EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 21.4.2021. COM(2021) 199 final IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU I EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU o klauzulama o preispitivanju u direktivama 2013/34/EU, 2014/95/EU i 2013/50/EU {SWD(2021) 81 final}



Predgovor U ovom izvješću razmatraju se klauzule o preispitivanju iz različitih zakonodavnih akata EU-a o obveznom objavljivanju financijskih i nefinancijskih informacija poduzeća. Razmatraju se konkretno sljedeće klauzule o preispitivanju: ·Direktiva 2013/34/EU () (Računovodstvena direktiva): očlanak 36. stavak 9.– sustav financijskog izvješćivanja za mikropoduzeća, očlanak 3. stavak 13. – učinak inflacije na kriterije veličine za MSP-ove, očlanak 48. – izvješće o plaćanjima državama koje podnose subjekti iz ekstraktivne industrije ili industrije sječe šuma, ·Direktiva 2014/95/EU () (Direktiva o nefinancijskom izvješćivanju, kojom se mijenja Računovodstvena direktiva): očlanak 3. – nefinancijsko izvješćivanje koje vrše određeni subjekti od javnog interesa, · Direktiva 2013/50/EU () (o izmjeni Direktive o transparentnosti): očlanak 5. – zahtjevi za objavljivanje za izdavatelje čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređenim tržištima EU-a. U obzir su, prema potrebi, uzeti i nalazi Komisijine provjere (evaluacije) primjerenosti zakonodavstva kojim se uređuje periodično javno izvješćivanje o financijskim i nefinancijskim informacijama koje vrše poduzeća. Ovom je izvješću priložen radni dokument službi Komisije koji je sastavljen na temelju te provjere primjerenosti (). Sustav izvješćivanja za mikropoduzeća Klauzula o preispitivanju: članak 36. stavak 9. Direktive 2013/34/EU (Računovodstvena direktiva) Poseban sustav izvješćivanja za mikropoduzeća, koji je uveden 2012., dopušta znatno pojednostavnjenje izvješćivanja na osnovi EU-ove definicije mikropoduzeća te nekoliko mogućnosti koje se nude državama članicama. Države članice koje provode pojednostavnjenje općenito su iskoristile prednost iz kasnije revizije Računovodstvene direktive iz 2013. radi provedbe pojednostavnjenja od financijske godine 2016. nadalje. Broj mikropoduzeća U skupini EU-27 2016. nalazilo se 13,5 milijuna poduzeća s ograničenom odgovornošću obuhvaćenih područjem primjene Računovodstvene direktive. Među njima, 11,1 milijun poduzeća (82 %) bila su mikropoduzeća, na temelju kriterija veličine iz Direktive. Na slici 1. prikazan je broj mikropoduzeća po državama članicama.

Slika 1. – Broj mikropoduzeća u EU-u 2016. (u tisućama) Izvor: Centar za studije europskih politika (CEPS) na temelju podataka iz baze podataka Orbis Europe – 2016. Napomena: na karti je prikazan broj mikropoduzeća u svakoj državi članici na temelju primjene kriterija veličine u skladu s Računovodstvenom direktivom. Bojom su označene države u kojima se nacionalni kriteriji veličine razlikuju od kriterija iz zakonodavstva EU-a kao postotak kriterija veličine iz Računovodstvene direktive. Svjetlosiva boja označava da u tim državama nema učinka. Šest država članica (Cipar, Španjolska, Hrvatska, Luksemburg, Malta i Švedska) ne priznaju mikropoduzeća posebno za potrebe korporativnog izvješćivanja. Od 21 države članice koja priznaje mikropoduzeća za potrebe izrazito pojednostavnjenog sustava za mikropoduzeća, njih 20 vjerno primjenjuje kriterije veličine iz Direktive. Dvije države članice (Estonija i Italija) koriste se nižim kriterijima veličine od onih iz Direktive. Slijedom toga, 8,6 milijuna poduzeća priznato je kao mikropoduzeća u EU-u, tj. 78 % od ukupnog broja mikropoduzeća koja su priznata na temelju Direktive. Pojednostavnjenje i smanjenje administrativnih troškova Sustavi izvješćivanja za mikropoduzeća pojednostavnjeni su u različitoj mjeri, ovisno o zakonodavstvu pojedine države članice. U najgorim scenarijima (nema kategorizacije mikropoduzeća, niska razina pojednostavnjenja) mikropoduzeće mora poštovati sustav izvješćivanja koji se primjenjuje na mala poduzeća (). Zakonodavstvom EU-a državama članicama dopušta se pojednostavnjivanje sustava za mala poduzeća tako da ga se prilagodi potrebama poduzeća na brojne načine. U tom slučaju mikropoduzeća mogu odabrati jednu ili više mogućnosti u nastavku: ·mogućnost sastavljanja izrazito skraćenih bilanci i računa dobiti i gubitka, ·mogućnost smanjenja količine informacija u bilješkama do te mjere da one gotovo ni ne postoje, ·mogućnost da ne podnose izvješća poslovodstva, ·mogućnost da ne provode reviziju, ·mogućnost primjene posebnog sustava objavljivanja (sustav „sve na jednom mjestu”, objavljivanje samo bilance), ·mogućnost da ne izračunavaju i ne prikazuju obračunate obveze na kraju godine. Dvadeset dvije države članice koje priznaju mikropoduzeća iskoristile su te mogućnosti u različitoj mjeri. Centar za studije europskih politika (CEPS) procjenjuje da je 13 država članica uvelo prilično jednostavan sustav (62 % prihvatljivih poduzeća), a devet država članica nudi samo ograničeno pojednostavnjenje (38 %) (). Najpopularnije su značajke sustava za mikropoduzeća manji broj bilješki i pojednostavnjeni obrasci za bilancu i račune dobiti i gubitka. Pet država članica nudi rješenja u skladu s načelom „sve na jednom mjestu” (npr. podnošenje poreznih prijava samo jednom). Samo su dvije države članice oslobodile mikropoduzeća od obveze prikazivanja obračunatih obveza na kraju godine. Čini se da većina mikropoduzeća nije upoznata s postojanjem izrazito pojednostavnjenog sustava ili ga, ako je upoznata s njime, ne primjenjuje u praksi zbog tromosti. Moguće je da računovođe( ) nisu obavili svoju ulogu u pojačavanju informiranosti i/ili primjeni pojednostavnjenja u praksi, stoga mikropoduzeća ne iskorištavaju u potpunosti koristi od pojednostavnjenja kao što je znatno smanjenje iznosa naknada koje plaćaju vanjskim računovođama(). Na toj se osnovi procjenjuje da trenutačne tekuće uštede na troškovima, za 8,6 milijuna mikropoduzeća na koja se to odnosi, iznose 79 milijuna EUR godišnje () nakon početnih jednokratnih troškova u iznosu od 20 milijuna EUR (). Kad bi sve države članice u potpunosti pojednostavnile izvješćivanje i kad bi sva poduzeća bila potpuno upoznata s time, procijenjene uštede na troškovima za 11,1 milijun mikropoduzeća mogle bi doseći iznos od 1 020 milijuna EUR godišnje () nakon početnih jednokratnih troškova u iznosu od 255 milijuna EUR ().

Zaključak Zahvaljujući Računovodstvenoj direktivi mikropoduzeća se od 2013. u velikoj mjeri štite od prekomjernog opterećenja zbog toga što se od njih ne može zahtijevati da izvješćuju u većoj mjeri nego mala poduzeća. Danas je priznato 78 % mikropoduzeća u EU-u. To znači da ona ostvaruju korist od još pojednostavnjenijeg sustava izvješćivanja, što je omogućeno time što je većina država članica iskoristila mogućnosti pojednostavnjenja koje se nude u okviru Direktive. Stupanj pojednostavnjenja može se uvelike razlikovati ovisno o pojedinoj državi članici. To djelomično objašnjava zbog čega su uštede na troškovima dosegle samo mali dio svojeg punog potencijala. A čini se i da sama poduzeća nisu upoznata s tim mogućnostima ili se opiru promjenama. To dovodi do slabljenja učinka pojednostavnjenja. Komisija potiče države članice koje to već nisu učinile da u potpunosti priznaju sva mikropoduzeća u EU-u, da u što većoj mjeri pojednostavne svoj sustav izvješćivanja i da šire svijest o mogućnostima pojednostavnjenja. Prilagođavanje kriterija veličine za MSP-ove za učinke inflacije Klauzula o preispitivanju: članak 3. stavak 13. Direktive 2013/34/EU (Računovodstvena direktiva) Kriteriji veličine iz Računovodstvene direktive redovito se revidiraju od 1978., kad je Direktiva prvi put donesena. Revizije su odražavale stope inflacije tijekom godina, a ponekad su bile i više od tih stopa. Na sljedećoj slici sažeto se prikazuje razvoj te situacije. Slika 2. – Promjene novčanih kriterija veličine za MSP-ove iz Računovodstvene direktive

Izvor: Europska komisija – referentna točka: kriteriji veličine za mala poduzeća (prihod/ukupna bilanca) – osnovica 1,00 (1994.). U okviru Računovodstvene direktive 2013. uvedena je obveza () za Komisiju da preispituje i, prema potrebi, mijenja kriterije veličine (preko delegiranih akata) definiranjem kategorija poduzeća (mikropoduzeća, mala poduzeća, srednja poduzeća i velika poduzeća) barem svakih pet godina kako bi se uzeli u obzir učinci inflacije. Time se u zakonodavstvu EU-a nastoji očuvati postojeće stanje, tj. izbjeći situaciju u kojoj poduzeća, posebno mikropoduzeća i mala poduzeća, zbog inflacije nenamjerno postanu podvrgnuta zahtjevnijim računovodstvenim sustavima koji se primjenjuju na veća poduzeća. Zemljopisno područje U Direktivi se kriteriji veličine za poduzeća izražavaju u eurima. U euro području (Austrija, Belgija, Cipar, Estonija, Finska, Francuska, Grčka, Irska, Italija, Latvija, Litva, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Njemačka, Portugal, Slovačka, Slovenija i Španjolska) nalazi se 74 % poduzeća iz EU-a(). Kad je riječ o državama članicama izvan europodručja (Bugarska, Hrvatska, Češka, Danska, Mađarska, Poljska, Rumunjska i Švedska), one bi pri prenošenju kriterija Direktive izraženih u eurima u nacionalno zakonodavstvo morale prilagoditi kriterije veličine poduzeća u državnom vlasništvu ovisno o tečaju njihovih valuta. U pogledu država koje pripadaju Europskom gospodarskom prostoru (Norveška, Island i Lihtenštajn), one bi u uobičajenim okolnostima isto tako morale voditi računa o prilagodbi svojih kriterija veličine poduzeća u državnom vlasništvu. Inflacija Tijekom sedmogodišnjeg razdoblja od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2019., kumulativna inflacija dosegnula je 6,4 % u europodručju i 7,5 % za EU-27.( ). Prilagođavanje kriterija veličine Kriteriji veličine prilagođeni za 6,4 % radi uzimanja u obzir inflacije iznosili bi kako slijedi (prije zaokruživanja): Slika 3. – Prag za MSP-ove iz Računovodstvene direktive, trenutačan i prilagođen za inflaciju od 6,4 % Bilanca Prihodi Mikropoduzeća Trenutačan 350 000 EUR 700 000 EUR Prilagođen 372 400 EUR 744 800 EUR Mala poduzeća (niži dio raspona) Trenutačan 4 000 000 EUR 8 000 000 EUR Prilagođen 4 256 000 EUR 8 512 000 EUR Mala poduzeća (viši dio raspona) Trenutačan 6 000 000 EUR 12 000 000 EUR Prilagođen 6 384 000 EUR 12 768 000 EUR Srednja/velika poduzeća Trenutačan 20 000 000 EUR 40 000 000 EUR Prilagođen 21 280 000 EUR 42 560 000 EUR Izvor: Europska komisija. U ovoj se fazi čini da je potrebno zaokruživanje kako bi se osigurali provedivi, jednostavni i smisleni kriteriji veličine za poduzeća. Pri zaokruživanju trebalo bi zadržati faktor množenja 2, koji je zakonodavac uveo za prihode u odnosu na ukupnu bilancu. Zaokruživanje bi trebalo prilagoditi za svaki kriterij veličine kako bi se osigurali smisleni rezultati i kako bi oni vjerno odražavali inflaciju sa značajnim zaokruživanjem.

Preporučuje se primjena sljedećih pravila za zaokruživanje: i. za kriterije veličine za mikropoduzeća zaokruživanje na sljedeći iznos djeljiv bez ostatka s 25 000; ii. za mala poduzeća na sljedeći iznos djeljiv bez ostatka sa 100 000 i iii. za srednja/velika poduzeća na sljedeći iznos djeljiv bez ostatka s 500 000. U tablici u nastavku prikazuje se kako bi se prilagodbom za inflaciju prema stanju iz prosinca 2019. mogli dobiti zaokruženi kriteriji veličine te se prikazuju apsolutne vrijednosti i postotak povećanja u odnosu na trenutačne kriterije veličine. Slika 4. – Prag za MSP-ove iz Računovodstvene direktive, trenutačan te prilagođen za inflaciju od 6,4 % i zaokružen Bilanca Prihodi Mikropoduzeća Trenutačan 350 000 EUR 700 000 EUR Prilagođen i zaokružen 375 000 EUR 750 000 EUR Povećanje u % 7,1 % 7,1 % Mala poduzeća (niži dio raspona) Trenutačan 4 000 000 EUR 8 000 000 EUR Prilagođen i zaokružen 4 300 000 EUR 8 600 000 EUR Povećanje u % 7,5 % 7,5 % Mala poduzeća (viši dio raspona) Trenutačan 6 000 000 EUR 12 000 000 EUR Prilagođen i zaokružen 6 400 000 EUR 12 000 000 EUR Povećanje u % 6,7 % 6,7 % Srednja/velika poduzeća Trenutačan 20 000 000 EUR 40 000 000 EUR Prilagođen i zaokružen 21 500 000 EUR 43 000 000 EUR Povećanje u % 7,5 % 7,5 % Izvor: Europska komisija. Kako je prethodno prikazano, zaokruživanjem rezultata kriteriji veličine povećali su se u rasponu od 6,7 % do 7,5 %. Taj je iznos relativno blizu predviđenoj stopi inflacije i sukladan svakom kriteriju veličine. Prethodno navedeni kriteriji veličine upotrebljavaju se stoga kao pouzdana osnova za analiziranje učinaka. Analiza učinaka u europodručju U analizi učinaka naglasak se stavlja na obveze država članica i njihov učinak na poduzeća (stratifikacija po veličini() i troškovima) u europodručju. Analiza je provedena za svaku državu članicu, a u svakoj su na trenutačne nacionalne kriterije primijenjeni stopa inflacije od 6,4 % i pravila za zaokruživanje. Uzelo se u obzir to da bi sve države članice prilagodile svoje kriterije veličine unatoč dopuštenom odstupanju koje bi imale (), zbog čega bi učinci bili u višem dijelu raspona. Zbog nedostatka smislenih podataka nije se mogao procijeniti učinak na Cipar. ·Mikropoduzeća Države članice imaju mogućnost primjene sustava za mikropoduzeća. Procjenjuje se da prilagodba kriterija veličine ne bi imala nikakav učinak na države članice u europodručju koje nemaju kategoriju ili sustav za mikropoduzeća (Cipar, Španjolska, Luksemburg i Malta). Kad je riječ o ostalim državama članicama u europodručju, prilagodba kriterija veličine za inflaciju za mikropoduzeća dovela bi do toga da približno 77 000 poduzeća (u višem dijelu raspona) više ne budu mala poduzeća, već mikropoduzeća. U nastavku su sažeto prikazane potencijalne uštede na troškovima. ·Mala poduzeća Prilagodbom za inflaciju broj malih poduzeća u europodručju smanjio bi se za približno 61 000, uglavnom zbog toga što bi 77 000 poduzeća postalo mikropoduzećima, što bi se djelomično nadoknadilo time što bi približno 16 000 srednjih poduzeća postalo malim poduzećima. Ako 77 000 poduzeća promijeni status iz malih poduzeća u mikropoduzeća, ostvarila bi ukupne uštede na troškovima u iznosu od približno 7 milijuna EUR(). U nastavku su sažeto prikazane potencijalne uštede na troškovima za srednja poduzeća. ·Srednja i velika poduzeća Kako je prethodno navedeno, broj srednjih/velikih poduzeća smanjio bi se za približno 16 000 jer bi srednja/velika poduzeća postala malim poduzećima, što bi dovelo do ukupnog smanjenja godišnjih troškova usklađivanja za približno 63 milijuna EUR () za ta poduzeća. U ovoj bi kategoriji približno 4 000 velikih poduzeća postalo srednjim poduzećima(). Procjenjuje se da bi to imalo samo marginalne učinke na sustav izvješćivanja tih poduzeća: možda bi se smanjio broj bilješki; moguće je da bi ta poduzeća bila izuzeta od obveze vođenja konsolidiranih financijskih izvješća; vjerojatno ne bi bilo promjene za poduzeća koja podliježu izvješćivanju po državama u ekstraktivnom sektoru, kao ni promjene u sustavu izvješćivanja koji se primjenjuje na subjekte od javnog interesa, uključujući nefinancijsko izvješćivanje. Stoga se nisu procjenjivale uštede na troškovima za koje se smatra da bi bile neznatne. Na slici u nastavku sažeto se prikazuju učinci na broj poduzeća i na troškove u pojedinim kategorijama u europodručju. Slika 5. – Promjene u broju poduzeća i u uštedama na troškovima za svaku kategoriju veličine u skladu s prilagođenim kriterijima u europodručju Kategorija veličine Promjene u broju stanovnika – europodručje

(viši dio raspona) Ušteda troškova



(viši dio raspona) Mikropoduzeća +77 390 – Mala poduzeća –61 613 7 milijuna EUR Srednja/velika poduzeća –15 777 63 milijuna EUR Izvor: Europska komisija.

Djelovanje na države članice izvan europodručja i države EGP-a Povećanje u kriterijima veličine izraženima u eurima dovelo bi do neujednačenih obveza za države članice izvan europodručja u pogledu prilagođavanja (ili neprilagođavanja) kriterija veličine. Osim prilagođavanja za inflaciju, odgovarajući nacionalni kriteriji veličine izraženi u nacionalnoj valuti morali bi se prilagoditi i na osnovi odgovarajućih deviznih tečajeva u odnosu na euro() koji su zabilježeni na datum stupanja na snagu pravnog akta EU-a o izmjeni. Ti budući tečajevi ne mogu se u potpunosti predvidjeti, pa se u svakom slučaju Direktivom i dalje dopušta odstupanje od 5 % kako bi se omogućilo određivanje zaokruženih kriterija veličine u nacionalnim valutama. Zbog tog posebnog prava država članica mogući su nepredvidivi potencijalni učinci, posebno zbog toga što može doći do zbrajanja ili međusobnog poništavanja dopuštenog odstupanja i stope inflacije. Gruba analiza stanja na dan 31. srpnja 2017. – u kojoj se zanemaruje dopušteno odstupanje od 5 % – pokazuje da bi prilagodbe za inflaciju u predmetnim državama izvan europodručja općenito dovele do neujednačenih rezultata među tim državama. Prilagodbe općenito ne bi bile potpuno u skladu s odgovarajućim stopama inflacije te bi svega nekoliko država članica moglo izvršiti prilagodbe u skladu s vlastitom stopom inflacije. Za nekoliko država članica mogla bi nastati obveza povećanja kriterija veličine za nekoliko postotnih bodova iznad kumulativnog učinka vlastite stope inflacije. Na drugoj strani tog spektra, neke države članice mogle bi si priuštiti ne prilagoditi određene kriterije veličine (posebno kriterije veličine za mala poduzeća). Zaključak S obzirom na umjerenu inflaciju u europodručju u posljednjih nekoliko godina, prilagodba kriterija veličine u trenutačnim okolnostima dovela bi do potencijalno ograničenih rezultata za poduzeća u europodručju te neizvjesnih rezultata za poduzeća u državama članicama izvan europodručja. Te okolnosti idu u korist argumentu da prilagodba nije jako hitna na datum objave ovog izvješća. Unatoč tomu, Komisija zadržava pravo predlaganja prilagodbi kriterija veličine u bilo kojem trenutku radi njihova prilagođavanja inflaciji preko delegiranih akata, kako je dopušteno Računovodstvenom direktivom. Izvješća o plaćanjima državama koja podnose poduzeća koja djeluju u sektoru sječe šuma ili ekstraktivnom sektoru (izvješćivanje po državama) Klauzula o preispitivanju: članak 48. Direktive 2013/34/EU (Računovodstvena direktiva) U poglavlju 10. Računovodstvene direktive uvedenom 2013. zahtijeva se od velikih poduzeća iz EU-a koja posluju u ekstraktivnom sektoru ili sektoru sječe šuma da svake godine izvješćuju o plaćanjima državama, počevši od financijske godine 2016. pa nadalje. Informacije o plaćanjima moraju se objavljivati po projektima i po državama. Pod pojmom „država” podrazumijevaju se lokalna, regionalna ili nacionalna tijela, a taj bi pojam po definiciji trebao uključivati i sva poduzeća u državnom vlasništvu. Povećanje transparentnosti plaćanja državama Sve države članice provele su tu politiku u svojim nacionalnim zakonodavstvima u razdoblju 2014.–2017. Većina njih osigurala je da poduzeća koja posluju u ekstraktivnom sektoru ili sektoru sječe šuma svoje izvješćivanje po državama započnu od financijske godine 2016. kako je propisano zakonodavstvom EU-a, ili ranije (u slučaju Ujedinjene Kraljevine i Francuske). U trima državama članicama to je izvješćivanje započelo tek od financijske godine 2017., a učinci su bili ograničeni zbog broja poduzeća na koja se to odnosilo. Nije utvrđen nijedan veliki slučaj neusklađenosti, no Komisija trenutačno istražuje nekoliko problema povezanih s usklađenošću u određenim državama članicama. U studiji o usklađenosti koju je provela konzultantska kuća VVA utvrđeno je() da se u ekstraktivnom sektoru izvješćivanje provodi u velikoj mjeri te nema dokaza o raširenoj neusklađenosti. Unatoč tomu, ugovorni suradnik u određenim slučajevima nije mogao dobiti izvješća po državama za brojna poduzeća, što je pripisao ranoj fazi provedbe, neujednačenom pristupu internetskim stranicama poduzeća ili poslovnim registrima ili kašnjenjima u podnošenju izvješća. Kad je riječ o sektoru sječe prašuma, konzultantska kuća VVA utvrdila je da u EU-u postoje samo dva poduzeća izvjestitelja, što je mnogo manje od očekivanih stotinu. To je uglavnom posljedica obilježja svojstvenih za taj sektor (veličina, djelatnosti poduzeća) te postojećih problema zbog restriktivne definicije prašuma u Direktivi. S obzirom na to da nije rašireno izvješćivanje o plaćanjima državama koja vrše poduzeća iz sektora sječe šuma, glavni mehanizmi koji postoje za povećanje transparentnosti u sektoru sječe šuma uključuju Uredbu EU-a o drvu (EUTR) () i Akcijski plan EU-a za provedbu zakonodavstva, upravljanje i trgovinu u području šuma (FLEGT) (), iako se ni EUTR-om ni FLEGT-om ne propisuje da gospodarski subjekti izvješćuju o svojoj djelotvornosti u primjeni dužne pažnje ili da prijavljuju dobavljače koji krše primjenjivo zakonodavstvo. U uzorku izvješća koje je proučila konzultantska kuća VVA većina poduzeća navela je tražene informacije. Utvrđeno je nekoliko područja u kojima bi se stanje moglo poboljšati. Ta područja, za koja se čini da su povezanija sa slabostima ili fleksibilnošću u standardu izvješćivanja nego s usklađenošću, navedena su u nastavku. ·Identificiranje državnih tijela po nazivu – u izvješćima nije uvijek jasno naveden naziv državnog tijela koje je primilo plaćanje. Mnoga poduzeća navode samo naziv države i/ili navode tijela kao „nacionalno/regionalno/lokalno tijelo” ili „tijelo lokalne samouprave”. Slijedom toga, nije lako identificirati i pozvati na odgovornost prava državna tijela. ·Definiranje projekta – pravne posljedice formulacije: formulacija „značajno međusobno povezani ugovori”, kojom se definira projekt, podložna je različitim tumačenjima poduzeća. Slijedom toga, izvješćivanje o svakom projektu razlikuje se među poduzećima zbog čega je teško dobiti potpun i dosljedan pregled projekata u koje je uključeno više poduzeća. ·Zajednički pothvati – zajednički pothvati čest su slučaj u ekstraktivnom sektoru. Poduzeća se često udružuju s drugim poduzećima, što uključuje i poduzeća u državnom vlasništvu, radi zajedničkih ulaganja i zajedničkog poslovanja. Obično je jedno poduzeće zaduženo za vođenje evidencije o poslovanju za sva poduzeća uključena u zajednički pothvat. U nedostatku jasnih naputaka u okviru prava EU-a postoje različiti načini izvješćivanja o plaćanjima: i. izvješćivanje o plaćanju razmjerno vlastitom udjelu poduzeća u zajedničkom pothvatu; ii. izvješćivanje o plaćanju u stopostotnom udjelu za zajednički pothvat koje vrši poduzeće zaduženo za izvješćivanje (a u tom slučaju ostala poduzeća mogu smatrati da nemaju obvezu izvješćivanja, unatoč tomu što je to njihova zakonska obveza) ili iii. drugi načini. Slijedom toga, rezultati izvješćivanja nisu u potpunosti usporedivi ili ne postoje. ·Digitalna iskoristivost – ako podaci nisu strojno čitljivi, korisnicima je teško koristiti se podacima o kojima se opsežno i periodično izvješćuje. Postoje jasni znakovi da se izvješćivanje po državama upotrebljava (uglavnom od strane civilnog društva s ciljem jačanja svijesti) za izradu sažetaka ili infografika ili za traženje pojašnjenja od vlada i poduzeća, čime ih se čini odgovornima. Uzimajući u obzir da je to novija politika, obaviještenost šire javnosti o tim izvješćima i dalje je u većini država ograničena. Još je uvijek prerano da bi se uočile znatne promjene u odgovornosti vlada (posebno u slučaju manje demokratskih ili manje otvorenih država) ili u upravljanju resursima u državama bogatima resursima. Nenamjeran je učinak Direktive to što se civilno društvo često koristi izvješćivanjem po državama radi propitivanja poduzeća i pozivanja poduzeća na odgovornost. U svakom slučaju, zahtjeve za izvješćivanje barem je civilno društvo ocijenilo kao djelotvorne u povećanju transparentnosti plaćanja koja poduzeća vrše prema državama radi iskorištavanja prirodnih resursa. Prema istraživanju konzultantske kuće VVA čini se da uključivanje dodatnih informacija koje se predlažu u klauzuli o preispitivanju, to jest informacija o prosječnom broju zaposlenika, upotrebi podugovaratelja i svim novčanim kaznama koje primjenjuje određena zemlja ne uživa široku podršku u javnosti. Civilno društvo u načelu bi podržalo dodatnu transparentnost, no te stavke nisu njegovi glavni prioriteti. Poduzeća općenito nisu sklona dodavanju bilo kakvih zahtjeva za izvješćivanje, a razlozi za to temelje se na omjerima troškova i koristi. Nacionalna tijela isto tako nisu uvjerena u to da bi te dodatne stavke omogućile bolje ostvarivanje ciljeva iz zahtjeva za izvješćivanje. Komisija je 2016. u svoj prijedlog za javno izvješćivanje velikih multinacionalnih poduzeća po državama uključila broj zaposlenika().

Međunarodni razvoj, učinci drugih međunarodnih režima U Kanadi, Švicarskoj, Ujedinjenoj Kraljevini i EPG-u na snazi je djelotvorno zakonodavstvo za osiguravanje izvješćivanja po državama koje provode njihove odgovarajuće ekstraktivne industrije ( ). U Kanadi je zakonodavstvo o izvješćivanju po državama ( ) stupilo na snagu 1. lipnja 2015. EU smatra kanadski standard jednakovrijednim svojemu ( ). Slično tomu, kanadski ministar za prirodne resurse ovlašten je dopustiti subjektima izvjestiteljima da zamijene izvješća izrađena u drugoj jurisdikciji (čiji se zahtjevi smatraju prihvatljivom zamjenom) radi ispunjavanja kanadskih zahtjeva u EU-u i u Europskom gospodarskom prostoru. Na taj način EU i Kanada izbjegavaju višestruko izvješćivanje, a time i nepotrebno opterećenje za poduzeća. EU i Ujedinjena Kraljevina jedine su jurisdikcije u kojima se od industrija sječe šuma zahtijeva javno izvješćivanje po državama. Usporedno s time postoji i Inicijativa za transparentnost ekstraktivnih industrija (EITI), koja je inicijativa privatnog sektora kojom se ekstraktivni sektor nastoji učiniti odgovornim. Inicijativa EITI međunarodno je neprofitno udruženje registrirano u skladu s norveškim pravom. Okuplja članove iz vladina sektora, naftna, plinska i rudarska poduzeća, institucionalne ulagatelje i organizacije civilnog društva radi poboljšanja otvorenosti i odgovornog upravljanja prihodima od prirodnih resursa. Trenutačno se sastoji od 52 države koje sudjeluju u njezinoj provedbi. Izvješća u okviru inicijative EITI, koja se objavljuju u okviru vladina tijela država članica inicijative, sadržavaju plaćanja koja su države primile od poduzeća iz ekstraktivnog sektora, koja djeluju na području nadležnosti određene države. Izvješća koja se sastavljaju u okviru te inicijative javno su dostupna i strojno čitljiva. U njima se prikazuju plaćanja raščlanjena po projektima u određenoj državi na sličan način kao i u okviru politike EU-a. Inicijativa EITI i EU-ovo izvješćivanje po državama međusobno se nadopunjuju. U okviru EU-ova izvješćivanja po državama od samog se početka zahtijeva objavljivanje vrsta plaćanja u skladu sa zahtjevima inicijative EITI. Slično tomu, zahtjevi EU-a u određenoj su mjeri utjecali na zahtjeve inicijative EITI, na primjer s obzirom na izvješćivanje po projektima. U nekoj državi vjerojatnije je da će se u izvješćima u okviru inicijative EITI prikazati sveobuhvatnije informacije u pogledu te države nego što je to slučaj s EU-ovim izvješćivanjem po državama. Tomu je tako jer izvješća u okviru inicijative EITI obuhvaćaju ne samo poslovanje pod kontrolom industrija EU-a ili Kanade, već i poslovanje drugih inozemnih i nacionalnih poduzeća, uključujući poduzeća u državnom vlasništvu. Međutim, izvješća u okviru inicijative EITI zemljopisno su ograničena zbog toga što jedno izvješće obuhvaća samo jednu državu. Izvješća u okviru inicijative EITI obično se objavljuju više od godinu dana nakon izvješća u okviru EU-ova izvješćivanja po državama za određenu godinu. Članstvo u inicijativi EITI povećalo se od donošenja Računovodstvene direktive. Između te inicijative i Direktive ne postoji nikakva jasna ili izravna povezanost, no to ne bi trebalo umanjivati cilj naveden u uvodnoj izjavi 45. Računovodstvene direktive prema kojem bi izvješćivanje po državama trebalo pomagati vladama država bogatih resursima u provedbi načela i kriterija inicijative EITI. Postoje brojni čimbenici koji, barem zasad, sprečavaju prevlast zahtjeva inicijative EITI nad zahtjevima EU-a i obrnuto. Civilno društvo i industrija pozivaju Komisiju da nastavi potvrđivati predanost EU-a promicanju transparentnosti u ekstraktivnom sektoru na međunarodnim forumima radi poticanja svojih međunarodnih partnera na uvođenje sličnih zahtjeva za izvješćivanje u cijelom svijetu. Učinci na konkurentnost i sigurnost opskrbe energijom Kad je riječ o opskrbi sirovom naftom i plinom, EU uvelike ovisi o nekoliko zemalja. Bilo kakvo ograničenje poslovanja poduzeća iz EU-a u strateškim partnerskim državama bogatim resursima zbog zahtjeva za izvješćivanje utjecalo bi na energetsku sigurnost. Konzultantska kuća VVA nije pronašla nikakve dokaze o tome da konkurenti iz trećih zemalja imaju znatne konkurentske prednosti zbog toga što se od njih ne zahtijeva izvješćivanje o plaćanjima državama niti je utvrdila da treće zemlje ograničavaju poslovanje poduzeća iz EU-a zbog zahtjeva za izvješćivanje. Unatoč tomu, poduzeća i dalje zabrinjava nepostojanje ravnopravnih uvjeta zbog toga što njihovi konkurenti iz SAD-a i Kine te ostali konkurenti ne podliježu istim obvezama u pogledu transparentnosti. Industriju zabrinjavaju dugoročni rizici koji se odnose na konkurentnost zbog tog nepostojanja ravnopravnih uvjeta. Čini se da se ta zabrinutost potvrđuje u jednoj akademskoj studiji ( ), u kojoj je utvrđeno da kod poduzeća koja objavljuju izvješća po državama postoji tendencija prema povećanju iznosa plaćanja državama domaćinima te prema smanjenju i preusmjeravanju ulaganja u odnosu na konkurente u tim državama koji ne objavljuju takva izvješća. Međutim, zasad nije bilo nikakvih drugih konkretnih učinaka na opskrbu EU-a energijom. Politika izvješćivanja po državama postoji svega par godina. To je mnogo manje u odnosu na obično mnogo duže industrijske cikluse u rudarskom sektoru, naftnom sektoru itd., koji obuhvaćaju faze od istraživanja i ulaganja do zatvaranja. Zbog toga je sa stajališta rizika potrebno pozorno pratiti tu situaciju. Proširenje zahtjeva za izvješćivanje na dodatne sektore industrije Sa stajališta civilnog društva proširenje izvješćivanja po državama na dodatne sektore industrije (npr. na telekomunikacije i građevinsku industriju) moglo bi pomoći u ublažavanju društvenih rizika i rizika za ulagatelje te u sprečavanju nezakonitosti, korupcije i lošeg fiskalnog upravljanja, odnosno odvraćanju od njih. Međutim, stručnjaci i nevladine organizacije priznaju neprovedivost univerzalnog rješenja – jednostavnog cjelokupnog prenošenja standarda izvješćivanja po državama za ekstraktivne industrije u druge industrije, na primjer samo proširivanjem područja primjene Direktive. Za svaki dodatni sektor bili bi potrebni posebno prilagođeni zahtjevi. Drugi je problem to što djelotvornost takve mjere uvelike ovisi i o veličini poduzeća i o internacionaliziranosti sektora. To znači da bi definiranje odgovarajućeg područja primjene u pravu EU-a za određene sektore moglo biti nepraktično zbog toga što bi ovisilo o tome koliko industrije EU-a imaju lokalnih ulaganja u inozemstvu u određenom sektoru, jesu li same po sebi dovoljno velike i plaćaju li znatne iznose državama. Nadalje, s obzirom na to da je svrha izvješćivanja po državama ponajprije jačanje položaja lokalnog stanovništva suočenog s iskorištavanjem njegovih prirodnih i neobnovljivih resursa, takvo izvješćivanje možda ne bi bilo prikladno za ostvarivanje sličnih ciljeva u sektorima u kojima čimbenici okoliša i susjedstva nemaju važnu ulogu. Revizija Revizija nije obvezan zahtjev za izvješćivanje. Unatoč tomu, određena velika multinacionalna poduzeća dobrovoljno se koriste uslugama neovisnih revizora radi dodatnih provjera s ciljem povećanja vjerodostojnosti i pouzdanosti svojih izvješća za korisnike. Kad bi revizija bila obvezna, dionici bi htjeli dobiti dodatne specifikacije o vrsti revizijskih aktivnosti, razini provjere, vremenskom rasporedu, sadržaju izvješćivanja i objavljivanju. Pod pretpostavkom provođenja tradicionalnih revizijskih aktivnosti, konzultantska kuća VVA procijenila je da bi godišnji troškovi bili u rasponu od 450 000 EUR do 1 500 000 EUR po poduzeću. Pod pretpostavkom provođenja jednostavnijih revizijskih aktivnosti s ograničenim provjerama, ti bi se troškovi smanjili na iznos u rasponu od 250 EUR do 450 000 EUR. Nije izvršena procjena troškova za ostale vrste revizijskih aktivnosti (s uslugama provjere ili bez njih). Revizija izvješća po državama nije glavni prioritet za civilno društvo kao korisnike, iako civilno društvo priznaje da bi revizija izvješća po državama povećala povjerenje te racionalizirala primjenu standarda. U svakom slučaju, očekivanja da bi funkcija revizije mogla pomoći u otklanjanju slabih točaka u standardima, na primjer onih navedenih u ovom izvješću, mogla bi se pokazati neutemeljenima. Poduzeća i regulatori ne podržavaju reviziju (ili, u najmanjoj mjeri, osporavaju njezinu korisnost) sa stajališta troškova i koristi. Javno izvješćivanje po državama koje se općenito primjenjuje na multinacionalna poduzeća Komisija je 2016. predložila zakonodavni akt u kojem bi se zahtijevalo da velika poduzeća svake godine izrađuju izvješća po državama za svaku državu članicu i treće zemlje u kojima posluju, a koja bi sadržavala informacije o ostvarenoj dobiti i plaćenim porezima na dobit ( ). Vađenje minerala (dužna pažnja) EU je donio zakonodavni akt o obvezama dužne pažnje u lancu opskrbe u vezi s vađenjem minerala (Uredba (EU) 2017/821) ( ). Zaključak

Izvješćivanje po državama novija je obveza izvješćivanja. Izvješća su dostupna za svega nekoliko financijskih godina. Bilo bi potrebno dulje razdoblje promatranja kako bi se temeljitije ocijenili određeni aspekti djelotvornosti i svi dugoročni učinci na opskrbu EU-a energijom. U okviru preispitivanja istaknute su brojne slabosti u standardima izvješćivanja. One otežavaju pristup izvješćima i njihovu upotrebu, ali to nisu kritični nedostaci. Ponajprije način na koji je sektor sječe šuma uključen u zakonodavstvo u tom području čini se neoptimalnim. Neosporno je da ta politika općenito povećava transparentnost u tom sektoru, no globalno usklađivanje i dalje je velik problem za tu industriju. Zbog toga bi i civilno društvo i industrija htjeli da regulatori intenzivnije rade na ostvarivanju ravnopravnih uvjeta na globalnoj razini. Nefinancijske informacije koje trebaju objavljivati određeni subjekti od javnog interesa Klauzula o preispitivanju: članak 3. Direktive 2014/95/EU (Direktiva o nefinancijskom izvješćivanju) Djelotvornost U radnom dokumentu službi Komisije priloženom ovom izvješću razmatra se djelotvornost Direktive o nefinancijskom izvješćivanju s različitih stajališta, uključujući relevantnost, pouzdanost i usporedivost informacija objavljenih u skladu sa zahtjevima iz te direktive. Kad je riječ o relevantnosti, postoji znatna količina dokaza o tome da mnoga poduzeća ne objavljuju važne nefinancijske informacije o svim glavnim pitanjima povezanima s održivošću. Istodobno, poduzeća objavljuju znatne količine nevažnih informacija, čime korisnicima otežavaju pronalaženje informacija koje traže. Ti zaključci vrijede za informacije o učinku poduzeća na polju održivosti te za informacije o učinku problema održivosti na razvoj, uspješnost i položaj poduzeća. U okviru javnog savjetovanja koje su službe Komisije organizirale 2020. radi pripreme revizije Direktive o nefinancijskom izvješćivanju samo 6 % korisnika izjavilo je da nisu doživjeli probleme zbog toga što poduzeća nisu objavila sve relevantne informacije. Uredba o taksonomiji dovest će do napretka u korporativnom izvješćivanju o učinku aktivnosti poduzeća s obzirom na okolišne ciljeve EU-a. a u tom pogledu relevantne su i inicijative u području računovodstva prirodnog kapitala i metodologija ekološkog otiska. Upotreba izraza „nefinancijske informacije” problematično je u slučaju informacija povezanih s održivošću zbog toga što informacije koje se odnose na fizičke rizike, rizike tranzicije ili reputacijske rizike mogu zapravo biti financijski važne, čak i ako ne ispunjavaju zahtjeve za priznavanje ili objavljivanje iz računovodstvenog okvira koji se primjenjuje na financijska izvješća. Kad je riječ o usporedivosti, ispitanici u okviru javnog savjetovanja provedenoga 2018. u okviru provjere primjerenosti okvira EU-a za korporativno izvješćivanje tvrdili su da imaju poteškoća s uspoređivanjem nefinancijskih informacija koje su objavila poduzeća. To je u skladu sa zaključcima iz većine izvješća i analiza te sa stajalištima različitih dionika. U odgovoru na javno savjetovanje iz 2020. 84 % korisnika izjavilo je da je ograničena usporedivost nefinancijskih informacija velik problem. Postoji nedostatak dosljednosti i u sadržaju i u prikazivanju informacija povezanih s održivošću. Postojećim standardima i okvirima za izvješćivanje taj se problem nije uspio riješiti na odgovarajući način. Korisnici nefinancijskih informacija, uključujući ulagatelje i organizacije civilnog društva, naveli su i da velik broj različitih mjesta na kojima se izvješćuje o nefinancijskim informacijama može otežati pristup tim informacijama i jako utjecati na njihovu usporedivost. Kako je navedeno u radnom dokumentu službi Komisije, digitalizacija bi isto mogla imati ulogu u poboljšanju dostupnosti i iskoristivosti nefinancijskih informacija. Velika većina (82 %) svih ispitanika u okviru otvorenog javnog savjetovanja iz 2020. smatrala je da bi se zahtjevima da poduzeća upotrebljavaju zajedničke standarde izvješćivanja riješili glavni problemi s postojećim nefinancijskim izvješćivanjem. U odgovoru na javno savjetovanje iz 2020.() 73 % korisnika izjavilo je da je velik problem ograničena pouzdanost nefinancijskih informacija u izvješćima poduzeća. Mnogi korisnici tvrde da je to uglavnom posljedica nepostojanja zahtjeva za provjere sadržaja nefinancijskog izvješća. Neki dionici tvrde da, kako bi se informacije mogle provjeravati, mora postojati standard izvješćivanja ili okvir za izvješćivanje na temelju kojih revizorske kuće mogu provjeriti informacije koje su poduzeća navela. Nadalje, čini se da mogućnost dopuštanja objave nefinancijskog izvješća poduzeća u zasebnom izvješću, koju je prihvatilo 20 država članica, narušava djelotvornost Direktive. Objavljivanje nefinancijskih informacija u zasebnom izvješću umjesto u izvješću o upravljanju može dovesti do pretpostavke da objavljene informacije nisu važne za razumijevanje financijskih rezultata poduzeća, no to nije uvijek tako. Nadalje, u mnogim državama članicama postoje nedostaci u provedbi i nadzoru koji proizlaze iz brojnih čimbenika, među kojima je i neizvjesnost u pogledu zakonskih ovlasti nadzornih tijela u tom području. Nadzorna tijela sama ističu da je provedivost Direktive otežana zbog fleksibilnosti koju pružaju neki od zahtjeva za objavljivanje. Smatra se i da Direktiva o nefinancijskom izvješćivanju nije potpuno djelotvorna ni sa stajališta sastavljača, od kojih mnogi imaju nepotrebne troškove povezane s nefinancijskim izvješćivanjem. Fleksibilnost i nedostatak detaljnih podataka u Direktivi o nefinancijskom izvješćivanju znači da se mnogi sastavljači moraju nositi s poteškoćama i složenošću pri odlučivanju o tome koje informacije treba uvrstiti u izvješće. Sastavljači su pod pritiskom i zbog potrebe sastavljanja izvješća u skladu s različitim privatnim okvirima i inicijativama za izvješćivanje koje se preklapaju i zbog potrebe da odgovaraju na zahtjeve za informacije od dionika uz informacije o kojima moraju izvješćivati u skladu s Direktivom o nefinancijskom izvješćivanju. Područje primjene Mnoga poduzeća od kojih korisnici trebaju nefinancijske informacije nemaju obvezu izvješćivati o tim informacijama. U okviru javnog savjetovanja iz 2020. utvrđeno je da se većina ispitanika slaže s proširenjem područja primjene te direktive na sva velika poduzeća (70 % ispitanika) i na sva poduzeća koja imaju vrijednosne papire uvrštene na uređenim tržištima EU-a (62 % ispitanika). Među razlozima za razmatranje proširenja područja primjene na velika poduzeća koja nisu uvrštena na burzu nalazi se i to da učinak poduzeća na društvo i okoliš nije određen time je li ono uvršteno ili nije. Proširenje područja primjene na sva uvrštena poduzeća moglo bi se smatrati važnim sa stajališta zaštite ulagatelja, uzimajući u obzir sve veću relevantnost rizika povezanih s održivošću. To bi moglo biti potrebno i kako bi se osiguralo da sudionici na financijskom tržištu imaju informacije od svih poduzeća u koja se ulaže, koje im trebaju kako bi mogli ispuniti svoje zahtjeve za objavljivanje povezano s održivošću u skladu s Uredbom o objavama povezanim s održivosti u sektoru financijskih usluga, te kako bi se osiguralo da ne odluče isključiti manja uvrštena poduzeća iz portfelja ulaganja na osnovi toga što ta poduzeća ne izvješćuju o potrebnim informacijama. Relevantnost Iako su njezini izvorni ciljevi i dalje izrazito relevantni, Direktiva o nefinancijskom izvješćivanju više nije svrsishodna. To je posljedica drugih promjena u području politika i zakonodavstva, sve veće potražnje ulagatelja za informacijama i novijih promjena u međunarodno priznatim okvirima i smjernicama za izvješćivanje.

Na globalnoj razini Sporazum o ciljevima UN-a za održivi razvoj iz 2015. i Pariški sporazum o klimatskim promjenama iz 2016. dali su jači poticaj za prijelaz na održivo gospodarstvo te su pridonijeli rastućoj svijesti o strateškoj važnosti pitanja održivosti među poduzećima i ulagateljima. Na razini EU-a Akcijski plan o održivom financiranju iz 2018. i europski zeleni plan iz 2019. znatno su povećali političke ambicije Europe da što brže uspostavi održivi gospodarski i financijski sustav. U okviru Akcijskog plana o održivom financiranju EU je donio Uredbu o taksonomiji i Uredbu o objavama povezanim s održivosti u sektoru financijskih usluga. Oba zakonodavna akta imaju važne posljedice u pogledu nefinancijskih informacija koje bi poduzeća trebala objavljivati. Uvođenjem zahtjeva za objavljivanje povezano s održivošću za sudionike na financijskom tržištu Uredba o objavama povezanim s održivosti u sektoru financijskih usluga imat će izravan učinak na informacije koje sudionici na financijskom tržištu trebaju od poduzeća u koja ulažu. U Uredbi o taksonomiji uvode se novi zahtjevi za poduzeća, u okviru područja primjene Direktive o nefinancijskom izvješćivanju, za objavljivanje informacija o njihovoj usklađenosti s djelatnostima koje se prema taksonomiji smatraju okolišno održivima. Došlo je do određenih značajnih promjena u međunarodnim okvirima i u smjernicama za nefinancijsko izvješćivanje. Od 2014. povećao se broj različitih inicijativa koje se djelomično preklapaju i koje nisu uvijek međusobno usklađene. Globalna inicijativa za izvješćivanje() objavila je 2016. svoje prve standarde, koji se temelje na njezinim prethodnim generacijama smjernica. Odbor za standarde računovodstva održivosti (SASB) objavio je 2018. godine 77 industrijskih standarda za objavljivanje financijski važnih informacija povezanih s održivošću. Radna skupina za objavljivanje financijskih informacija povezanih s klimatskim promjenama (TCFD), koju je osnovao Odbor za financijsku stabilnost skupine G20, objavila je 2017. svoje preporuke. Te su preporuke izazvale širok interes na tržištima. Ostali napredak od 2014. uključuje izjavu o namjerama o bližoj suradnji, koju je dalo pet međunarodnih inicijativa za izvješćivanje povezano s održivošću, i inicijativu Svjetskog gospodarskog foruma o izradi zajedničkih pokazatelja za izvješćivanje. Osim toga, Zaklada za međunarodne standarde financijskog izvještavanja pokrenula je 2020. javno savjetovanje o mogućem proširenju svojeg djelovanja na nefinancijsko izvješćivanje. Razina pruženih smjernica i metoda Komisija je sredinom 2017., u skladu sa zahtjevom iz Direktive, objavila neobvezujuće smjernice kako bi pomogla poduzećima u provedbi Direktive. U njima se daju opće nepreskriptivne smjernice za poduzeća, uključujući primjere objava za svako područje izvješćivanja. Nema mnogo dokaza o tome da su neobvezujuće smjernice o nefinancijskom izvješćivanju, koje je Komisija objavila 2017. u skladu s Direktivom, imale značajan učinak. Dobrovoljna priroda tih smjernica znači da ih poduzeća mogu i ne moraju primjenjivati, kako im odgovara. Općenito, to znači da te smjernice same po sebi ne mogu osigurati usporedivost informacija među poduzećima ili objavljivanje informacija koje korisnici smatraju korisnima. Neobvezujuće smjernice mogle bi čak i pogoršati složenost s kojom se sastavljači izvješća moraju nositi. Do toga može doći ako sastavljači te smjernice dožive kao dodatne smjernice uz razne privatne standarde i okvire za nefinancijsko izvješćivanje, a da se pritom ne ukloni pritisak u pogledu pojedinačnog uzimanja u obzir svakog standarda i okvira te odgovaranja na zahtjeve dionika za dodatne informacije. Komisija je u lipnju 2019. objavila dodatak svojim smjernicama iz 2017., u kojem je naglasak stavila na izvješćivanje o informacijama povezanima s klimatskim promjenama i uključivanje preporuka Radne skupine za objavljivanje financijskih informacija povezanih s klimatskim promjenama (TCFD). S obzirom na to da je taj dodatak usmjeren na jedno konkretno pitanje (klimatske promjene), očekuje se da će on imati značajniji učinak na usporedivost informacija koje objavljuju poduzeća. Zaključak U okviru europskog zelenog plana Komisija je najavila svoju namjeru da revidira Direktivu o nefinancijskom izvješćivanju. U skladu sa svojim revidiranim programom rada za 2020. Komisija će prijedlog o reviziji Direktive o nefinancijskom izvješćivanju donijeti 2021. Glavna su pitanja za razmatranje, među ostalim: ograničena usporedivost i pouzdanost informacija dobivenih izvješćivanjem, činjenica da mnoga poduzeća ne izvješćuju o informacijama koje korisnici smatraju relevantnima te činjenica da mnoga poduzeća od kojih korisnici trebaju nefinancijske informacije ne izvješćuju o takvim informacijama. Uvođenje zahtjeva za poduzeća za izvješćivanje u skladu sa zajedničkim standardima nefinancijskog izvješćivanja ključan je dio rješavanja tih problema. Zahtjevi za objavljivanje za izdavatelje čiji su vrijednosni papiri uvršteni na uređenim tržištima EU-a Klauzula o preispitivanju: članak 5. Direktive 2013/50/EU (Direktiva o transparentnosti) Učinak Direktive na male i srednje izdavatelje Direktivom 2013/50/EU o izmjeni Direktive 2004/109/EZ (Direktiva o transparentnosti) ukinuta je obveza objavljivanja tromjesečnih financijskih informacija(). Cilj je bio smanjiti administrativno opterećenje za poduzeća uvrštena na burzu(), potaknuti dugoročnija ulaganja i poboljšati pristup kapitalu za male i srednje izdavatelje(). Direktivom se državama članicama i uređenim tržištima dopušta da zahtijevaju tromjesečno izvješćivanje u mjeri u kojoj je to proporcionalno čimbenicima koji pridonose odlukama o ulaganjima i u mjeri koja ne čini nerazmjerno financijsko opterećenje za izdavatelje u predmetnoj državi članici. Njome se produljuje rok za objavu polugodišnjih financijskih izvješća za tri mjeseca nakon isteka razdoblja izvješćivanja kako bi se omogućila dodatna fleksibilnost i povećala vidljivost malih i srednjih izdavatelja. Nekoliko godina nakon njezina donošenja tržišta smatraju da su ta pravila o transparentnosti općenito proporcionalna i ispravna za male i srednje izdavatelje(). Ukidanje obveze tromjesečnog izvješćivanja doživljava se kao smanjenje administrativnog opterećenja za uvrštena poduzeća bez ikakvog negativnog učinka na zaštitu ulagatelja. Međutim, postoje dokazi o tome da mnogi izdavatelji i dalje objavljuju tromjesečna izvješća, bilo dobrovoljno(), bilo zbog toga što to zahtijeva njihova država članica ili uređeno tržište(). Učinak toga bilo je ograničavanje razmjera i slabljenje učinka ukidanja obveze tromjesečnog izvješćivanja. Digitalizacija U Direktivi o transparentnosti zahtijeva se da svaka država članica uspostavi mehanizam pohrane (službeno imenovani mehanizam) kako bi se osiguralo da javnost može pristupiti informacijama koje su objavila uvrštena poduzeća. Direktivom o transparentnosti priprema se teren za centralizirani pristup propisanim informacijama, u obliku europske elektroničke pristupne točke. Europska elektronička pristupna točka još nije u funkciji, no Uredba 2016/1437() odskočna je daska prema pojednostavnjenju pristupa informacijama s pomoću te pristupne točke(). Unatoč tomu, pristup informacijama i dalje je fragmentiran. U svojem novom Akcijskom planu za uniju tržišta kapitala ( ) Europska komisija predlaže dovršetak unije tržišta kapitala uspostavljanjem platforme na razini EU-a – jedinstvene europske pristupne točke. Slično tomu, Strategijom za digitalne financije() nastoji se uspostaviti europski financijski podatkovni prostor radi promicanja inovacija utemeljenih na podacima tako što se oslanja na europsku podatkovnu strategiju, uključujući jednostavniji pristup podacima i njihovo korištenje. Nastavno na izmjene Direktive o transparentnosti iz 2013. Komisija je 2019. donijela delegiranu uredbu radi uspostavljanja europskog jedinstvenog elektroničkog formata (ESEF) za sastavljanje godišnjih financijskih izvješća uvrštenih poduzeća (Uredba o ESEF-u)(). Uredba o ESEF-u primjenjivat će se na poduzeća od financijske godine 2020. (tj. prva godišnja financijska izvješća u ESEF-u bit će objavljena 2021.). Cilj je olakšati izvješćivanje te korisnicima tih informacija olakšati digitalnu analizu i usporedivost godišnjih financijskih izvješća. U ESEF-u se objedinjuje format XHTML (eXtensible HyperText Mark-up Language) s unutarnjom strukturom podataka te se oslanja na jezik iXBRL (inline eXtensible Business Reporting Language). Uredbom o ESEF-u predviđa se postupno razvijanje ESEF-a. Označivanje bilješki u blokovima postat će obvezno od financijske godine 2022. Nadalje, još je potrebno riješiti pitanje specifikacija za taksonomiju koju treba upotrebljavati za izvješća pravnih subjekata koji primjenjuju nacionalna općeprihvaćena računovodstvena načela ili općeprihvaćena računovodstvena načela trećih zemalja. Iako se još ne primjenjuje, Uredba o ESEF-u dovela je do brojnih razloga za zabrinutost među poduzećima izvjestiteljima, nacionalnim regulatorima i nadzornim tijelima, ponajprije zbog revizije financijskih izvješća usklađenih s ESEF-om. Kako bi se tržištu dale smjernice i kako bi se osigurala konvergencija nacionalnih revizijskih praksi, Odbor europskih tijela za nadzor revizije (CEAOB) objavio je u studenome 2019. neobvezujuće smjernice o tome kako provoditi reviziju ESEF-a u praksi. Osim toga, Komisija je u studenome 2020. objavila interpretativnu komunikaciju(). Primjena režima sankcioniranja iz Direktive o transparentnosti Kako bi se osiguralo daljnje usklađivanje i jačanje nacionalnih režima sankcioniranja ( ), u izmjenama Direktive o transparentnosti iz 2013. zahtijeva se da svako nadležno nacionalno tijelo ima minimalne ovlasti sankcioniranja za kršenja određenih ključnih odredbi. Konkretno, državama članicama uvodi se obveza da utvrde minimalne administrativne mjere i sankcije (npr. izricanje novčanih sankcija i objavljivanje mjera i sankcija koje je izreklo nadležno nacionalno tijelo), koje moraju biti djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće te primjenjive i na fizičke i na pravne osobe. Državama članicama u svakom je slučaju dopušteno da predvide dodatne sankcije ili mjere i više iznose administrativnih novčanih sankcija.