HR Službeni list Europske unije C 114/37

Mišljenje Odbora regija – Strateške smjernice za održivi razvoj akvakulture EU-a

2014/C 114/08

I. PREPORUKE O POLITIKAMA

ODBOR REGIJA

1. pozdravlja Komunikaciju Europske komisije o Strateškim smjernicama za održivi razvoj akvakulture EU-a te želi naglasiti da se, ako se želi odgovoriti na buduće izazove na području prehrambenih i prirodnih resursa te regionalnog razvoja, akvakulturna proizvodnja mora tretirati kao strateški sektor (na jednak način kao i druga proizvodna područja primarnog sektora);

2. ponovno ističe važnost „plavog rasta” te apsolutnu nužnost europske strategije za poticanje održivog razvoja akvakulture ako se žele ispuniti ciljevi zapošljavanja u tom sektoru i povećati njegova produktivnost u skladu sa strategijom Europa 2020. za ponovno pokretanje gospodarstva EU-a;

3. poziva na to da ključni cilj smjernica bude smanjenje ilegalnog, neprijavljenog i nereguliranog ribolova kroz višerazinsko upravljanje;

4. primjećuje da je u nizu mišljenja već podupirao akvakulturu te pozivao na to da se ta politika prizna zasebno, kao i da se na odgovarajući način financira i promiče kako bi se omogućilo da se razvije u snažnu alternativu tradicionalnom ribarstvu. Odbor bi stoga trebalo priznati kao ključnog partnera za promicanje te politike;

5. skreće pažnju na procjene Organizacije za hranu i poljoprivredu (FAO) da trenutno 47% ribe namijenjene ljudskoj prehrani dolazi iz akvakulture te žali zbog činjenice da akvakulturna proizvodnja EU-a čini samo 2,3% količine i 4% vrijednosti svjetske proizvodnje; (1)

6. duboko je zabrinut što Europa, nekoć predvodnica u proizvodnji ribe iz uzgoja, sada mora uvoziti više od 60% akvakulturnih proizvoda, iako je u potpunosti sposobna tu hranu proizvoditi unutar Unije te otvarati radna mjesta za stanovništvo uz poštivanje najviših standarda;

7. prepoznaje potrebu da se oslobodi potencijal akvakulture i na taj način ovaj stagnirajući sektor pretvori u propulzivnu gospodarsku granu;

8. pozdravlja prepoznavanje potrebe da se smanji razlika između količine morske hrane koja se konzumira u EU-u i količine ribarskih ulova u EU-u te da se prizna uloga koju bi sektor akvakulture trebao imati u postizanju ovog cilja;

9. naglašava da je, u europskom kontekstu, održivi razvoj postao nužan preduvjet za bilo kakvu politiku društvenog i gospodarskog rasta i da on mora biti u fokusu političkih nastojanja i resursa u svim sektorima;

10. smatra da je održivi razvoj akvakulture od strateške važnosti s obzirom na to da u njoj izravan interes imaju sve regije i lokalne zajednice (čak i područja koja nisu uz obalu) i s obzirom na povezanost ekološke politike, kvalitete morske i riječne vode i gospodarskog učinka tog sektora;

11. primjećuje da europska akvakultura nije jedinstven sektor, već da se odlikuje raznovrsnim metodama uzgoja, uključujući zatvorene i otvorene, ekstenzivne i intenzivne sustave, na kopnu, u jezerima, ribnjacima, uvalama i spremnicima, blizu obale i u vodama dalje od nje, te da obuhvaća uzgoj slatkovodne i morske ribe te školjkaša, sve od hladnih voda Skandinavije do toplih morskih bazena južne Europe. Unatoč tim razlikama, europskoj je akvakulturi potrebna podrška kako bi postala konkurentna i vrijedna gospodarska grana i izvor lokalnog zapošljavanja, znanja, vještina i ponosa;

12. priznaje da je potrebna kampanja podizanja svijesti kojom bi se istaknuli to bogatstvo i raznolikost, a ujedno se promicala i veća transparentnost u označavanju akvakulturnih proizvoda kako bi se istaknula razlika između proizvoda iz intenzivnog uzgoja i onih s uzgajališta sličnijih prirodnim uvjetima (na primjer, kavezi u vodama daleko od obale itd.);

13. smatra da EU treba predvoditi u razvoju ekoloških i održivih metoda uzgoja ribe te otvoriti vrata „plavoj revoluciji” primjenom tehnologija i inovacija u proizvodnji, hranjenju, mriješćenju i skupljanju riba unutar EU-a;

14. dijeli zabrinutost zbog stagnacije akvakulturne proizvodnje Europske unije, koja još u dovoljnoj mjeri ne koristi komparativne prednosti visoke kvalitete i visokih higijenskih standarda europskih morskih proizvoda;

15. preporuča da EU zadrži najviši mogući stupanj kontrole nad uvoznim akvakulturnim proizvodima, koje europske kompanije često koriste kao sirovinu za daljnju proizvodnju, te da osigura standardizirani okvir zdravstvenih, higijenskih, radnih i okolišnih uvjeta i za uvozne proizvode i za one proizvedene u EU-u;

16. skreće pozornost na potencijalne pozitivne gospodarske i socijalne učinke postojanog rasta akvakulturnog sektora (i s njim povezanih lanaca proizvodnje), ako se uzme u obzir da bi to moglo zadovoljiti sve veću domaću potražnju, koja se trenutno zadovoljava uvozom, a mogao bi se potaknuti i rast zapošljavanja u EU-u;

17. pozdravlja napore Komisije da pokrene proces dobrovoljne suradnje u sklopu koje bi države članice sudjelovale u izradi višegodišnjih nacionalnih strateških planova, ali se ipak zalaže da se utvrđivanjem pokazatelja za mjerenje napretka poduzećima i lokalnim vlastima ne nametne previše birokracije;

18. žali zbog toga što Komisija nije spomenula ulogu koju u promicanju održivog razvoja akvakulture mogu imati lokalne i regionalne vlasti, primjerice, promicanjem općenitog poznavanja akvakulturnih proizvoda kroz informativne programe u školama i promicanjem konzumacije lokalnih i sezonskih proizvoda (kratki lanac opskrbe);

19. preporučuje da predloženo Savjetodavno vijeće za akvakulturu što je više moguće iskoristi informacije iz onih regija u državama članicama koje su razvile stručna znanja na području gospodarskog razvoja;

20. slaže se da bi za održivi razvoj akvakulture moglo biti važno poštivanje zakonodavstva EU-a o okolišu, javnom zdravlju, zaštiti potrošača i ekološkoj održivosti, što mora biti osnova za usklađeno planiranje zajedničkih ciljeva u sklopu višegodišnjih nacionalnih strateških planova;

21. također se slaže s time da je potrebno učiniti sve za promicanje primjene europskog ekološkog zakonodavstva, a da se pritom sudionicima u proizvodnom lancu ne nameću nepotrebna opterećenja; u tom bi se pogledu znanja samih proizvođača te lokalnih i regionalnih vlasti mogla pokazati ključnima u kontekstu Savjetodavnog vijeća za akvakulturu;

22. naglašava važnost savjetovanja s dionicima te se nada da će se, uz planiranu procjenu tijekom provedbe nacionalnih planova, savjetovanje ponovno održati prije kraja 2017. godine;

23. podržava prioritetna područja koja je odredila Komisija, kao i odgovarajuće smjernice, koje su usmjerene na potrebu da se: a) smanji birokracija, b) omogući dostupnost prostora i vode, c) poveća konkurentnost sektora i d) pomogne u stvaranju ravnopravnih uvjeta konkurencije iskorištavanjem komparativnih prednosti akvakulture EU-a;

24. podsjeća da mala i srednja poduzeća čine više od 90% poduzeća koja se bave akvakulturom te da njihova ukupna profitabilnost i potencijal održivog razvoja ovise o transparentnosti, učinkovitim administrativnim postupcima i predvidljivosti. Bez jasnog okvira gospodarski subjekti nemaju na raspolaganju dovoljno informacija za donošenje odluka koje bi im omogućile da ulažu u svoje poslovanje i širenje svojih aktivnosti, stvaranje radnih mjesta i povećanje proizvodnje:

Pojednostavljivanje administrativnih postupaka

25. osuđuje činjenicu da su prepreke za otvaranje novih akvakulturnih uzgajališta, koje su već utvrđene u komunikaciji iz 2002. i pratećem mišljenju OR-a, ne samo ostale, nego su i povećane. Mukotrpni postupak otvaranja novog akvakulturnog uzgajališta koji traje dvije do tri godine (u usporedbi sa samo šest mjeseci u Norveškoj, europskoj predvodnici u ovom sektoru) odvratio je mnoge poduzetnike, a cijelu Europu stavio u nepovoljan položaj u usporedbi s globalnim konkurentima. Više nego ikada potrebno je zakonodavstvo koje će skratiti prosječno trajanje postupka i razlike između država članica;

26. poziva Komisiju da u svojim strateškim smjernicama u obzir uzme maksimalno održivi prinos.

27. slaže se da bi bilo korisno da Komisija upotrijebi podatke koje su prikupile države članice kako bi, u suradnji s nadležnim vlastima, odredila najbolje prakse i osigurala poboljšanje administrativne učinkovitosti; takva bi se vrsta analize trebala primjenjivati i na postupke povezane s isplatom potpora Zajednice poduzećima koja se bave akvakulturom;

28. primjećuje da su u EU-u lokalne i regionalne vlasti često zadužene za izdavanje dozvola ribogojilištima i podupiranje malih i srednjih poduzeća koja se na njihovom području bave akvakulturom. Suočene sa strogim zakonima o zaštiti okoliša te pritiskom ekoloških nevladinih organizacija i turističke industrije s jedne strane te s gospodarskim nazadovanjem tradicionalnog ribarstva i rastom nezaposlenosti s druge, lokalne i regionalne vlasti mogu imati samo koristi od jasnih smjernica za održivi razvoj akvakulture EU-a;

29. ističe da lokalne i regionalne vlasti imaju što ponuditi kada je riječ o promicanju najboljih administrativnih praksi, počevši od pružanja informacija koje države članice trebaju prikupiti do kraja 2013. godine;

Postizanje održivog razvoja i rasta akvakulture kroz koordinirano prostorno planiranje

30. ističe da je akvakultura često osjetljivija na zagađenje od ribarstva i da je važno poticati države članice da izrade karte rizika i karte utjecaja koje bi pokrivale kopnena područja, teritorijalne vode i obalna područja; te se karte mogu poslati Europskoj agenciji za pomorsku sigurnost i trebale bi sadržavati informacije o infrastrukturi i načinima upotrebe koji mogu utjecati na kvalitetu vode, trenutne napore za ublažavanje problema, kampanje nadzora, nove velike projekte itd.;

31. priznaje da bi sektor akvakulture imao koristi od koordiniranog prostornog planiranja, koje je nužno i u pomorskom kontekstu radi smanjenja broja sukoba oko različitih načina upotrebe istog prostora, čime bi se povećala održivost, smanjila nesigurnost, olakšala ulaganja i poboljšao razvoj poduzeća koja se bave akvakulturom;

32. preporučuje da se maksimalno iskoristi prilika za uključivanje obalnih akcijskih skupina u fazi regionalnog planiranja. Te skupine mogu biti način da se regije uključe u planiranje i upravljanje resursima te mogu zastupati stavove velikog broja regionalnih dionika;

33. želi istaknuti važnost suradnje između akvakulture i ribarstva koji, ako se razvijaju u sinergiji, mogu donijeti koristi poduzećima te obalnim i otočkim zajednicama, budući da se prerađivački pogoni koji ribarstvu više nisu potrebni mogu uključiti u rastući sektor akvakulture; također, suradnja između akvakulture i prerađivačkih i komercijalnih aktivnosti, ako se razvijaju u sinergiji, može stvoriti dodanu vrijednost za proizvode akvakulture.

34. poziva Komisiju da od država članica zahtijeva da pri donošenju višegodišnjih nacionalnih strateških planova temeljito prouče učinke na akvakulturna poduzeća koja djeluju u obalnim područjima, kao i kriterije za ublažavanje učinaka i moguće kompenzacijske mjere za ta poduzeća;

35. slaže se da je važno identificirati najprikladnija mjesta za slatkovodnu akvakulturu te se nada da će najbolje nacionalne prakse koje trebaju odrediti države članice sadržavati i elemente koji se odnose na slatkovodnu akvakulturu;

36. slaže se s mogućnošću da se birokracija za poduzetnike smanji i da se u sklopu procesa prostornog planiranja posebna pažnja posveti pitanju ekološkog učinka akvakulturnih poduzeća;

37. izražava želju da se u strateškim smjernicama u kontekstu koordiniranog planiranja spomene važnost da se u obalnim područjima bolje iskoriste područja s bočatom vodom (močvare i lagune), što može znatno pridonijeti socijalnoj i gospodarskoj otpornosti u kriznim vremenima uz istovremeno jačanje akvakulturne proizvodnje u EU-u;

Jačanje konkurentnosti akvakulture u EU-u

38. slaže se s procjenom pozitivnog utjecaja koji bi akvakulturna poduzeća mogla imati od učinkovitijeg ustroja tržišta i strukturiranijih organizacija proizvođača;

39. poziva Komisiju da se nastavi neposredno savjetovati s organizacijama proizvođača iz akvakulturnog sektora s ciljem da se identificiraju glavne prepreke razvoju s kojima se suočavaju te organizacije, kao i rješenja do kojih su možda došli;

40. priznaje da su proizvodni i marketinški planovi koje su provele organizacije proizvođača ključni instrumenti kada je riječ o poboljšanju konkurentnosti akvakulturnih poduzeća (u kombinaciji sa sporazumima o proizvodnim lancima, međustrukovnim sporazumima i politikama brendiranja) i kada je riječ o učinkovitom odazivu na sve veća očekivanja potrošača o kvaliteti i raznolikosti prehrambenih proizvoda;

41. ističe ulogu koju lokalne i regionalne vlasti i njihove agencije (koje se bave istraživanjem i provođenjem ispitivanja) mogu imati u promicanju tržišno usmjerenih istraživanja, inovacija i prijenosa znanja, kao i u potpori državama članicama u pronalaženju i osiguravanju sinergije između različitih nacionalnih istraživačkih programa;

42. želi potaknuti Komisiju da nastavi pridavati veliku pažnju iznimno ozbiljnom problemu koji za ekstenzivnu akvakulturu i bioraznolikost predstavljaju ptice i druge životinjske vrste koje se hrane ribom (npr. europska vidra) te da procijeni učinkovitost bilo kakvih odredbi o odstupanju koje su države članice možda usvojile u okviru Direktive o zaštiti ptica i njihovih staništa; uz to bi trebalo odmah ispitati je li stroga zaštita „problematičnih životinjskih vrsta” koje jedu ribu, a koja se primjenjuje u određenim regijama, još uopće u skladu sa zakonodavstvom EU-a, kako bi se, na temelju modificirane klasifikacije, lako mogle opravdati nužne iznimke u državama članicama;

43. ocjenjuje da je vrlo primjereno da države članice podupiru i razvijaju programe obrazovanja i obuke prilagođene potrebama tržišta akvakulture te da pružaju informacije o trenutnoj ponudi i politikama rasta koje se provode;

44. tvrdi da bi, kada je riječ o prijenosu znanja, najboljim praksama i inovacijama, Komisija mogla osnovati planirani opservatorij za europsko tržište te poticati države članice da svoje buduće operativne programe usmjeravaju prema široj potpori za ona akvakulturna poduzeća (posebice kolektivna) koja su uključena u prijenos znanja i inovacija;

Promicanje ravnopravnih uvjeta konkurencije za gospodarske subjekte iz EU-a kroz korištenje njihovih komparativnih prednosti

45. prepoznaje potrebu da se potrošače informira o kvaliteti svih akvakulturnih proizvoda, kako europskih, tako i drugih; točne informacije mogu taj sektor učiniti samo konkurentnijim;

46. smatra da, kada se radi o sustavima označavanja i neobaveznog certificiranja, višegodišnji nacionalni strateški planovi daju ažuriranu sliku i detaljan pregled stanja te promiču ujednačenost na razini EU-a;

47. nada se da će se u strateškim smjernicama za razvoj održive akvakulture EU-a naglasiti uloga koju mogu imati organizacije proizvođača i obalne akcijske skupine kada zajednički rade na promicanju akvakulturne proizvodnje i regija u kojima se takva proizvodnja odvija; to su područja u kojima regije mogu pružiti praktičnu podršku;

48. smatra da bi, kada je riječ o sljedivosti proizvoda i kratkim lancima opskrbe hranom, države članice i regije trebale iskoristiti pozitivna iskustva iz poljoprivrednog sektora te promicati primjenu tih iskustava među akvakulturnim poduzećima kako bi im se povećala konkurentnost;

49. smatra da se lokalni planovi za upravljanje ribarstvom trebaju preispitati radi mogućeg stvaranja veće sinergije s akvakulturnim sektorom, budući da se bave pitanjima poput uzgajališta, sezonske naravi proizvodnje, plasiranja na tržište, pogona za preradu koji su se ranije koristili u ribarskom sektoru itd.;

50. želi naglasiti da je važno obratiti što više pažnje na to što bi potražnja za organskim proizvodima, koja je u stalnom porastu, mogla značiti za rast tog sektora;

51. podržava podjelu ciljeva (između država članica, Komisije i Savjetodavnog tijela za akvakulturu); cilj država članica također bi trebao uključivati bolje korištenje lokalnih javno-privatnih partnerstva kojima su osnovane obalne akcijske skupine, koje mogu pridonijeti održivom razvoju akvakulturnog sektora;

Novo upravljanje kao potpora akvakulturi EU-a

52. čestita Komisiji na tome što je uvažila preporuku Odbora (iznesenu u CdR 20/2003.) da se osnuje zasebno Savjetodavno tijelo za akvakulturu koje će informirati donositelje odluka. Također ponavlja da je Odbor „spreman biti forum i jamac koji će osigurati da javnost bude uključena i informirana o pitanjima akvakulture, kako bi dao doprinos [...] boljem upravljanju u akvakulturnom sektoru”. (2)

Bruxelles, 29. studenoga 2013. Predsjednik Odbora regija Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

(1) Činjenice i podaci o Zajedničkoj ribarskoj politici iz 2012. (Facts and figures on the Common Fisheries Policy 2012).

(2) SL C 141, 29. 5. 2010., str. 37. – 44.