OBRAZLOŽENJE

Tom prilikom Komisija je najavila i da će predstaviti plan s procjenom učinka za odgovorno povećanje cilja smanjenja emisija stakleničkih plinova Unije za 2030. te se obvezala da će „preispitati relevantno zakonodavstvo o energiji i, prema potrebi, predložiti njegovu reviziju do lipnja 2021.”.

Komisija je u ožujku 2020. podnijela prijedlog europskog propisa o klimi za dekarbonizaciju Europe do 2050. Komisija je u svojem Planu za postizanje klimatskog cilja do 2030. (CTP) predložila povećanje ambicija Unije u pogledu smanjenja emisija stakleničkih plinova do 2030. za barem 55 % u odnosu na razine iz 1990., što je znatno povećanje u odnosu na postojeći cilj od 40 %. U Planu za postizanje klimatskog cilja do 2030. navedene su i mjere potrebne u svim sektorima gospodarstva, uključujući revizije ključnih zakonodavnih instrumenata kako bi se ostvarile te povećane ambicije i ispunila obveza preuzeta u okviru Komunikacije o europskom zelenom planu prema kojoj je potrebno iznijeti sveobuhvatan plan za odgovorno povećanje cilja Europske unije za 2030. na 55 %. Plan za postizanje klimatskog cilja do 2030. u skladu je i s ciljem Pariškog sporazuma da se porast globalne temperature zadrži znatno ispod 2 °C i da se radi na zadržavanju porasta ispod 1,5 °C. U prosincu 2020. Europsko vijeće podržalo je obvezujući cilj EU-a da se do 2030. neto domaće emisije stakleničkih plinova smanje za najmanje 55 % u odnosu na 1990. Europsko vijeće zaključilo je da je potrebno povećati klimatske ambicije na način kojim bi se potaknuo održiv gospodarski rast, stvorila kvalitetna radna mjesta, ostvarile koristi za zdravlje i okoliš za građane Unije te pridonijelo dugoročnoj globalnoj konkurentnosti gospodarstva Unije promicanjem inovacija u zelenim tehnologijama. Europski parlament i Vijeće 22. travnja 2021. postigli su privremeni politički dogovor o ostvarenju smanjenja emisija stakleničkih plinova za najmanje 55 % do 2030. Time se utvrđuje okvir za djelovanje u cilju smanjenja emisija stakleničkih plinova u narednim desetljećima, ali ga je potrebno provesti posebnim zakonodavstvom kako bi se osiguralo da do tih smanjenja zaista dođe. Projekcije upućuju na to da bi uz potpunu provedbu trenutačnih politika smanjenje emisija stakleničkih plinova do 2030. iznosilo približno 45 % ako se isključe emisije i apsorpcije iz korištenja zemljišta te približno 47 % ako se uključi korištenje zemljišta, u usporedbi s razinama iz 1990. Stoga se u Planu za postizanje klimatskih ciljeva za 2030. predviđa niz mjera potrebnih u svim sektorima gospodarstva i pokretanje revizija ključnih zakonodavnih instrumenata za ostvarivanje tih povećanih ambicija.

Kako bi se to provelo, u programu rada Europske komisije za 2021. najavljen je paket “Za cilj od 55 %” za smanjenje emisija stakleničkih plinova za najmanje 55 % do 2030. i postizanje klimatski neutralne Europe do 2050. Tim će paketom biti obuhvaćen širok raspon područja politika, uključujući energetsku učinkovitost, obnovljive izvore energije, korištenje zemljišta, oporezivanje energije, raspodjelu tereta i trgovanje emisijama.

Energetska učinkovitost ključno je područje djelovanja bez kojeg se ne može postići potpuna dekarbonizacija gospodarstva Unije. Direktiva o energetskoj učinkovitosti dovela je do trenutačne politike energetske učinkovitosti Unije kako se ne bi propustile troškovno učinkovite prilike za uštedu energije. U prosincu 2018. Direktiva o energetskoj učinkovitosti izmijenjena je u okviru paketa „Čista energija za sve Europljane”, posebno kako bi se u nju uključio novi glavni cilj povećanja energetske učinkovitosti Unije od najmanje 32,5 % do 2030. (u usporedbi s predviđenom potrošnjom energije 2030.) te kako bi se obveza uštede energije produljila i ojačala nakon 2020.

Iako je cilj povećanja energetske učinkovitosti do 2020. možda postignut zbog iznimnih okolnosti uzrokovanih pandemijom bolesti COVID-19, ukupni nacionalni doprinosi koje su države članice dostavile u okviru nacionalnih energetskih i klimatskih planova manji su od cilja Unije od 32,5 % u 2030. Zajednički doprinosi doveli bi do smanjenja od 29,4 % za krajnju potrošnju energije i 29,7 % za potrošnju primarne energije u usporedbi s predviđanjima iz referentnog scenarija iz 2007. za 2030. To bi značilo da razlika u kolektivnoj razini ambicije iznosi 2,8 postotnih bodova za potrošnju primarne energije i 3,1 postotni bod za krajnju potrošnju energije za EU27. Ta razlika utječe i na razinu napora potrebnih za postizanje ambicioznijih ciljeva energetske učinkovitosti. U procjeni učinka Plana za postizanje klimatskog cilja do 2030. zaključuje se da nije vjerojatno da će se potrebne više razine energetske učinkovitosti postići samo tržišnim silama, trenutačnom organizacijom tržišta i tehnološkim razvojem, što znači da je potrebno uložiti dodatne napore. Prema procjeni učinka priloženoj ovoj Direktivi, trebat će ostvariti znatna poboljšanja u pogledu energetske učinkovitosti u odnosu na trenutačnu razinu ambicije od 32,5 %.

Viša razina ambicije zahtijeva snažnije promicanje energetske učinkovitosti, kad god je to isplativo, u svim područjima energetskog sustava i u svim relevantnim sektorima u kojima aktivnost utječe na potražnju za energijom, kao što su sektori prometa, voda i poljoprivrede. Rješavanje pitanja povezanosti voda i energije posebno je važno zbog sve veće potrebe za vodom i energijom odnosno sve većeg pritiska na vodne resurse zbog klimatskih promjena.

Direktiva o energetskoj učinkovitosti važna je za postizanje klimatske neutralnosti do 2050., prema kojoj se energetska učinkovitost treba smatrati zasebnim izvorom energije. Ključnu ulogu energetske učinkovitosti podupire načelo energetske učinkovitosti na prvom mjestu. Prepoznato je kao vodeće načelo energetske politike Unije i trebalo bi ga uzeti u obzir u svim sektorima, a ne samo u energetskom sustavu, i na svim razinama, uključujući u financijskom sektoru. Pri utvrđivanju novih pravila za opskrbu i druga područja politika, rješenja koja uključuju energetsku učinkovitost trebalo bi smatrati prvom opcijom u odlukama o planiranju i ulaganjima. Navedeno načelo prepoznato je kao ključni element strategije za integraciju energetskog sektora.

Iako je potencijal za uštedu energije i dalje velik u svim sektorima, poseban izazov predstavljaju promet, jer je odgovoran za 30 % krajnje potrošnje energije, i zgrade, jer je energetska učinkovitost 75 % fonda zgrada Unije loša. Sektor informacijskih i komunikacijskih tehnologija (IKT), koji je odgovoran za 5–9 % ukupne svjetske potrošnje električne energije i više od 2 % svih emisija, još je jedan važan sektor kojem se posvećuje sve veća pozornost. Potrošnja energije podatkovnih centara u Uniji 2018. iznosila je 76,8 TWh. Očekuje se da će se potrošnja do 2030. povećati na 98,5 TWh, što je porast za 28 %. Taj se porast, osim u apsolutnoj vrijednosti, može promatrati i relativno: u EU-u su 2018. podatkovni centri činili 2,7 % potražnje za električnom energijom te će do 2030. činiti 3,21 %, ako se razvoj nastavi prema trenutačnoj putanji. U europskoj digitalnoj strategiji već je istaknuta potreba za energetski visokoučinkovitim i održivim podatkovnim centrima i mjerama transparentnosti za telekomunikacijske operatore u pogledu njihova ekološkog otiska.

Javni sektor sam je po sebi važan gospodarski akter i odgovoran je za oko 5–10 % ukupne krajnje potrošnje energije u Uniji. Općenito, udio Unije u ugovorima o javnoj nabavi s tijelima središnje uprave procjenjuje se na približno 16 %. Na razini država članica taj se udio kreće između 5 % i 86 %. Procjenjuje se da potrošnja javnih zgrada iznosi oko 2 % krajnje potrošnje energije u Uniji. Potencijal za troškovno učinkovitu uštedu energije i dalje postoji u cijelom javnom sektoru, kako u obnovi tako i u gospodarenju energijom postojećih zgrada, kao i u budućoj nabavi energetski učinkovitih zgrada, proizvoda i usluga.