Napomena: za pokazatelje koji se temelje na istraživanju EU-a o dohotku i životnim uvjetima promjene se zaista općenito odnose na razdoblje 2015.–2016. za pokazatelje dohotka i intenziteta rada u kućanstvima. Za pokazatelje koji se temelje na istraživanju o radnoj snazi (stopa dugotrajne nezaposlenosti, osobe koje su rano napustile školovanje, udio nezaposlenosti mladih, mladi koji nisu zaposleni, ne školuju se i ne osposobljavaju (od 15 do 24 godine), stopa zaposlenosti (od 55 do 64 godine)) promjene se odnose na razdoblje 2017.–2018.

rezultati od –0,5 do –1,0 za razine i manji od 1,0 za promjene ili rezultati od –0,5 do 0,5 za razine i manji od –1,0 za promjene (te promjena manja od nule)

rezultati od –0,5 do 0,5 za razine i od –1,0 do 1,0 za promjene

rezultat od 1,0 do 0,5 za razine i veći od –1,0 za promjene ili rezultat od –0,5 do 0,5 za razine i veći od 1,0 za promjene

rezultati od 0,5 do 1,0 za razine i veći od –1,0 za promjene ili rezultati od –0,5 do 0,5 za razine i veći od 1,0 za promjene (te promjena veća od nule)

rezultati od –0,5 do 0,5 za razine i od –1,0 do 1,0 za promjene

rezultati od –1,0 do –0,5 za razine i manji od 1,0 za promjene ili rezultati od –0,5 do 0,5 za razine i manji od –1,0 za promjene

EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 17.12.2019. COM(2019) 653 final PRIJEDLOG ZAJEDNIČKOG IZVJEŠĆA KOMISIJE I VIJEĆA O ZAPOŠLJAVANJU uz Komunikaciju Komisije



o Godišnjoj strategiji održivog rasta za 2020.























SADRŽAJ PREDGOVOR KLJUČNE PORUKE 1. PREGLED KRETANJA NA TRŽIŠTU RADA TE SOCIJALNIH KRETANJA I POTEŠKOĆA U EUROPSKOJ UNIJI 1.1. Kretanja na tržištu rada 1.2. Socijalna kretanja 2. ISJEČCI IZ PREGLEDA SOCIJALNIH POKAZATELJA 2.1. Pojašnjenja pregleda 2.2. Prikupljeni podaci iz pregleda socijalnih pokazatelja 3. ZAPOSLENOST I SOCIJALNE REFORME – REZULTATI I AKTIVNOSTI DRŽAVA ČLANICA 3.1. Peta smjernica: Poticanje potražnje za radnom snagom 3.1.1. Ključni pokazatelji 3.1.2. Odgovor politike 3.2. Šesta smjernica: Poboljšanje ponude radne snage i pristupa zapošljavanju, vještinama i kompetencijama 3.2.1. Ključni pokazatelji 3.2.2. Odgovor politike 3.3. Sedma smjernica: Poboljšanje funkcioniranja tržišta rada i djelotvornosti socijalnog dijaloga 3.3.1. Ključni pokazatelji

3.3.2. Odgovor politike 3.4. Osma smjernica: Promicanje jednakih prilika za sve, poticanje socijalne uključenosti te suzbijanje siromaštva 3.4.1. Ključni pokazatelji 3.4.2. Odgovor politike



PREDGOVOR Zajedničko izvješće o zapošljavanju koje sastavljaju Europska komisija i Vijeće propisano je člankom 148. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU). Početni prijedlog ovog izvješća, koji je izradila Europska komisija, dio je jesenskog paketa koji uključuje Godišnju strategiju održivog rasta kojom započinje ciklus europskog semestra. U Zajedničkom izvješću o zapošljavanju navodi se godišnji pregled ključnih kretanja u području zapošljavanja i socijalnih pitanja u Europi, kao i reformi država članica, u skladu sa smjernicama za politike zapošljavanja država članica. Pri izvješćivanju o tim reformama prati se struktura smjernica: poticanje potražnje za radnom snagom (peta smjernica), poboljšanje ponude radne snage i pristupa zapošljavanju, vještinama i kompetencijama (šesta smjernica), poboljšanje funkcioniranja tržišta rada i djelotvornosti socijalnog dijaloga (sedma smjernica) te promicanje jednakih mogućnosti za sve, poticanje socijalne uključenosti i suzbijanje siromaštva (osma smjernica). Svrha Zajedničkog izvješća o zapošljavanju isto je tako praćenje uspješnosti država članica s obzirom na pregled socijalnih pokazatelja utvrđen u kontekstu europskog stupa socijalnih prava. Europski parlament, Vijeće i Komisija zajedno su proglasili stup 17. studenoga 2017. Njime se utvrđuju načela i prava u sljedeća tri područja: i. jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, ii. pravedni uvjeti rada i iii. socijalna zaštita i uključenost. Praćenje napretka u tim područjima temelji se na detaljnoj analizi pregleda socijalnih pokazatelja priloženog stupu. Zajedničko izvješće o zapošljavanju strukturirano je na sljedeći način: u uvodnom se poglavlju (poglavlje 1.) izvješćuje o glavnim kretanjima na tržištu rada i socijalnim kretanjima u Europskoj uniji; u poglavlju 2. predstavljeni su glavni rezultati analize pregleda socijalnih pokazatelja povezanih s europskim stupom socijalnih prava; u poglavlju 3. navodi se detaljan opis ključnih pokazatelja za zemlje (uključujući socijalne pokazatelje) i politika koje države članice provode u skladu sa smjernicama za politike zapošljavanja.



KLJUČNE PORUKE Europa napreduje u ostvarivanju ciljeva europskog stupa socijalnih prava. Na temelju pregleda socijalnih pokazatelja uz stup, kretanja na tržištu rada i socijalna kretanja u EU-u i dalje su pozitivna za 9 od 14 glavnih pokazatelja. Za ostalih 5 kretanje je i dalje stabilno ili je, u prosjeku, zabilježeno blago negativno kretanje u odnosu na prethodnu godinu (tj. za osobe koje rano napuštaju obrazovanje ili osposobljavanje, rodno uvjetovanu razliku u zaposlenosti, učinak socijalnih transfera na smanjenje siromaštva, kvintilni omjer dohotka i samoprijavljenu neispunjenu potrebu za zdravstvenom skrbi). Konvergencija u državama članicama zabilježena je, u različitoj mjeri, za više od polovine glavnih pokazatelja. U svim je državama članicama osim Nizozemske barem jedan od pokazatelja znatno ispod prosjeka (ili je kretanje zamjetno negativno). Pregled socijalnih pokazatelja pokazuje da su kretanja na tržištu rada i socijalna kretanja u EU-a pozitivna, ali neka pitanja ostaju neriješena Prošle je godine u prosjeku zabilježeno poboljšanje za 9 od 14 glavnih pokazatelja. U 14 država članica

zabilježeno je barem jedno „kritično stanje”, tj. u istom broju kao u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju 2019. Neto dohodak radnika samca koji zarađuje prosječnu plaću

je pokazatelj s najviše zabilježenih poteškoća. Ocjena glavnih pokazatelja u pregledu socijalnih pokazatelja, studeni 2019. Izvor: službe Komisije na temelju podataka Eurostata i podaci OECD-a. Zaposlenost se i dalje povećava, iako sporije nego posljednjih godina. U trećem tromjesečju 2019. u EU-u je bilo zaposleno 241,5 milijuna osoba, što je najviša ikad dosegnuta razina. Stariji i visokokvalificirani radnici i dalje su glavni pokretači rasta zaposlenosti. Očekuje se da će, zbog usporavanja gospodarskog rasta, rast zaposlenosti biti manji u preostalom tromjesečju 2019. i 2020. Stoga se trenutačno predviđa da bi se 2020. stopa zaposlenosti osoba u dobi od 20 do 64 godina mogla približiti cilju strategije Europa 2020. od 75 %, ali će ostati neznatno ispod te razine. Tržište rada funkcionira bolje nego ikad 241,5 milijuna

zaposlenih osoba u trećem tromjesečju 2019. Dodatnih 17 milijuna

zaposlenih osoba u odnosu na najnižu razinu sredinom 2013. 73,9 %

stopa zaposlenosti u drugom tromjesečju 2019. Stope zaposlenosti i nezaposlenosti u EU-u i europodručju * prosjek za prvo i drugo tromjesečje, sezonski prilagođen. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Nezaposlenost je pala na najnižu ikad zabilježenu razinu od 6,3 % u trećem tromjesečju 2019. U državama članicama nastavlja se konvergencija prema nižim razinama. Smanjuju se i nezaposlenost mladih te dugotrajna nezaposlenost, iako su u nekim državama članicama još uvijek visoke. Nedostatak radne snage najizraženiji je u državama članicama s niskom nezaposlenošću, iako se udio poduzeća koja se suočavaju s nedostatkom radne snage počeo smanjivati zbog usporavanja gospodarskog rasta.

Nedostatak radne snage javlja se tamo gdje je nezaposlenost niska 15,6 milijuna nezaposlenih osoba u trećem tromjesečju 2019. (za 11 milijuna manje od najviše razine 2013.) 6,3 % stopa nezaposlenosti u trećem tromjesečju 2019. 2,5 % stopa dugotrajne nezaposlenosti (> 12 mjeseci) 14,4 % stopa nezaposlenosti mladih u trećem tromjesečju 2019. Pokazatelj nedostatka radne snage (lijevo) i stopa nezaposlenosti (desno) – 2018. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi te istraživanje poslovanja i potrošača. Složeni pokazatelj uključuje sve sektore (vidjeti Izvješće o razvoju tržišta rada i plaća za 2019.). Stalan pad broja osoba koje su izložene riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti nastavio se 2018. šestu godinu zaredom. Samo se te godine broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti smanjio za približno 2,7 milijuna u odnosu na prethodnu godinu. Ističe se nastavak naglog smanjenja teške materijalne oskudice i, u manjoj mjeri, udjela osoba koje žive u kućanstvima s vrlo niskim intenzitetom rada, zahvaljujući stabilnom funkcioniranju tržišta rada. Međutim, udio osoba izloženih riziku od siromaštva (pokazatelj relativnog siromaštva) ostao je uglavnom stabilan u odnosu na 2017. Ako se opći trend nastavi trenutačnim tempom, u EU-u bi se broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti do 2020. mogao smanjiti za približno 13 milijuna od 2008. (u odnosu na cilj strategije Europa 2020. od 20 milijuna). Neke skupine, posebice djeca i osobe s invaliditetom, suočavaju se sa znatno većim rizikom od siromaštva i socijalne isključenosti. Stopa AROPE se smanjuje zahvaljujući smanjenju teške materijalne oskudice i poboljšanju uvjeta na tržištu rada 110 milijuna osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti, sedam milijuna manje nego 2008. 24,3 % djece izloženo je riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti, što je više od prosjeka. 21 % iznosi udio ukupnog dohotka koji ostvari najsiromašnijih 40 % stanovništva. Stopa izloženosti riziku od siromaštva i socijalne isključenosti

i njezine potkomponente u EU-u Izvor: Eurostat, istraživanje o dohotku i životnim uvjetima. Dohodovna nejednakost uglavnom se neznatno povećala te je i dalje na visokoj razini u odnosu na razdoblje prije krize, iako je u međunarodnoj usporedbi relativno povoljna. Na razini EU-a dohodak 20 % najbogatijih kućanstava u prosjeku je više od pet puta veći od dohotka 20 % najsiromašnijih. Taj se omjer, nakon blagog pada prethodne godine, 2018. neznatno povećao. Uz nekoliko iznimki, države članice s najvišim razinama dohodovne nejednakosti su 2018. zabilježile dodatno povećanje. Udio dohotka 40 % stanovništva s najnižim dohotkom ostao je uglavnom stabilan 2018. nakon oporavka 2017. Za rješavanje pitanja dohodovne nejednakosti potrebno je djelovanje država članica u različitim područjima, uključujući izradu poreznih sustava i sustava naknada, utvrđivanje (minimalne) plaće, poticanje jednakih mogućnosti u obrazovanju i osposobljavanju od rane dobi, osiguravanje pristupa pristupačnim i kvalitetnim uslugama, promicanje rodne jednakosti i uklanjanje regionalnih razlika. Pitanje rodne jednakosti još nije riješeno. Rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti (11,6 postotnih bodova 2018.) i plaćama (16,2 % 2017.) znatne su te od 2013. gotovo stabilne. I dalje postoje velike razlike među državama članicama. Roditeljske obveze i obveze skrbi, zajedno s ograničenim pristupom skrbi o djeci i drugim uslugama (skrbi) te novčano destimulirajuće mjere za sudjelovanje na tržištu rada, glavni su pokretači nižih stopa zaposlenosti žena. U većini država članica roditeljstvo negativno utječe na stope zaposlenosti žena, a za muškarce se opaža suprotno. Razlike u plaćama nastaju unatoč tomu što žene u prosjeku imaju više razine kvalifikacija od muškaraca. Te se razlike prenose i na mirovinu u kasnijoj životnoj dobi. Nekoliko država članica poduzima mjere za poboljšanje pristupa pristupačnim i kvalitetnim uslugama skrbi, ali poteškoće su i dalje prisutne. Konkretne mjere za smanjenje rodno uvjetovane razlike u plaćama, uglavnom povezane s transparentnošću plaća, provode se tek u ograničenom broju zemalja. Rodne nejednakosti u zaposlenosti i plaćama i dalje su znatne 11,6 postotnih bodova

rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti 2018., gotovo stabilna od 2013.

9,2 postotna boda

utjecaj roditeljstva na zaposlenost (niža stopa zaposlenosti žena s malom djecom u odnosu na žene bez djece)

16,2 %

rodno uvjetovana razlika u plaćama (niža plaća za žene u odnosu na muškarce) 2017.

35,2 %

rodno uvjetovana razlika u mirovinama (niža mirovina za žene u odnosu na muškarce) 2017. Rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti od 2003. do 2018., razina u EU-u

i po zemljama (2018.)

(u postotnim bodovima, osobe u dobi od 20 do 64 godine)



Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Rast plaća se 2018. ubrzao, ali je i dalje općenito umjeren. Realne plaće su 2018. (i 2019.) uhvatile priključak s kretanjima produktivnosti. Tijekom prethodne četiri godine povećavale su se nešto sporije od rasta produktivnosti u većini država članica u europodručju. Rast plaća općenito je brži (i jači od rasta produktivnosti) u zemljama srednje i istočne Europe, što doprinosi uzlaznoj konvergenciji unutar EU-a. Trenutačno je, na temelju pregleda socijalnih pokazatelja, razina neto dohotka radnika koji zarađuje prosječnu plaću (korigiranog za razliku u kupovnoj moći) u većini država članica u srednjoj i istočnoj Europi još uvijek znatno ispod prosjeka EU-a. Uravnotežen i održiv rast plaća trebao bi odražavati uvjete na tržištu rada i srednjoročna kretanja produktivnosti, istodobno uzimajući u obzir moguće posljedice na troškovnu konkurentnost i poštujući autonomiju socijalnih partnera. U nekim državama članicama još ima prostora za rast realnih plaća + 1,1 % rast realnih plaća 2018. u EU-u (+ 0,7 % u europodručju) 9,5 % radnika izloženih riziku od siromaštva u EU-u 16,2 % stopa siromaštva unatoč zaposlenju među zaposlenicima s ugovorom na određeno vrijeme Razlika između rasta realnih plaća i rasta produktivnosti

(2013. – 2018., lijevo), neto dohodak radnika samca

koji zarađuje prosječnu plaću (2018., desno) * Države su poredane prema razlici između rasta realnih naknada i rasta realne produktivnosti. Podaci za Irsku odnose se na razdoblje 2015. – 2018. Izvor: Eurostat, baza podataka AMECO Europske komisije (realna naknada po zaposleniku, deflator BDP-a; realna produktivnost rada po osobi). Stopa siromaštva unatoč zaposlenju i dalje je visoka, ukupno i u mnogim državama članicama. Znatno je viša za kućanstva s osobama koje rade u nepunom radnom vremenu ili s ugovorima na određeno vrijeme. Primjerene minimalne plaće, neovisno o tome jesu li propisane ili kolektivno ispregovarane, mogu pomoći u sprečavanju siromaštva unatoč zaposlenju te istovremeno smanjiti nejednakost plaća i poduprijeti ukupnu potražnju. Razine minimalnih plaća su 2019. porasle u gotovo sve 22 države članice u kojima postoji propisana minimalna plaća. Obrazovanje, osposobljavanje i vještine znatno utječu na izglede za zapošljavanje. Stopa zaposlenosti u EU-u u prosjeku iznosi 56,1 % za one koji nisu završili srednjoškolsko obrazovanje, 73,4 % za osobe sa završenim obrazovanjem na srednjoj razini i 84,5 % za osobe sa završenim tercijarnim obrazovanjem. Za prilagodbu promjenama u gospodarstvu i na tržištu rada te ekološku tranziciju potrebni su trajno usavršavanje i prekvalifikacija. Unatoč sve većem prepoznavanju važnosti tog pitanja i nizu inicijativa koje se uvode u državama članicama, sudjelovanje odraslih u obrazovnim aktivnostima povećalo se samo u ograničenoj mjeri u posljednjem desetljeću, a samo je nekoliko država članica uspjelo postići znatnije poboljšanje. Ono je i dalje posebno nisko (ispod 5 %) za niskokvalificirane odrasle osobe. Iako su vještine ključne za zapošljivost u svim državama članicama EU-a, razina sudjelovanja odraslih u obrazovanju i dalje je niska



Stope zaposlenosti prema stečenom obrazovanju 2018. (u postotnim bodovima, osobe u dobi od 20 do 64 godine) 28,4 postotna boda razlika u stopama zaposlenosti između niskokvalificiranih i visokokvalificiranih radnika





40,7 % stanovništva u dobi od 30 do 34 godine uspješno je završilo tercijarno obrazovanje (premašen cilj strategije Europa 2020.)

11,1 % osoba u dobi od 25 do 64 godine sudjelovalo je u obrazovanju odraslih 2018.



Samo 4,3 % niskokvalificiranih odraslih osoba sudjelovalo je u obrazovanju odraslih u EU-u 2018.

Udio odraslih koji sudjeluju u obrazovanju, ukupno i niskokvalificirane osobe 2018.

(u postotnim bodovima, osobe u dobi od 20 do 64 godine) Izvor: Eurostat. Zapošljavanje s ugovorom na određeno vrijeme znatno se razlikuje među državama članicama, iako je posljednjih godina relativno stabilno te u prosjeku iznosi približno 14 %. I dalje se nameće pitanje kako osigurati da nesvojevoljni ugovori na određeno vrijeme budu odskočna daska za stalna radna mjesta te pritom izbjeći začarani krug nezaposlenosti i nesigurnih radnih mjesta. U nekim državama članicama provode se reforme kako bi se osigurala ravnoteža između fleksibilnosti i sigurnosti. Među njima su, u nekim slučajevima, stroži uvjeti za primjenu ugovora na određeno vrijeme i veća jasnoća u pogledu radnih uvjeta. Ugovori na određeno vrijeme često nisu „odskočna daska” 14,2 % udio osoba zaposlenih s ugovorima na određeno vrijeme 2018. 53 % svih osoba zaposlenih na određeno vrijeme nesvojevoljno su zaposlene na određeno vrijeme 25,6 % svih osoba zaposlenih na određeno vrijeme prelaze na stalno radno mjesto u roku od jedne godine Osobe koje su nesvojevoljno zaposlene na određeno vrijeme kao udio u ukupnom broju zaposlenih osoba (lijevo) i stopa prelaska na stalna radna mjesta (desno) Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Rad putem platforme novi je oblik zapošljavanja na europskim tržištima rada. Analiza Zajedničkog istraživačkog centra Europske komisije koja se temelji na istraživanju COLLEEM II, kojim je obuhvaćeno više od polovine država članica, pokazuje da je 2018. 1,4 % radnika u tim zemljama kao svoj glavni izvor zapošljavanja navodilo usluge rada putem platformi. Procjenjuje se da je trećina rada putem platforme u EU-u prekogranična. Uvjeti rada radnika koji rade putem platformi znatno se razlikuju, ovisno o, primjerice, njihovu pravnom statusu (radnik ili samozaposlena osoba), vrsti poslova koje obavljaju i poslovnom modelu matičnog poduzeća. Iako se time otvaraju nove mogućnosti zapošljavanja te omogućuje razvoj inovativnih poslovnih modela, porastom rada putem platforme dovode se u pitanje postojeće prakse na tržištu rada i pravni okviri (npr. u pogledu zaštite uvjeta rada, pristupa kolektivnom pregovaranju i sustavima socijalne zaštite), koji često nisu u potpunosti prilagođeni novim kretanjima. Usto se postavljaju nova pitanja o upotrebi osobnih podataka i algoritamskom upravljanju. Javne službe za zapošljavanje imaju središnju ulogu u provedbi politika zapošljavanja i olakšavanju usklađivanja ponude i potražnje na tržištu rada davanjem smjernica i aktivnom potporom. Države članice poduzele su mjere za jačanje pružanja individualiziranih usluga te nastoje pojednostavniti i povećati koordinaciju usluga. Međutim, uloga javnih službi za zapošljavanje kao posrednika ostaje neujednačena među državama članicama. I dalje nije jednostavno doprijeti do onih koji su najudaljeniji od tržišta rada. Istodobno se nastoji poboljšati suradnja i razmjena informacija i primjera najbolje prakse u okviru Europske mreže javnih službi za zapošljavanje. U nekoliko država članica ima prostora za poboljšano usklađivanje ponude i potražnje putem javnih službi za zapošljavanje 44,3 % nezaposlenih koristi se uslugama javnih službi za zapošljavanje radi pronalaska posla 21,6 % nezaposlenih koristi se uslugama privatnih ureda za zapošljavanje Udio nezaposlenih osoba koje se koriste uslugama javnih službi za zapošljavanje radi pronalaska posla Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Troškovi stanovanja (iako u padu) previsoki su za veliki dio kućanstava. Troškovi stanovanja preveliko su opterećenje za jednog od deset Europljana. Ne iznenađuje da su time više pogođeni kućanstva s najnižim dohotkom i stanovništvo koje živi u gradovima. Situacija u pogledu vrlo skromnih stambenih uvjeta je stabilna, a smanjuje se u nekim državama članicama srednje i istočne Europe, u kojima su pitanja kvalitete stanovanja naglašenija. Unatoč tim poboljšanjima znatan udio kućanstava u tim zemljama živi u lošim stambenim uvjetima. Beskućništvo, najekstremniji oblik stambene isključenosti, povećalo se tijekom zadnjeg desetljeća u većini država članica. Kao odgovor na to pitanje mnoge su države članice donijele strategije za integrirani odgovor na beskućništvo i stambenu isključenost. Sve se više priznaje važnost usluga prevencije i pojačane suradnje na razini politike i na razini pružanja usluga. Preopterećenost troškovima stanovanja problem je u nekoliko država članica Jedna desetina Europljana preopterećena je troškovima stanovanja 3,9 % stanovništva živi u vrlo skromnim stambenim uvjetima 1,9 % nema kupaonicu ili tuš u svojem stambenom prostoru Udio stanovništva koje živi u kućanstvu u kojem ukupni troškovi stanovanja čine više od 40 % raspoloživog dohotka kućanstava, 2018. Izvor: Eurostat, istraživanje o dohotku i životnim uvjetima.

Moderniziraju se sustavi socijalne zaštite, a neke države članice proširuju obuhvaćenost njima te poboljšavaju njihovu primjerenost. Međutim, i dalje postoje poteškoće s kojima se suočava nekoliko skupina (posebno samozaposlene osobe i radnici s nestandardnim ugovorima) koje su izložene većoj gospodarskoj nesigurnosti s ograničenim pristupom socijalnoj zaštiti. U prosjeku se učinak socijalnih transfera (isključujući mirovine) na smanjenje siromaštva 2018. smanjio. Nadalje, rizik od siromaštva i dubina siromaštva osoba koje žive u kućanstvima u kojima (gotovo) nema zaposlenih nastavili su se povećavati. U prosjeku tek trećina kratkotrajno nezaposlenih osoba prima naknadu za nezaposlene. Iako su sustavi minimalnog dohotka trenutačno uspostavljeni u svim državama članicama, njihova se primjerenost još uvijek znatno razlikuje.



Poboljšavanje obuhvaćenosti i primjerenost ključno je za modernizaciju sustava socijalne zaštite U prosjeku se socijalnim transferima (isključujući mirovine) siromaštvo smanjuje za 33,2 % 32,9 % kratkotrajno nezaposlenih osoba (< 12 mjeseci) obuhvaćeno je naknadama za nezaposlene U osam država članica samozaposlene osobe nemaju pristup zaštiti u slučaju nezaposlenosti U dvije države članice neto dohodak primatelja minimalnog dohotka veći je od nacionalnog praga siromaštva Obuhvaćenost naknadama za nezaposlene za kratkotrajno nezaposlene osobe (< 12 mjeseci) Neto dohodak primatelja minimalnog dohotka (dohodovna godina: 2017.) Napomena: od 2018. se program minimalnog dohotka primjenjuje i u Italiji. Smatra se da osoba s niskim dohotkom zarađuje 50 % prosječne plaće i radi u punom radnom vremenu. Izvor: analiza Europske komisije na temelju podataka Eurostata. Radi demografskih promjena nužna je prilagodba mirovina, zdravstvene skrbi i dugotrajne skrbi. Broj radno sposobnog stanovništva u EU-u u prosjeku se već smanjuje, a očekuje se da će se nastaviti smanjivati. U 11 država članica smanjit će se za više od 3 % u sljedećih pet godina. Usto se predviđa snažno povećanje omjera ovisnosti starijih osoba, što bi trebalo potaknuti države članice da poduzmu mjere za modernizaciju svojih sustava mirovinskog osiguranja, zdravstvene skrbi i dugotrajne skrbi te očuvanje njihove primjerenosti i održivosti, uz istodobno osiguravanje pristupa kvalitetnim uslugama. Iako se kapacitet mirovina da zamijene dohodak i pridonesu sprečavanju siromaštva znatno razlikuje među državama članicama, osiguravanje primjerenosti mirovina dobiva na važnosti u raspravi o politikama. Usto, promicanje pristupa sustavima dugotrajne skrbi i njihove održivosti predstavlja poseban izazov jer se mnoge države članice trenutačno uvelike oslanjaju na neformalnu skrb. Stoga su neke od njih započele s reformama kojima je cilj povećati broj skrbnika i poboljšati položaj neformalnih skrbnika (većinom žena). Radi starenja stanovništva potrebna je modernizacija

sustava mirovinskog osiguranja, zdravstvene skrbi i dugotrajne skrbi 1,7 % stanovništva navodi neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi 10,2 godine bez zdravstvenih poteškoća u dobi od 65 godina za žene i 9,8 godina za muškarce Pad s tri zaposlene odrasle osobe 2018. na dvije 2050. koje podupiru jednu umirovljenu osobu Omjer ovisnosti starijih osoba (omjer broja osoba u dobi iznad 65 godina i onih u dobi od 15 do 64 godine) u EU-u Napomena: izraženo u odnosu na 100 radno sposobnih osoba (u dobi od 15 do 64 godine). Svijetloplavo područje označava raspon između minimalnih i maksimalnih predviđenih vrijednosti po godini. Izvor: Eurostat, polazna predviđanja. Jačanje socijalnog tržišnog gospodarstva usko je povezano s jačanjem kvalitete socijalnog dijaloga. Uključenost socijalnih partnera u izradu i provedbu politika zapošljavanja i socijalnih politika te reformi prepoznato je u Smjernicama za zapošljavanje. Općenito gledajući, kvaliteta uključenosti na nacionalnoj i regionalnoj razini ostala je stabilna u većini država članica, iako i dalje postoje razlike među zemljama. Osim toga, opća uključenost socijalnih partnera u europski semestar sporo je napredovala te ima prostora za daljnja poboljšanja. Točnije, za to bi u nekim državama članicama bile potrebne predvidljivije i smislenije razmjene mišljenja za izradu nacionalnih programa reformi, uključujući u pogledu dodijeljenog vremena.



1.PREGLED KRETANJA NA TRŽIŠTU RADA TE SOCIJALNIH KRETANJA I POTEŠKOĆA U EUROPSKOJ UNIJI U ovom je odjeljku naveden pregled kretanja na tržištu rada te socijalnih kretanja i poteškoća u Europskoj uniji te se u njemu daje detaljna analiza glavnih područja politike zapošljavanja i socijalne politike. Detaljna kretanja po državama članicama navedena su u narednim odjeljcima izvješća. 1.1.Kretanja na tržištu rada Broj zaposlenih porastao je 2018. petu godinu zaredom, iako sporije nego 2017. (tj. za 1,3 % u odnosu na 1,6 %). Ukupna se zaposlenost nastavila umjereno povećavati i u prva tri tromjesečja 2019. te je dosegnula 241,5 milijuna u trećem tromjesečju 2019., što je oko 2,1 milijun više nego prije godinu dana i ujedno najviša razina ikad dosegnuta u EU-u. Predviđa se da će se ukupna zaposlenost na godišnjoj razini povećati za 1 % 2019. i 0,5 % 2020. U odnosu na najnižu razinu zabilježenu u prvom tromjesečju 2013., više od 17 milijuna osoba pronašlo je posao u EU-u, uključujući 11 milijuna u europodručju. Stopa zaposlenosti osoba u dobi od 20 do 64 godine nastavila je rasti prema cilju strategije Europa 2020. Povećala se za jedan postotni bod na 73,2 % godišnjeg prosjeka 2018., a u drugom tromjesečju 2019. dosegnula je 73,9 %, što je za 0,8 postotnih bodova više nego u istom tromjesečju prethodne godine. Stopa zaposlenosti rasla je jednakom brzinom u europodručju te se povećala za 0,8 postotnih bodova na godišnjoj razini na 72,7 % u drugom tromjesečju 2019. I u EU-u i u europodručju to su najviše ikad dostignute razine. Nastavi li se to pozitivno kretanje trenutačnim tempom, EU bi mogao lako ostvariti cilj stope zaposlenosti od 75 %. Međutim, trenutačno usporavanje gospodarske aktivnosti, uz smanjenje ponude radne snage u nekim državama članicama, ukazuje na to da bi se stopa zaposlenosti mogla sporije povećavati u narednim tromjesečjima 2019. i 2020., tako da bi se mogla približiti cilju za 2020., a da ga ipak ne dosegne. Porast sudjelovanja na tržištu rada pratio je pozitivan trend stope zaposlenosti. Stopa aktivnosti za dobnu skupinu od 20 do 64 godine dosegnula je 78,7 % u EU-u i 78,5 % u europodručju u drugom tromjesečju 2019. (u odnosu na 78,4 % odnosno 78,3 % godinu prije). Kao i prethodnih godina, povećanje sudjelovanja na tržištu rada uvelike se oslanjalo na starije radnike (u dobi od 55 do 64 godine) te, u manjoj mjeri, žene. Slika 1.: Za stope zaposlenosti i nezaposlenosti zabilježeni su najbolji rezultati ikad u EU-u Stope zaposlenosti i nezaposlenosti u EU-u i europodručju * prosjek za prvo i drugo tromjesečje, sezonski prilagođen.

Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Ukupan broj odrađenih sati povećava se sporije, ali postojanije te je sada konačno nadmašena najviša razina 2008. Od početka oporavka 2013. broj zaposlenih znatno se brže povećavao od količine odrađenih sati (od drugog tromjesečja 2013. do drugog tromjesečja 2019. broj zaposlenih porastao je za 7,7 %, a količina odrađenih sati za 7,1 %). U tom se trendu djelomično odražava dugoročni strukturni pad, pogoršan povećanjem (nesvojevoljnog) rada u nepunom radnom vremenu u razdoblju nakon krize i preusmjeravanjem zaposlenosti prema sektorima s nižim intenzitetom rada. Ipak, količina odrađenih sati uhvatila je priključak 2018., čime je po prvi put premašena najviša razina 2008. za 0,3 %. Stopa nezaposlenosti nastavila se smanjivati 2018. i u prva tri tromjesečja 2019. Otvaranje brojnih radnih mjesta, u kontekstu umjerenog povećanja sudjelovanja na tržištu rada, dovelo je do daljnjeg pada nezaposlenosti. U trećem tromjesečju 2019. stopa nezaposlenosti (u dobi od 15 do 74 godine) smanjila se na 6,3 % u EU-u i 7,5 % u europodručju, sa 6,7 % odnosno 8 % godinu prije. U apsolutnim brojkama to iznosi 15,6 milijuna nezaposlenih osoba u EU-u, što je za približno jedan milijun manje nego u istom tromjesečju prethodne godine te za gotovo 11 milijuna manje od najviše razine zabilježene u drugom tromjesečju 2013. Unatoč padu stopa nezaposlenosti tijekom protekle godine u svim državama članicama i dalje postoji znatan stupanj heterogenosti (kao što je prikazano u odjeljku 3.1.1.), uz vrlo niske razine u nekim zemljama (i uzak prostor za daljnja poboljšanja), dok su druge još uvijek daleko od minimuma prije krize. Slika 2.: Poduzeća prijavljuju visoku razinu manjka radne snage, ali postoje naznake poboljšanja u usklađivanju ponude i potražnje na tržištu rada Beveridgeova krivulja u EU-u Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi te istraživanje poslovanja i potrošača. Napomena: sezonski prilagođeni podaci. Iako se neznatno smanjio u odnosu na prije godinu dana, nedostatak radne snage na visokoj je razini. Od početka oporavka udio poduzeća koja navode dostupnost radne snage kao čimbenik koji ograničava proizvodnju stalno se povećavao u EU-u s oko 5 % krajem 2012. na približno 20 % 2018. Beveridgeova krivulja (slika 2.) pokazuje da je takvo povećanje išlo ukorak sa stalnim padom nezaposlenosti, iako pomak krivulje od ishodišta koji se opaža od 2010. do 2013. ukazuje na manju učinkovitost usklađivanja ponude i potražnje na tržištu rada u razdoblju nakon krize u odnosu na razdoblje prije krize. Uz nedavno usporavanje gospodarskog rasta, broj poduzeća s nedostatkom radne snage se 2019. neznatno smanjio, dok je nezaposlenost, kako je prethodno navedeno, i dalje padala. Iako je rano za procjenu toga pokazuje li Beveridgeova krivulja promjenu trenda, kretanje u prošlim tromjesečjima ukazuje na to da dolazi do pomaka prema ishodištu, što je u skladu s ukupnim poboljšanjem postupka usklađivanja ponude i potražnje na tržištu rada (iako se situacija znatno razlikuje među državama članicama). Dugotrajna nezaposlenost i nezaposlenost mladih također se nastavljaju smanjivati. Stalno poboljšanje uvjeta na tržištu rada dovelo je do smanjenja broja dugotrajno nezaposlenih (tj. osoba nezaposlenih dulje od jedne godine). Broj osoba u toj situaciji iznosio je 6,2 milijuna u drugom tromjesečju 2019., tj. 1,1 milijun (ili 15 %) manje nego u istom tromjesečju 2018. Dugotrajna nezaposlenost dosegnula je s 2,5 % aktivnog stanovništva, najnižu razinu prije krize iz trećeg tromjesečja 2008. (dok je u europodručju i dalje iznad nje, na 3,3 % u odnosu na 2,8 %). Znatno poboljšanje vidljivo je i kad je riječ o položaju mladih tražitelja zaposlenja. Za stopu nezaposlenosti mladih zabilježeno je smanjenje za jedan postotni bod u EU-u, s 14,4 % u trećem tromjesečju 2019., te za 0,9 postotnih bodova u europodručju, s 15,8 % (međutim stope iznad 30 % još se uvijek bilježe u Španjolskoj, Italiji i Grčkoj). Ukupno je u EU-u nezaposleno 3,2 milijuna osoba u dobi od 15 do 24 godine, a taj broj raste na 5,5 milijuna kada se uzmu u obzir svi koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (skupina NEET). Ipak, stopa NEET protekle se godine poboljšala te je u prvom tromjesečju 2019. pala na 10,2 % u EU-u i 10,3 % u europodručju (s 10,6 % odnosno 10,8 % godinu prije). Te su stope najniže ikad zabilježene. Unatoč smanjenju stope NEET, stopa ranog napuštanja školovanja stabilizirala se. Nakon stalnog pada tijekom posljednjeg desetljeća, stopa osoba koje rano napuštaju obrazovanje i osposobljavanje (u dobi od 18 do 24 godine) stabilizirala se 2017. i 2018. na 10,6 %. Stoga, iako je to je vrlo blizu cilju strategije Europa 2020. od 10 %, ima prostora za daljnje smanjenje. S druge strane, cilj strategije Europa 2020. za stjecanje tercijarnog obrazovanja (40 % u dobnoj skupini od 30 do 34 godine) ostvaren je 2018., uz stopu od 40,7 % (0,8 postotnih bodova više nego 2017.). Slika 3.: Stariji i visokokvalificirani radnici glavni su pokretači rasta zaposlenosti Stope zaposlenosti i rast zaposlenosti među različitim skupinama u EU-u Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Stariji radnici i dalje su glavni pokretač rasta zaposlenosti. Kao i prethodnih godina, najveći porast zaposlenih je i 2018. zabilježen kod starijih radnika (u dobi od 55 do 64 godine) u odnosu na druge dobne skupine (slika 3.): broj zaposlenih osoba u toj skupini povećao se 2018. za 4,1 % (slična stopa rasta kao 2017. kada je iznosila 4,3 %). Kao posljedica toga, stopa zaposlenosti starijih radnika povećala se 2018. za 1,6 postotnih bodova na 58,7 %, što je najviša ikad zabilježena razina (za više od 13 postotnih bodova viša nego 2008.). Zaposlenost je rasla i među ostalim dobnim skupinama, ali sporijim tempom. Točnije, broj zaposlenih mladih osoba (u dobi od 15 do 24 godine) porastao je uz stopu usporedivu s onom 2017. (1,5 % u odnosu na 1,6 %), što je dovelo do povećanja stope zaposlenosti mladih za 0,8 postotnih bodova na 35,4 % (ipak, ta je stopa i dalje za 1,9 postotnih bodova niža od razine 2008.). Zaposlenost odraslih osoba u zreloj dobi (od 25 do 54 godine) porasla je za 0,4 %, što je rezultiralo stopom zaposlenosti od 80,4 % 2018. Stopa zaposlenosti osoba rođenih izvan EU-a nastavila se povećavati. U dobnoj skupini od 20 do 64 godine ta se stopa 2018. povećala na 64,5 % (za 1,5 postotnih bodova više nego 2017.), što odgovara povećanju u apsolutnim iznosima sa 17,4 milijuna na 18,3 milijuna. U odnosu na stopu zaposlenosti za tu skupinu, prosjek za osobe rođene u tuzemstvu iznosi 73,9 % (0,9 postotnih bodova više nego 2017.). Stoga je, iako se neznatno smanjuje, razlika nakon povećanja tijekom krize i dalje znatna (više od 9 postotnih bodova 2018., u odnosu na manje od 5 postotnih bodova 2008.). Zaposlenost žena i dalje raste brže nego za muškarce, ali rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti i dalje je velika. Rast zaposlenosti žena 2018. bio je za 0,2 postotna boda veći nego za muškarce (ista vrijednost kao 2017.). Međutim, takva mala razlika nije bila dovoljna za smanjenje rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti (tj. razlike u stopi zaposlenosti između spolova), koja je ostala stabilna i iznosila je 11,5 postotnih bodova. Nakon što se znatno smanjio tijekom krize (2008. iznosio je 15 postotnih bodova) kao posljedica snažnijeg učinka recesije na zaposlenost muškaraca, taj je pokazatelj ostao gotovo nepromijenjen od 2014. Ta je razlika posebno visoka za žene u dobi od 30 do 34 godine te iznosi 14,5 postotnih bodova (uglavnom povezana s rađanjem), za žene u dobi od 55 do 64 godine 13,7 postotnih bodova, a za niskokvalificirane žene 21,1 postotni bod (u odnosu na 10,9 odnosno 6,8 postotnih bodova za srednjekvalificirane i visokokvalificirane žene). Visokokvalificirane osobe čine sve veći dio radne snage. To je sastavni dio dugoročnog kretanja jer je zaposlenost koja se temelji na visokokvalificiranim zadaćama u porastu, a radna snaga država članica istodobno je sve kvalificiranija, što odražava sve veću potražnju i ponudu visokokvalificiranih radnika u gospodarstvu. Broj zaposlenih osoba (u dobi od 25 do 64 godine) s visokim obrazovanjem povećao se 2018. za 3,1 %, što je dovelo do stope zaposlenosti od 85,8 % u toj skupini. Zabilježen je tek blagi porast od 0,2 % među srednjekvalificiranim radnicima (tj. onima sa završenim srednjoškolskim obrazovanjem) koji su ostvarili stopu zaposlenosti od 76,4 %. Za razliku od toga, broj niskokvalificiranih radnika (tj. onih s osnovnoškolskim obrazovanjem ili ispod te razine) nastavio je padati, i to za 0,8 % (nakon pada od 0,3 % 2017.). Međutim, budući da se ukupan broj niskokvalificiranog stanovništva u dobi od 25 do 64 godine stalno smanjuje (samo 2018. za 1,7 milijuna ili 2,7 %), kao sastavni dio kretanja u kojem se odražava starenje stanovništva i stjecanje visokog obrazovanja među mlađim generacijama, stopa zaposlenosti te skupine zapravo se povećala s 55,6 % 2017. na 56,8 % 2018. Razlika u stopama zaposlenosti između niskokvalificiranih i visokokvalificiranih radnika i dalje se smanjuje (s najviše razine od 31,4 postotna boda 2013.), ali ostaje vrlo velika s 29 postotnih bodova i ukazuje na to da je potrebno poduzeti mjere za povećanje zapošljivosti osoba s niskom razinom obrazovanja, i to usavršavanjem i prekvalifikacijom. Većina dodatnih radnih mjesta otvorenih 2018. stalna je i u punom radnom vremenu, ali udio zaposlenika na određeno vrijeme i dalje je znatan. Od dodatnih 2,7 milijuna zaposlenih (u dobi od 15 do 64 godine) zabilježenih 2018. gotovo su svi imali ugovore na neodređeno vrijeme; broj zaposlenih na određeno vrijeme povećao se za tek 55 tisuća u istom razdoblju (u odnosu na 0,8 milijuna godinu prije). Ipak, povećanje broja ugovora na neodređeno vrijeme nije bilo dovoljno za znatnije smanjenje ukupnog udjela zaposlenih na određeno vrijeme, koji se 2018. smanjio za samo 0,1 postotni bod na 14,2 %, u ukupnom broju zaposlenih. Samozapošljavanje (u dobi od 15 do 64 godine) palo je za 160 tisuća, čime se nastavlja sporo smanjenje zabilježeno prethodnih godina te rezultira udjelom od 13,5 % u ukupnom broju zaposlenih (smanjenje s 13,7 % 2017. i 14,4 % 2013.). Naposljetku, većina dodatnih radnih mjesta bila je u punom radnom vremenu (dodatna 2,4 milijuna), dok je broj radnika u nepunom radnom vremenu ostao približno stalan. Stoga se udio radnika u nepunom radnom vremenu (u dobi od 15 do 64 godine) neznatno smanjio treću godinu zaredom (za 0,2 postotna boda na 19,2 % 2018.), iako je ostao za gotovo 2 postotna boda iznad razine iz 2008. S pozitivne strane, udio radnika koji nesvojevoljno rade u nepunom radnom vremenu u ukupnom broju radnika u nepunom radnom vremenu smanjio se (s najviše razine od 29,6 % 2014. na 24,6 % 2018.), iako je i dalje znatan. Kad je riječ o pojedinačnim sektorima, nastavlja se porast zapošljavanja u uslužnom sektoru. Nastavno na kretanja prethodnih godina, najveći broj radnih mjesta 2018. otvoren je u uslužnom sektoru (2018. je zaposleno dodatnih 2,6 milijuna osoba, odnosno +1,5 % u odnosu na 2017.; na temelju nacionalnih računa). Takvo povećanje dovelo je do nastavka porasta udjela uslužnog sektora, koji se u posljednjem desetljeću stalno povećavao sa 70,1 % 2008. na 74 % 2018., u ukupnom broju zaposlenih. U apsolutnim brojevima, industrijski sektor je na drugom mjestu po povećanju broja zaposlenih 2018. (za 470 tisuća), što odgovara povećanju od 1,3 % tijekom prethodne godine (u skladu s rezultatima zabilježenima 2017. i 2016.). Drugu godinu zaredom broj zaposlenih u građevinskom sektoru povećao se za više od 2 % (ili za 337 tisuća osoba), čime je učvršćen oporavak započet 2015. Međutim, broj zaposlenih osoba u tom sektoru još uvijek je za gotovo 13 % manji nego 2008. Naposljetku, nakon stabilizacije 2017., zaposlenost u poljoprivrednom sektoru počela se 2018. ponovno smanjivati (za 2,5 %) u skladu s dugoročnim kretanjem. Udio poljoprivrednog sektora u ukupnom broju zaposlenih stvarno je pao s 5,4 % 2008. na 4,3 % 2018.

1.2.Socijalna kretanja Broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti , i dalje se postojano smanjuje. Taj se trend smanjenja nastavio 2018. šestu godinu zaredom (slika 4.), a broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti pao je na 110 milijuna (ili 21,9 % ukupnog stanovništva), što je gotovo 2,7 milijuna manje nego 2017. (približno dva postotna boda manje u odnosu na 2008.). Opći je trend odražavao smanjenje teške materijalne oskudice te u manjoj mjeri udjela kućanstava s vrlo niskim intenzitetom rada, dok je stopa izloženosti riziku od siromaštva uglavnom ostala stabilna. To je općenito u skladu s oporavkom zaposlenosti i povećanjem raspoloživog dohotka. Ako se pozitivni trend nastavi trenutačnim tempom, EU bi bio na dobrom putu prema smanjenju broja osoba izloženih riziku od siromaštva ili isključenosti od 2008. do 2020. za približno 13 milijuna (u odnosu na cilj strategije Europa 2020. od 20 milijuna). Međutim, trenutačno usporavanje gospodarske aktivnosti ukazuje na to da bi stvarni pad mogao biti manje uočljiv. Nastavlja se nagli pad broja osoba koje žive u teškoj materijalnoj oskudici. Više od 3 milijuna osoba oslobodilo se teške materijalne oskudice u godini koja prethodi 2018., a ukupan se broj pogođenih osoba smanjio na 29,7 milijuna, odnosno 5,9 % stanovništva EU-a. To smanjenje predstavlja znatno poboljšanje već šestu godinu zaredom i odraz je sve bolje materijalne situacije kućanstava. Budući da se pad ovog pokazatelja temelji na dobrim rezultatima među državama članicama s najvećom razinom teške materijalne oskudice (vidjeti odjeljak 3.4.), ukupno poboljšanje upućuje na nastavak uzlaznog trenda socijalne konvergencije. Snažno tržište rada doprinijelo je daljnjem smanjenju broja osoba koje žive u kućanstvima u kojima gotovo nema zaposlenih. Broj osoba koje žive u kućanstvima s vrlo niskim intenzitetom rada dodatno je pao za približno 3 milijuna osoba. Te osobe čine 8,8 % stanovništva, što je znatno manje od razine zabilježene prije krize. Slika 4.: Udio osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti u padu je, ali udio osoba izloženih riziku od siromaštva i dalje je uglavnom stabilan Postotak stanovništva izloženog riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE) i potkomponente (2005.–2017.) Izvor: Eurostat, istraživanje o dohotku i životnim uvjetima. Postotak stanovništva izloženog riziku od siromaštva i dalje je visok unatoč snažnom oporavku. Pokazatelj relativnog siromaštva i dalje je uglavnom stabilan te se neznatno povećao na 17,1 % u odnosu na 16,9 % godinu ranije. Broj osoba koje žive u kućanstvima s raspoloživim ekvivalentnim dohotkom manjim od 60 % nacionalnog medijana neznatno je veći od 86 milijuna, što je za milijun osoba više nego prethodne godine. Iako najnoviji podaci iz Eurostatovih brzih procjena upućuju na to da će se stope siromaštva smanjivati, to se smanjenje zaustavilo nakon znatnog poboljšanja 2017. Rizik od siromaštva unatoč zaposlenju 2018. i dalje je uglavnom stabilan na visokoj razini. Postotak osoba izloženih riziku od siromaštva povećao se 2018. za 0,1 postotni bod u odnosu na 2017. te je i dalje blizu najviše razine zabilježene 2016. U kućanstvu čiji je dohodak manji od 60 % medijana živi 9,5 % zaposlenih (1,2 postotna boda više od najniže razine postignute 2010.). Osobe koje rade u nepunom radnom vremenu i s ugovorima na određeno vrijeme izloženije su tom riziku, ali u nekim državama članicama taj je rizik relativno visok i za radnike koji rade u punom radnom vremenu i radnike s ugovorima na neodređeno vrijeme (vidjeti i odjeljke 3.1.1. i 3.4.1.). Kretanja za dubinu siromaštva upućuju na to da u nekim zemljama nemaju svi koristi od gospodarskog rasta. Relativni medijan udaljenosti od siromaštva na temelju dohotka, kojim se mjeri udaljenost od praga siromaštva osoba izloženih riziku od siromaštva (tj. koliko su siromašni) 2018. se povećao za pola postotnog boda na 24,6 %. To odražava različite trendove u državama članicama, što općenito ukazuje na to da najsiromašnije osobe ne profitiraju uvijek od pozitivnih učinaka gospodarskog rasta. I dalje se povećava rizik od siromaštva te dubina siromaštva osoba koje žive u kućanstvima u kojima (gotovo) nema zaposlenih. Stopa rizika od siromaštva osoba koje žive u kućanstvima s vrlo niskim intenzitetom rada (manje od 20 % njihova kapaciteta) visoka je (62,1 % 2018.) i postojano se povećava petu godinu zaredom. Odbor za socijalnu zaštitu utvrdio je da je to kretanje potrebno pratiti . Prisutne su i sve veće razlike između medijana dohotka za te osobe i praga izloženosti riziku od siromaštva (vidjeti odjeljak 3.4.1.), što ukazuje na moguće nedostatke u primjerenosti naknada i obuhvaćenosti njima. Unatoč stalnim poboljšanjima, djeca se i dalje suočavaju s visokim rizikom od siromaštva ili socijalne isključenosti. Postotak djece izložene riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti u EU-28 se 2018. smanjio za 0,6 postotnih bodova na 24,3 %. Međutim, ta stopa je i dalje viša od one za opću populaciju. U svim državama članicama djeca čiji su roditelji niskokvalificirani suočavaju se sa znatno većim rizikom od siromaštva ili socijalne isključenosti, što upućuje na postojanost nejednakih mogućnosti. Ukupni dohoci kućanstava i dalje rastu. Bruto raspoloživi dohodak kućanstava (GDHI) rastao je 2018. petu godinu zaredom. Godišnje povećanje bilo je u skladu s poboljšanjima u ukupnom realnom BDP-u po glavi stanovnika (koji se povećao za približno 1,8 %), što upućuje na to da kućanstva imaju koristi od najnovijeg rasta. Dohodovna nejednakost i dalje je na visokoj razini. Dohodak 20 % najbogatijih kućanstava u državama članicama u prosjeku je oko pet puta veći od dohotka 20 % najsiromašnijih kućanstava. Taj se omjer 2018. povećao nakon što je po prvi put pao prošle godine te je i dalje na visokoj razini u mnogim državama članicama (vidjeti odjeljak 3.4.). Najnovije Eurostatove brze procjene, međutim, upućuju na to da će doći do smanjenja . Udio dohotka koji zaradi 40 % stanovništva s najnižim dohotkom (S40) ostao je stabilan nakon povećanja 2017. U mnogim je zemljama ta skupina, koja se sastoji od radnika s nižim dohotkom i onih koji primaju socijalne naknade, iskusila pogoršanje ili stagnaciju svojeg udjela dohotka, čak i prije gospodarske krize. Međutim, bit će potrebna dodatna poboljšanja za pokazatelj S40 kako bi se preokrenuli prethodni trendovi iz zadnjeg desetljeća.



2.ISJEČCI IZ PREGLEDA SOCIJALNIH POKAZATELJA

Europski parlament, Vijeće i Komisija zajedno su proglasili europski stup socijalnih prava 17. studenoga 2017. Njime se utvrđuje niz ključnih načela i prava kojima je cilj promicati pravedna tržišta rada i sustave socijalne skrbi te njihovo dobro funkcioniranje. Osmišljen je za pružanje smjernica pri ponovnoj uspostavi konvergencije među državama članicama prema boljim socioekonomskim uvjetima. U novom strateškom programu Vijeća za EU u razdoblju 2019. – 2024. ističe se da je potrebno provesti europski stup socijalnih prava na razini EU-a i država članica, uz dužno poštovanje odgovarajućih nadležnosti. Komisija će početkom 2020. objaviti Komunikaciju kojom će započeti rad na akcijskom planu za provedbu europskog stupa socijalnih prava. Europski stup socijalnih prava popraćen je pregledom socijalnih pokazatelja kojim se prate uspješnost i kretanja u državama članicama. Pregled obuhvaća niz pokazatelja (glavnih i sekundarnih) za praćenje zaposlenosti i socijalne uspješnosti država članica u pogledu odabranih pokazatelja u tri šire dimenzije utvrđene u kontekstu stupa: i. jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, ii. dinamična tržišta rada i pravedni uvjeti rada te iii. javna potpora / socijalna zaštita i uključenost. Od izdanja za 2018. u Zajedničko izvješće o zapošljavanju uključen je pregled socijalnih pokazatelja, čiji su rezultati u ovom poglavlju sažeti s obzirom na glavne pokazatelje. Analiza je smještena u širi kontekst reformi predstavljen u poglavlju 3. 2.1.Pojašnjenja pregleda Pregled socijalnih pokazatelja središnji je alat za praćenje uspješnosti u području zapošljavanja i socijalnih pitanja te konvergencije prema boljim životnim i radnim uvjetima. Njime se naročito olakšava praćenje stanja u državama članicama u pogledu mjerljivih dimenzija stupa i nadopunjuju postojeći alati za praćenje, posebno instrument za praćenje uspješnosti zapošljavanja i instrument za praćenje uspješnosti socijalne zaštite. Posebno uključuje 14 glavnih pokazatelja kojima se općenito procjenjuju kretanja u području zapošljavanja i socijalna kretanja: -jednake mogućnosti i pristup tržištu rada: §udio osoba koje rano napuštaju obrazovanje i osposobljavanje, dobna skupina od 18 do 24 godine; §rodno uvjetovana razlika u stopi zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine; §dohodovna nejednakost izmjerena kao kvintilni omjer – S80/S20; §stopa izloženosti riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE); §mladi koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (stopa NEET), dobna skupina od 15 do 24 godine; -dinamična tržišta rada i pravedni radni uvjeti §stopa zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine; §stopa nezaposlenosti, dobna skupina od 15 do 74 godine; §stopa dugotrajne nezaposlenosti, dobna skupina od 15 do 74 godine; §realni bruto raspoloživi dohodak kućanstava po glavi stanovnika; §neto dohodak radnika samca bez djece koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu; -javna potpora / socijalna zaštita i uključenost: §učinak socijalnih transfera (osim mirovina) na smanjenje siromaštva; §djeca mlađa od tri godine u sustavu formalne skrbi; §samoprijavljena neispunjena potreba za zdravstvenom skrbi;

§udio stanovništva s osnovnim općim digitalnim vještinama ili iznad toga. Glavni su pokazatelji analizirani s pomoću zajedničke metodologije koju su dogovorili Odbor za zapošljavanje i Odbor za socijalnu zaštitu (vidjeti Prilog 3. za detaljne informacije). Tom se metodologijom evaluiraju stanje i kretanja u državama članicama promatranjem razina i godišnjih promjena za svaki od glavnih pokazatelja uključenih u pregled socijalnih pokazatelja. Razine i promjene razvrstavaju se prema njihovu odstupanju od predmetnog (neponderiranog) prosjeka EU-a. Uspješnosti država članica u područjima razina i promjena kombiniraju se (primjenom prethodno definirane matrice) kako bi se svaku državu članicu rasporedilo u jednu od sedam kategorija („najbolji rezultati”, „bolji rezultati od prosječnih”, „dobri rezultati, ali potrebno praćenje”, „prosječni/neutralni rezultati”, „slabi rezultati koji se poboljšavaju”, „potrebno praćenje” i „kritično stanje”). Na toj osnovi, u tablici 1. daje se sažetak pregleda prema posljednjim raspoloživim podacima za svaki pokazatelj. Tablicu je potrebno iščitavati pažljivo i s razumijevanjem. U tu je svrhu u poglavlju 3. predstavljena detaljna analiza četrnaest pokazatelja, uključujući dugoročna kretanja i dodatne pokazatelje. Uz to će se u predstojećim izvješćima za pojedinačne zemlje dati detaljna analiza svih „kritičnih stanja” te dodatni društveno-gospodarski i politički kontekst kako bi se točnije definirale poteškoće za pojedine države u kontekstu europskog semestra. Zajedno s daljnjom analizom uključenom u instrument za praćenje uspješnosti zapošljavanja i instrument za praćenje uspješnosti socijalne zaštite, time će se, ako je to primjereno, osigurati analitička osnova za daljnje prijedloge Komisije u pogledu preporuka za pojedine zemlje. Zajedničko izvješće o zapošljavanju za 2020. po prvi put uključuje regionalnu dimenziju pregleda socijalnih pokazatelja. Tijekom posljednjih godina pregled socijalnih pokazatelja korišten je za analizu uspješnosti država na nacionalnoj razini. Međutim, razvoj pokazatelja na nacionalnoj razini može prikrivati važne razlike na regionalnoj razini (iako se u mnogim državama članicama o nizu politika i financiranja često odlučuje na toj razini). Stoga je regionalna dimenzija socijalnog stanja i konvergencije sve važnija, posebno u okviru europskog semestra. U tom kontekstu, u ovom izdanju izvješća nalaze se prikupljeni podaci o regionalnom stanju na temelju pregleda socijalnih pokazatelja. Konkretno, niz karata na kojima je prikazana regionalna raščlamba po državama članicama nalazi se u Prilogu 3. za neke glavne pokazatelje u pregledu socijalnih pokazatelja. Nadalje, u analizi iz poglavlja 3. izvješćuje se, prema potrebi, o nalazima na regionalnoj razini za države članice u kojima postoje velike razlike među regijama razine NUTS 2. Podaci i nalazi omogućuju bolje razumijevanje stanja različitih regija u zemlji u pogledu nekih ključnih dimenzija stupa i pomažu u praćenju konvergencije unutar zemalja, procjeni učinka regionalnih politika i načinu oblikovanja politika na regionalnoj razini. 2.2.Prikupljeni podaci iz pregleda socijalnih pokazatelja Analiza pregleda upućuje na nastavak pozitivnih kretanja na tržištu rada i socijalnih kretanja u EU-u, iako se ne poboljšavaju svi pokazatelji. Gledajući prosječne vrijednosti za EU, za 9 od 14 glavnih pokazatelja zabilježeno je poboljšanje tijekom posljednje dostupne godine (tj. 2018. ili 2017., ovisno o dostupnosti podataka). U relativnom smislu stope (ukupne i dugotrajne) nezaposlenosti zabilježile su najveća poboljšanja, što odražava pozitivna kretanja na tržištu rada. Kao što je već bio slučaj 2017., stope nezaposlenosti smanjile su se 2018. u svim državama članicama. Ipak, neki drugi pokazatelji ostali su stabilni u odnosu na prethodnu godinu ili su se čak neznatno pogoršali (tj. osobe koje rano napuštaju obrazovanje ili osposobljavanje, rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti, kvintilni omjer dohotka, učinak socijalnih transfera na smanjenje siromaštva i samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi). Kao što je istaknuto u odgovarajućim dijagramima raspršenosti u poglavlju 3., za više od polovine glavnih pokazatelja se, u različitoj mjeri, opaža konvergencija u državama članicama tijekom posljednjeg promatranog razdoblja (iznimke su kvintilni omjer dohotka, samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi i udio stanovništva s osnovnim općim digitalnim vještinama ili iznad toga). Gotovo sve države članice suočavaju se s poteškoćama za barem jedan od glavnih pokazatelja. Ako promatramo tri najproblematičnija razvrstavanja zajedno, tj. „kritično stanje”, „potrebno praćenje” i „slabi rezultati koji se poboljšavaju”, sve su države članice označene barem jednom, osim Nizozemske. Promatrajući samo „kritična stanja” (tj. pokazatelje za koje je razina znatno lošija od prosjeka i ne poboljšava se dovoljno brzo ili se dalje pogoršava), označeno je 14 država članica, što je isti broj kao u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju za 2019. Estonija i Malta pridružile su se toj skupini zemalja (odnosno ponovno su joj se pridružile, nakon što su je prethodne godine napustile), a Mađarska i Portugal su je napustili. Broj poteškoća općenito upućuje na određena pogoršanja. U 14 ocijenjenih područja utvrđen je ukupno 121 slučaj „kritičnog stanja”, „potrebnog praćenja” i „slabih rezultata koji se poboljšavaju”, tj. gotovo 31 % ukupnog broja ocjenjivanja (isti broj kao u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju za 2019.). Od tog je broja 40 „kritičnih stanja” (što odgovara 10,3 % svih ocjenjivanja), u odnosu na 41 u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju za 2019. (što odgovara 10,6 % svih ocjenjivanja). Ako promatramo tri šire dimenzije obuhvaćene pregledom, slično kao i prethodnih godina, većina poteškoća označena je u području „javne potpore / socijalne zaštite i uključenosti”, uz prosječan broj od 9,8 slučajeva (od kojih je 3,5 „kritičnih stanja”) po pokazatelju. Djeca mlađa od tri godine u sustavu formalne skrbi o djeci javljaju se kao pokazatelj s najvećim brojem označenih poteškoća, tj. za 13 država članica (od kojih je 5 u najnižoj kategoriji). Potom slijede dimenzije „jednake mogućnosti i pristup tržištu rada” i „dinamična tržišta rada i pravedni uvjeti rada”, uz prosječne vrijednosti od 9,6, odnosno 6,8 označenih slučajeva po pokazatelju (3 odnosno 2,2 „kritična stanja” za svaku). U prvom su području u najviše slučajeva označeni pokazatelji za osobe koje rano napuštaju obrazovanje i osposobljavanje, rodno uvjetovanu razliku u zaposlenosti i stopu izloženosti riziku od siromaštva i socijalne isključenosti (10 puta). U potonjem se najzahtjevnijim čini pokazatelj neto dohotka radnika samca bez djece koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu (14 označenih slučajeva). Kao i prethodnih godina, situacija i ozbiljnost konkretnih poteškoća znatno su se razlikovale među državama članicama. Grčka, Italija, Rumunjska i Španjolska dobile su ocjenu „kritično stanje”, „potrebno praćenje” ili „slabi rezultati koji se poboljšavaju” za deset ili više pokazatelja (vidjeti tablicu 1.). Od tih zemalja Italija bilježi najveći broj „kritičnih stanja” (osam), nakon čega slijede Rumunjska (sedam), Grčka (četiri) i Španjolska (dva). Međutim, Grčka, Rumunjska i Španjolska također bilježe nekoliko pozitivnih ocjena: Grčka je među državama koje ostvaruju „najbolje rezultate” u pogledu ranog napuštanja školovanja i „bolje rezultate od prosječnih” u pogledu dohodovne nejednakosti i sudjelovanja u skrbi o djeci; Rumunjska je među državama koje ostvaruju „najbolje rezultate” u pogledu rasta raspoloživog dohotka kućanstava po glavi stanovnika i „bolje rezultate od prosječnih” u pogledu stope nezaposlenosti; Španjolska je među državama koje ostvaruju „najbolje rezultate” u pogledu sudjelovanja u skrbi o djeci i „bolje rezultate od prosječnih” u pogledu samoprijavljenih neispunjenih potreba za zdravstvenom skrbi. U pogledu ukupnog broja poteškoća slijede Bugarska i Hrvatska (osam) te Estonija i Latvija (šest). Za razliku od njih, Švedska ostvaruje „najbolje rezultate” ili „bolje rezultate od prosječnih” za jedanaest glavnih pokazatelja, a slijede je Češka (devet pokazatelja), Njemačka, Danska, Malta i Nizozemska (po osam pokazatelja). Ako promatramo jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, najveća su poboljšanja zabilježena, u prosjeku, u pogledu stope NEET i stope izloženosti riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti. Međutim za stopu ranog napuštanja školovanja okončan je dugoročni trend smanjenja te je ona ostala stabilna u odnosu na prethodnu godinu, dok su se rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti i kvintilni omjer dohotka neznatno povećali. Promatrajući pojedine pokazatelje, situacija je sljedeća: ·Španjolska, Italija i Malta suočavaju se s „kritičnim stanjem” kad je riječ o osobama koje rano napuštaju obrazovanje i osposobljavanje za razliku od Grčke, Hrvatske, Irske, Litve, Poljske i Slovenije, koje ostvaruju „najbolje rezultate”, ·stanje u Grčkoj, Italiji i Rumunjskoj kritično je u pogledu rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti za razliku od Finske, Latvije i Švedske koje ostvaruju „najbolje rezultate”, ·Litva, Latvija i Rumunjska suočavaju se s „kritičnim stanjem” u pogledu dohodovne nejednakosti u odnosu na „najbolje rezultate” koje ostvaruju Češka, Finska, Slovenija i Slovačka, ·stanje s obzirom na stopu izloženosti riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti kritično je u Litvi i Latviji, u odnosu na Češku, Sloveniju i Slovačku koje ostvaruju „najbolje rezultate”, ·Bugarska, Grčka, Italija i Rumunjska suočavaju se s „kritičnim stanjem” u pogledu pripadnika skupine NEET, a Češka, Njemačka i Luksemburg ostvaruju najbolje rezultate. Svi su se pokazatelji povezani s dinamičnim tržištima rada i pravednim uvjetima rada u EU-u tijekom prošle godine u prosjeku poboljšali, posebno stope zaposlenosti i nezaposlenosti (ukupne i dugotrajne), bruto raspoloživi dohodak kućanstava (GDHI) po glavi stanovnika i neto dohodak radnika samca bez djece koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu. Ako promatramo pojedine pokazatelje, situacija je sljedeća: ·Hrvatska, Grčka, Italija i Španjolska još uvijek se suočavaju s „kritičnim stanjem” kad je riječ o stopi zaposlenosti, za razliku od Češke, Estonije, Njemačke i Švedske, koje ostvaruju „najbolje rezultate”, ·stanje u Italiji ocijenjeno je „kritičnim” u pogledu stope nezaposlenosti, a Češka je ostvarila „najbolje rezultate”, ·stanje u Italiji ocijenjeno je „kritičnim” u pogledu stope dugotrajne nezaposlenosti (metodologijom nije utvrđena nijedna zemlja koja ostvaruje „najbolje rezultate”, dok 15 zemalja ostvaruje „bolje rezultate od prosječnih”),

·rast GDHI-ja po glavi stanovnika smatra se „kritičnim stanjem” u Grčkoj, Cipru i Italiji, u odnosu na Bugarsku, Poljsku i Rumunjsku koje ostvaruju „najbolje rezultate”, ·stanje neto dohotka radnika samca bez djece koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu ocijenjeno je „kritičnim” u Rumunjskoj i Slovačkoj, dok Austrija, Njemačka, Irska, Luksemburg, Nizozemska i Ujedinjena Kraljevina ostvaruju „najbolje rezultate”. Kad je riječ o javnoj potpori i socijalnoj zaštiti i uključenosti, stanje se tijekom prošle godine poboljšalo u pogledu dostupnosti skrbi o djeci i digitalnih vještina. Međutim, neznatno se pogoršalo u pogledu učinka socijalnih transfera na smanjenje siromaštva te samoprijavljenih neispunjenih potreba za zdravstvenom skrbi. Ako promatramo pojedine pokazatelje, situacija je sljedeća: ·Španjolska, Italija, Litva, Latvija i Rumunjska suočavaju se s „kritičnim stanjem” kad je riječ o mogućnostima za smanjenje rizika od siromaštva socijalnim transferima. Za razliku od njih, Mađarska i Irska ostvaruju „najbolje rezultate”, ·stanje u Češkoj, Poljskoj, Rumunjskoj i Slovačkoj ocijenjeno je „kritičnim” u pogledu sudjelovanja djece mlađe od tri godine u sustavu formalne skrbi o djeci, za razliku od Belgije, Španjolske i Luksemburga, koji ostvaruju „najbolje rezultate”, ·Estonija i Latvija suočavaju se s „kritičnim stanjem” u pogledu samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi (primijenjenom metodologijom nisu utvrđene zemlje koje ostvaruju „najbolje rezultate”, dok devet zemalja ostvaruje „bolje rezultate od prosječnih”), ·ako promatramo razine digitalnih vještina, Bugarska, Hrvatska i Rumunjska suočavaju se s „kritičnim stanjem”, dok Finska, Luksemburg, Nizozemska i Švedska ostvaruju „najbolje rezultate”. Tablica 1. Sažetak glavnih pokazatelja iz pregleda socijalnih pokazatelja Napomena: ažurirano 2. prosinca 2019. Rast GDHI-ja po glavi stanovnika nije dostupan za HR i MT. Neto dohodak radnika samca bez djece koji zarađuje prosječnu plaću i zaposlen je u punom radnom vremenu nije dostupan za CY. Razina digitalnih vještina pojedinaca nije dostupna za IT. Prekidi u nizu i druge statističke oznake nalaze se u prilozima 1. i 2. Okvir 1. Utvrđivanje referentnih vrijednosti – trenutačno stanje U Komunikaciji od 26. travnja 2017. o uspostavi europskog stupa socijalnih prava utvrđivanje referentnih vrijednosti identificirano je kao ključni alat za potporu strukturnim reformama i poticanje uzlazne konvergencije u područjima zapošljavanja i socijalne politike u okviru europskog semestra. Od tada su u skladu sa zajedničkim pristupom koji su dogovorili Odbor za zapošljavanje (EMCO) i Odbor za socijalnu zaštitu (SPC) izrađeni okviri za referentne vrijednosti, o kojima se raspravljalo s državama članicama u nekoliko područja, s naglaskom na utvrđivanju poluga politike, koje prate opća načela za usmjeravanje politika i, ako su dostupni, posebni pokazatelji. U ovoj fazi poluge politike nisu popraćene referentnim vrijednostima, s obzirom na to da je cilj omogućiti usporedbu među državama članicama i uzajamno učenje kako bi se potaknule potrebne reforme. Okvir za utvrđivanje referentnih vrijednosti naknada za nezaposlene i aktivnih politika tržišta rada prvi je put upotrijebljen u europskom semestru 2018., uključujući pokazatelje o izdašnosti naknada za nezaposlene i obuhvaćenosti njima i povezane politike aktivacije. U tijeku je rad na izradi pokazatelja kako bi se okvir dovršio u odnosu na kvalitetu usluga ranog pružanja podrške za tražitelje zaposlenja. Okvir za utvrđivanje referentnih vrijednosti minimalnog dohotka, koji obuhvaća komponente primjerenosti, obuhvaćenosti i aktivacije sustava minimalnog dohotka, bio je pak u potpunosti uključen u semestar za 2019., zajedno s okvirom za utvrđivanje referentnih vrijednosti vještina i obrazovanja odraslih, koji je dogovoren s Odborom za zapošljavanje u listopadu 2018. Trenutačno se radi na dodatnim okvirima za utvrđivanje referentnih vrijednosti za moguću upotrebu u budućim ciklusima semestra, posebno u okviru Odbora za zapošljavanje za minimalne plaće i mapiranje kolektivnog pregovaranja te u okviru Odbora za socijalnu zaštitu za primjerenost mirovina te skrb o djeci i potporu djeci.



3. ZAPOSLENOST I SOCIJALNE REFORME – REZULTATI I AKTIVNOSTI DRŽAVA ČLANICA U ovom je odjeljku prikazan pregled najnovijih ključnih pokazatelja zaposlenosti i socijalnih pokazatelja te mjera poduzetih u državama članicama u prioritetnim područjima utvrđenima u smjernicama EU-a za zapošljavanje, kako ih je Vijeće donijelo 2019. Za svaku su smjernicu navedena najnovija kretanja u pogledu nekoliko odabranih ključnih pokazatelja, kao i mjere politike koje su poduzele države članice. S obzirom na potonje, ovaj se odjeljak temelji na nacionalnim programima reformi država članica za 2019. i izvorima Europske komisije. Ako nije drukčije navedeno, u izvješću su prikazane samo mjere politike provedene nakon lipnja 2018. Detaljnu je analizu najnovijih kretanja na tržištu rada moguće pronaći u Izvješću o razvoju tržišta rada i plaća za 2019. i u Pregledu zaposlenosti i socijalnih kretanja u Europi 2019. 3.1.Peta smjernica: Poticanje potražnje za radnom snagom U ovom se odjeljku razmatra provedba pete smjernice za zapošljavanje, kojom se državama članicama preporučuje stvaranje uvjeta za promicanje potražnje za radnom snagom i otvaranja radnih mjesta. U njemu je na početku predstavljen pregled stopa nezaposlenosti i zaposlenosti po državama članicama koji nadopunjuje analizu na razini EU-a u poglavlju 1. kako bi se istaknule poteškoće pri otvaranju radnih mjesta u različitim državama. Zatim se razmatra dinamika samozapošljavanja i promjenjiva priroda samozapošljavanja, kao i nedostatak kvalificirane radne snage. Naposljetku, istražuju se kretanja plaća, minimalnih plaća i poreznog opterećenja te njihov utjecaj na dohodak i životni standard, na otvaranje radnih mjesta i konkurentnost. U odjeljku 3.1.2. iznose se mjere politike koje su u tim područjima provele države članice. 3.1.1. Ključni pokazatelji Iako se gospodarski rast usporio, nezaposlenost se 2018. nastavila smanjivati u svim državama članicama drugu godinu zaredom. Stoga je 2018. iznosila manje od 5 % u deset država članica. U većini zemalja s visokom stopom nezaposlenosti pad je bio brži od prosjeka, čime se potvrđuje trend konvergencije prema nižim razinama nezaposlenosti zabilježen posljednjih godina. Konkretno, Španjolska, Grčka, Portugal, Hrvatska i Cipar zabilježile su smanjenje od najmanje 2 postotna boda. Djelomične iznimke su Francuska i Italija u kojima je pad, iako postojan, bio sporiji. Unatoč općem poboljšanju, razlike u stopama nezaposlenosti i dalje su znatne, a stope su u rasponu od 2,1 % u Češkoj (koja je ostvarila „najbolji rezultat”) do 19,2 % u Grčkoj (vidjeti sliku 5., u kojoj se zajednički promatraju razine i promjene u skladu s dogovorenom metodologijom za ocjenu glavnih pokazatelja iz pregleda socijalnih pokazatelja). I dalje postoje velike razlike na regionalnoj razini (vidjeti Prilog 3.), a neke regije u Grčkoj, Italiji i Španjolskoj i dalje bilježe stope nezaposlenosti veće od 20 %. Nezaposlenost je do 2018. pala ispod razina prije krize u većini država članica (vidjeti sliku 6.). Iznimke uključuju Francusku, Italiju i Španjolsku. Više od polovine nezaposlenih u EU-u 2018. bilo je koncentrirano u tim trima zemljama. Slika 5.: Nezaposlenost konvergira prema nižim razinama

Stopa nezaposlenosti (osobe u dobi od 15 do 74 godine) i godišnja promjena (glavni pokazatelj u pregledu socijalnih pokazatelja) Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2018. u odnosu na 2017. Napomena: sjecište osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Slika 6.: Tijekom posljednjih pet godina nezaposlenost se smanjila u svim državama članicama Stopa nezaposlenosti (osobe u dobi od 15 do 74 godine), višegodišnja usporedba Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Stopa zaposlenosti nastavila se povećavati te je 2018. u većini država članica dosegnula najvišu razinu. Sve su države članice zabilježile porast od najmanje 0,5 postotnih bodova u odnosu na 2017. Od 2018. polovina država članica već je ostvarila cilj strategije Europa 2020. od 75 % (a trinaest država članica ostvarilo je svoj nacionalni cilj u pogledu zapošljavanja). Međutim, kako je prikazano na slici 7., konvergencija je i dalje vrlo ograničena. Rast zaposlenosti sporiji je od prosjeka u nekoliko zemalja s niskim početnim razinama, uključujući Italiju i Francusku. S druge strane, najveći porast zabilježen je u zemljama s relativno visokim početnim razinama (Cipar, Slovenija, Malta, Finska, Latvija). Otvaranje radnih mjesta nastavljeno je u mnogim zemljama koje su već postigle cilj od 75 % (Litva, Danska, Nizozemska i Češka). Kao rezultat toga, razlike u stopi zaposlenosti (dobna skupina od 20 do 64 godine) i dalje su velike, uz razine u rasponu od 80 % ili više u Švedskoj, Njemačkoj, Češkoj i Estoniji (koje ostvaruju „najbolje rezultate”) do približno 60 % u Grčkoj (vidjeti sliku 7. i sliku 8.). U nizu država članica prisutne su znatne regionalne razlike u stopama zaposlenosti (vidjeti Prilog 3.). Slika 7.: Zaposlenost se povećala u svim državama članicama, ali konvergencija je i dalje ograničena Stopa zaposlenosti (osobe u dobi od 20 do 64 godine) i godišnja promjena (glavni pokazatelj u pregledu socijalnih pokazatelja) Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2018. u odnosu na 2017. Napomena: sjecište osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Slika 8.: Stopa zaposlenosti na najvišim je povijesnim razinama u gotovo svim državama članicama Stopa zaposlenosti (osobe u dobi od 20 do 64 godine), višegodišnja usporedba Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Broj samozaposlenih osoba je 2018. bio uglavnom nepromijenjen, ali je nastavljen srednjoročni pad njegova udjela u ukupnom broju zaposlenih. Ukupan je broj samozaposlenih osoba dugoročno stabilan od 2008., dok se udio samozaposlenih u ukupnom broju zaposlenih polagano smanjivao, s 14,3 % 2008. na 13,5 % 2018. Međutim, unatoč toj relativnoj stabilnosti, sastav samozaposlenih postojano se pomiče s tradicionalnih aktivnosti na sektore s većom dodanom vrijednošću. Taj je pomak posebno značajan za samostalne radnike (samozaposleni bez zaposlenika), koji čine više od 70 % samozaposlenih. Od 2008. broj samostalnih radnika smanjio se za 25 % u poljoprivredi, 14 % u trgovini i 5 % u prijevozu. U istom razdoblju povećao se za više od 30 % u informacijskim i komunikacijskim, profesionalnim, znanstvenim te tehničkim aktivnostima te za 40 % u aktivnostima povezanima sa zdravljem ljudi i socijalnim radom. Udio netradicionalnih sektora među samostalnim radnicima porastao je s 36 % 2008. na 45 % 2018., uz velike razlike među državama članicama. To je povećanje bilo brže u brzorastućim gospodarstvima, kao što su Estonija, Latvija i Litva, a sporije u zemljama u kojima je samozapošljavanje u netradicionalnim sektorima već bilo rašireno (npr. Danska, Njemačka, Italija). Promjena u sektorskom sastavu samozapošljavanja na razini EU-a može se vidjeti na slici 9. Pomak prema sektorima s većom dodanom vrijednošću odražava se i u prosječnim razinama obrazovanja samozaposlenih. Udio visokokvalificiranih osoba (s tercijarnim obrazovanjem) među samozaposlenima povećao se na 36,1 % 2018. (porast u odnosu na 35,2 % 2017. i 26,6 % 2008.). To je povećanje bilo brže nego među zaposlenicima, gdje je udio visokokvalificiranih 2018. iznosio 35,3 %, što je porast u odnosu na 27,2 % 2008. Taj je trend bio posebno impresivan među samozaposlenim ženama, kod kojih je udio onih s tercijarnim obrazovanjem 2018. dosegnuo 44,5 %, što je porast u odnosu na 30,8 % 2008. To ukazuje na činjenicu da će ulaganje u vještine i ljudski kapital biti sve važnije u kontekstu brzih tehnoloških promjena i stalnih promjena u svijetu rada. Više pojedinosti o poteškoćama i prilikama povezanima s tim trendovima nalazi se u odjeljku 3.3. Slika 9.: Sastav samozapošljavanja pomiče se prema uslugama i netradicionalnim sektorima

Udio samostalnih radnika po sektoru Izvor: Eurostat POLJOPRIVREDA: poljoprivreda, šumarstvo i ribarstvo (NACE A). PROIZVODNJA: proizvodnja (NACE C). GRAĐEVINARSTVO: građevinarstvo (NACE F). TRGOVINA: trgovina na veliko i na malo; popravak motornih vozila i motocikala (NACE G). PRIJEVOZ: prijevoz i skladištenje te usluge pružanja smještaja i hrane (NACE H & I). Netradicionalni sektori: sve druge djelatnosti NACE, uglavnom usluge. Budući da se smanjuje ponuda radne snage, njezin nedostatak može se utvrditi u većini država članica. Posljednjih godina sve veći udio poslodavaca navodi radnu snagu kao čimbenik koji ograničava proizvodnju. U prosjeku u EU-u taj se udio povećao sa 7,5 % 2013. na 21,8 % 2018. (vidjeti i poglavlje 1.). To je ograničenje općenito izraženije u državama članicama u kojima je stopa nezaposlenosti na rekordno niskim razinama, kao što su Mađarska, Malta i Poljska (vidjeti sliku 10.). Za razliku od toga, nedostatak radne snage manje se smatra preprekom u proizvodnji u zemljama u kojima je stopa nezaposlenosti najviša (Grčka, Španjolska, Italija). Slično tomu, čini se da je u zemljama s daljnjom stagnacijom na tržištu rada (npr. Grčka, Španjolska i Cipar) velik udio radnika prekvalificiran za posao koji obavljaju, dok se taj problem rjeđe susreće u zemljama u kojima je stopa nezaposlenosti niska (vidjeti sliku 11.). To ukazuje na činjenicu da usavršavanje i ulaganje u vještine, osim što su pokretači dugoročnog rasta, mogu biti moćan alat za kratkoročno poticanje zapošljavanja, osobito u onim zemljama u kojima je ponuda radne snage već niska. Slika 10.: Nedostatak radne snage naglašeniji je tamo gdje je nezaposlenost niža Složeni pokazatelj nedostatka radne snage (lijevo) i stopa nezaposlenosti (desno) – 2018. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi te istraživanje poslovanja i potrošača. Složeni pokazatelj uključuje sve sektore (vidjeti Izvješće o razvoju tržišta rada i plaća za 2019.). Slika 11.: Prekvalificiranost je najviša u zemljama u kojima je nezaposlenost visoka. Stopa prekvalificiranosti (lijevo) i stopa nezaposlenosti (desno) – 2018. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Stopa prekvalificiranosti definira se kao udio osoba u dobi od 20 do 64 godine sa završenim tercijarnim obrazovanjem koje rade u zanimanjima na ISCO razinama od 4 do 9. Nominalni rast plaća neznatno se ubrzao u nekoliko država članica, ali je i dalje općenito umjeren. Prvi put od 2008. nominalna naknada po zaposleniku povećala se 2018. u svim državama članicama. Povećanja su 2018. bila u rasponu od 0,5 % u Cipru do 16,3 % u Rumunjskoj (slika 12.). Nominalni rast plaća 2018. bio je razmjerno brži u većini država članica srednje i istočne Europe. Države članice s brzim rastom nominalne plaće (iznad 7 %) uključuju Rumunjsku, Češku, Estoniju, Latviju, Litvu i Poljsku. Za razliku od toga, nominalni rast plaća bio je niži – tj. približno ili ispod 2 % – u državama članicama u južnoj Europi u kojima su razine nezaposlenosti obično relativno više. Rast realnih plaća je 2018. u većini država članica bio pozitivan. Prosječni rast ostao je umjeren, 1,1 % u EU-u i 0,7 % u europodručju. Realni rast plaća bio je posebno brz u Rumunjskoj, nakon čega slijede Bugarska, Poljska, Estonija, Latvija i Češka (sve iznad 5 %), čime se pridonosi povećanju kupovne moći zaposlenika i poticanju uzlazne konvergencije životnih uvjeta. Na drugom je kraju spektra došlo do smanjenja realnih plaća u Cipru, Španjolskoj, Finskoj i Nizozemskoj. Kretanja realnih plaća bila su blizu nule i u Belgiji, Francuskoj, Irskoj i Ujedinjenoj Kraljevini. Skupina zemalja niskog realnog rasta plaća heterogena je, uključujući zemlje s visokim ili relativno visokim stopama nezaposlenosti (kao što su Španjolska, Francuska i Cipar) i zemlje s niskim stopama (kao što su Nizozemska, Ujedinjena Kraljevina i Austrija). Slika 12.: Rast plaća i dalje je umjeren, osim u srednjoj i istočnoj Europi Kretanja nominalnih i realnih plaća – 2018. (godišnja postotna promjena) Izvor: Europska komisija, baza podataka AMECO.

Realne su plaće 2018. rasle brže nego produktivnost u većini država članica, osobito u srednjoj i istočnoj Europi. Sličan trend očekuje se 2019. U srednjoročnom razdoblju (2013. – 2018.) realna produktivnost i realne plaće sporo su rasli, a rast realnih plaća je zaostajao, posebno u prvim godinama oporavka. Kako je prikazano na slici 13., tijekom tog razdoblja realna produktivnost rada po zaposlenoj osobi povećala se u EU-u za 4,4 %, što je nešto više od rasta realnih plaća (+ 3,1 %). Kao posljedica dugotrajnog umjerenog kretanja, plaće su 2018. i dalje bile niže od razina iz 2013. u osam država članica (Italiji, Španjolskoj, Cipru, Grčkoj, Finskoj, Hrvatskoj, Portugalu i Belgiji). U nekim zemljama, točnije u baltičkim zemljama, Rumunjskoj, Bugarskoj i Slovačkoj, rast plaća uvelike premašuje rast produktivnosti. To je u skladu s niskim stopama nezaposlenosti i novonastalim nedostatkom radne snage i vještina te doprinosi procesu hvatanja koraka. Istodobno može imati negativne posljedice na troškovnu konkurentnost ako neusklađenost s kretanjima produktivnosti dulje potraje. Slika 13.: Tijekom posljednjih pet godina realne plaće rasle su neznatno sporije od produktivnosti Kretanja realnih plaća i realne produktivnosti (postotna promjena od 2013. do 2018.) Izvor: Eurostat, baza podataka AMECO Europske komisije (realna naknada po zaposleniku, deflator BDP-a; realna produktivnost rada po osobi). Zemlje su poredane po razlici između rasta realnih naknada i rasta realne produktivnosti (tj., na lijevoj su strani grafikona kretanja realne produktivnosti premašila realnu naknadu). Podaci za Irsku odnose se na razdoblje 2015. – 2018. Iako se tijekom posljednjih pet godina udio plaća u EU-u neznatno smanjio, može se utvrditi opći trend prema konvergenciji. U odnosu na 2013. udio plaća se smanjio za 0,4 postotna boda u EU-u i za 0,7 postotnih bodova u europodručju. Međutim, povećao se u većini država članica u srednjoj i istočnoj Europi u kojima je njegova razina bila relativno niska (uključujući Latviju, Litvu, Rumunjsku i Slovačku). Istodobno se smanjio udio plaća u zemljama poput Belgije i Slovenije u kojima je njegova razina bila relativno visoka. U najvećim se zemljama EU-a udio plaća neznatno smanjio u Francuskoj, Španjolskoj, Italiji i Ujedinjenoj Kraljevini te se neznatno povećao u Njemačkoj i Poljskoj (vidjeti sliku 14.). Slika 14.: Tijekom posljednjih pet godina može se utvrditi određena konvergencija u udjelu plaća. Promjena udjela plaća 2013. – 2018. Izvor: baza podataka AMECO Europske komisije; prilagođeni udio plaća; ukupno gospodarstvo; kao postotak BDP-a pri trenutačnim cijenama. Udio plaća u Irskoj smanjio se 2015. za 9,4 postotna boda u odnosu na 2014. zbog statističkih revizija. Neto dohodak i dalje raste brže u srednjoj i istočnoj Europi, čime se pridonosi konvergenciji razina dohotka od rada. Taj je trend u skladu s načelima europskog stupa socijalnih prava, kojima se uzlazna konvergencija životnog standarda određuje kao jedan od glavnih ciljeva. Istodobno, u onim zemljama u kojima je rast prosječnog neto dohotka viši bilježi se i brzo povećanje jedinične cijene rada, čije je posljedice za konkurentnost potrebno pratiti. Može se utvrditi trend divergencije između južne i zapadne Europe: prihodi od rada stagnirali su ili se smanjili u Španjolskoj, Grčkoj i Italiji unatoč relativno nižim razinama u apsolutnim vrijednostima (ali dosljedno s višim stopama nezaposlenosti), dok su kretanja u zemljama s višim početnim razinama bila dinamičnija. Taj se trend jasno prepoznaje iz U-distribucije zemalja na slici 15., na kojoj se kao referentna vrijednost uzima radnik samac bez djece koji zarađuje prosječnu plaću, u razdoblju od tri godine (2015. – 2018.). U donjem dijelu spektra Bugarska, Litva i Mađarska svrstavaju se u „slabe rezultate koji se poboljšavaju”, a Latvija, Rumunjska i Slovačka, u kojima je neto dohodak brzo rastao, svrstavaju se u „kritična stanja”. Od onih koji su ostvarili „najbolje rezultate”, neto dohodak u paritetima kupovne moći iznad je 30 000 EUR u Luksemburgu, Irskoj i Ujedinjenoj Kraljevini. U tim državama članicama neto dohodak raste brže nego u usporedivim zemljama. Slika 15.: Neto dohodak brzo se povećava u srednjoj i istočnoj Europi, čime se podupire uzlazna konvergencija Neto dohodak i godišnja promjena – trogodišnji prosjek (glavni pokazatelj u pregledu socijalnih pokazatelja) Izvor: baza podataka o porezima i naknadama (vlastiti izračuni). Razdoblje: razine 2018. (trogodišnji prosjek) i prosječne godišnje promjene u razdoblju od 2015. do 2018. Napomena: sjecište osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Države članice označene zvjezdicom su one u kojima su nominalne jedinične cijene rada premašile prag utvrđen postupkom koji se provodi u slučaju makroekonomske neravnoteže (MIP). Pokazatelj MIP jest trogodišnja postotna promjena nominalne jedinične cijene rada. Prag je 9 % za zemlje europodručja i 12 % za zemlje izvan europodručja. Nedostaju podaci za Cipar. Nejednakosti plaća ostale su uglavnom stabilne u srednjoročnom razdoblju. Rast plaća, posebno pri dnu ljestvice plaća, ima važnu ulogu u održavanju potražnje te smanjenju dohodovne nejednakosti i siromaštva unatoč zaposlenju. Disperzija bruto dohotka, izmjerena kao omjer između petog i prvog decila (D5/D1), 2017. se kretala između 1,33 u Švedskoj i 2,02 u Irskoj (na temelju podataka OECD-a). Mehanizmi određivanja plaća mogu utjecati na disperziju plaća. Snažnije kolektivno pregovaranje se naročito povezuje s manjom dohodovnom nejednakošću (Europska komisija, 2018.). Opseg kolektivnog pregovaranja znatno se razlikuje diljem Europe, što je odraz različitih nacionalnih tradicija i praksi. Udio zaposlenika koji su 2016. bili obuhvaćeni bilo kojim oblikom kolektivnog ugovora o plaćama, koji je izračunao OECD, kretao se od 98 % u Austriji do 7,1 % u Litvi. I dinamika plaća utječe na rizik od siromaštva unatoč zaposlenju, koji je u većini država članica i dalje na rekordno visokoj razini. Udio osoba koje su zaposlene, ali čiji je ekvivalentni raspoloživi dohodak kućanstva ispod praga rizika od siromaštva, porastao je u EU-u s 8,3 % 2010. na 9,6 % 2016. Od tada je ostao uglavnom stabilan te je 2018. u prosjeku iznosio 9,5 %. Najviša je razina zabilježena u Rumunjskoj (15,3 %), a potom u Luksemburgu, Španjolskoj, Italiji, Ujedinjenoj Kraljevini i Grčkoj (u svima više od 11 %). S druge je strane stopa rizika od siromaštva unatoč zaposlenju niža od 4 % u Finskoj i Češkoj. Najbrži pad u odnosu na 2017. zabilježen je u Rumunjskoj, Grčkoj i Mađarskoj (približno dva postotna boda). Rizik od siromaštva unatoč zaposlenju uvelike je povezan s vrstom ugovora: 16,2 % zaposlenika s ugovorom na određeno vrijeme je 2018. bilo izloženo riziku od siromaštva, za razliku od 6,1 % zaposlenika s ugovorom na neodređeno vrijeme. Slika 16.: Stopa siromaštva unatoč zaposlenju i dalje je iznad razine iz 2010. u većini država članica. Stopa izloženosti riziku od siromaštva unatoč zaposlenju, višegodišnja usporedba

Izvor: Eurostat, istraživanje o dohotku i životnim uvjetima. U većini se država članica najnižim dopuštenim plaćama snizila donja granica distribucije plaća. To se obično utvrđuje nacionalnim propisanim minimalnim plaćama (osim u Austriji, Cipru, Danskoj, Finskoj, Italiji i Švedskoj). Primjerene minimalne plaće, neovisno o tome jesu li propisane ili kolektivno ispregovarane na sektorskoj razini, služe u višestruke svrhe: njima se smanjuje nejednakost plaća, one predstavljaju poticaj za rad, mogu pomoći u smanjenju siromaštva unatoč zaposlenju te služe kao potpora ukupnoj potražnji povećanjem dohotka obitelji s niskim primanjima, koje imaju veću sklonost potrošnji. Transparentne i predvidive minimalne plaće također pridonose poslovnom okruženju kojim se podupiru ulaganja i otvaranje radnih mjesta, uz izbjegavanje nepoštenog tržišnog natjecanja. Istodobno, minimalnim se plaćama povećava trošak zapošljavanja radnika s niskim primanjima, što, ovisno o strukturi gospodarstva i makroekonomskom stanju, može utjecati na mogućnosti zapošljavanja nekih skupina. Kako bi se uzeli u obzir svi ti čimbenici, u većini država članica socijalni partneri sudjeluju u određivanju minimalne plaće. U nekim su zemljama u proces uključene i stručne komisije. To je, na primjer, slučaj u svim zemljama koje su u posljednje vrijeme uvele propisanu minimalnu plaću (Njemačka, Irska i Ujedinjena Kraljevina). Na slici 17. prikazana je minimalna plaća kao postotak medijana i prosječne plaće u EU-u 2018. Najviše minimalne plaće, kao omjer u odnosu na medijan, zabilježene su u Francuskoj, Portugalu, Sloveniji i Rumunjskoj, a najniže u Španjolskoj, Češkoj i Estoniji. Budući da je mogući učinak minimalne plaće na zaposlenost i životne uvjete veći ako je njome obuhvaćen velik dio radne snage, i taj bi pokazatelj trebalo uzeti u obzir. Udio onih koji 2016. zarađuju propisanu minimalnu plaću ili manje od toga iznosio je 7,2 % u državi članici EU-a koja predstavlja medijan (vidjeti sliku 18.), uz velike razlike među zemljama (od približno 2 % u Češkoj i Malti do više od 12 % u Poljskoj i Ujedinjenoj Kraljevini). Slika 17.: Minimalne plaće u Europi kreću se u rasponu od trećine do polovine prosječne plaće. Minimalne plaće kao udio medijana i prosječnog dohotka radnika u punom radnom vremenu (2018.) Izvor: OECD. Napomene: u AT, CY, DK, FI, IT i SE ne postoji propisana nacionalna minimalna plaća. OECD nije dostavio podatke za BG, HR i MT. Slika 18.: Udio radnika koji zarađuju minimalnu plaću znatno se razlikuje među državama članicama. Udio radnika koji zarađuju određeni udio nacionalnih minimalnih plaća Izvor: Eurofound, Minimum wages in 2019: Annual review (Minimalne plaće 2019.: Godišnji pregled). U srednjoj i istočnoj Europi sve veći pritisci na plaće utječu na sve razine određivanja plaća, uključujući minimalne plaće, . Porast plaća osoba s minimalnim plaćama zabilježen je u gotovo svim državama članicama EU-a 2019. U prosjeku su zabilježena veća povećanja u srednjoj i istočnoj Europi, u kojima je posljednjih godina došlo do pojave nedostatka radne snage. Međutim, najveća nominalna povećanja zabilježena su u Španjolskoj (22,3 %) i Grčkoj (10,9 %), iako je u potonjoj zemlji minimalna plaća još uvijek znatno ispod razine prije krize. Žene su i dalje znatno prezastupljene među osobama s minimalnom plaćom u gotovo svim državama članicama EU-a, osim u Estoniji i Bugarskoj, gdje postoji relativna rodna ravnoteža. Najviše razine prekomjerne zastupljenosti žena među osobama s minimalnom plaćom 2017. zabilježene su u Malti, Nizozemskoj, Češkoj, Slovačkoj, Hrvatskoj i Belgiji. Slika 19.: Porezni klin općenito se smanjuje, posebno za osobe s niskim dohotkom. Porezni klin u odnosu na rad, razina 2018. i promjena od 2013. do 2018. Izvor: baza podataka o porezima i naknadama, Europska komisija / OECD. Napomena: podaci se odnose na radnike samce bez djece. Podaci ažurirani 17. lipnja 2019. Za EU-28 naveden je neponderirani prosjek. Porezno opterećenje rada općenito se nastavlja postupno smanjivati. Smanjenja poreznog klina za radnike samce koji zarađuju prosječnu plaću bila su 2018. najznatnija u Rumunjskoj (– 4,7 postotnih bodova), Estoniji (– 2,5 postotnih bodova) i Mađarskoj (– 1,1 postotni bod). Porezni klin povećao se u više od polovine država članica EU-a, ali uglavnom u vrlo ograničenoj mjeri – najveća povećanja zabilježena su u Bugarskoj (0,6 postotnih bodova) i Malti (0,4 postotna boda). Općenito, razlike među državama i dalje su znatne (vidjeti sliku 19.). Porezni klin kreće se od manje od 30 % u Cipru i Malti do približno 50 % u Belgiji, Njemačkoj, Italiji, Francuskoj i Austriji. Slična je disperzija uočena kad je riječ o radnicima s niskim dohotkom (oni koji zarađuju 67 % prosječne plaće), iako se u pojedinim zemljama situacija razlikuje u pogledu progresivnosti poreznih stopa. Dugoročni trend smanjenja poreznog klina posebno je izražen za osobe s niskim dohotkom. U razdoblju od 2013. do 2018. neponderirani prosječni porezni klin u EU-u u prosjeku se smanjio za 1,7 postotnih bodova (i za 2,0 postotnih bodova za radnike s niskim dohotkom), uz velika smanjenja za obje dohodovne skupine u Rumunjskoj, Mađarskoj, Estoniji i Belgiji. Znatna smanjenja za radnike s niskim dohotkom zabilježena su za Italiju i Francusku te u Litvi i Latviji. Za dvije potonje zemlje to odražava uvođenje progresivnih programa oporezivanja osobnog dohotka. Dugoročno gledano, može se utvrditi određena konvergencija poreznih stopa, čak i ako se porezni klin povećao u nekim zemljama u kojima je bio relativno visok (npr. u Njemačkoj, Sloveniji i Češkoj), a smanjio u nekim zemljama u kojima je bio relativno nizak (npr. Irska i Ujedinjena Kraljevina). Euroskupina je u rujnu 2015. postigla dogovor o utvrđivanju referentnih vrijednosti poreznog opterećenja na rad država članica europodručja u odnosu na prosjek ponderiran BDP-om. Cilj je dodatno informiranje i potpora reformama u području oporezivanja rada. U okviru tog postupka Euroskupina promatra porezni klin u odnosu na rad za radnika samca s prosječnom plaćom i radnika samca s niskom plaćom. 3.1.2. Odgovor politike Kako se poboljšavaju uvjeti na tržištu rada, subvencije za zapošljavanje uglavnom se smanjuju. Ipak, u mnogim državama članicama i dalje postoje financijski poticaji za promicanje integracije posebnih skupina na tržištu rada. Na primjer, u Belgiji, u određenim okolnostima, poslodavci koji zapošljavaju mlade (mlađe od 21 godine) mogu smanjiti bruto iznos njihove plaće, pri čemu se razlika kompenzira premijom koju zaposleniku isplaćuje vlada. U Flandriji (Belgija) vlada je pojačala ciljane mjere za starije radnike, nisko obrazovane mlade osobe i osobe s invaliditetom. U Francuskoj se postupno proširuju eksperimentalne subvencije za poduzeća koja zapošljavaju stanovnike najzapostavljenijih gradskih područja, uključujući i ona u najudaljenijim regijama. U Njemačkoj država u okviru programa Teilhabechancengesetz pri zapošljavanju dugotrajno nezaposlenih u prvoj godini plaća 75 % njihove plaće, a u drugoj godini 50 %. U Cipru će se novim diplomantima te vježbenicima u području prava, arhitekture ili inženjerstva u okviru programa naukovanja osigurati mjesečna naknada za osposobljavanje u iznosu od 650 EUR. Poticaji se također pružaju za zapošljavanje osoba s invaliditetom. U Portugalu se u okviru Akcijskog programa za rješavanje pitanja nesigurnosti zaposlenja i poticanja kolektivnih ugovora podupiru poduzeća koja istodobno zapošljavaju mlade nezaposlene osobe (ili one koje traže prvi posao) i dugotrajno nezaposlene starije osobe na temelju ugovora na neodređeno vrijeme. Potpora uključuje djelomična ili potpuna oslobođenja od plaćanja doprinosa za socijalno osiguranje. Subvencije se pružaju i ako se profesionalno stažiranje pretvara u ugovore na neodređeno vrijeme za mlade i dugotrajno nezaposlene osobe (izmjene su uvedene 2019. kako bi se racionalizirao postupak podnošenja zahtjeva). U Rumunjskoj poslodavci koji zaposle diplomante s ugovorom na neodređeno vrijeme primaju mjesečni iznos od 2 250 RON (oko 475 EUR) na razdoblje od 12 mjeseci (18 mjeseci za diplomante s invaliditetom). Isti se iznos dodjeljuje i za zapošljavanje nezaposlenih osoba starijih od 45 godina, nezaposlenih samohranih roditelja, dugotrajno nezaposlenih ili mladih iz skupine NEET. Naposljetku, isti se iznos može dodijeliti (iz proračuna za osiguranje u slučaju nezaposlenosti) poslodavcima koji zaključe ugovor o naukovanju ili stažiranju. U Švedskoj se raspravlja o novoj mjeri za novopristigle i dugotrajno nezaposlene osobe kojom bi država subvencionirala nešto više od polovine troška plaće. Više pojedinosti o mjerama usmjerenima na određene skupine može se pronaći u odjeljku 3.2.

Neke su države članice dale potporu zapošljavanju i dohotku od rada smanjenjem poreznog klina. U nekim slučajevima mjere politike mogu uključivati i promjene doprinosa za socijalno osiguranje. U Španjolskoj je 2018. doneseno nekoliko poreznih olakšica, uključujući potpuno oslobođenje od poreza na rodiljne i roditeljske naknade, odbitak troškova predškolskog obrazovanja i skrbi o djeci te odbitke za porezne obveznike koji žive s uzdržavanim partnerom. U Francuskoj je prijašnji instrument CICE (porezni odbitak za zapošljavanje i konkurentnost) pretvoren u izravno smanjenje doprinosa za socijalno osiguranje u iznosu od šest postotnih bodova na plaće do 2,5 puta veće od minimalne plaće. Osim toga, za niske plaće primjenjivat će se smanjenje doprinosa poslodavaca za socijalno osiguranje za 3,9 postotnih bodova. U Italiji je uveden paušalni porez od 15 % za mala poduzeća, stručnjake i obrtnike koji prijave prihode do 65 000 EUR. U Litvi će se u okviru opsežne reforme, kojom se uvodi progresivni porez na osobni dohodak, porezni klin za osobe s niskim i srednjim dohotkom smanjiti u razdoblju od tri godine. Sustav oporezivanja rada također se pojednostavnjuje, s oslobođenjem od plaćanja doprinosa za socijalno osiguranje za osobe s niskim dohotkom, uključujući za glavni mirovinski stup, zajedno s povećanjem općeg doprinosa za socijalno osiguranje. U Mađarskoj su 2019. smanjeni doprinosi poslodavaca za socijalno osiguranje s 19,5 % na 17,5 %. Osim toga, ne moraju se plaćati doprinosi na dohodak od rada umirovljenika kako bi se promicalo njihovo sudjelovanje na tržištu rada. Poljska je donijela porezne olakšice za osobe mlađe od 26 godina. U Malti je u okviru inicijative za osiguravanje isplativosti rada za 2019. potvrđena isplata iznosa od 40 do 68 EUR iz proračuna za sve zaposlene osobe koje zarađuju manje od 60 000 EUR. Minimalni doprinos za samozaposlene osobe se 2019. povećao za 1,9 % kako bi se financirala povećana zaštita, kako u pogledu obuhvaćenosti tako i u pogledu trajanja. U Sloveniji je naknada za godišnji odmor izuzeta od poreza na dohodak i doprinosa za socijalno osiguranje do iznosa prosječne plaće. Nekoliko država članica poduzima korake za poboljšanje snage i transparentnosti okvira za određivanje plaća i kolektivno pregovaranje. U Grčkoj su ponovno uspostavljena načela proširenja kolektivnih ugovora i načela najpovoljnijeg prava (tj. mogućnost odstupanja od ugovora samo u korist zaposlenika). To je do sada rezultiralo proširenjem petnaest kolektivnih ugovora kojima je obuhvaćeno više od 220 000 radnika. U Hrvatskoj se raspravlja o zakonodavstvu za bolje usklađivanje određivanja plaća u državnoj upravi uvođenjem zajedničkih ljestvica plaća i koeficijenata složenosti poslova. Novim propisima obuhvatila bi se i područja iz radnog odnosa državnih službenika i namještenika koja su sada predmet kolektivnog pregovaranja, uz uvjet provedbe novog sustava ocjenjivanja. Latvija je izmijenila zakon o radu kako bi se olakšali sektorski bilateralni ugovori, omogućujući stranama da pod određenim uvjetima odstupe od dodatka za prekovremeni rad od 100 %. U Litvi se nacrtom zakona nastoji razjasniti pravno okruženje za socijalni dijalog i kolektivno pregovaranje na nacionalnoj, sektorskoj ili administrativnoj razini. Osim toga, kako bi se ojačala financijska sposobnost socijalnih partnera, porezni obveznici imat će mogućnost izdvojiti jedan posto svojeg poreza na osobni dohodak kao namjenska sredstva sindikatima. U Slovačkoj, nakon izmjene Zakona o radu, zaposlenicima je sada dopuštena javna objava razine njihovih plaća, koju nije moguće prikriti ugovorom. Minimalne plaće su 2019. porasle u gotovo svim državama članicama koje imaju nacionalne propisane razine. Pregled ažuriranja iz 2019. može se pronaći u tablici 2. Na primjer, u Estoniji je bruto minimalna plaća u siječnju 2019. povećana na 540 EUR, s 500 EUR 2018. Socijalni partneri složili su se da će se do 2022. povećanja minimalne plaće izračunavati na godišnjoj osnovi na temelju produktivnosti rada i gospodarskog rasta. U Grčkoj je vlada povećala propisanu minimalnu plaću za 10,9 % te ukinula plaću nižu od minimalne za osobe mlađe od 25 godina. To je prvo povećanje od 2012. U Španjolskoj je propisana minimalna plaća povećana na 12 600 EUR godišnje, kao rezultat političkog dogovora (bez socijalnih partnera). Istovremeno je vlada najavila povećanje plaća u javnom sektoru za najmanje 2,25 % 2019., uz mogućnost dodatnog povećanja za najviše 0,5 postotnih bodova, ovisno o rastu BDP-a. U Hrvatskoj je minimalna bruto plaća povećana s 3 440 na 3 750 kuna (s približno 460 EUR na 505 EUR), što je najveće povećanje od 2008. U Litvi je iznos minimalne plaće povećan s 400 EUR na 430 EUR mjesečno, ali nakon reforme poreza na osobni dohodak iznosi 555 EUR. Minimalna plaća u Slovačkoj povećala se s 480 na 520 EUR. U Latviji su, iako se nacionalna minimalna plaća nije povećala, minimalne plaće povećane u sektoru građevinarstva i u sektoru podučavanja. Vlada u Poljskoj najavila je znatno povećanje minimalne plaće, čime bi se tijekom sljedećih pet godina njezina nominalna vrijednost udvostručila (s 2 250 PLN 2019. na 4 000 PLN 2024., tj. s približno 525 EUR na 930 EUR). Konačno, Italija i Cipar razmatraju prijedloge za uvođenje zakonom propisane minimalne plaće. U Italiji se nacrtom zakona predlaže uvođenje bruto minimalne satnice od 9 EUR. Vlada na Cipru najavila je da namjerava uvesti minimalnu plaću nakon što gospodarstvo dosegne punu zaposlenost, uz stopu nezaposlenosti od 5 %. Prema prognozama to se očekuje do 2020. ili 2021. Tablica 2.: Ažuriranja mjesečnih minimalnih plaća 2019. (u EUR) Zemlja 2018. 2019. Nominalno povećanje Stvarno povećanje Belgija 1 562,59 1 593,76 2,0 % 0,2 % Bugarska 260,76 286,33 9,8 % 7,4 % Hrvatska 462,10 505,90 9,5 % 8,4 % Češka 477,78 518,97 8,6 % 7,2 % Estonija 500,00 540,00 8,0 % 5,0 % Francuska 1 498,47 1 521,22 1,5 % 0,1 % Njemačka 1 497,79 1 557,09 4,0 % 2,2 % Grčka 683,76 758,33 10,9 % 10,4 % Mađarska 444,69 464,20 4,4 % 5,0 % Irska 1 613,95 1 656,20 2,6 % 1,8 % Latvija 430,00 430,00 0,0 % – 2,9 % Litva 400,00 555,00 (430,00) 7,5 % 5,0 % Luksemburg 1 998,59 2 071,10 3,6 % 2,0 % Malta 747,54 761,97 1,9 % 0,9 % Nizozemska 1 578,00 1 615,80 2,4 % 0,4 % Poljska 502,75 523,09 4,1 % 6,4 % Portugal 676,67 700,00 3,5 % 2,8 % Rumunjska 407,86 446,02 9,4 % 6,0 % Slovačka 480,00 520,00 8,3 % 6,0 % Slovenija 842,79 886,63 5,2 % 3,9 % Španjolska 858,55 1 050,00 22,3 % 21,1 % Ujedinjena Kraljevina 1 638,36 1 746,73 4,9 % 2,4 % Izvor: izračuni Eurofounda. Usklađeni podaci o bruto mjesečnim plaćama u eurima koji se primjenjuju na zaposlenike koji rade u punom radnom vremenu po punoj stopi za odrasle. Kada se preračunaju u iznose u eurima, realne promjene minimalne plaće u HU i PL veće su od nominalnih promjena zbog devalvacije mađarske forinte i poljskog zlota.

3.2.Šesta smjernica: Poboljšanje ponude radne snage i pristupa zapošljavanju, vještinama i kompetencijama U ovom se odjeljku razmatra provedba šeste smjernice za zapošljavanje, kojom se državama članicama preporučuje stvaranje uvjeta za promicanje ponude radne snage, vještina i kompetencija. Iznose se pokazatelji koji se odnose na završetak obrazovanja i osposobljavanja, kao i rezultati te učinak na razvoj vještina i zapošljivost radne snage. Potom se promatraju rezultati koje su ostvarile različite skupine podzastupljene na tržištu rada (npr. mladi, stariji radnici, žene, osobe migrantskog podrijetla i osobe s invaliditetom). U odjeljku 3.2.2. iznose se mjere politika država članica u tim područjima i mjere namijenjene tim skupinama. 3.2.1. Ključni pokazatelji Nakon dugog razdoblja stalnog napretka udio osoba koje rano napuštaju obrazovanje i osposobljavanje stagnirao je tijekom posljednje dvije godine. Smanjenje stope ranog napuštanja školovanja dio je glavnih ciljeva obrazovanja u okviru strategije Europa 2020. Države članice složile su se da će smanjiti prosječnu stopu ranog napuštanja školovanja u EU-u na razinu ispod 10 % do 2020., u odnosu n