HR    HR  
 EUROPSKA  
KOMISIJA 
Bruxelles, 22.6.2015.  
COM(2015) 304 final 
2015/0135 (NLE) 
  
Prijedlog 
ODLUKE VIJE ĆA 
o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije Pr otokolu iz 2010. uz 
Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom opasnih 
i štetnih tvari more m, uz iznimku aspe kata povezanih s pr avosudnom suradnjom u 
građanskim stvarima 
 
HR 2   HR OBRAZLOŽENJE  
1. KONTEKST PRIJEDLOGA 
1.1. Uvod 
Odgovornost i naknada štete koje proizlaze iz  posebnih vrsta aktivnosti prijevoza 
brodovima ure đene su na me đunarodnoj razini nizom konvencija Me đunarodne 
pomorske organizacije (dalje u tekstu „IMO ”) koje se oslanjaju na ista glavna na čela. 
Ta su načela: stroga odgovornost brodovlasni ka, obvezno osiguranje za pokri će šteta 
nastalih tre ćim stranama, pravo ošte ćenih osoba da odštetu traže izravno od 
osiguravatelja, ograni čenje odgovornosti i, u slu čaju nafte i opasnih  i štetnih tvari 
(dalje u tekstu „HNS”), poseban fond za naknade iz  kojeg se pla ćaju štete ako te štete 
premašuju limite odgovornosti brodovlasnika. 
Međunarodna konvencija o odgovornosti i nakn adi za štete u vezi  s prijevozom 
opasnih i štetnih tvari morem iz 1996. (d alje u tekstu „Konvencija HNS iz 1996.”) 
zadnja je od konvencija IMO-a kojima se ure đuje odgovornost za koju se još čeka da 
je ratificiraju države kako bi stupila na snagu. Rije č je o važnom elementu 
međunarodnog režima odgovornosti na moru, posebno stoga što je prijevoz HNS-a 
morem, uklju čujući ukapljeni prirodni plin (LNG) i ukapljeni naftni plin (LPG), 
trgovačka grana u ekspanziji i predstavlja zna čajan dio pomorskog prometa. 
Protokolom iz 2010. (dalje u tekstu „Pro tokol iz 2010.”) uz Konvenciju HNS iz 
1996. uklju čene su potrebne izmjene kako bi se riješili problemi koji su uo čeni u 
Konvenciji HNS iz 1996. Protokol iz 2010.  i odredbe Konvencije, kako su 
izmijenjene Protokolom, moraju se čitati, tuma čiti i primjenjivati zajedno kao 
jedinstveni instrument, u skladu s člankom 2. i člankom 18. Protokola. Pro čišćeni 
tekst Protokola izradilo je tajništvo IMO-a, a IMO ga je prihvatio 2011. na 
98. sjednici Pravnog odbora IMO-a te se ta j tekst naziva „Konvencija HNS iz 2010.”. 
Konvencija HNS iz 2010, kao jedinstveni, pro čišćeni instrument Konvencije, po čet 
će proizvoditi u činke kad Protokol iz 2010. stupi na snagu. 
U skladu s člankom 20. stavkom 8. Protokola ( članak 45. stavak 8. Konvencije HNS 
iz 2010.), potpisivanjem, ratifikacijom ili prihva ćanjem Protokola iz 2010. od strane 
države poništavaju se sva prij ašnja potpisivanja i ratifik acije te države Konvencije 
HNS iz 1996. 
Ni Konvencija HNS iz 1996. ni Protokol iz 2010. uz Konvenciju HNS nisu stupili na 
snagu. Navedeni protokol do danas nije potpisala nijedna ugovorna stranka.  
Važno je napomenuti da čin obvezivanja odredbama Protokola iz 2010. mora biti 
popraćen podnošenjem podataka dobivenih ti jekom prethodne kalendarske godine o 
ukupnoj koli čini doprinašaju ćeg tereta tih tvari, u skladu s člankom 20. stavkom 4. 
Protokola iz 2010. ( članak 45. stavak 4. Konvencije HNS iz 2010.). Taj preduvjet 
glavni je razlog zašto nijedna držav a još nije ratificirala Konvenciju. 
Nakon što je u okviru IMO donesen Protokol  iz 2010. uz Konvenciju HNS, skupina 
država, uz pomo ć tajništva Me đunarodnih fondova za naknadu štete od zaga đenja 
naftom (dalje u tekstu: „IOPC fondovi”) , sastavila je skup smjernica za izvješ ćivanje 
o doprinašaju ćem teretu HNS-a. Te je smjernic e prihvatio pravni odbor IMO-a na 
HR 3   HR svojem stotom sastanku 19. travnja 2013.1, čime je riješena glavna tehni čka 
poteškoća s ratifikacijom Konvencije. 
U cilju pripremanja ratifikacije, na sto prvom sastanku pravnog odbora IMO-a 
sastavljena je skupina za korespondenciju  HNS-a kako bi se državama pomoglo u 
uspostavljanju postupaka za provedbu Konvencije, a posebno za izvješ ćivanje o 
doprinašaju ćem teretu HNS-a. Niz država članica EU-a i Europska komisija članovi 
su te skupine. 
1.2. Nadležnosti EU-a i posljedice 
U skladu s pravilima o vanjskoj nadležnosti Unije kako su utvr đena u članku 3. 
stavku 2. Ugovora o funkcioniranju Europs ke unije („UFEU”), Protokol iz 2010. i 
ubuduće Konvencija HNS iz 2010. u isklju čivoj su nadležnosti Unije jer utje ču na 
zajednička pravila Unije i mijenjaju njihovo podru čje primjene.  
Kako je opisano u odjeljku 1.4. ovog Memora nduma, sklapanje Protokola iz 2010. uz 
Konvenciju utjecalo bi na podru čje primjene i pravila Direktive 2004/35/EZ o 
odgovornosti za okoliš u u pogledu spre čavanja i otklanjanja štete u okolišu2. Osim 
toga, zbog razloga navedenih u odjeljku 1.5. u nastavku, sklapanje Protokola iz 2010. 
utjecalo bi na pravila utvr đena u Uredbi (EU) br. 1215/2012 o nadležnosti, 
priznavanju i izvršenj u sudskih odluka u gra đanskim i trgova čkim stvarima 
(preinačena Uredba Bruxelles I.)3.  
Potonjim preklapanjem izme đu pravila Konvencije, kako je  izmijenjena, i pravila 
utvrđenih u Uniji u pogledu pravosudne suradnje u gra đanskim i trgova čkim stvarima 
također je stvorena pravna osnova za Odluku Vije ća 2002/971/EZ o ovlaš ćivanju 
država članica da u interesu Zajednice ratificiraju Me đunarodnu konvenciju o 
odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevo zom štetnih i opasnih tvari morem, iz 
1996. (Konvencija HNS) ili da joj pristupe4. Međutim, kako je utvr đeno u uvodu, 
Protokolom iz 2010. izmijenjena je Konvencija  HNS iz 1996. te je Konvencija HNS iz 
2010. pro čišćeni instrument koji proizlazi iz te izmjene. Stoga je u činak Konvencije 
HNS iz 2010. na pravila EU-a potre bno ocijeniti u svjetlu razvoja doga đaja u pravnom 
poretku Unije nakon donošenja Odluke Vije ća 2002/971/EZ. 
U nedostatku klauzule REIO (regionalne organizacije za gospodarsku integraciju) u 
tekstu Konvencije ili u Protokolu, isklju čivu nadležnost Unije za sklapanje Protokola 
iz 2010. ne može izvršavati sama Unija ka o zaseban pravni s ubjekt. Stoga države 
članice podliježu obvezi sklapanja tog me đunarodnog sporazuma u ime Unije. Budu ći 
da se Protokol iz 2010. odnosi na pitanja u isklju čivoj nadležnosti EU-a, države 
članice ne mogu samostalno odlu čiti o potpisivanju i ratifikaciji tog Protokola. One to 
mogu učiniti, u ime Unije, samo na prij edlog Komisije i nakon odobrenja Vije ća i uz 
suglasnost Europskog parlamenta, u skladu s člankom 218. stavkom 6. to čkom (a) 
UFEU-a. 
1.3. Pojedinosti o Konvenciji 
                                                 
1 Stoti sastanak pravnog odbora IMO-a (IMO LEG), LEG 100/14, „Izvješ će sa stotog sastanka pravnog 
odbora”, str. 5. – 6.; LEG 100/3, podnesak Kanade o „Pra ćenju provedbe Protokola HNS, 2010.”, 
Prilog 2.: „Smjernice za izvješ ćivanje pri podnošenju podataka o doprinašaju ćem teretu HNS-a”. 
2 SL L 143, 30.4.2004., str. 56. . 
3 SL L 351, 20.12.2012., str. 1. . 
4 Odluka Vije ća 2002/971/EZ od 18. studenoga 2002. o ovlaš ćivanju država članica da u interesu 
Zajednice ratificiraju Me đunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom 
štetnih i opasnih tvari morem, iz 1996. (Konvencija  HNS) ili da joj pristupe, SL L 337, 13.12.2002., 
str. 55. 
HR 4   HR Protokol iz 2010. te time ujedno i pro čišćena Konvencija HNS iz 2010. stupit će na 
snagu 18 mjeseci nakon što ga je ratifici ralo najmanje 12 država, od kojih su četiri s 
po najmanje dva milijuna bruto tona jedinica, te nakon što se odgovaraju ći podaci o 
doprinašaju ćem teretu podnesu glavnom tajniku IMO-a, prema potrebi, u kojima je 
prikazano najmanje 40 milijuna tona tereta koji je zaprimljen u tim državama tijekom prethodne kalendarske godine i kojim se doprinosi ukupnom ra čunu HNS-a. Uvjeti za 
stupanje na snagu isti su kao i za Konvenciju HNS iz 1996. 
Glavne promjene izme đu Konvencije HNS iz 1996. i Konvencije HNS iz 2010. su 
sljedeće: 
(a) iz definicije doprinašaju ćeg tereta u fond HNS-a isklju čen je pakirani HNS, a 
šteta koju prouzro či pakirani HNS i dalje je pokrivena dvostupanjskim 
sustavom naknade utvr đenim Konvencijom ( članak 1. stavak 10. Konvencije 
HNS iz 2010.); 
(b) povećava se limit za odgovornost brodovlasni ka za brodove kojima se prevozi 
pakirani HNS, u cilju boljeg rješenja pitanja isklju čivanja pakiranog HNS-a iz 
kategorije doprinašaju ćeg tereta u fond HNS-a ( članak 9. stavak 1. to čka (b) 
Konvencije HNS iz 2010.); 
(c) fizički primatelj ukapljenog prirodnog plina je sada  odgovorna stranka koja 
plaća odgovaraju će doprinose u fond HNS-a, osim ako je druk čije dogovoreno 
između titulara i primatelja ( članak 19. (1.bis) Konvencije HNS); 
(d) isplata naknade štete iz fonda HNS-a u slu čaju incidenta koji je pokriven 
uvjetuje se ispunjavanjem obveze doti čne države da dostavi izvješ ća o 
doprinašaju ćem teretu za sve godine koje su prethodile incidentu ( članak 21.bis 
stavak 2. Konvencije HNS iz 2010.). 
Tim se promjenama uklanjaju glavne prepreke zbog kojih je proces ratifikacije 
Konvencije HNS iz 1996. bio blokiran.  
Područ
je primjene:  Konvencija HNS iz 2010. primjenjuj e se na zahtjeve za naknadu 
štete koja je nastala prijevozom HNS-a morem, osim u slu čajevima zahtjeva koji se 
temelje na ugovoru o prijevozu robe ili putni ka. Šteta koja je pokrivena Konvencijom 
uključuje svu štetu državnom podru čju – uklju čujući teritorijalno more – države 
stranke, štetu nanesenu okolišu u isklju čivom gospodarskom pojasu države stranke, 
svu štetu – osim štete nanesene okolišu – koju je brod registriran u državi stranci 
prouzročio izvan državnog podru čja i teritorijal nog mora države stranke, kao i sve 
preventivne mjere koje su poduzete kako bi se navedene vrste štete smanjile na 
najmanju mogu ću mjeru. Ratni brodovi ili drugi br odovi koji su u vlasništvu države ili 
ih upotrebljava država za ne komercijalne svrhe isklju čeni su iz podru čja primjene 
Konvencije, osim ako predmetna država odlu či drugačije. Osim toga, država može iz 
područja primjene ove Konvencije isklju čiti brodove ispod 200 bruto tona kojima se 
prevozi HNS isklju čivo u pakiranom obliku, dok putuju izme đu luka ili instalacija te 
države. Potonje izuze će može se tako đer primjenjivati izme đu dvije susjedne države 
ako postoji izri čit sporazum obiju država. O takvim izuze ćima koja se odnose na jednu 
ili dvije susjedne države mora se, prema potrebi, obavijestiti IMO. 
Glavni aspekti odgovornosti i naknade: Konvencijom HNS iz 2010. uspostavlja se 
stroga odgovornost vlasnika broda kojim se prevozi HNS za sve štete koje su 
uzrokovane incidentom povezanim s pomorskim  prijevozom HNS-a koji je ukrcan na 
taj brod. Postoje ograni čene iznimke za strogu odgovornost vl asnika, a da bi se one 
primijenile, teret dokazivanja je na vlasniku. 
HR 5   HR Prema Konvenciji, stroga odgovornost popra ćena je obvezom vlasnika da plati 
osiguranje ili pribavi drugo financijsko jamstvo u svrhu naknade mogu će štete. U 
skladu s Konvencijom, države stranke moraju  potvrditi da je takvo osiguranje ili 
financijsko jamstvo pribavljeno. 
Kako bi predmetna gospodarska grana pod ržala zahtjeve za strogu odgovornost i 
obvezno osiguranje, Konvencijom je tako đer predvi đeno pravo ograni čenja 
odgovornosti vlasnika do 100 milijuna obra čunskih jedinica za HNS koji se prevozi u 
rasutom stanju i 115 milijuna obra čunskih jedinica za pakirani HNS. Osim toga, kao 
što je slučaj sa svim konvencijama o odgovornosti na moru, postoji odredba kojom se 
zabranjuje pravo traženja odštete od vlasnika broda za štetu obuhva ćenu Konvencijom 
HNS iz 2010. „druga čije nego u skladu s ovom Konvencijom”. 
Najveći doprinos ove Konvencije me đunarodnom režimu odgovornos ti i naknade štete 
za nesreće koje su prouzro čene aktivnostima pomorskog prijevoza i, posebno, 
prijevozom HNS-a morskim putem radi tr govine, uspostavljanje je specijaliziranog 
fonda za naknadu štete. Cilj je fonda HNS-a pla ćanje naknade svim osobama koje 
pretrpe štetu povezanu s prijevozom HNS-a morem, u mjeri u kojoj te osobe nisu 
mogle dobiti punu i odgovaraju ću naknadu štete od vlas nika broda i njegova 
osiguravatelja. Više je okolnosti koje mogu prouzro čiti takvu situaciju, konkretno 
nepostojanje odgovornosti vlasni ka broda, financijska ne sposobnost brodovlasnika i 
njegova osiguravatelja da podmire zahtjev e za naknadu štete u potpunosti, ili šteta 
koja premašuje limite odgovornosti brodovlasnika. 
Ukupan iznos za naknade štete koji je dos tupan u okviru ovog dvostupanjskog sustava 
je 250 milijuna obra čunskih jedinica (oko 310 milijuna EUR prera čunato po 
današnjem te čaju). Kako bi taj iznos bio dos tupan, Konvencijom HNS iz 2010. 
utvrđen je sustav doprinosa koje u fond HNS-a upla ćuju osobe koje zaprimaju HNS u 
svakoj državi stranci. Države stranke su pak odgovorne za to čnost, pravovremenost i 
pravilnost izvješ ćivanja o doprinašaju ćem teretu fondu HNS-a; tako đer je mogu će da 
država odlu či da će, umjesto subjekta koji zaprima HNS, ona sama platiti doprinose u 
fond. 
Zahtjevi i postupci pred sudovima države stranke: Konvencija HNS iz 2010. 
sadržava pravila o nadležnosti sudova držav e stranke u pogledu zahtjeva koje protiv 
vlasnika ili njegova osiguravatelja il i protiv fonda HNS-a podnose osobe koje su 
pretrpjele štetu koja je pokr ivena Konvencijom. Priznavanj e i izvršenje sudskih odluka 
sudova država stranaka tako đer je pokriveno Konvencijom.  Ti elementi, koji ostaju 
nepromijenjeni od Konvencije HNS iz 1996. im aju za cilj osiguravanje da se žrtve 
nesreća koje su pokrivene Konvencijom mogu osl oniti na jasna proceduralna pravila i 
pravnu sigurnost kako bi njihovi zahtjevi bili uspješniji. 
1.4. Utjecaj na Direktivu 2004/35/EZ 
Od 2004., Direktiva 2004/35/EZ mjerodavni je propis u EU-u u odnosu na 
odgovornost subjekata profesionalnih aktivnosti, uklju čujući pomorski prijevoz, u 
pogledu spre čavanja i otklanjanja štete u okolišu na državnom podru čju i u vodama 
pod nadležnoš ću država članica.  
Područje primjene konvencija HNS iz 1996. i 20 10. preklapa se s Direktivom, u mjeri 
u kojoj se odnosi na: i. štetu nanesenu okolišu u državnom podru čju, uključujući 
teritorijalno more , države stranke ( članak 3. to čka (a) Konvencije HNS iz 2010.), ii. 
štetu nanesenu okolišu nastalu one čišćenjem u isklju čivom gospodarskom pojasu ili 
ekvivalentnom podru čju (do 200 nauti čkih milja od obale) države stranke ( članak 3. 
HR 6   HR točka (b) Konvencije HNS iz 2010.), i iii. „mjere prev encije, gdje god su poduzete, 
radi sprje čavanja ili smanjivanja takve štete na najmanju mogu ću mjeru” ( članak 3. 
točka (d) Konvencije HNS iz 2010.). Odgovaraju će odredbe Direktive su članak 2. 
stavak 1. o definiciji „štete za okoliš” i članak 2. stavak 10. o definiciji „preventivnih 
mjera”, u kombinaciji s člankom 3. stavkom 1. to čkom (a) Direktive 2008/56/EZ o 
uspostavljanju okvira za djelovanje Zajednice u podru čju politike morskog okoliša5 i 
člankom 1. stavkom 1. Direktive 79/409/EEZ o pticama6 te člankom 2. stavkom 1. 
Direktive 92/43/EEZ o staništima7, kako je navedeno u „Smjernicama Komisije za 
osnivanje mreže Natura 2000 u morskom okolišu – primjena Direktive o staništima i Direktive o pticama”
8. Definicije „štete za okoliš” u Konvenciji i Direktivi 
2004/35/EZ, iako se uvelike preklapaju, nisu iste. Me đutim, u praksi, o čekuje se da bi 
se Konvencijom trebalo težiti jednako visokim standardima za sanaciju štete nanesene okolišu kao i u Direktivi. 
Zbog preklapanja u podru čju primjene Direktive 2004/35/EZ i Konvencije HNS iz 
2010., jasno je da se sklapanjem Protokol a iz 2010. o izmjeni Konvencije HNS iz 
1996., čime se dobilo novi pravni tekst ( tj. Konvencija HNS iz 2010.), utje če na 
postojeća pravila Unije.  
Nadalje, u Direktivi 2004/35/EZ izri čito se upu ćuje na Konvenciju HNS iz 1996. i iz 
područja primjene Direktive isklju čuje sva šteta nastala zbog incidenta koji je 
obuhvaćen tom Konvencijom i svim njezinim budu ćim izmjenama, pod uvjetom da je 
Konvencija na snazi u doti čnoj državi članici (članak 4. stavak 2. Direktive 
2004/35/EZ i njezin Prilog IV.). Time se omogu ćuje da posebni me đunarodni režimi 
kojima je obuhva ćena građanskopravna odgovornost koja proizlazi iz posebnih 
profesionalnih aktivnosti imaju prednos t nad Direktivom jer se smatraju 
učinkovitijima kad je rije č o pravovremenoj i odgovaraju ćoj dodjeli naknade za štetu 
nanesenu okolišu te prikladnijima za takve pr ofesionalne aktivnosti. Protokol iz 2010. 
kao izmjena Konvencije HNS iz 1996. obuhva ćen je tim izuze ćem iz Direktive 
2004/35/EZ; stoga je jasno da će se ratifikacijom ili pristupanjem Konvenciji utjecati 
na područje primjene postoje ćih pravila EU-a. 
Osim zna čajnog preklapanja pravila Konvenc ije i Direktive, postoji tako đer i ključni 
prijepor koji definira u činak odredbi Konvencije na pravila Unije. Člankom 7. 
stavkom 4. Konvencije HNS (isti tekst u konvencijama iz 1996. i 2010.) 
onemogućavaju se svi zahtjevi za naknadu štet e od vlasnika broda koji su podneseni 
na bilo koji drugi na čin ili pred drugom institucijom osim onih koji su propisani 
Konvencijom. To zna č
i da se Direktiva ne može pr imjenjivati uz Konvenciju u 
pogledu odgovornosti vlasnika broda za nakn adu štete nastale HNS-om; stoga je 
područje primjene Direktive ograni čeno Konvencijom, što je relevantno za potrebe 
sklapanja Protokola iz 2010. od strane država članica. 
1.5. Posljedice za Uredbu (EU) br. 1215/2012 (preina čena Uredba (EZ) br. 44/2001 – 
„Bruxelles I.”) 
U poglavlju IV. Konvencije HNS iz 2010. utvr đuju se pravila postupanja koja se 
odnose na zahtjeve i postupke u skladu s Konvencijom pred sudovima država 
stranaka. Posebno, člancima 38., 39. i 40. Konvencije utvr đuju se pravila o nadležnosti 
                                                 
5 SL L 164, 25.6.2008., str. 19. 
6 Direktiva Vije ća 79/409/EEZ o zaštiti divljih ptica, SL L 103, 25.4.1979., str. 1. 
7 Direktiva Vije ća 92/43/EEZ o o čuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore, SL L 206, 22.7.1992., 
str. 7. 
8 http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf   
HR 7   HR sudova i priznavanju i izvršenju sudskih odluka. Ti su članci identi čni člancima 38., 
39. i 40. Konvencije HNS iz 1996. koji su bili pravna osnova za isklju čivu nadležnost 
Zajednice i temelj za Odluku Vije ća 2002/971/EZ.  
Uredbom (EU) br. 1215/2012 utvr đuju se pravila o nadl ežnosti, priznavanju i 
izvršenju sudskih odluka u gra đanskim i trgova čkim stvarima me đu državama 
članicama EU-a, a gore navedene odredbe Ko nvencije – ako stupe  na snagu – mogu 
utjecati na pravila Uredbe. „Prijedlog Odluke Vije ća kojom se države članice 
ovlašćuju za ratifikaciju, u inte resu Europske zajednice, Me đunarodne konvencije o 
odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prij evozom opasnih i štetnih tvari morem, 
1996. (‚Konvencija HNS’)”, COM (2001) 674 završna verzija9, sadrži detaljan pregled 
i objašnjenja preklapanja izme đu poglavlja IV. Konvencije i Uredbe Bruxelles I. 
(Uredba (EZ) br. 44/200110). 
Uz navedeno, članci 37., 41. i 42. u poglavlju IV. Konvencije HNS iz 2010. pomo ćne 
su prirode i kao takvi ne mogu stajati samostalno, niti ih se može primjenjivati 
odvojeno od drugih odredbi Konvencije. St oga je cijelo poglav lje IV. Konvencije 
obuhvaćeno isklju čivom nadležnoš ću Unije. 
Posebno stajalište Danske u pogledu poglavlj a IV. Konvencije treba rješavati zasebno, 
u skladu s Protokolom br. 2211 o stajalištu Danske pril oženog Ugovorima. Danska je 
izuzeta iz primjene dijela tre ćeg glave V. UFEU-a i stoga ne sudjeluje u donošenju 
predložene Odluke Vije ća o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije 
Protokolu iz 2010. godine uz Me đunarodnu konvenciju o odgovor nosti i naknadi za 
štete u vezi s prijevozom opa snih i štetnih tvari morem u odnosu na aspekte povezane 
s pravosudnom suradnjom u gra đanskim stvarima.  
1.6. Zaklju čci 
Donošenje i stupanje na snagu me đunarodnih pravila o odgovornosti za 
izvanugovorne štete koje proizlaze iz prijevoza HNS-a morem klju čno je s obzirom na 
znatan udio HNS-a u pomorskom prijevozu tereta diljem svijeta. 
S obzirom na svoje iskustvo sa sli čnim međunarodnim režimima kojima je ure đena 
odgovornost za štete prouzro čene drugim aktivnostima pomorskog prijevoza, kao što 
je prijevoz nafte tankerima, IMO je donio ovaj me đunarodni sporazum, kako je 
izmijenjen Protokolom HNS iz 2010., u cilju dopunjavanja sustava konvencija o 
odgovornosti na moru specijaliziranim instru mentom kojim se utemeljuje i novi fond 
za naknade štete cilja no za štete od HNS-a. 
Na temelju Odluke Vije ća 2002/971/EZ, države članice su ovlaštene da nastave s 
ratifikacijom Konvencije HNS iz 1996. Pr otokol iz 2010. o izmjeni Konvencije 
također treba biti predmetom nove odluke Vije ća, u skladu s Ugovorima i uzimaju ći u 
obzir promjene u zakonodavstvu Unije od  2002. Protokol iz 2010. vodi stvaranju 
novog me đunarodnog sporazuma (vidjeti posebno članak 45. stavak 8. pro čišćenog 
teksta Konvencije HNS iz 2010.). Kao posljed ica toga, ratifikacijom ili pristupanjem 
Protokolu iz 2010. Unija ovlaš ćuje države članice da primjenjuju Konvenciju HNS iz 
2010. ne samo u odnosu na pitanja obuhva ćena Protokolom, nego i u odnosu na sva 
druga pitanja obuhva ćena izmijenjenim tekstom Konvencije HNS iz 2010. 
S obzirom na navedeno, Komisija pred laže donošenje dviju zasebnih odluka Vije ća o 
ratifikaciji i pristupa nju, od strane država članica u ime Unije, Protokolu iz 2010., 
                                                 
9 SL C 51E, 26.2.2002., str. 370. 
10 SL L 12, 16.1.2001., str. 1. 
11 SL C 326, 26.10.2002., str. 299. 
HR 8   HR kako bi se osiguralo postizanje  ciljeva Ugovorâ kako je utvr đeno u Direktivi 
2004/35/EZ i Uredbi (EU) br. 1215/2012 i uskla đenost s odredbama Protokola 22. U 
odnosu na gore navedenu Uredbu, a posebno  u pogledu pravila o priznavanju i 
izvršavanju sudskih odluka koje je donio sud države članice, svaka država članica 
mora izdati odgovaraju ću izjavu, kao što je utvr đeno u Prilogu predloženoj Odluci 
Vijeća, prilikom ratifikacije ili pristupanja Protokolu iz 2010., čime bi se osigurao 
nastavak primjene pravila o priznavanju i izvršenju sudskih odluka iz Uredbe (EU) 
br. 1215/2012 kad je rije č o priznavanju i izvršavanju u državi članici sudskih odluka 
koju je donio sud druge države članice. Izjava treba obuhva ćati i ostala relevantna 
pravila Unije o tom pitanju, posebno, K onvenciju iz Lugana o nadležnosti i 
priznavanju i izvršenju sudskih odluka u gra đanskim i trgova čkim stvarima od 30. 
listopada 2007.12 
2. REZULTATI  SAVJETOVANJA  SA ZAINTERESIRANIM  STRANAMA  I 
PROCJENE  UTJECAJA 
U ovoj fazi postupka nije potrebna  procjena utjecaja jer su mogu ćnosti djelovanja EU-
a već ograničene zbog toga što su pregovori o me đunarodnom instrumentu zaklju čeni.  
Međutim, razmotreno je nekoliko mogu ćnosti:  
(1) Ne poduzimati ništa  
Trenutačno, budući da Konvencija HNS nije stupila  na snagu, odgovornost za štete u 
okolišu koje su uzrokovane nesre ćama brodova koji prevoze HNS morem u EU-u 
uređena je Direktivom 2004/35/EZ. To zna či da se primjenjuje definicija štete 
nanesene okolišu utvr đena u Direktivi, zajedno s pra vom vlasnika broda da ograni či 
svoju odgovornost u skladu s Me đunarodnom konvencijom o ograni čenju 
odgovornosti za pomorske tražbine iz 1976., kako je izmijenjena (u daljnjem tekstu „LLMC”), u skladu s člankom 4. stavkom 3. Direktive. Vlasnik broda ima pravo 
ograničiti svoju odgovornost do op ćih limita utvr đenih u LLMC-u, osim u slu čajevima 
kada postoji namjera uzrokovanja takve štete ili nemar. Limiti odgovornosti prema 
LLMC-u niži su od onih utvr đenih u članku 9. Konvencije HNS iz 2010. U nedostatku 
fonda za naknadu štete poput onog utvr đenog poglavljem III. Konvencije HNS iz 
2010., u okviru Direktive trenuta čno ne postoji ništa čime bi se moglo osigurati 
naknadu štete žrtvama (npr. ribarima, lokalnim zajednicama) zaga đenja mora HNS-om 
u slučaju da je rije č o iznosima koji premašuju limite  odgovornosti vlasnika broda. 
Nadalje, u postoje ćem pravnom okviru nema zahtjeva za obveznim osiguranjem, dok 
se člankom 12. Konvencije HNS iz 2010. izri čito utvrđuje takva obveza vlasnika 
broda, zajedno s pravom traži telja odštetnih zahtjeva da  naknadu zatraže izravno od 
osiguravatelja ( članak 12. stavak 8). Kona čno, u Direktivi 2004/35/EZ suzakonodavci 
EU-a odlu čili su predvidjeti izuze će u korist me đunarodnog režima odgovornosti za 
aktivnosti brodskog prijevoza za sv e relevantne konvencije, uklju čujući Konvenciju 
HNS, te su tako đer odlučili iz podru čja primjene Direktive izuzeti slu čajeve koji 
spadaju u podru čje primjene me đunarodnih konvencija. Ako se na razini EU-a ne 
poduzme ništa u smislu dopuštanja državama članicama da ratificiraju ili pristupe 
Protokolu HNS iz 2010. kako bi posljednja  konvencija IMO-a o odgovornosti stupila 
na snagu, pojavit će se nesuglasje u me đunarodnom – i EU-ovu – režimu odgovornosti 
za brodarske aktivnosti, na štet u pravne sigurnosti i ujedna čenosti normi koje se 
primjenjuju, me đu ostalim, na štete u okolišu prouzro čene prijevozom HNS-a morem.  
                                                 
12 SL L 339, 21.12.2007., str. 3. 
HR 9   HR (2) Usklađivanje Konvencije HNS s pravnom ste čevinom Unije  
Direktiva 2004/35/EZ ne preklapa se u potpunosti s Konvencijom HNS iz 2010., u 
mjeri u kojoj se odnosi na štetu u okolišu. Naim e, definicija u Direk tivi šira je i njome 
je obuhva ćeno više vrsta otklanjanja štete, uklju čujući primarno otklanjanje štete 
kojim se ošte ćena prirodna dobra vra ćaju u početno stanje, uklju čujući, po potrebi, 
poduzimanje dopunskih i kompenzacijskih mjer a ako se resursi ne mogu vratiti u 
početno stanje te kompenzaciju za gubitak resursa u me đuvremenu (takve se mjere 
nikad ne sastoje od nov čane naknade, nego uvijek od mjera za poboljšanje prirodnih 
resursa na narušenom podru čju ili podru čju u njegovoj blizini). Stoga je mogu će 
zalagati se u korist mogu ćnosti izmjene Konvencije u skladu s odredbama Direktive.  
Međutim, vrlo je malo vjerojatno da će se dobiti dostatna potpora država stranaka 
IMO-a, posebno s obzirom na poteško će koje treba riješiti prije nego bude mogu će 
postići dogovor o sadašnjoj ve rziji Konvencije. Tako đer, definicija štete uzrokovane 
onečišćenjem u Konvenciji je pažljivo utvr đena u skladu s drugim postoje ćim 
režimima odgovornosti za nesre će na moru koje su rezultat razli čitih vrsta brodarskih 
aktivnosti (npr. Me đunarodnom konvencijom o gra đanskoj odgovornosti za štetu zbog 
onečišćenja uljem iz 1992. i Me đunarodnom konvencijom o gra đanskoj odgovornosti 
za štetu zbog one čišćenja pogonskim uljem iz 2001.). Izmjenom te definicije u 
Konvenciji HNS iz 2010. ozbiljno bi se naruš ila ravnoteža me đu različitim brodarskim 
sektorima i bilo bi protivljenja širom IMO-a.  
(3) Unošenje „klauzule o razdvajanju” u Konvenciju HNS i, slijedom toga, 
izmjena Direktive 2004/35/EZ 
Može se razmotriti mogu ćnost izmjene Konvencije umetanjem „klauzule o 
razdvajanju” kako bi se osiguralo da se, kada države članice postanu stranke 
Konvencije, pravilima zakonodavstva Unije i dalje ure đuju posebni odnosi izme đu 
EU-a i država članica EU-a. U odnosu na tre će države, obveze iz Konvencije ostaju 
nepromijenjene. 
Prihvaćanjem takve „klauzule o razdvajanj u” sve stranke Konvencije (uklju čujući 
države koje nisu članice EU-a) prihvatile bi da EU i države članice EU-a primjenjuju 
zakonodavstvo EU-a u me đusobnim odnosima kada se zakonodavstvom EU-a ure đuje 
ista tematika kao i ona u Konvenciji. Ipak, isto obrazloženje kao i gore vrijedi i za ovu mogućnost, što zna či da nije realno o čekivati da će države članice u ime Unije na ovaj 
način moći preuzimati obveze u IMO-u. 
Osim toga, takva odredba zahtijeva izmj enu Direktive 2004/35/EZ kako bi se iz 
područja primjene Direktive promijenilo odredbu o izuze ću koje se primjenjuje na 
štetu nastalu zbog incidenata koji potpadaju u podru čje primjene Konvencije HNS. 
Međutim, Direktivom se sve konvencije o odgov ornosti na moru koje su navedene u 
Prilogu IV. Direktivi tretir aju jednako. Stoga bi uvo đenje drukčijeg režima za jednu od 
konvencija bilo protivno smislu same Di rektive, posebno kada su sve konvencije 
IMO-a o odgovornosti osmišljene na istim na čelima kako bi se uspostavio okvir za 
strogu odgovornost vlasnika broda, zaje dno s obveznim osiguranjem i dostupnoš ću 
dostatnih sredstava za naknadu štete od zaga đenja koje je prouzro čeno pomorskim 
incidentom.  
(4) Ratifikacija Protokola HNS iz 2010. 
Sklapanjem Protokola iz 2010. uz  Konvenciju HNS osigurat 
će se ujedna čena 
primjena pravila o odgovornosti i naknadi u vezi s nesre ćama koje uzrokuju brodovi 
kojima se prevozi HNS na moru d iljem EU-a. Osim toga, na taj na čin će se osigurati 
HR 10   HR dostupnost dostatnih sredstava za odštetu žrtvama takvih nesre ća. Zbog prirode 
brodarstva kao globalne dj elatnosti i prekograni čnih učinaka koje takve nesre će često 
imaju, za ove je svrhe, umjesto regionalnih rješenja, prikladniji me đunarodni režim. 
Stoga je zaklju čeno da je sadašnji nacr t odluke kojom se države članice ovlaš ćuju da 
ratificiraju Protokol HNS  iz 2010. i, stoga, prihva ćaju da budu obvezane pro čišćenim 
tekstom Konvencije HNS iz 2010. najbolje rješenje.  
3. PRAVNI  ELEMENTI  PRIJEDLOGA 
Kako je ve ć navedeno u uvodu, potpisivanjem, ratifikacijom ili prihva ćanjem 
Protokola iz 2010. od strane držav e poništavaju se svi prijašn ji potpisi i ra tifikacije od 
strane te države Konvencije HNS iz 1996. Dr žave koje ratificiraju Protokol izražavaju 
svoju suglasnost da budu obvezane pro čišćenim tekstom Konvencije HNS iz 2010. 
kao jedinstvenim i pro čišćenim instrumentom Konvencije, koji će početi proizvoditi 
učinke kada Protokol iz  2010. stupi na snagu. 
Predloženim odlukama Vije ća stoga će se ovlastiti države članice da rati ficiraju ili 
pristupe, u ime Unije, Protokolu HNS iz 2010. i posljedi čno budu obvezane pravilima 
Konvencije HNS iz 2010. 
Predložene odluke Vije ća temelje se na članku 218. stavku 6. UFEU-a u vezi s, s jedne 
strane člankom 81. UFEU-a, koji čini glavnu pravnu osnovu za zakonodavstvo EU-a o 
pravosudnoj suradnji u gra đanskim stvarima relevantno za pravila postupanja koja se 
primjenjuju na zahtjeve i postupke iz poglav lja IV. Konvencije HNS iz 2010., a s 
druge strane člankom 192. UFEU-a, koji čini glavnu pravnu osnovu za zakonodavstvo 
EU-a o zaštiti okoliša. 
Konvencijom HNS iz 2010. želi se posti ći više neodvojivo povezanih ciljeva od kojih 
nijedan nije sekundaran ili neizravan u odnosu na drugi. Jedinstvena odluka ne može 
se donijeti na dvojnoj pravnoj osnovi ako postu pci koji se zahtijevaj u na temelju svake 
pravne osnove nisu kompatibilni13. Ovdje je rije č o takvom slu čaju s obzirom na to da 
pitanja u pogledu pravosudne suradnje u gra đanskim stvarima nisu obvezuju ća za 
Dansku, zbog čega dolazi do razlike u glasa čkim pravima u Vije ću. Slijedom toga 
potrebno je donijeti dvije zasebne odluke Vije ća. 
Te dvije odluke imaju sli čan sadržaj. Njihovim člankom 1. dopušta se državama 
članicama da u ime Unije ratificiraju ili pristupe Protokolu iz 2010. uz Konvenciju 
HNS, zbog nemogu ćnosti da EU postane stranka takve Konvencije. 
U zajedni čkom članku 2. zahtijeva se od država članica da prista nu na obvezivanje 
Protokolom iz 2010. u roku od dvije godine od stupanja na snagu ove Odluke. Ranim 
pristupanjem svih država članica EU-a Protokolu iz 2010. omogu ćit će se njegovo 
stupanje na snagu jer će biti ispoštovani zahtjevi u smislu broja država pristupnica 
IMO-a i ukupne flote (12 država od kojih su četiri s po najmanje dva milijuna bruto 
tona jedinica). Što je još važnije, ratifikacijom u odre đenom vremenskom okviru 
onemogućit će se konkurentska prednost koju bi imale države članice koje odga đaju 
svoje pristupanje Protokolu iz 2010. i time Konvenciji HNS iz 2010., na štetu jednakog pravnog lijeka koji bi bio dostu pan strankama koje pretrpe štetu od 
incidenata na moru koji uklju čuju HNS. Razmjena informacija i najboljih praksi bit će 
posebno korisna za postupak ratifikacije ili pristupanja, osobito u odnosu na 
izvješćivanje o doprinašaju ćem teretu na temelju Konvencije. 
                                                
 
13 Vidjeti nedavnu presudu Suda Europske unije od 11. lipnja 2014., predmet C-377/12, t. 34. 
HR 11   HR Člankom 3. prijedloga Odluke Vije ća, isključujući aspekte povezane s pravosudnom 
suradnjom u gra đanskim stvarima, zahtijeva se od država članica da uklju če 
upućivanje, napismeno, na obje odluke Vije ća u trenutku polaganja svojeg instrumenta 
ratifikacije ili pristupanja Protokolu iz 2010. 
U članku 3. prijedloga Odluke Vije ća s obzirom na aspekte povezane s pravosudnom 
suradnjom u gra đanskim stvarima upu ćuje se na izjavu koju države članice moraju 
dati u trenutku kada daju svoj pris tanak da budu obvezane Protokolom iz 2010., o 
pitanju priznavanja i izvršavanja sudskih odluka, u smislu isklju čive nadležnosti Unije 
u tom pitanju. Izjava je sli čna izjavi uklju čenoj u članak 2. Odluke Vije ća 
2002/971/EZ. 
Zajedničkim člankom 4. odre đuje se datum stupanja na snagu prijedloga odluka 
Vijeća.  
U zajedni čkom članku 5. jasno je navedeno da se odluke upu ćuju državama članicama 
u skladu s Ugovorima, budu ći da je cilj odluka ovlaš ćivanje država članica da budu 
obvezane Protokolom iz 2010. 
4. UTJECAJ  NA PRORAČUN  
Nema utjecaja. 
HR 12   HR 2015/0135 (NLE) 
Prijedlog 
ODLUKE VIJE ĆA 
o ratifikaciji i pristupanju država članica u ime Unije Protokolu iz 2010. uz 
Međunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom opasnih 
i štetnih tvari morem, uz iznimku aspe kata povezanih s pravosudnom suradnjom u 
građanskim stvarima 
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, 
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Eur opske unije („UFEU”), a posebno njegov 
članak 192. u vezi s člankom 218. stavkom 6. to čkom (a) podto čkom (v), 
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, 
uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta,14  
budući da: 
(1) Me đunarodna konvencija o odgovornosti i naknad i za štete u vezi s prijevozom 
opasnih i štetnih tvari morem iz 1996. (d alje u tekstu „Konve ncija HNS iz 1996.”) 
imala je za cilj osigurati primjerenu, brzu i u činkovitu naknadu osobama koje trpe 
štetu zbog izlijevanja opasni h i štetnih tvari koje se prevozilo morem. Konvencijom 
HNS iz 1996. popunilo se zna čajnu prazninu u me đunarodnim propisima u podru čju 
odgovornosti za one čišćenje mora. 
(2) Vije će je 2002. donijelo Odluku Vije ća 2002/971/EZ15 o ovlašćivanju država članica 
da u interesu Zajednice ratificiraju Me đunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi 
za štete u vezi s prijevozom štetnih i opa snih tvari morem, iz 1996. (Konvencija HNS) 
ili da joj pristupe. Odlukom 2002/971/EZ obvezalo se države članice da poduzmu 
potrebne korake za ratifikaciju ili pristupa nje Konvenciji HNS iz 1996. prije 30. lipnja 
2006. Nakon toga su četiri države članice ratificirale tu Konvenciju. Konvencija HNS 
iz 1996. nikada nije stupila na snagu. 
(3) Konvencija HNS iz 1996. izmijenjena je Protokolom iz 2010. U skladu s člankom 2. i 
člankom 18. stavkom 1. Protokola iz 2010., Pr otokol iz 2010. i Konvenciju HNS iz 
1996. treba čitati, tuma čiti i primjenjivati zajedno kao jedan, jedinstveni instrument 
među strankama Protokola iz 2010.  
(4) Pro čišćeni tekst Protokola iz 201 0. i Konvencije HNS iz 1996. izradilo je tajništvo 
Međunarodne pomorske organizaci je („IMO”) i odobrio prav ni odbor IMO-a na svojoj 
98. sjednici (dalje u tekstu „Konvencija  HNS iz 2010.”). Konvencija HNS iz 2010. 
nije instrument otvoren za potpisivanje ili ratifikacij u. Konvencija HNS iz 2010. po čet 
će proizvoditi u činke nakon što Protokol iz 2010. stupi na snagu u državama 
članicama. 
                                                 
14 SL C 326, 26.10.2012., str. 47. 
15 Odluka Vije ća 2002/971/EZ od 18. studenoga 2002. o ovlaš ćivanju država članica da u interesu 
Zajednice ratificiraju Me đunarodnu konvenciju o odgovornosti i naknadi za štete u vezi s prijevozom 
štetnih i opasnih tvari morem, iz 1996. (Konvencija HNS) ili da joj pristupe (SL L 337, 13.12.2002., 
str. 55.). 
HR 13   HR (5) Činom iskazivanja suglasnosti države da bude obvezana Protokolom iz 2010. 
poništavaju se svi prijašnji iskazi suglasnosti te držav e s Konvencijom HNS iz 1996., 
u skladu s člankom 20. stavkom 8. Protokola ( članak 45. stavak 8. Konvencije HNS iz 
2010.), Kao rezultat toga, države koje su ugovorne stranke Konvenc ije HNS iz 1996. 
prestaju to biti od trenutka kada iskažu svoju suglasnost da budu obvezane Protokolom iz 2010. u skladu s člankom 20. tog Protokola, a posebno njegovim stavcima 2., 3. i 4. 
(6) Od donošenja Odluke 2002/971/EZ, pr avo Unije razvilo se donošenjem novog 
sekundarnog zakonodavstva i izmjenom Ugovor â Ugovorom iz Lisabona. Konvencija 
HNS iz 2010. sada u cijelosti potpada u isklju čivu nadležnost Unije. 
(7) Direktiva 2004/35/EZ Europskog parlamenta i Vije ća
16 mjerodavni je propis u Uniji u 
odnosu na odgovornost subjekata prof esionalnih aktivnosti, uklju čujući pomorski 
prijevoz, u pogledu sprje čavanja i otklanjanja štet e u okolišu na državnom podru čju i u 
morskim vodama pod nadležnoš ću država članica. Konvencija HNS iz 1996. i 
Konvencija HNS iz 2010. preklapaju se u podru čju primjene s Direktivom 
2004/35/EZ, u mjeri u kojoj se od nose na štetu u okolišu prouzro čenu državnom 
području i morskim vodama pod nadležnoš ću države stranke ( članak 3. to čke (a) i (b) 
Konvencije HNS iz 2010.) i preventivne  mjere – gdje god su poduzete – radi 
sprječavanja takve štete ili smanjivanja  takve štete na najmanju mogu ću mjeru (članak 
3. točka (d) Konvencije HNS iz 2010.).  
(8) Osim preklapanja u podru čju primjene Konvencije HNS iz 2010. i Direktive 
2004/35/EZ, tako đer postoji mogu ća kolizija izme đu dvaju instrumenata, što je 
predviđeno i riješeno u članku 4. stavku 2. Direktive 2004/35/EZ i njezinom 
Prilogu IV. U skladu s člankom 7. stavcima 4. i 5. Konvencije HNS iz 2010., 
Konvencijom se utvr đuje stroga odgovornost vlasnika broda za sve štete koje nastanu 
prilikom prijevoza HNS-a morem koje su obuhva ćene Konvencijom, temeljeno na 
usmjeravanju odgovornosti na vlasnika broda i zabrani svih drugih zahtjeva protiv 
vlasnika broda osim onih koji su u sk ladu s tom Konvencijom. Stoga se izuze ćem koje 
se odnosi na naknadu štete obuhva ćene Konvencijom iz članka 4. stavka 2. Direktive 
2004/35/EZ i njezinog Priloga IV. i Priloga IV. sprje čava kolizija izme đu članka 7. 
Konvencije i te Direktive.  
(9) Zbog preklapanja u podru čju primjene Direktive 2004/35/EZ i Konvencije HNS iz 
2010. te izuze ća koje se primjenjuje na Konvenciju u skladu s Direktivom, jasno je da 
se sklapanjem Pr otokola iz 2010. utje če na postoje ća pravila Unije i da pristanak na 
obvezivanje Protokolom iz 2010. treba biti u isklju čivoj nadležnosti Unije. 
(10) Konvencija HNS iz 2010., kao i Konvencija koja joj je pret hodila, posebno je važna za 
interese Unije i njezinih država članica jer se njome osi gurava poboljšana zaštita 
okoliša i žrtava morskog zaga đenja HNS-om prema me đunarodnim pravilima o 
odgovornosti za one čišćenje mora, u skladu s Konvencijom Ujedinjenih naroda o 
pravu mora iz 1982. 
(11) Kako bi države mogle postati ugovor ne stranke Protokola iz 2010., a time i 
Konvencije HNS iz 2010., moraju glavnom tajni ku IMO-a dostaviti, u isto vrijeme kao 
i svoj instrument o suglas nosti, relevantne podatke za  proteklu kalendarsku godinu o 
ukupnim koli činama doprinašaju ćeg tereta prema Konvenciji HNS iz 2010., u skladu s 
njezinim člankom 20. stavkom 4. U tu svrhu, države članice trebaju us postaviti sustav 
                                                 
16 Direktiva 2004/35/EZ Europskog parlamenta i Vije ća od 21. travnja 2004. o odgovornosti za okoliš u 
pogledu spre čavanja i otklanjanja štete u okolišu (L 143, 30.4.2004., str. 56.). 
HR 14   HR za izvješćivanje o doprinašaju ćem teretu prije nego što izraze svoj pristanak da budu 
obvezane Protokolom iz 2010. 
(12) Razmjenom informacija i najboljih praksi me đu državama članicama o postupcima 
koji vode ratifikaciji  ili pristupanju Protokolu iz 2010. može se državama članicama 
olakšati napore u uspostavljanj u funkcionalnog sustava izvješ ćivanja za doprinašaju ći 
teret HNS-a u skladu s Konvencijom HNS iz 2010. 
(13) Kao što je bio slu čaj s Konvencijom HNS iz 1996., samo  suverene države mogu biti 
stranke Protokola iz 2010., u nedostatku klau zule o regionalnim organizacijama za 
gospodarsku integraciju (REIO). Stoga, za sada, nije mogu će da Unija ratificira ili 
pristupi Protokolu iz 2010., i time Konvenciji HNS iz 2010. Me đutim, prema 
Ugovorima, države članice i Uniju obvezuje na čelo iskrene suradnje, u svrhu 
ostvarenja ciljeva Unije u podru čjima zaštite okoliša i suradnje u gra đanskopravnim 
stvarima. U ovom slu čaju, njime se zahtijeva od država članica da teže pristupanju 
Unije toj Konvenciji i u tom smislu ulažu svoje najve će napore. 
(14) Ratifikacijom Protokola iz  2010. od strane svih država članica u to čno određenom 
vremenskom roku trebalo bi se osigurati je dnake uvjete za sve zainteresirane sudionike 
na koje se odnosi primjena Konvencije HNS iz 2010. i sprije čiti bilo kakvu 
konkurentsku prednost koja bi bila ste čena odgodom pristupanja. 
(15) Države članice bi stoga treb ale biti ovlaštene da ratificiraju Protokol iz 2010., osim u 
aspektima koji su povezani s pravosudnom suradnjom u gra đanskim stvarima. 
Odredbe Konvencije koje su u nadležnosti dodijeljenoj Uniji u okviru pravosudne 
suradnje u gra đanskim stvarima bit će predmet Odluke koja se donosi usporedno s 
ovom Odlukom. 
DONIJELO JE OVU ODLUKU:  
Članak 1. 
Ovime se države članice ovlaš ćuju za ratifikaciju ili pristupa nje, prema potrebi, Protokolu iz 
2010., u ime Unije, uz iznimku aspekata koji  su povezani s pravosudnom suradnjom u 
građanskim stvarima, podložno uvjetima utvr đenim u člancima 2., 3. i 4. ove Odluke.  
Članak 2.  
1. Države članice bez odlaganja moraju podu zeti potrebne korake za polaganje 
instrumenata ratifikacije odnosno pristupa nja Protokolu iz 2010., a u svakom slu čaju 
najkasnije dvije godine od datuma  stupanja na snagu ove Odluke. 
2. Države članice moraju obavijestiti Vije će i Komisiju, u roku od jedne godine od 
datuma stupanja na snagu ove Odluke, o o čekivanom datumu dovršetka svojeg 
postupka ratifikacije ili pristupanja. 
3. Države članice moraju nastojati razmjenjivati in formacije o stanju svojih postupaka 
ratifikacije odnosno pristupanja, po sebno uspostavom sustava za izvješ ćivanje o 
doprinašaju ćem teretu iz Protokola iz 2010. 
Članak 3. 
Prilikom ratifikacije ili pris tupanja Protokolu iz 2010., države članice moraju obavijestiti 
glavnog tajnika Me đunarodne pomorske organizacije u pisanom obliku da su takva 
ratifikacija odnosno pristupanje obavljeni u skladu s ovom Odlukom i Odlukom, donesenom 
HR 15   HR usporedno s ovom Odlukom, koja se odnosi na aspekte koji su  u nadležnosti dodijeljenoj 
Uniji u podru čju pravosudne suradnje u gra đanskim stvarima17. 
Članak 4. 
Ova Odluka stupa na snagu sljede ćeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije . 
Članak 5.  
Ova je Odluka upu ćena državama članicama u skladu s Ugovorima. 
Sastavljeno u Bruxellesu 
 Za Vije će 
 Predsjednik 
                                                 
17 SL L