EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 9.4.2019. COM(2019) 225 final IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA Izvješće o napretku u području obnovljive energije



1. UVOD Stupanjem na snagu Direktive (EU) 2018/2001 o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora (RED II) 24. prosinca 2018. uspostavljen je novi okvir održiv u budućnosti za ostvarivanje obvezujućeg cilja Unije od najmanje 32 % obnovljive energije u konačnoj bruto potrošnji energije do 2030. Taj se okvir temelji na napretku ostvarenom na temelju postojeće Direktive, uključujući, među ostalim, obvezu država članica da zadrže ciljeve za 2020. kao polaznu vrijednost za svoje putanje u sljedećem desetljeću. To je dodatno upotpunjeno drugim elementima paketa Čista energija za sve Europljane. Obnovljiva energija jedan je od ključnih prioriteta energetske unije. Direktiva 2009/28/EZ o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora (RED I) središnji je element politike energetske unije i ključni pokretač na putu do ostvarivanja ciljeva obnovljive energije za 2020. Politički prioritet Europske unije da postane globalni predvodnik u području obnovljivih izvora energije temelji se na prisutnosti takvih izvora u svih pet dimenzija energetske unije. Kad je riječ o energetskoj sigurnosti, obnovljivi izvori energije smanjuju ovisnost o uvozu fosilnih goriva. Procjenjuje se da je zahvaljujući povećanju uporabe obnovljive energije u odnosu na razinu potrošnje obnovljive energije 2005. EU 2016. smanjio svoju potražnju za fosilnim gorivima za 143 Mtoe (približno 12 % ukupne potrošnje primarne energije iz fosilnih goriva). Slično tomu, ovisnost Europe o uvozu energije, posebno nafte i plina, smanjit će se s današnjih 55 % na 20 % 2050. zahvaljujući opskrbi primarnom energijom koja će najvećim dijelom dolaziti iz obnovljivih izvora energije. Na unutarnjem tržištu energije obnovljivi izvori energije imaju sve veću ulogu, posebno na tržištu električne energije, na kojem je 2017. gotovo jedna trećina (30,8 %) bruto proizvodnje električne energije u 28 država članica EU-a potjecala iz obnovljivih izvora. Zapažena je i sve veća uloga obnovljivih plinova. Kao ogledni primjer u srpnju 2018. u Danskoj udio bioplina u ukupnoj potrošnji plina iznosio je 18,6 %, što je povećanje od 50 % u odnosu na prethodnu godinu. Kad je riječ o energetskoj učinkovitosti, smanjena potrošnja energije blisko je povezana s ostvarivanjem većeg udjela obnovljivih izvora energije i jačom integracijom manjih obnovljivih izvora energije u zgrade, čime se energetska učinkovitost povećava na troškovno isplativ način. Nadalje, obnovljiva energija ima važnu ulogu u dekarbonizaciji te su 2016. obnovljivi izvori energije pridonijeli količini od 460 Mt izbjegnutih bruto emisija CO2 (što je više od ukupne količine emisija stakleničkih plinova 2016. u Italiji) i procjenjuje se da će se 2017. ta količina povećati na 499 Mt. Osim toga, obnovljivi izvori energije daju ključan doprinos inovacijskoj dimenziji. U području obnovljivih izvora energije 53 % izuma poduzeća sa sjedištem u EU-u stječe patentnu zaštitu izvan Europe. Inovacije se zaštićuju jer mogu dospjeti na strana tržišta i tamo ostvariti uspjeh, što dokazuje njihovu visoku vrijednost. Time EU postaje globalni predvodnik u području inovacija s udjelom većim od bilo kojeg drugog velikog gospodarstva. Međunarodna agencija za obnovljivu energiju (IRENA) prepoznaje Europu kao predvodnika u području energetskih inovacija i svjetionik koji osvjetljuje uspješne putove prema budućnosti utemeljenoj na obnovljivoj energiji. EU je globalni predvodnik i u pogledu različitih tehnologija obnovljive energije duž lanaca opskrbe. Proizvođači iz EU-a činili su 2016. najmanje 41 % novog instaliranog kapaciteta u svijetu za određene tehnologije kao što su vjetroturbine. Kad je riječ o fotonaponskoj industriji EU-a, proizvođači fotonaponske opreme iz EU-a imaju vodeći položaj s udjelom od 50 % na globalnom tržištu, dok proizvođači invertera iz EU-a imaju udio veći od 18 % na globalnom tržištu. Nadalje, u svrhu zadržavanja i širenja vodećeg položaja u pogledu novih tehnologija obnovljive energije oceana, Komisija je, na primjer, udružila snage s državama članicama kako bi povećale uporabu i ostvarile ciljeve smanjenja troškova utvrđene u planu SET. Komisija je radi jačanja industrijskih temelja za obnovljive europske izvore energije uspostavila Industrijski forum za čistu energiju iz obnovljivih izvora. Forum u bliskoj suradnji s ključnim sudionicima iz sektora predlaže djelovanja za povećanje konkurentnosti europskog lanca opskrbe u području obnovljivih izvora energije. Prednosti obnovljivih izvora energije uvelike nadilaze učinke na pet prethodno navedenih političkih dimenzija. Obnovljiva energija izvor je gospodarskog rasta i radnih mjesta za Europljane, posebno lokalnih radnih mjesta s više od 1,4 milijuna ljudi koji trenutačno rade u tom sektoru i s povezanim prometom procijenjenim na 154,7 milijardi EUR. U nedavnom izvješću o cijenama i troškovima energije u Europi dokumentirani su pozitivni učinci na industrijsku konkurentnost jer su veće količine obnovljive energije rezultirale smanjenjem veleprodajnih cijena energije posljednjih godina. Kako ističe IRENA, sve veća uporaba obnovljivih izvora energije pokrenula je i globalnu energetsku transformaciju koja znatno utječe na geopolitiku i u kojoj je EU jasni predvodnik. Oni pridonose i smanjenju onečišćenja zraka te zemljama u razvoju olakšavaju pristup cjenovno pristupačnoj i čistoj energiji. U razdoblju od 2011. do 2016. kapacitet za proizvodnju obnovljive energije povećao se za gotovo 10 GW, dok se broj ljudi koji imaju koristi od rješenja u području obnovljive energije izvan mreže povećao šesterostruko na 133 milijuna. Procjenjuje se da će se do 2030. iz obnovljivih izvora energije napajati više od 60 % novih pristupa električnoj energiji te da će samostalni sustavi i sustavi malih mreža napajati više od polovice novih pristupa. Naposljetku, a što je i najvažnije, obnovljivi izvori energije u kombinaciji s digitalizacijom i zahvaljujući nižim troškovima tehnologije postaju prava pokretačka snaga koja potrošačima omogućuje ključnu ulogu u energetskoj tranziciji. Ovo izvješće pruža najnovije uvide u napredak postignut do 2017. na putu prema cilju od 20 % obnovljive energije 2020 i osvrće se na ostale obveze izvješćivanja Europske komisije u skladu s Direktivom RED I i Direktivom o neizravnoj promjeni uporabe zemljišta. Statistike o energiji koje su države članice dostavile Eurostatu do siječnja 2019. upotrebljavaju se kao primarni izvor podataka za ocjenjivanje napretka u ostvarivanju cilja za 2020. Ovo se izvješće temelji na 4. dvogodišnjem izvješću država članica o napretku u području obnovljive energije kojim je obuhvaćeno razdoblje od 2015. do 2016. i dopunskoj tehničkoj analizi provedenoj 2018. Uključuje i pregled potencijala u smislu mehanizama suradnje i procjena administrativnih okvira te održivosti biogoriva. 2. NAPREDAK U UPORABI OBNOVLJIVE ENERGIJE U 28 DRŽAVA ČLANICA EU-A EU je 2017. ostvario udio od 17,52 % obnovljive energije u konačnoj bruto potrošnji energije u odnosu na ciljanih 20 % za 2020., što je iznad okvirne putanje od 16 % za razdoblje od 2017. do 2018. Osim toga, i EU kao cjelina bolji je u odnosu na nešto ambicioznije putanje koje su države članice same utvrdile u nacionalnim akcijskim planovima za obnovljivu energiju (NREAP-ovi). EU je na putu da ostvari svoj cilj za 2020. U proteklim godinama na razini EU-a zabilježeno je stalno povećanje ukupnog udjela obnovljivih izvora energije (RES) i sektorskih udjela obnovljive energije u sektoru električne energije (RES-E), sektoru grijanja i hlađenja (RES-H&C) te, u manjoj mjeri, u sektoru prometa (RES-T). Međutim, stopa rasta udjela obnovljive energije smanjila se od 2014. U odnosu na udio od 16,19 % 2014. prosječno povećanje u razdoblju od 2014. do 2017. iznosilo je samo 0,44 postotna boda godišnje, što je manje od godišnjeg prosječnog povećanja od 0,83 postotna boda godišnje koje će biti potrebno kako bi se ostvario udio od 20 % 2020. Budući da je posljednjih godina okvirna putanja iz Direktive RED I bila strmija, za ostvarivanje ciljeva bit će potrebno uložiti stalne napore. Kad je riječ o pojedinačnim sektorima, udio obnovljive energije u sektoru električne energije, grijanja i hlađenja na razini EU-a sustavno je iznad razina koje su države članice utvrdile u svojim nacionalnim akcijskim planovima za obnovljivu energiju, dok u sektoru prometa udio obnovljivih izvora energije slijedi planiranu putanju. Slika 1.: Stvarni i planirani udjeli obnovljive energije 28 država članica EU-a (2005.–2020., %). Izvor: Eurostat i nacionalni akcijski planovi za obnovljivu energiju U smislu apsolutne potrošnje obnovljive energije, sektor grijanja i hlađenja ostvaruje najveći doprinos s ukupno 102 Mtoe 2017., a odmah iza njega slijede obnovljiva električna energija s potrošnjom od 86,7 Mtoe i prometni sektor s potrošnjom od 23,65 Mtoe . Glavni obnovljivi izvori energije koji su se upotrebljavali u potrošnji energije bili su biomasa u sektoru grijanja i hlađenja, hidroenergija i energija vjetra u sektoru električne energije i biogoriva u sektoru prometa. U sektoru električne energije zabilježen je jasan zaokret prema obnovljivim izvorima energije. Jedan od ključnih čimbenika bilo je smanjenje troškova električne energije iz solarne fotonaponske energije i energije vjetra, koji su se u razdoblju od 2009. do 2018. smanjili za gotovo 75 % odnosno za približno 50 % (ovisno o tržištu) kao posljedica smanjenja troškova kapitala, poboljšanja učinkovitosti i poboljšanja lanca opskrbe te konkurentnog nadmetanja u području programa potpore. Projekt Ourika u Portugalu bio je 2018. prvi europski solarni projekt razvijen bez ikakve vrste javne potpore. U Njemačkoj su tržišne premije plaćene za projekt solarne fotonaponske energije od 1,4 MW bile ispod tržišne vrijednosti solarne energije u ljeto 2018., dok su u Danskoj razvijeni novi projekti energije vjetra s fiksnom tarifom za opskrbu energijom od 2,5 EUR/MWh. U Njemačkoj i Nizozemskoj na natječajima za razvoj priobalnih vjetroelektrana od 1610 i 700 MW zaprimljene su ponude s nultim iznosom subvencije.

Smanjenje troškova isto je tako jedan od ključnih pokretača povećanja korporativne nabave obnovljive energije, posebno u slučaju kad korporativni potrošači energije potpišu sporazum o izravnoj kupnji električne energije s poduzećima za razvoj obnovljive energije. U razdoblju od 2015. do 2018. obnovljiva električna energija obuhvaćena korporativnim sporazumima o kupnji električne energije učetverostručila se u Europi s 506 MW na 1 967 MW. 3. DETALJNE PROCJENE NAPRETKA DRŽAVA ČLANICA I PREDVIĐANJA DO 2020. 1.Napredak u sektorima električne energije, grijanja i hlađenja te prometa Udjeli obnovljive energije koji su se 2017. kretali u rasponu od 6,4 % u Luksemburgu do 54,5 % u Švedskoj odražavaju povijesnu raznolikost izvora energije država članica te njihove razlike u potencijalu obnovljive energije (vidjeti sliku 2.). Slika 2.: Udjeli obnovljive energije EU-a i država članica u konačnoj bruto potrošnji energije u razdoblju od 2015. do 2017. u odnosu na putanje utvrđene u Direktivi RED I (izvor: Eurostat) Na temelju 4. izvješćâ država članica o napretku u području obnovljive energije („izvješća o napretku”), kojima je obuhvaćeno razdoblje od 2015. do 2016., 25 država članica premašilo je okvirne putanje iz Direktive RED I za razdoblje od 2015. do 2016. Među trima državama članicama koje nisu ostvarile putanje iz Direktive RED I, Nizozemska je zabilježila najveće odstupanje sa stvarnim prosječnim udjelom od 5,9 % za razdoblje od 2015. do 2016. u odnosu na okvirnu putanju iz Direktive RED od 7,6 %. Razlika u odnosu na udio od 9,7 % obnovljive energije 2016. predviđen u nacionalnom akcijskom planu za obnovljivu energiju još je veća. Nizozemska i dalje zaostaje u odnosu na planiranu putanju za energiju iz obnovljivih izvora u sektoru električne energije (RES-e) te donekle kasni u planiranom razvoju energije iz obnovljivih izvora u sektoru prometa (RES-T). Luksemburg i Francuska isto su bili ispod okvirne putanje iz Direktive RED I za razdoblje od 2015. do 2016., iako u manjoj mjeri. Brojke Eurostata za 2017. ne pokazuju bitno drukčiju sliku. Udio koji odgovara cilju za 2020. već je ostvarilo 11 država članica (Bugarska, Češka, Danska, Estonija, Finska, Hrvatska, Mađarska, Italija, Litva, Rumunjska i Švedska). Od preostalih 17 država članica, 10 ih je već dosegnulo ili premašilo privremene putanje utvrđene u Direktivi RED I za razdoblje od 2017. do 2018. Preostalih sedam država članica (Belgija, Francuska, Irska, Luksemburg, Nizozemska, Poljska, Slovenija) trebat će pojačati aktivnosti kako bi ostvarile prosječnu putanju za razdoblje od 2017. do 2018. prema cilju za 2020. S obzirom na apsolutne razine potrošnje obnovljive energije u 28 država članica EU-a, zabilježeno je znatno povećanje od 8 % sa 189 Mtoe 2015. na 204 Mtoe 2017. Međutim, u istom razdoblju konačna bruto potrošnja energije povećala se s 1 125 Mtoe na 1 159 Mtoe, što je dovelo do smanjenja udjela obnovljive energije jer se on izračunava tako da se konačna potrošnja obnovljive energije podijeli s konačnom bruto potrošnjom energije. Povećanje potražnje jedan je od temeljnih ključnih uzroka smanjenja udjela obnovljive energije 2017. u odnosu na 2016. u devet država članica (Austrija, Bugarska, Češka, Mađarska, Poljska, Portugal, Rumunjska i Slovačka). Sektorski udjeli obnovljive energije povećali su se u razdoblju od 2015. do 2017. u većini država članica. Međutim, za neke države članice sektorski udjeli promijenili su se za manje od 0,3 postotna boda. To je slučaj u devet država članica kad je riječ o energiji iz obnovljivih izvora u sektoru električne energije (Bugarska, Češka, Španjolska, Mađarska, Poljska, Rumunjska, Slovenija, Slovačka, Švedska), sedam kad je riječ o energiji iz obnovljivih izvora u sektoru grijanja i hlađenja (Češka, Njemačka, Mađarska, Austrija, Poljska, Slovenija, Slovačka) i deset kad je riječ o energiji iz obnovljivih izvora u sektoru prometa (Češka, Danska, Estonija, Mađarska, Cipar, Latvija, Luksemburg, Austrija, Poljska, Finska). Kad je riječ o sektoru prometa u kojem bi sve države članice trebale ostvariti isti cilj od 10 % to bi usporavanje moglo biti problematično za osam država članica (Estonija, Grčka, Mađarska, Cipar, Latvija, Litva, Poljska, Slovenija) koje imaju manje od 5 % potrošnje obnovljive energije u sektoru prometa i stoga će im za ostvarivanje cilja od 10 % biti potrebno naglo povećanje. Možda je potrebno istražiti primjenu statističkih prijenosa u sektoru prometa koji su omogućeni Direktivom o neizravnoj promjeni uporabe zemljišta. 2.Mehanizmi suradnje Mehanizmi suradnje temelje se na člancima od 6. do 11. Direktive RED I. Uključuju nekoliko mehanizama za suradnju država članica u području obnovljive energije, kao što su statistički prijenosi, zajednički projekti i zajednički programi potpore. Statistički prijenosi posebno su važni za olakšavanje ostvarivanja ciljeva jer državama članicama koje su postigle viši udio obnovljive energije od nacionalnog cilja omogućuju da svoj višak prenesu drugoj državi članici. Trenutačno postoje dva sporazuma o primjeni statističkih prijenosa između Luksemburga i Litve te između Luksemburga i Estonije. Njima je u oba slučaja propisano da Luksemburg prima statističke prijenose za razdoblje od 2018. do 2020. Prema procjenama koje su države članice uključile u svoja izvješća o napretku, u odnosu na okvirnu putanju višak proizvedene obnovljive energije dostupan za potencijalne statističke prijenose 2020. ukupno će iznositi 12 564 ktoe. Taj iznos odgovara približno polovici konačne bruto proizvodnje energije iz obnovljivih izvora u Francuskoj. To bi za državu članicu koja možda neće ostvariti cilj za 2020. služeći se vlastitim obnovljivim izvorima mogla biti izvediva mogućnost za troškovno isplativo ostvarivanje cilja (vidjeti tablicu 1.). 2009. 2010. 2011. 2012. 2013. 2014. 2015. 2016. 2017. 2018. 2019. 2020. Belgija 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Bugarska 372 357 528 641 601 610 691 420 471 411 341 Češka 0 0 0 0 1 145 1 039 947 863 892 678 643 Danska 694 834 1 123 1 106 1 223 1 452 552 619 63 Njemačka 6 895 8 436 6 546 9 390 7 272 7 911 4 130 5 976 3 065 Estonija 101 117 135 122 75 94 154 163 186 235 279 296 Irska 93 –14 111 79 26 –142 –12 –239 –366 Grčka 137 201 320 242 195 137 –162 737 743 683 529 Španjolska 2 290 3 083 2 720 3 357 1 990 2 963 2 049 2 793 839 Francuska –641 –2708 –1877 –1565 –3 721 –4 048 –4 075 0 0 0 0 Italija 8 324 8 613 7 405 10 011 10 937 9 343 9 468 7 789 7 259 5 828 4 462 3 397 Cipar 0 –11 28 44 45 43 29 29 57 34 21 0 Latvija –69 –127 Luksemburg 0 0 0 0 0 0 0 0 0 –50 –120 Mađarska 968 1 150 1 213 1 295 883 970 803 Malta 4 10 0 Nizozemska 0 0 0 0 0 0 Austrija 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Poljska 543 729 929 530 93 174 –260 968 968 587 Portugal 83 82 84 144 128 154 81 131 –4 50 Rumunjska 1 153 1 306 794 942 645 692 1 089 886 258 405 263 0 Slovenija 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Slovačka 302 254 142 222 305 364 90 110 0 Finska 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Švedska 2 407 2 141 2 482 3 318 3 214 3 335 3 347 3 475 3 215 3 610 3 428 3 241 Ukupno 11 985 13 544 20 838 28 332 26 660 27 033 23 901 23 038 20 722 22 752 9 982 12 564 Tablica 1.: Stvarni i procijenjeni višak i/ili manjak proizvedene obnovljive energije u državama članicama u odnosu na okvirnu putanju iz Direktive RED (ktoe). Izvor: Navigant 2019., izvješća država članica 3.Predviđanja Kako bi se ocijenilo je li moguće ostvariti cilj za 2020., za Komisiju je proveden postupak modeliranja. U analizi se za svaku državu članicu ispituje u kojoj bi mjeri postojeće inicijative politike (CPI) u području obnovljive energije (prema podacima koje države članice navode u svojim izvješćima o napretku), dopunjene planiranim inicijativama politike (PPI), bile dovoljne za ostvarivanje ciljane uporabe obnovljive energije za 2020. Na temelju modeliranja može se očekivati, uzimajući u obzir inicijative politike u području obnovljive energije koje se trenutačno provode ili planiraju, da će 2020. udio obnovljive energije na razini EU-a biti između 18,1 % i 20,7 % . Očekuje se da će određeni broj država članica u preostalim godinama ostvariti dobre rezultate te dosegnuti razine uporabe iznad ciljanih. Međutim, čini se da za 11 država članica (Belgija, Cipar, Francuska, Grčka, Irska, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Poljska, Portugal i Ujedinjena Kraljevina) politike u području obnovljive energije koje se trenutačno provode i planirane inicijative politike u području obnovljive energije nisu dovoljne da dovedu do potrebnih količina obnovljive energije isključivo na nacionalnoj razini.

Osim toga, za sedam država članica (Austrija, Njemačka, Latvija, Rumunjska, Slovenija, Slovačka i Španjolska) postoji određena nesigurnost u pogledu ostvarivanja cilja obnovljive energije za 2020. Sposobnost država članica da ostvare nacionalne obvezujuće ciljeve za 2020. uvelike će ovisiti o razinama potražnje za energijom u slučaju velikog povećanja potražnje za energijom zahvaljujući kojemu će potrošnja energije ponovno biti u skladu s izvornim kretanjem koje je navedeno u najnovijem referentnom scenariju EU-a. Rezultati prikazani na slici 4. uključuju dogovorene mehanizme suradnje Luksemburga, Estonije i Litve. Slika 3.: Očekivani udio obnovljive energije 2020. u odnosu na ciljeve za 2020. iz Direktive RED i planirane ciljeve za 2020. (iz nacionalnog akcijskog plana za obnovljivu energiju (NREAP)), isključujući suradnju (Navigant 2019.) Slika 4.: Očekivani udjeli obnovljive energije 2020. u odnosu na ciljeve za 2020. iz Direktive RED i planirane ciljeve za 2020. (iz nacionalnog akcijskog plana za obnovljivu energiju (NREAP)), uključujući mehanizme suradnje (države članice, %). Izvor: Navigant 2019. Zbog relativno niske ukupne potrošnje energije Luksemburga prijenosi iz Estonije i Litve imaju znatan utjecaj na njegovu sposobnost da ostvari cilj: samo se u najoptimističnijim scenarijima očekuje da će Luksemburg ostvariti svoj cilj od 11 % za 2020. Ti isti prijenosi imaju ograničeni učinak na udio obnovljive energije Estonije i Litve te će se u najgorem slučaju udio Estonije smanjiti za 0,7 %, a Litve za 0,9 %. U skladu sa svojim nacrtima nacionalnih energetskih i klimatskih planova za 2030. sve države članice već su dostavile buduće nacionalne doprinose obvezujućem cilju od najmanje 32 % na razini EU-a, čime bi obnovljivi izvori energije postali okosnica energetskog sustava Unije. Komisija će do lipnja 2019. ocijeniti jesu li ti nacionalni doprinosi, uključujući povezane politike i mjere, u skladu s ambicijom EU-a i prema potrebi izdati preporuke državama članicama. 4.Administrativne prepreke U 4. nacionalnim izvješćima o napretku u području obnovljive energije države članice navode mjere za pojednostavnjenje administrativnih postupaka za projekte obnovljive energije (u skladu s člankom 13. Direktive RED I). U skladu s vanjskom analizom općenito je veliki dio relevantnih mjera iz Direktive RED I uspješno proveden u državama članicama. Te mjere uključuju, među ostalim, olakšane postupke za male projekte, zahtjeve da operatori sustava dostave procjene troškova i druge potrebne informacije, zahtjeve u pogledu raspodjele troškova razvoja mreže i priključivanja obnovljive energije na mrežu, uvrštavanje energije iz obnovljivih izvora u sektoru električne energije u nacionalni plan razvoja mreže i postojanje programâ potpore za promicanje uporabe obnovljive energije. Međutim, posljednjih godina povećale su se prepreke koje se odnose na postupke izgradnje i planiranja. U sektoru električne energije razvoj prema većim projektima doveo je do određenih prepreka jer takvi projekti imaju dodatne zahtjeve u smislu prostornog i okolišnog planiranja. U sektoru grijanja i hlađenja prepreke su ponajprije posljedica nedostataka povezanih s kapacitetima mreža centraliziranog grijanja, dok su u sektoru prometa u prvom redu prisutne prepreke proizišle iz nedostatka odgovarajuće infrastrukture za biogoriva i električna vozila. Integracija rastućih kapaciteta obnovljivih izvora energije u mrežu isto je tako izazov s kojim se većina država članica stalno suočava. Prepreke uglavnom proizlaze iz visokih troškova priključivanja na mrežu i nedostatka predvidivosti i transparentnosti postupaka priključivanja na mrežu. 4. PROCJENA ODRŽIVOSTI BIOGORIVA 1.Pregled potrošnje biogoriva u EU-u Potrošnja održivih biogoriva u EU-u 2016. iznosila je 13 840 ktoe. Od toga se 11 083 ktoe (80 %) odnosilo na biodizel, a 2 620 ktoe (19 %) na bioetanol. Većina (64 %) biodizela potrošenog 2016. u EU-u proizvedena je od sirovina iz EU-a, uglavnom od uljane repice (~38 %), upotrijebljenog ulja za kuhanje (13 %), životinjske masti (8 %) i tal-ulja (2,5 %). Preostalih 36 % biodizela potrošenog u EU-u 19,6 % proizvedeno je od palminog ulja iz Indonezije (13,3 %) i Malezije (6,3 %), 6,1 % od uljane repice uglavnom iz Australije (2,6 %), Ukrajine (1,8 %) i Kanade (1,2 %), 4,8 % od upotrijebljenog ulja za kuhanje iz različitih zemalja izvan EU-a i 4,3 % od soje uglavnom iz Sjedinjenih Američkih Država (1,5 %) i Brazila (1,5 %). Etanol potrošen u EU-u proizvodi se uglavnom od sirovina iz EU-a (65 %), uključujući pšenicu (~25 %), kukuruz (~22 %) i šećernu repu (17 %), a samo mali dio (~1 %) od celuloznog etanola. Sirovine na bazi etanola koje potječu izvan EU-a uključuju kukuruz (16,4 %), pšenicu (2,9 %) i šećernu trsku (2,9 %) iz različitih izvora. Glavne treće zemlje koje proizvode sirovine za bioetanol potrošen u EU-u uključuju Ukrajinu (9,8 %), Rusiju (2,1 %), Brazil (1,8 %), SAD (1,7 %) i Kanadu (1,6 %). Procjenjuje se da je gotovo sav bioplin koji je 2016. potrošen u EU-u dobiven iz domaćih sirovina, uglavnom iz kultura i poljoprivredno-prehrambenog otpada (uključujući gnojivo) (75 %), deponijskog plina (16 %) i plina kanalizacijskog mulja (9 %). Podrijetlo tekućih biogoriva, koja su 2016. činila manje od 1 % ukupne potrošnje bioenergije u EU-u, teško je odrediti jer države članice ne dijele sirovine prema uporabi za biogoriva i tekuća biogoriva. Bioplin Biobenzin Biodizel Ostala tekuća biogoriva Biokerozin za mlazne motore Ukupno tekuća biogoriva Ukupno Cestovni promet 131 2 619 11 041 4,5 – 13 664 13 796 Željeznički promet 0,0 32,9 0,0 – 32,9 33,1 Međunarodni zračni promet – 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0 Unutarnji zračni promet – 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0 Unutrašnja plovidba 0,0 1,4 3,5 0,0 – 5,0 5,0 Nespecificirani promet 0,5 0,0 6,2 0,0 0,0 6,2 6,7 Ukupno 132 2 620 11 083 4,5 0,0 13 708 13 840 Tablica 2.: Konačna potrošnja bioenergije u sektoru prometa u EU-u (2016., ktoe). Izvor: Eurostat 2.Učinci potrošnje biogoriva u EU-u Na temelju analize podrijetla sirovina za proizvodnju biogoriva procjenjuje se da je 2016. za proizvodnju kultura namijenjenih potrošnji biogoriva u EU-u bilo potrebno 4,9 Mha zemljišta . Od toga se 3,6 Mha (73 %) nalazi u EU-u, a preostalih 1,3 Mha (26 %) u trećim zemljama. U EU-u ukupna površina kultiviranog zemljišta namijenjenog proizvodnji biogoriva iznosila je 3,1 % (na temelju procjene ukupnog kultiviranog zemljišta EU-a od 115 Mha), s udjelom uljane repice u ukupnom zemljištu upotrijebljenom za proizvodnju biogoriva od 56 %. U četirima glavnim zemljama izvan EU-a koje opskrbljuju EU-u kulturama za proizvodnju biogoriva (Ukrajina, Brazil, Indonezija i Malezija) manje od 0,5 % njihova ukupnog kultiviranog zemljišta pripisano je toj namjeni. Prema informacijama koje su dostavile države članice ukupne uštede emisija nastale uporabom biogoriva u sektoru prometa u EU-u iznosile su 33,2 Mt ekvivalenta CO2 2016. Uzimajući u obzir emisije koje nastaju zbog neizravne promjene uporabe zemljišta i koje su procijenjene na temelju količina poljoprivrednih sirovina iz 2016. pomnoženih s odgovarajućim srednjim vrijednostima uslijed neizravne promjene uporabe zemljišta iz Direktive o neizravnoj promjeni uporabe zemljišta, ukupne uštede emisija nastale uporabom biogoriva u sektoru prometa u EU-u smanjene su na 11,8 Mt ekvivalenta CO2 (pri čemu su se uštede kretale u rasponu od 7,4 do 20,4 Mt ekvivalenta CO2) .