1. Uvod

1.1. Kontekst

Uredbom (EU) br. 181/2011 (dalje u tekstu: Uredba) utvrđuje se niz prava putnika u autobusnom prijevozu u Europskoj uniji. Počela se primjenjivati 1. ožujka 2013. godine.

Komisija podnosi ovo izvješće u skladu s člankom 32. Uredbe kojim se od nje zahtijeva da izvješćuje Europski parlament i Vijeće o primjeni i učincima Uredbe i da, prema potrebi, izradi zakonodavne prijedloge za detaljniju provedbu njezinih odredaba ili za njezinu izmjenu.

Izvješće se temelji na podacima o provedbi i primjeni Uredbe koje je izravno prikupila Komisija, izvješćima nadležnih nacionalnih tijela o provedbi Uredbe, savjetovanjima održanima među predstavničkim tijelima putnika i industrijskog sektora na europskoj razini te Opsežnoj studiji prijevoza putnika autobusom u Europi (Comprehensive Study on Passenger Transport by Coach in Europe), neovisnoj studiji provedenoj za Komisiju 2015. i 2016. godine.

1.2. Važnost i obilježja sektora autobusnog prijevoza EUa

Autobus je fleksibilno prijevozno sredstvo koje je, za razliku od vlaka ili zrakoplova, u mogućnosti primati i ostavljati putnike na bilo kojem mjestu uz minimalno postojanje nepokretne infrastrukture.

Gledajući odnos broja putnika i prijeđenih kilometara, 9,2 % cjelokupnog prijevoza putnika kopnenim putem u EU-u otpada na autobusni prijevoz, a autobus je drugo najvažnije sredstvo kopnenog prijevoza putnika nakon osobnoga automobila (81,7 %). Liberalizacijom međunarodnog tržišta autobusnog prijevoza otprije više od desetljeća te nedavnom liberalizacijom domaćih tržišta autobusnog prijevoza u nekoliko država članica (uključujući Njemačku i Francusku) potaknut je stalni porast sektora autobusnog prijevoza.

Autobusni prijevoz karakterizira niz posebnosti koje utječu kako na prijevoznike tako i na putnike.

Za razliku od zrakoplovnog i željezničkog prijevoza, autobusni sektor uglavnom čine male i srednje tvrtke te autobusi dijele cestovnu infrastrukturu s ostalim sudionicima u prometu. Ove posebnosti uzete su u obzir u određenim odredbama Uredbe.

Ankete provedene na državnoj razini u nekoliko država članica pokazuju da su putnici koji koriste ovaj način prijevoza uglavnom društveno osjetljive osobe, često s niskim primanjima (vrlo visok postotak korisnika autobusa čine studenti i starije osobe s niskim mirovinama) ili osobe koje žive u geografski izoliranim područjima gdje je autobus jedino dostupno sredstvo javnog prijevoza. Putnici često ne posjeduju vozačku dozvolu ili automobil te su im autobusne linije presudne za odlazak na posao ili školu, posjet obitelji i prijateljima ili uživanje u slobodnom vremenu i turističkim aktivnostima. Ograničen pristup autobusnom prijevozu može ozbiljno ugroziti njihovu integraciju u društvo.

2. Područje primjene i sadržaj Uredbe

EU je donio zakone o pravima putnika za sve načine prijevoza (zračni prijevoz, prijevoz željeznicom, plovnim putovima te lokalnim i putničkim autobusima) kako bi se građanima osigurala minimalna razina zaštite na putovanjima diljem Europe te tako olakšale njihova mobilnost i društvena integracija. Postojanjem zajedničkog skupa prava putnika koji je u okviru tih četiriju načina prijevoza zajamčen propisima (uz odredbe u kojima se odražavaju posebnosti svakog od tih načina prijevoza) pomaže se u stvaranju jednakih tržišnih uvjeta za prijevoznike istog ili različitih načina prijevoza.

Područje primjene

U načelu, Uredba se primjenjuje na „linijski prijevoz” (usluge koje se pružaju u utvrđenim vremenskim razmacima i na utvrđenim relacijama, a putnici ulaze i izlaze na unaprijed utvrđenim stajalištima) namijenjen svim kategorijama putnika, pri čemu se mjesto ulaska ili izlaska putnika nalazi na državnom području države članice.

Sadržaj

Putnici koji putuju bilo kojom vrstom linijskog prijevoza, bez obzira na predviđenu udaljenost prijevoza, uživaju sljedeća temeljna prava:

1. nediskriminirajući uvjeti prijevoza (osobito nediskriminirajuće tarife);

2. pristup prijevozu osobama s invaliditetom ili osobama smanjene pokretljivosti bez dodatnih troškova (prijevoznici mogu odbiti prijevoz putnika s invaliditetom jedino u slučaju da je njihov prijevoz fizički nemoguće ostvariti s obzirom na konstrukciju vozila, stajališta ili infrastrukturu autobusnog kolodvora ili ako bi takav prijevoz kršio zdravstvene i sigurnosne zahtjeve);