađuju i da se o njima odlučuje pravodobno, savjesno i objektivno. Takav status pouzdanih prijavitelja nezakonitog i lažnog sadržaja interneta trebao bi se dodijeliti samo subjektima, a ne pojedincima, koji su dokazali, među ostalim, da posjeduju posebno stručno znanje i sposobnost potrebne za borbu protiv nezakonitog sadržaja, da predstavljaju kolektivne interese te da rade savjesno i objektivno. Takvi subjekti mogu biti javni, kao što su, kad je riječ o terorističkom sadržaju, jedinice za prijavljivanje neprihvatljivog internetskog sadržaja u okviru nacionalnih tijela za izvršavanje zakonodavstva ili Agencije Europske unije za suradnju tijela za izvršavanje zakonodavstva („Europol”) odnosno nevladine organizacije i polujavna tijela, kao što su organizacije koje su dio INHOPE-a, mreže dežurnih telefonskih linija za prijavljivanje materijala povezanog sa seksualnim zlostavljanjem djece, i organizacije koje su se posvetile prijavljivanju nezakonitog rasističkog i ksenofobnog izražavanja na internetu. Kad je riječ o pravima intelektualnog vlasništva, sektorskim organizacijama i organizacijama nositelja prava mogao bi se dodijeliti status pouzdanih prijavitelja nezakonitog i lažnog sadržaja ako dokažu da ispunjavaju primjenjive uvjete. Pravila ove Uredbe o pouzdanim prijaviteljima nezakonitog i lažnog sadržaja ne bi se trebala tumačiti na način da sprječavaju internetske platforme da na sličan način postupaju s prijavama koje su podnijeli subjekti ili pojedinci kojima nije dodijeljen status pouzdanog prijavitelja nezakonitog i lažnog sadržaja na temelju ove Uredbe odnosno da ih sprječavaju da na drugi način surađuju s drugim subjektima, u skladu s primjenjivim pravom, uključujući ovu Uredbu i Uredbu (EU) 2016/794 Europskog parlamenta i Vijeća. (47)Zlouporabom usluga internetskih platformi do koje dolazi zbog čestog pružanja očito nezakonitog sadržaja ili čestog podnošenja očito neutemeljenih prijava ili pritužbi u okviru mehanizama i sustava uspostavljenih ovom Uredbom potkopava se povjerenje i nanosi šteta pravima i legitimnim interesima uključenih strana. Stoga je potrebno uspostaviti odgovarajuće i razmjerne zaštitne mjere protiv takve zlouporabe. Informacije bi se trebale smatrati očito nezakonitim sadržajem, a prijave ili pritužbe očito neutemeljenima ako je i laiku, bez ikakve sadržajne analize, očito da je sadržaj nezakonit odnosno da su obavijesti ili pritužbe neutemeljene. Internetske platforme trebale bi pod određenim uvjetima privremeno obustaviti svoje relevantne aktivnosti u odnosu na osobu koja počini zlouporabu. Time se ne dovodi u pitanje sloboda internetskih platformi da odrede svoje uvjete poslovanja i uspostave strože mjere u slučaju očito nezakonitog sadržaja povezanog s teškim kaznenim djelima. Radi transparentnosti tu bi mogućnost trebalo jasno i dovoljno detaljno utvrditi u uvjetima poslovanja internetskih platformi. Pravna zaštita trebala bi uvijek biti dostupna u odnosu na odluke koje u tom pogledu donose internetske platforme, a one bi trebale podlijegati nadzoru nadležnog koordinatora za digitalne usluge. Pravilima ove Uredbe o zlouporabi ne bi se trebalo sprečavati internetske platforme da poduzmu druge mjere za rješavanje problema nezakonitog sadržaja dobivenoga od primatelja njihove usluge ili ostalih zlouporaba njihovih usluga, u skladu s primjenjivim pravom Unije i nacionalnim pravom. Tim se pravilima ne dovodi u pitanje mogućnost da se osobe koje počine zlouporabu smatraju odgovornima, među ostalim za naknadu štete, kako je predviđeno pravom Unije ili nacionalnim pravom. (48)Internetska platforma može u nekim slučajevima, primjerice na temelju obavijesti podnositelja prijave ili vlastitih dobrovoljnih mjera, doznati informacije koje se odnose na određenu aktivnost primatelja usluge, kao što je pružanje određenih vrsta nezakonitog sadržaja, zahvaljujući kojima se, uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti poznate internetskoj platformi, razumno opravdava sumnja da je primatelj možda počinio, čini ili će vjerojatno počiniti teško kazneno djelo prijetnje životu ili sigurnosti osobe, kao što su kaznena djela navedena u Direktivi 2011/93/EU Europskog parlamenta i Vijeća. U takvim slučajevima internetska platforma trebala bi bez odgode obavijestiti nadležna tijela kaznenog progona o takvoj sumnji i dostaviti im sve relevantne informacije koje su joj dostupne, uključujući, prema potrebi, predmetni sadržaj i obrazloženje sumnje. Ovom se Uredbom ne određuje pravna osnova za izradu profila primatelja usluga na temelju koje bi internetske platforme mogle utvrđivati kaznena djela. Internetske platforme trebale bi pri obavješćivanju tijela kaznenog progona poštovati i druga primjenjiva pravila prava Unije ili nacionalnog prava o zaštiti prava i sloboda pojedinaca. (49)Kako bi se pridonijelo sigurnom, pouzdanom i transparentnom internetskom okruženju za potrošače kao i za druge zainteresirane strane, kao što su konkurentni trgovci i nositelji prava intelektualnog vlasništva, te kako bi se trgovce odvratilo od prodaje proizvodâ ili usluga kojima se krše primjenjiva pravila, internetske platforme koje potrošačima omogućuju sklapanje ugovora na daljinu s trgovcima trebale bi osigurati sljedivost takvih trgovaca. Od trgovca bi se stoga trebalo zahtijevati da internetskoj platformi pruži određene bitne informacije, među ostalim u svrhu promicanja poruka o proizvodima ili nuđenja proizvodâ. Taj bi se zahtjev trebao primjenjivati i na trgovce koji promiču poruke o proizvodima ili uslugama u ime robnih marki na osnovu temeljnih ugovora. Te internetske platforme trebale bi pohraniti sve informacije na siguran način tijekom razumnog razdoblja koje ne bi trebalo trajati dulje nego što je potrebno kako bi im, u skladu s primjenjivim pravom, među ostalim onim o zaštiti osobnih podataka, mogla pristupiti javna tijela i privatne strane s legitimnim interesom, među ostalim na temelju nalogâ za pružanje informacija iz ove Uredbe. (50)Kako bi se osigurala učinkovita i odgovarajuća primjena te obveze, bez nametanja nerazmjernog opterećenja, obuhvaćene internetske platforme trebale bi uložiti razumne napore kako bi provjerile pouzdanost informacija od dotičnih trgovaca, posebno uporabom slobodno dostupnih službenih internetskih baza podataka i internetskih sučelja, kao što su nacionalni trgovački registri i sustav razmjene informacija o PDV-u, ili zahtjevom dotičnim trgovcima da dostave pouzdane popratne dokumente, kao što su preslike identifikacijskih isprava, ovjereni bankovni izvodi, certifikati trgovačkih društava i potvrde iz trgovačkog registra. Mogu se koristiti i drugim izvorima koji su dostupni za uporabu na daljinu i koji pružaju sličan stupanj pouzdanosti u svrhu ispunjavanja te obveze. Međutim, od obuhvaćenih internetskih platformi ne bi se trebalo zahtijevati provođenje suvišnih ili skupih postupaka provjere činjenica na internetu ili provjeravanje na licu mjesta. Niti bi se takve internetske platforme, koje su uložile razumne napore u skladu s ovom Uredbom, trebale smatrati internetskim platformama koje potrošačima ili drugim zainteresiranim stranama jamče pouzdanost informacija. Takve internetske platforme trebale bi osmisliti i organizirati i svoje internetsko sučelje tako da se trgovcima omogući da ispune svoje obveze u skladu s pravom Unije, posebno zahtjeve utvrđene u člancima 6. i 8. Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća, članku 7. Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i članku 3. Direktive 98/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća. (51)S obzirom na posebne odgovornosti i obveze internetskih platformi, one bi trebale podlijegati obvezama izvješćivanja radi transparentnosti koje se primjenjuju uz obveze izvješćivanja radi transparentnosti primjenjive na sve pružatelje posredničkih usluga na temelju ove Uredbe. Za potrebe utvrđivanja činjenice smiju li internetske platforme biti vrlo velike internetske platforme na koje se primjenjuju određene dodatne obveze na temelju ove Uredbe, obveze izvješćivanja radi transparentnosti za internetske platforme trebale bi uključivati određene obveze povezane s objavljivanjem i priopćavanjem informacija o prosječnom mjesečnom broju aktivnih primatelja usluge u Uniji. (52)Internetsko oglašavanje ima važnu ulogu u internetskom okruženju, među ostalim u pogledu pružanja usluga internetskih platformi. Međutim, oglašavanje na internetu može pridonijeti znatnim rizicima, od oglašavanja koje je samo po sebi nezakonit sadržaj do doprinosa financijskim poticajima za objavljivanje ili umnožavanje nezakonitog ili na drugi način štetnog sadržaja i aktivnosti na internetu, ili diskriminirajućem prikazu oglašavanja koji utječe na jednako postupanje prema građanima i njihove jednake mogućnosti. Osim zahtjeva koji proizlaze iz članka 6. Direktive 2000/31/EZ, internetske platforme bi stoga trebale biti obvezne osigurati da primatelji usluge imaju određene individualizirane informacije koje su im potrebne kako bi razumjeli kada i u čije ime se oglas prikazuje. Nadalje, primatelji usluge trebali bi imati informacije o glavnim parametrima koji se upotrebljavaju kako bi se utvrdilo da im se konkretno oglašavanje treba prikazati i koji daju smislena objašnjenja logike koja se upotrebljava u tu svrhu, među ostalim kada se to temelji na izradi profila. Zahtjevima iz ove Uredbe o pružanju informacija povezanih s oglašavanjem ne dovodi se u pitanje primjena relevantnih odredaba Uredbe (EU) 2016/679, posebno onih koje se odnose na pravo na prigovor, automatizirano pojedinačno donošenje odluka, uključujući izradu profila, a naročito na potrebu za dobivanjem privole ispitanika prije obrade osobnih podataka za ciljano oglašavanje. Isto tako, njome se ne dovode u pitanje odredbe utvrđene u Direktivi 2002/58/EZ, posebno one koje se odnose na pohranu informacija na terminalnoj opremi i pristup informacijama koje su u njoj pohranjene. (53)S obzirom na važnu ulogu koju, zbog njihova dosega posebno izraženog brojem primatelja usluge, vrlo velike internetske platforme imaju pri olakšavanju javne rasprave, gospodarskih transakcija i širenja informacija, mišljenja i ideja te utjecanju na način na koji primatelji dobivaju i priopćavaju informacije na internetu, potrebno je tim platformama nametnuti posebne obveze uz one koje se primjenjuju na sve internetske platforme. Te dodatne obveze vrlo velikih internetskih platformi nužne su za rješavanje tih pitanja od javnog interesa jer ne postoje alternativne i manje ograničavajuće mjere kojima bi se učinkovito postigao isti rezultat. (54)Vrlo velike internetske platforme mogu uzrokovati društvene rizike koji se po opsegu i učinku razlikuju od onih koje uzrokuju manje platforme. Nakon što broj primatelja platforme dosegne znatan udio stanovništva Unije, učinak sistemskih rizika koje platforma predstavlja na Uniju postaje nerazmjerno negativan. Trebalo bi smatrati da je takav znatan doseg postignut kada broj primatelja premaši operativni prag od 45 milijuna, odnosno broj koji odgovara 10 % stanovništva Unije. Operativni prag trebalo bi, prema potrebi, ažurirati izmjenama donesenima delegiranim aktima. Tako velike internetske platforme stoga bi trebale imati najviši standard obveza dužne pažnje, razmjerno njihovu društvenom učinku i sredstvima. (55)S obzirom na mrežne učinke koji karakteriziraju eko