Djelomično su postignuti i visoka razina zaštite potrošača i dolazak do unutarnjeg tržišta koje dobro funkcionira. Najdjelotvornije odredbe Direktive odredbe su o pravima na povlačenje i prijevremenu otplatu te odredba o efektivnoj kamatnoj stopi. S druge strane, odredbe o procjenama kreditne sposobnosti i bazama podataka o kreditima nisu bile potpuno djelotvorne. Razlozi zbog kojih je Direktiva samo djelomično djelotvorna proizlaze i iz same Direktive (primjerice, neprecizno formuliranje određenih članaka) i iz vanjskih čimbenika, kao što su primjena i provedba u praksi u državama članicama, te iz aspekata tržišta potrošačkog kreditiranja koje nije obuhvaćeno Direktivom.

Direktiva je stupila na snagu u lipnju 2008., a države članice trebale su je prenijeti do 11. lipnja 2010. Nijedan postupak zbog povrede prava protiv država članica uzrokovan neprenošenjem Direktive više nije u tijeku.

Uz digitalizaciju su se pojavili i novi dionici na tržištu koji nude ugovore o kreditima u različitim oblicima, kao što su platforme za kreditiranje ili peer-to-peer kreditiranje. Time je pokrenuta debata o tome jesu li novi dionici na tržištu obuhvaćeni Direktivom i trebaju li to biti te o tome je li trenutačna definicija „vjerovnika” navedena u Direktivi dovoljna. Digitalizacija je dovela u pitanje i prikladnost trenutačnih članaka o informacijama prije sklapanja ugovora u okruženju u kojem se ne upotrebljava papirnata dokumentacija, već digitalni alati kao što su mobilni telefoni i tableti.

Digitalizacija je uvelike promijenila proces donošenja odluka i općenite navike potrošača. To utječe i na sektor kreditiranja koji se postepeno digitalizira uz sve veći broj ugovora o potrošačkim kreditima koji se dogovaraju i/ili sklapaju putem interneta. Očekuje se da će se tendencija sve veće digitalizacije nastaviti .

Glavna dva cilja Direktive, tj. postizanje viših standarda zaštite potrošača i stvaranje prekograničnog tržišta, i dalje su relevantna. Međutim, kako bi se očuvala njezina kratkoročna i srednjoročna relevantnost, Direktiva će možda trebati obuhvaćati nove potrošačke navike i promjene na tržištu uzrokovane digitalizacijom. Za to nije potrebno promijeniti same ciljeve, nego možda prilagoditi neke odredbe Direktive.

Stupanje Direktive na snagu dovelo je do niza početnih i kontinuiranih troškova (primjerice, obučavanje osoblja i početni troškovi uspostave za privatna poduzeća; troškovi praćenja, usklađivanja i provedbe za javna tijela). Međutim, glavni je zaključak da primarni pozitivni učinak Direktive, odnosno smanjenje štete za potrošače, prevladava nad troškovima.

U članku 8. Direktive predviđena je „obveza procjene kreditne sposobnosti potrošača prije davanja kredita potrošaču”. U članku je navedeno da vjerovnik treba procijeniti „kreditnu sposobnost potrošača na temelju dostatnih informacija koje se, kada je to primjereno, dobivaju od potrošača i, kada je to potrebno, na temelju uvida u relevantnu bazu podataka”, a pritom se ne definiraju precizne informacije koje je potrebno provjeriti ni uvjeti pod kojima vjerovnik može procijeniti da je potrošač kreditno sposoban. Informacije koje je potrebno provjeriti i proces donošenja odluke definiraju se na razini države članice, čime se državama članicama omogućava znatna sloboda odlučivanja u daljnjoj regulaciji pojedinosti procjene kreditne sposobnosti.

Drugi problem povezan s transparentnošću koji se pojavio tijekom prethodnog desetljeća odnosi se na reklame za potrošačke kredite koje se emitiraju na televiziji i radiju. Zbog odredbi članka 4. Direktive važne se informacije prikazuju vrlo kratko vrijeme ili se izgovaraju vrlo brzo, tako da potrošači nemaju dovoljno vremena da razumiju i zapamte informacije. To ukazuje na praktične poteškoće u pogledu postizanja dosljedne djelotvornosti trenutačnog članka 4. Direktive za sve vrste medija.

Iako nema sumnje oko toga da se čini da usklađeni obrazac Standardnih informacija o kreditu za potrošače u Europskoj uniji u obliku detaljne tablice opisane u Prilogu II. Direktivi dobro funkcionira u papirnatom obliku, format i duljina obrasca ne odgovaraju modernoj mobilnoj digitalnoj tehnologiji koju upotrebljavaju mnogi potrošači. Zbog toga cilj obrasca Standardnih informacija o kreditu za potrošače u Europskoj uniji, a to je navođenje korisnih informacija prije sklapanja ugovora, dovodi do obaveznog otkrivanja informacija koje su teško dostupne i teško razumljive potrošaču u mrežnom okruženju, čime se gubi izvorna svrha obrasca.

Nadalje, Direktiva ne obuhvaća cijeli postupak davanja kredita i mnogi su aspekti tog postupka samo djelomično usklađeni ili uopće nisu usklađeni u cijelom EU-u (npr. sadržaj baza podataka o kreditima). To predstavlja značajnu prepreku stvaranju stvarnog unutarnjeg tržišta potrošačkih kredita.

Izuzeci iz područja primjene Direktive utvrđenog u njezinu članku 2. značajni su i obuhvaćaju određene kredite koji su u širokoj primjeni i kredite za koje postoje dokazi da lako dovode do štete za potrošače u određenim okolnostima, kao što su beskamatni krediti, kratkoročni krediti, ugovori o leasingu bez obveze kupnje ili ugovori sa zalagaonicama.

Direktiva obvezuje vjerovnika na to da potrošaču pravodobno, prije nego što se potrošač obveže ugovorom o kreditu ili ponudom, dostavi informacije koje su mu potrebne za uspoređivanje različitih ponuda s ciljem donošenja informirane odluke o tome hoće li sklopiti ugovor o kreditu. Takve informacije dostavljaju se pomoću obrasca Standardnih informacija o kreditu za potrošače u Europskoj uniji koji uključuje važne pojedinosti, kao što su vrsta kredita, efektivna kamatna stopa, broj i učestalost uplata te ukupan iznos duga.

Članak 14. stavak 2. Direktive odnosi se na pravo na povlačenje iz povezanih ugovora o kreditu. Njime je utvrđeno da u situaciji u kojoj je nacionalnim zakonodavstvom u vrijeme stupanja na snagu Direktive već bilo predviđeno da se sredstva ne mogu staviti na raspolaganje potrošačima prije isteka određenog roka, države članice mogle su iznimno predvidjeti da se na izričit zahtjev potrošača razdoblje od četrnaest kalendarskih dana predviđeno člankom 14. stavkom 1. Direktive za pravo na povlačenje moglo skratiti na taj određeni rok. Države članice rijetko su upotrebljavale članak 14. stavak 2. Direktive jer se on primjenjuje na vrlo specifične situacije.

U skladu s člankom 4. stavkom 2. točkom (c) i člankom 10. stavkom 5. točkom (f) Direktive države članice mogu utvrditi da se efektivna kamatna stopa ne mora uključiti u informacije koje se šalju potrošačima tijekom oglašavanja i tijekom sklapanja ugovora za ugovore o kreditu u obliku prekoračenja po računu kada se kredit mora otplatiti na zahtjev ili unutar tri mjeseca. Znatan broj država članica iskoristio je mogućnost iz članka 10. stavka 5. točke (f) , a nešto manji broj država članica iskoristio je mogućnost iz članka 4. stavka 2. točke (c) .

Stoga su trenutačne odredbe Direktive dovele do fragmentirane situacije povezane s pravilima procjene kreditne sposobnosti i interoperabilnosti baza podataka, što otežava bolje djelovanje unutarnjeg tržišta potrošačkog kreditiranja.

Baze podataka o kreditima, koje postoje u državama članicama i u kojima su pohranjene informacije o postojećim kreditima potrošača i mogućim nepodmirenim obvezama, jedini su izvor podataka definiran Direktivom za procjenu kreditne sposobnosti. U članku 9. Direktive, u vezi s pristupom bazama podataka, svakoj se državi članici nameće obveza da osigura pristup vjerovnika iz drugih država članica bazama podataka koje se upotrebljavaju u toj državi članici. Međutim, u Direktivi nije navedeno kako se takav pristup treba omogućiti, zbog čega su pojedine države članice odredile različite zahtjeve za pristup. Nadalje, baze podataka o kreditima i informacije koje one sadržavaju razlikuju se među državama članicama: mogu biti javne ili privatne i sadržavati pozitivne podatke (odnosno podatke o svim kreditima koje je osoba uzela) ili negativne podatke (odnosno samo podatke o nepodmirenim kreditnim obvezama) ili obje vrste podataka.

Neke države članice izašle su izvan okvira Direktiva u područjima koja ona ne obuhvaća i na koja se ne primjenjuje pravilo potpunog usklađivanja s Direktivom. Ograničenje područja primjene Direktive potaknulo je države članice na proširenje područja primjene vlastitog zakonodavstva radi obuhvaćanja više vrsta ugovora o kreditu. Izuzevši dvije države članice , sve države članice donijele su mjere šire od zahtjeva Direktive. Nekim se mjerama proširuje područje primjene Direktive (ili određenih odredbi Direktive) na potrošačke kredite koji nisu obuhvaćeni ili nisu u potpunosti obuhvaćeni Direktivom, koji su manji od 200 EUR ili veći od 75 000 EUR ili na ugovore o leasingu, prekoračenja po računu, revolving kredite, hipoteke, beskamatne kredite i ugovore sa zalagaonicama.

Nadalje, u nekim odredbama Direktive, unatoč jasno postavljenim ciljevima, nisu određeni točni rezultati koje je potrebno postići, zbog čega su te odredbe ostale djelomično nejasne (primjerice, članak o procjeni kreditne sposobnosti, kako je prethodno obrazloženo).

Učinci regulatornih mogućnosti

Zajednički je učinak regulatornih mogućnosti u područjima utvrđenim Direktivom ili gdje je to bilo potrebno jer nije precizno navedeno u Direktivi, fragmentirani regulatorni sustav u nizu aspekata potrošačkog kreditiranja. To dovodi do različitog područja primjene zaštite potrošača i utječe na integritet unutarnjeg tržišta potrošačkih kredita u mjeri u kojoj ti učinci ograničavaju prekogranično poslovanje vjerovnika.

4.Pragovi i postotci

Članak 27. stavak 2. Direktive obvezuje Komisiju na to da svakih pet godina preispita pragove utvrđene u zakonodavstvu i postotke koji se primjenjuju u izračunu kompenzacije koja se plaća u slučaju prijevremene otplate.

Pragovi utvrđeni u ovoj Direktivi i njezinim prilozima

Kako je prethodno navedeno, u članku 2. stavku 2. točki (c) Direktive navedeno je da ugovori o kreditu manji od 200 EUR ili veći od 75 000 EUR ne spadaju o područje primjene Direktive. Čini se da postoji konsenzus o tome da ti pragovi utječu na djelotvornost i relevantnost Direktive. Visokorizični ugovori o kreditu, koji su obično štetni za potrošače, često su manji od 200 EUR i stoga nisu obuhvaćeni Direktivom. Radi rješavanja tog pitanja, veliki broj država članica odlučio je proširiti područje primjene pri prijenosu Direktive na ugovore o kreditu manje od 200 EUR.

Iako se čini da gornji prag od 75 000 EUR predstavlja manji rizik iz perspektive zaštite potrošača ili unutarnjeg tržišta, niz država članica proširilo je područje primjene Direktive (ili nekih njezinih odredbi) i na ugovore o kreditu veće od 75 000 EUR.

Pragovi su utvrđeni u vrijeme kada je Direktiva donesena, odnosno 2008. Stoga odražavaju gospodarske okolnosti iz tog vremena. Ako se ti pragovi razmotre za sadašnje razine cijena, pomoću standardnog deflatora BDP-a, odgovarajuća vrijednost donje granice bila bi 235 EUR, a odgovarajuća vrijednost gornje granice bila bi 87 380 EUR .

S obzirom na navedeno, u planiranoj reviziji Direktive moglo bi se razmotriti bi li prilagodba ili ukidanje pragova bile opravdane promjene.

Direktiva sadržava još jedan prag, utvrđen u dijelu II. (Dodatne pretpostavke za izračun efektivne kamatne stope) Priloga I. U dijelu II. točki (h) Priloga I. navedeno je da se u slučaju da se stranke ugovora o kreditu nisu dogovorile o gornjoj granici pretpostavlja da će gornja granica za izračun efektivne kamatne stope biti 1 500 EUR. Prilog I. bio je predmet zakonodavne izmjene s ciljem modernizacije pretpostavki koje se upotrebljavaju za izračun efektivne kamatne stope. Međutim, nije izmijenjena gornja granica, a analize provedene tijekom evaluacije Direktive u 2019. nisu proizvele relevantne dokaze da ju je potrebno izmijeniti.

Postotci koji se primjenjuju u izračunu kompenzacije koja se plaća u slučaju prijevremene otplate

U Direktivi su utvrđeni i pragovi u članku 16.; ti se pragovi odnose na kompenzaciju na koju vjerovnici imaju pravo u slučaju prijevremene otplate. Predviđeni prag iznosi 1 % prijevremeno otplaćenog iznosa, a smanjuje se na 0,5 % ako razdoblje između prijevremene otplate i dogovorenog prestanka ugovora o kreditu ne premašuje godinu dana. Ni u Izvješću o Direktivi iz 2014. ni u nedavnoj studiji nisu prepoznata pitanja o tom pragom te se stoga prag i dalje smatra relevantnim za potrebe tržišta potrošačkog kreditiranja.

5.Zaključci i daljnji koraci

Glavni je nalaz evaluacije Direktive činjenica da su dva cilja Direktive, osiguranje visokih standarda zaštite potrošača i poticanje razvoja jedinstvenog tržišta kreditiranja, djelomično postignuta i još uvijek relevantna. Pravo na povlačenje i pravo na prijevremenu otplatu te uvođenje standardiziranih formata informacija doprinijeli su osiguranju standardne zaštite potrošača u cijelom EU-u, čime se smanjila šteta za potrošače, poboljšala zaštita potrošača i osiguralo ravnopravne uvjete tržišnog natjecanja među davateljima na razini EU-a.

S druge strane, brza digitalizacija i inovacije proizvoda, kao i promjene u preferencijama potrošača tijekom prethodnog desetljeća izazovi su za pravni okvir potrošačkog kreditiranja na temelju Direktive. Iako su strogo propisani formati za otkrivanje informacija koji su zajamčeni prije deset godina poboljšali transparentnost prije sklapanja ugovora, zbog papirnatog oblika nužno nisu najkorisniji potrošačima današnjice u sve digitalnijem okruženju i u situacijama u kojima potrošači traže brz i jednostavan postupak dobivanja kredita. Sve digitalnijim okruženjem potaknut je i razvoj novih proizvoda, a neki od njih mogu predstavljati nove rizike za koje se Direktivom ne osigurava djelotvorna zaštita.

Te činjenice ukazuju na moguću potrebu revizije određenih odredbi Direktive, posebno o području primjene i postupku davanja kredita (uključujući informacije prije sklapanja ugovora i procjenu kreditne sposobnosti). Takva revizija mogla bi biti i dobra prilika za razmatranje rješenja drugih nedostataka, kao što je poboljšanje definicija.

Naposljetku, iako se čini da nije potrebno izmijeniti većinu pragova i postotaka u Direktivi, čini se da postoji konsenzus među dionicima o tome da bi se prag od 200 EUR – 75 000 EUR povezan s područjem primjene Direktive trebao preispitati.

Komisija će uključiti ta pitanja u reviziju Direktive koja je već najavljena za drugi kvartal 2021. u revidiranom Programu rada Komisije za 2020., koji je donesen 28. svibnja 2020.