Osim ako je navedeno drukčije, podaci u Izvješću odnose se na razdoblje do kraja 2017. i obuhvaćaju 28 država članica Europske unije.

S jedne strane, Komisija je u skladu s člankom 262. stavkom 2. do kraja 2018. od dvaju nacionalnih nadzornih tijela primila nekoliko obavijesti o upotrebi „drugih metoda”. U većini slučajeva takvim su obavijestima obuhvaćeni nadzor grupe na europskoj razini i ciljani drugi zahtjevi u pogledu izvješćivanja kako bi se pratili rizici koji proizlaze iz dijela grupe za osiguranje odnosno za reosiguranje koji se nalazi izvan EGP-a.

Broj stjecanja europskih osiguratelja od strane ulagatelja izvan EGP-a posljednjih se godina povećao. Naime, osiguratelji su zbog uvođenja Direktive Solventnost II trebali preispitati svoje poslovanje u kontekstu novih zahtjeva za potrebni kapital. Prema mišljenju nekih stručnjaka, moguće je da se tim postupkom olakšalo utvrđivanje poduzeća prikladnijih za prodaje i nova stjecanja, iako za to ne postoje čvrsti dokazi. EIOPA-ine aktivnosti nadzora pomoć su u praćenju tog trenda.

Osim toga, ako je matično društvo grupe holding, nadzor grupe može se ograničiti na izvješćivanje o unutargrupnim transakcijama ako nadzornik grupe smatra da glavna djelatnost matičnog društva nije sudjelovanje u osigurateljnim društvima kćerima. Stoga je vjerojatno da će nedosljedni pristupi utvrđivanju holdinga dovesti do nastanka nejednakih uvjeta u Europskoj uniji. Općenito govoreći, EIOPA napominje da su ovlasti na temelju kojih nadzornici grupe mogu intervenirati na razini holdinga, koje su definirane nacionalnim zakonima, u nekim područjima nadležnosti ograničene.

Nadzornici grupe mogu za svaki slučaj posebno i ako su ispunjeni određeni kriteriji odlučiti da ne uključe društvo u opseg nadzora grupe (uključujući krajnje matično društvo grupe). Zbog takve odluke katkad može doći do potpunog izostanka nadzora grupe što može biti štetno za zaštitu ugovaratelja osiguranja i osiguravanje jednakih uvjeta.

Kad je riječ o nacionalnim okvirima u skladu s kojima nacionalna nadzorna tijela imaju ovlasti za rano poduzimanje mjera, kriteriji za djelovanje prilično su različiti, u rasponu od isključivo kvantitativnih (za dva nacionalna nadzorna tijela) do isključivo kvalitativnih (za druga dva nacionalna nadzorna tijela), to jest postoji osam nacionalnih nadzornih tijela koja primjenjuju i kvantitativne i kvalitativne kriterije za djelovanje. Mogućnosti primjene ovlasti za rano poduzimanje mjera koje nacionalna nadzorna tijela imaju kao nadzornici grupe znatno se razlikuju među državama članicama: neke od njih općenito su dostupne (na primjer ograničavanje isplate dividendi), no druge su dostupne tek ograničenom broju nacionalnih nadzornih tijela (na primjer zahtjev za prodaju društava kćeri).

III.Prvi stup: izračun solventnosti grupe i nadzor nad njome

Nadzor nad solventnošću grupe znači da se prati jesu li u grupi raspoloživa prihvatljiva vlastita sredstva i je li njihov iznos uvijek barem jednak potrebnom solventnom kapitalu grupe. Solventnost grupe standardno se mora izračunati u skladu s metodom 1 („metoda koja se temelji na računovodstvenoj konsolidaciji”). U tom slučaju vlastita sredstva grupe i potrebni solventni kapital grupe izračunavaju se na temelju konsolidiranih financijskih izvještaja. Više od 90 % europskih grupa primjenjuju standardni pristup.

Ondje gdje isključiva primjena metode 1 ne bi bila odgovarajuća, nadzornici grupe mogu, nakon savjetovanja s drugim predmetnim nadzornih tijelima i samom grupom, odlučiti da na grupu primijene metodu 2 („metoda odbitaka i agregiranja”) ili kombinaciju te dvije metode. Prije no što donese takvu odluku, nadzornik grupe mora uzeti u obzir ograničeni broj kriterija koji su navedeni u članku 328. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/35 (dalje u tekstu „Delegirana uredba Solventnost II”). U tom slučaju društva na koja se ne primjenjuje metoda 1 vlastitim sredstvima grupe i potrebnom solventnom kapitalu grupe pridonose proporcionalnim udjelom svojih pojedinačnih vlastitih sredstava i potrebnog kapitala.

Kako proizlazi iz prakse i podataka o nadzoru koje objavljuju nacionalna nadzorna tijela, metoda „potpunih” odbitaka i agregiranja gotovo se nikad ne primjenjuje, a udio predmetnih grupa u ukupnom iznosu vlastitih sredstava grupe na europskoj razini iznosi manje od 0,9 %.

a.Vlastita sredstva grupe

I.Razvrstavanje vlastitih sredstava grupe

Kako bi se stavke vlastitih sredstava koje izdaju društva kćeri za osiguranje i reosiguranje, osigurateljni holdinzi, mješoviti financijski holdinzi i društva za pomoćne usluge razvrstale na razini grupe, one trebaju biti usklađene sa zahtjevima utvrđenima u člancima od 331. do 333. Delegirane uredbe Solventnost II. Iz toga proizlazi da kako bi stavka vlastitih sredstava bila prihvatljiva na razini grupe nije dovoljno da se razvrsta kao stavka vlastitih sredstava na pojedinačnoj razini.

Izričiti dodatni zahtjev u pogledu stavke vlastitih sredstava grupe jest da je ona slobodna od tereta. To u praksi znači da se osim procjene tereta na pojedinačnoj razini možda treba izvršiti i dodatna analiza na razini grupe.

Naime, u uvodnoj izjavi 127. Delegirane uredbe Solventnost II navodi se primjer tereta u kontekstu stavki vlastitih sredstava koje su izdali osigurateljni holdinzi ili mješoviti financijski holdinzi. EIOPA naglašava da bi se pri procjeni postoji li teret trebalo postupati u skladu s tom uvodnom izjavom. Međutim, neka bi nacionalna nadzorna tijela spremno prihvatila veću jasnoću pravne odredbe kako bi se osigurala provedivost tog zahtjeva. Nadalje, EIOPA ističe da nije jasno bi li se načela utvrđena u uvodnoj izjavi trebala primjenjivati i na matična društva za osiguranje odnosno reosiguranje čije stavke vlastitih sredstava isto tako moraju biti slobodne od tereta. Nekoliko nacionalnih nadzornih tijela već postupa u skladu s uvodnom izjavom 127. bez obzira na vrstu matičnog društva.