o mogućnosti uvođenja određenih zahtjeva u pogledu zaštite riba prilikom usmrćivanja (Text with EEA relevance)

Kao pomoć u pripremi ovog izvješća, 2016. od izabranog vanjskog ugovornog suradnika naručeno je izvješće o neovisnoj studiji . Cilj te studije bio je prikupiti podatke o trenutačnim praksama povezanima s dobrobiti životinja u europskoj akvakulturi, a posebno u pogledu klanja uzgajane ribe, te analizirati do koje mjere problemi koji se odnose na dobrobit riba ostanu neriješeni. U obzir su uzeti troškovi poštovanja dobrih praksi koje se odnose na dobrobit životinje, gospodarska situacija, učinci na konkurentnost i drugi čimbenici. Studija je bila usmjerena na pet glavnih vrsta uzgajane ribe u više odabranih država EGP-a kako bi se pružio opći prikaz trenutačnog stanja u europskoj akvakulturi: atlantski losos (hladnovodna marikultura), šaran i kalifornijska pastrva (slatkovodna akvakultura), europski lubin i komarča (mediteranska marikultura), kako je navedeno u tablici 1. u nastavku.

Uzgajane ribe obuhvaćene su Uredbom Vijeća (EZ) br. 1099/2009 o zaštiti životinja u trenutku usmrćivanja (dalje u tekstu: „Uredba”) . No samo je opća odredba iz članka 3. stavka 1. primjenjiva na uzgajane ribe: „Životinje moraju biti pošteđene svake nepotrebne boli, nelagode ili patnje tijekom usmrćivanja ili povezanih postupaka.”

IT

IT

IT

NO

Standardi OIE-a djelomično su ostvareni za kalifornijsku pastrvu u Danskoj, Francuskoj i Italiji, no nisu ostvareni u Poljskoj. Omamljivanje električnom strujom upotrebljava se u Danskoj i Italiji. Međutim, podaci o izradi opreme oskudni su i stoga nije poznato jesu li ispunjeni standardi OIE-a za omamljivanje električnom strujom. Ručni udarac kalifornijske pastrve ispunjava standarde OIE-a pod uvjetom da je pravilno izveden. Gušenje u ledu upotrebljava se u Danskoj i Poljskoj te ne ispunjava standarde OIE-a. U Francuskoj se provodi smrzavanje u vodi nakon kojega slijedi omamljivanje električnom strujom te omamljivanje s pomoću CO2 (u ograničenoj mjeri), a nijedna od tih metoda ne ispunjava standarde OIE-a.

Standardi OIE-a samo su djelomično ostvareni za klanje šarana u Poljskoj, Češkoj i Njemačkoj. Najčešća je metoda ručni udarac (udarac u glavu). Međutim, vrste šarana u Poljskoj izložene su zraku maksimalnih 10 minuta, što uzrokuje stres. Omamljivanje električnom strujom upotrebljava se i u Poljskoj, Češkoj i Njemačkoj, no nema dovoljno informacija o djelotvornosti opreme za tu metodu.

U slučaju atlantskog lososa, standardi OIE-a ispunjavaju se kada se za klanje upotrebljava udarac, što je glavna metoda klanja u Norveškoj, Ujedinjenoj Kraljevini i Irskoj. No u manjoj se mjeri ispunjavaju za omamljivanje električnom strujom jer ribe pritom često nisu pravilno orijentirane, što rezultira slabim omamljivanjem. Smrzavanje riba naživo s pomoću CO2, koje ne ispunjava standarde OIE-a, još se upotrebljava u Norveškoj i Irskoj, iako u vrlo ograničenom opsegu i izvješteno je da će se ta praksa prestati provoditi 2018.

* Do neučinkovitog omamljivanja dolazi kada primjena metode omamljivanja nije djelotvorna. Za omamljivanje električnom strujom ili udarcem to podrazumijeva da se svijest ne gubi trenutačno.

– Ručna primjena može dovesti do neučinkovitog omamljivanja

– Može doći do oštećenja glave

– Ručna primjena može dovesti do neučinkovitog omamljivanja

– Može doći do oštećenja glave

– Može utjecati na kvalitetu proizvoda, može doći do neučinkovitog omamljivanja* zbog različitog otpora među ribama

– Može doći do oštećenja trupla

Italija (IT)

Norveška (NO)

IT (2013.)

IT

-Dobra praksa za uzgoj u ribnjacima (šaran) (gute fachliche Praxis der Teichwirtschaft in Brandenburg)

-Dobra higijenska praksa (1994.) (Verordnung über die hygienischen Anforderungen an Fischereierzeugnisse)

NO

3.1.Ekonomska analiza praksi klanja

U socioekonomskoj analizi izvješća o studiji u obzir su uzete razlike među pet razmatranih vrsta i među okolišima (hladnovodna marikultura, mediteranska marikultura, slatkovodna akvakultura). U toj su analizi razmatrane i razlike u veličini poduzeća te u metodama proizvodnje jer je riječ o relevantnim čimbenicima za ocjenjivanje dobrobiti. Ostali troškovni čimbenici, koji nisu razmatrani u izvješću o studiji, kao što su troškovi hrane za životinje, rada i operativni troškovi, odgovorni su za većinu većih varijacija između poduzeća i zemalja.

Za svaku od ispitanih vrsta u državama obuhvaćenima studijom izračunana su dodatna ulaganja i godišnji troškovi poštovanja poboljšanih praksi koje se odnose na dobrobit životinja od 2009. za prosječno akvakulturno uzgajalište za razmatranu vrstu. To je uključivalo dodatni trošak povezan s poboljšanom razinom dobrobiti tijekom omamljivanja, usmrćivanja i klanja. Tijekom izračuna dodatnih povezanih troškova pretpostavilo se da svako akvakulturno uzgajalište mora posjedovati pogon primarne prerade i da prosječna poduzeća nisu provela prakse koje se odnose na dobrobit životinja.

Atlantski losos

Kako bi se ispunili standardi OIE-a (vidjeti odjeljak 2.1. ovog izvješća), u studiji je pretpostavljeno da svako uzgajalište riba mora uložiti u opremu za omamljivanje električnom strujom ili opremu za mehaničko omamljivanje, a usto i u stroj za odsijecanje glava; pokazalo se da su dodatni troškovi za prihvaćanje poboljšanih praksi koje se odnose na dobrobit životinja razmjerno mali s obzirom na prosječnu veličinu uzgajališta. Studija je pokazala da bi najmanji dodatni trošak iznosio do 2 centa po kilogramu ili 0,5 % prodajne cijene u Ujedinjenoj Kraljevini, a najviši 9 centa po kilogramu ili manje od 1,5 % prodajne cijene u Irskoj. U klaonicama s visokim obujmom proizvodnje i visokim troškovima rada ta bi ulaganja čak mogla rezultirati uštedom troškova. No s obzirom na to da u proizvodnji lososa u državama članicama i državama EGP-a već postoji visoka razina provedbe praksi koje se odnose na dobrobit životinja, razmjerno malen broj poduzeća morat će ulagati kako bi ispunila standarde OIE-a pa će učinak na konkurentnost vjerojatno biti malen.

Šaran

Ekonomije razmjera u obujmu klanja imaju znatan učinak na trošak mjera za dobrobit životinja. Ta je činjenica postala očita kada je omamljivanje električnom strujom nakon kojeg slijedi odsijecanje glave bilo evaluirano radi poboljšavanja dobrobiti pri klanju šarana, što čini mnogo manji obujam klanja nego klanje u tipičnim poduzećima za uzgoj salmonida. Dodatni troškovi znatno su varirali među ispitanim zemljama, pri čemu su najniži bili u Poljskoj, gdje su iznosili 6 centa po kilogramu, dok su u Rumunjskoj iznosili čak 41 cent po kilogramu i u Njemačkoj 58 centa po kilogramu.

Šaran se uglavnom konzumira u državama u kojima se proizvodi i u tipičnim sustavima proizvodnje od 2009. do 2013. u pravilu nije bio profitabilan bez subvencija. Mala će uzgajališta vjerojatno imati najviše poteškoća pri ulaganju u poboljšanje dobrobiti životinja i mogla bi se naći u nepovoljnom položaju u tržišnom natjecanju. Budući da izvoz (uključujući ponovni izvoz) čini vrlo mali udio svjetske proizvodnje šarana, očekuje se da će učinci mjera za dobrobit na međunarodnu konkurentnost biti ograničeni (iako učinci na trošak proizvodnje mogu biti znatni, kako je prikazano na slici 1.).

Kalifornijska pastrva

Kada je riječ o potrebama ulaganja radi ispunjavanja standarda OIE-a za klanje kalifornijske pastrve, u izvješću o studiji pretpostavlja se da uključuju: 1. omamljivanje električnom strujom prije ispumpavanja vode i; 2. omamljivanje udarcem nakon ispumpavanja vode, a nakon obje metode slijedi ručno presijecanje škrga. Kao i kod šarana, dodatni troškovi znatno su varirali ovisno o ekonomijama razmjera i procijenjeni dodatni troškovi bili su u rasponu od samo 4 centa po kilogramu u Danskoj do 24 centa po kilogramu u Francuskoj. U Italiji, gdje klaonice imaju visok obujam proizvodnje i visoke troškove rada, zabilježene su uštede od 6 centa po kilogramu. Omamljivanje udarcem mnogo je skuplja mogućnost i utjecaj na troškove bit će veći, osobito za mala uzgajališta poput onih u Francuskoj.

Europski lubin i komarča

Ulaganja za koja se smatra da bi poboljšala dobrobit pri klanju lubina i komarče uključuju: 1. omamljivanje električnom strujom prije ispumpavanja vode i; 2. omamljivanje električnom strujom nakon ispumpavanja vode, a nakon obje metode slijedi smrzavanje u ledenoj kaši i morskoj vodi.

Dodatni jedinični trošak za svaku od tih metoda neznatno varira, dok u većoj mjeri varira među državama s obzirom na veličinu poduzeća. U Španjolskoj, državi s najvećim poduzećima, dodatni jedinični trošak za obje metode iznosio je 4 centa po kilogramu. U Grčkoj je ovisno o metodi iznosio 5 – 6 centa po kilogramu, a u Italiji, državi s najmanjim poduzećima, 11 – 13 centa po kilogramu. Iako je povećanje troška prilično skromno, čak i za razmjerno male proizvođače kao što su oni u Italiji, profitne marže na većini tih uzgajališta mogle bi odvratiti proizvođače od ulaganja.

Izvješće o studiji općenito je pokazalo da ni proizvodnja lubina i komarče od 2009. do 2013. u glavnim državama članicama koje ih proizvode u pravilu nije bila profitabilna bez subvencija. Proizvođačima bi stoga moglo biti teško provesti potrebna ulaganja za povećanje standarda dobrobiti.

Na slici 1. prikazan je sažeti pregled utjecaja postizanja poboljšanih praksa koje se odnose na dobrobit životinja na trošak proizvodnje uzgajane ribe u ispitanim državama (cent/kg).

Slika 1.: Utjecaj postizanja poboljšanih praksa koje se odnose na dobrobit životinja

na trošak proizvodnje uzgajane ribe u ispitanim državama (cent/kg)