RADNI DOKUMENT SLUŽBI KOMISIJE Izvješće za Hrvatsku 2015. S detaljnim preispitivanjem o sprječavanju i ispravljanju makroekonomskih neravnoteža {COM(2015) 85 final} Ovo je radni dokument službi Europske komisije. On nije službeno stajalište Komisije niti se njime takvo stajalište prejudicira. /* SWD/2015/0030 final */





Sažetak 1 1. Kontekst: stanje i izgledi gospodarstva 3 2. Neravnoteže, rizici i prilagodba 10 2.1. Produktivnost i raspodjela sredstava 11 2.2. Vanjska održivost i konkurentnost 25 2.3. Dug opće države, fiskalni okvir i upravljanje javnim sektorom 37 2.4. Korporativni dug i dug kućanstava te stabilnost financijskog sektora 53 3. Ostala strukturna pitanja 65 3.1. Socijalna politika, mirovine i aktivne politike tržišta rada 67 3.2. Zdravstveni sustav 75 3.3. Mrežne industrije i okoliš 79 3.4. Obrazovanje i inovacije 83 3.5. Europski strukturni i investicijski fondovi 87 AA. Tablica 89 AB. Standardne tablice 96 popis tablica 1.1. Glavni gospodarski, financijski i socijalni pokazatelji – Hrvatska 8 1.2. Pregled postupka zbog makroekonomskih neravnoteža 9 AB.1. Makroekonomski pokazatelji 96 AB.2. Pokazatelji financijskog tržišta 97 AB.3. Porezni pokazatelji 98 AB.4. Pokazatelji tržišta rada i socijalne uključenosti 100 AB.5. Rashodi za naknade za socijalnu zaštitu 100 AB.6. Pokazatelji uspješnosti tržišta proizvoda i politika 102 AB.7. Zeleni rast 103 popis grafikona 1.1. Hrvatska: Vanjska i domaća potražnja, doprinos rastu 3 1.2. Realni uvoz i realni izvoz u Hrvatskoj i EU-10 4 1.3. Registrirano zaposleno stanovništvo i stopa nezaposlenosti 5 1.4. Rast plaća i cijena 6 1.5. Cijena nekretnina 6 2.1.1. Izračun rasta, prosjek za 2002. – 2008. (%) 11 2.1.2. Izračun rasta, prosjek za 2008.-2013. (%) 11 2.1.3. Dinamika produktivnosti i zaposlenosti (2008. – 2014.) 12 2.1.4. Zastupljenost poduzeća s obzirom na dinamiku produktivnosti i zaposlenosti 12 2.1.5. Migracijski tokovi i ukupno stanovništvo 14 2.1.6. Produktivnost u odnosu na EU-28 i prosječan dohodak u Hrvatskoj, EU-u i drugim državama OECD-a (2014.) 16 2.1.7. Udio radnika na određeno vrijeme i nedavno zaposlenih radnika (u posljednja tri mjeseca) 17 2.1.8. Prosječni mjesečni dohodak s obzirom na stupanj obrazovanja (2010.) 18 2.1.9. Stopa nezaposlenosti prema stupnju obrazovanja (2013.) 18 2.2.1. Net lending position – transaction side 25 2.2.2. Neto pozajmljivanje – financijska strana 26 2.2.3. Realni efektivni devizni tečaj, deflacioniran JTR-om i izvoznim cijenama 26 2.2.4. Konkurentnost i izvozni rezultati (2008. – 2014.) 27 2.2.5. Elastičnost izvoza u odnosu na dohodak, cijenu i udaljenost 27 2.2.6. Raščlamba promjena udjela na izvoznom tržištu 28 2.2.7. Struktura izvoza robe u Hrvatskoj i usporedivim gospodarstvima prema SMTK-u (postotak ukupnog izvoza, 2013.) 28 2.2.8. Struktura izvoza robe u Hrvatskoj i usporedivim gospodarstvima prema BEC-u (postotak ukupnog izvoza, 2013.) 29 2.2.9. Udio uvoza u izvozu (2005.) 30 2.2.10. Relevantni pokazatelji internacionalizacije – odmak od prosjeka EU-a (standardna devijacija) 31 2.2.11. Izvoz usluga 31 2.2.12. Prihodi od turizma i broj noćenja u turističkim smještajnim objektima 32 2.2.13. Struktura uvoza prema BEC-u, 2013. 32 2.2.14. Elastičnosti uvoza u odnosu na komponente krajnje potražnje 34 2.2.15. Bilanca primarnih i sekundarnih prihoda 35 2.2.16. Neto stanje međunarodnih ulaganja (NSMU) 35 2.2.17. Višak na tekućem računu potreban za stabilizaciju NSMU-a na -60 % BDP-a do 2024. – analiza osjetljivosti 36 2.3.1. Dug opće države 37 2.3.2. Kretanje duga i deficita opće države i kriteriji iz Maastrichta 37 2.3.3. Doprinosi promjeni udjela duga opće države u BDP-u 38 2.3.4. Struktura rashoda prema klasifikaciji funkcija COFOG (2012.) 41 2.3.5. Nepodmirene obveze bolnica 41 2.3.6. Struktura rashoda prema kategorijama ESA-e (2013.) 42 2.3.7. Ukupna faktorska produktivnost po sektoru i vlasništvu (prosjek za 2006. – 2013.) 49 2.4.1. Novčana masa (M1) i domaći kreditni rast 53 2.4.2. Udio konsolidiranog duga u BDP-u, nefinancijske korporacije 54 2.4.3. Korporativni vanjski dug 55 2.4.4. Udio duga u BDP-u – sektor kućanstava 59 2.4.5. Potraživanja domaćih kreditnih institucija prema kućanstvima po vrsti i valuti 60 2.4.6. Stabilnost i profitabilnost financijskog sektora 62 3.1.1. Pokazatelji tržišta rada i socijalni pokazatelji 67 3.1.2. Struktura stanovništva 70 3.1.3. Mnoge države članice ostvaruju veće mirovine uz manje rashode 71 3.1.4. Novi umirovljenici (bez mirovina prema posebnim propisima) 71 3.1.5. Umirovljenici (treće tromjesečje 2014.) 72 3.4.1. Strategije koje inovacijska i neinovacijska poduzeća smatraju veoma važnima (2012.) 84 3.4.2. Intenzitet istraživanja i razvoja po sektoru (2013.) 85 popis okvira 1.1. Postupak nadzora gospodarstva 7 1.1. Postupak nadzora gospodarstva 7 2.1.1. Poslovanje u Hrvatskoj 20 2.1.1. Poslovanje u Hrvatskoj 20 2.3.1. Dugoročna predviđanja duga opće države 39 2.4.1. Korporativni dug društava u privatnom i javnom vlasništvu 56 2.4.1. Korporativni dug društava u privatnom i javnom vlasništvu 56 Hrvatsko se gospodarstvo u 2014. smanjilo šestu uzastopnu godinu, a ekonomski izgledi i dalje su loši iako se u 2015. očekuje izlazak iz recesije. Pad gospodarstva usporen je tijekom 2014., čime je ukupan pad BDP-a iznosio -0,5 %. Predviđa se da će rast u 2015. iznositi tek nešto više od nule, a u 2016. trebao bi blago porasti na 1 %. S obzirom na te okolnosti ne očekuje se znatan pad stope nezaposlenosti, koja trenutačno iznosi 17 %. Unutarnja potražnja trebala bi progresivno početi pozitivno pridonositi rastu pod utjecajem ulaganja potaknutih financiranjem iz europskih fondova, dok bi izvozni rezultati i dalje trebali biti dobri s obzirom na nastavak oporavka u EU-u. Unatoč tome, znatna fiskalna konsolidacija i potrebe za razduživanjem negativno utječu na perspektivu rasta. U ožujku 2014. Komisija je zaključila da Hrvatska bilježi prekomjerne makroekonomske neravnoteže. Konkretnije, rizici koji proizlaze iz visokih vanjskih obveza, pada izvoznih rezultata, visoke zaduženosti poduzeća i brzog rasta duga opće države, a u kontekstu niskog rasta i slabe sposobnosti prilagodbe, zahtijevali su posebno praćenje i odlučne mjere politike. Utvrđene neravnoteže snažno su obilježile preporuke po državama članicama koje je Vijeće Hrvatskoj uputilo u lipnju 2014. U ovom Izvješću za Hrvatsku njezino se gospodarstvo ocjenjuje u kontekstu Komisijina godišnjeg pregleda rasta, u kojem se preporučuju tri glavna stupa ekonomske i socijalne politike EU-a u 2015.: ulaganje, strukturne reforme i fiskalna odgovornost. U njemu se u skladu s Planom ulaganja za Europu istražuju i načini za maksimalizaciju učinka javnih sredstava i pokretanje privatnog ulaganja. Konačno, u Izvješću se Hrvatska ocjenjuje u svjetlu zaključaka Izvješća o mehanizmu upozoravanja za 2015., a u kojem je Komisija utvrdila da bi bilo korisno dalje ispitati postojanost neravnoteža ili njihovo uklanjanje. Glavni su zaključci detaljnog preispitivanja sadržanog u ovom Izvješću za Hrvatsku sljedeći: · Slab rast, odgođeno restrukturiranje poduzeća i izuzetno loši rezultati u pogledu zaposlenosti imaju korijen u neučinkovitoj raspodjeli sredstava. Niska zaposlenost djelomično je povezana s institucijama tržišta rada i političkim postavkama. Nepovoljno poslovno okruženje bitan je čimbenik koji negativno utječe na sposobnost prilagodbe gospodarstva. · Slaba vanjska konkurentnost i vrlo negativno stanje međunarodnih ulaganja ugrožavaju vanjsku održivost. Hrvatski robni izvoz i dalje znatno zaostaje za potencijalom. Čimbenici troškovne i netroškovne konkurentnosti djelomično pridonose slaboj izvoznoj osnovici. Visoke obveze potiču odljev prihoda od ulaganja i izvor su ranjivosti. · Sve veći dug opće države razlog je za zabrinutost, što dodatno pogoršavaju slabosti upravljanja javnim sektorom. Dugotrajna recesija u kombinaciji sa znatnim preuzimanjem obveza javnih poduzeća dovela je do naglog rasta javnog duga. Visoki i rastući kamatni rashodi mogli bi biti znak početka efekta grude snijega. Administrativna rascjepkanost i slabo upravljanje javnim sektorom dovodi do niske učinkovitosti potrošnje i lošeg upravljanja javnim financijama. · Dug kućanstava i korporativni dug guše potrošnju i ulaganja. Oba sektora razdužuju se umjerenim tempom, ali je korporativni dug i dalje u velikoj mjeri koncentriran u slabo profitabilnim društvima, a potrebno je pratiti relativno visoke stope loših kredita, osobito u korporativnom sektoru. U Izvješću za Hrvatsku analiziraju se i ostali makroekonomski i strukturni problemi: · Sadašnjim politikama potrebe ranjivih radnika nedostatno su riješene, dok se starije radnike odvraća od sudjelovanja na tržištu rada. · Zdravstveni sustav izvor je fiskalnih rizika. · Mrežne industrije usko su grlo za potencijal rasta gospodarstva. · Slabosti obrazovnog sustava u kombinaciji s oskudnim inovacijskim kapacitetom mogle bi dugoročno ugroziti rast produktivnosti. · Ograničeni administrativni kapaciteti dovode u pitanje potpunu apsorpciju sredstava iz fondova EU-a. Određeni napredak ostvaren je u provedbi osam preporuka po državama članicama upućenih Hrvatskoj u vezi s postupkom zbog makrokonomskih neravnoteža. Druga faza reforme tržišta rada u potpunosti je provedena te su uspješno završene dodatne nadzorne dijagnostičke mjere nad bankama, čime je potvrđena otpornost hrvatskog bankarskog sektora. U većini područja obuhvaćenih preporukama zabilježen je blagi ili ograničeni napredak. Štoviše, i dalje nije provedena preporuka upućena Hrvatskoj u pogledu smanjenja pristupa prijevremenom umirovljenju, a koja povezana s postupkom zbog makroekonomskih neravnoteža. U Izvješću za Hrvatsku obrađuju se izazovi politika koji proizlaze iz analize makroekonomskih neravnoteža: · Administrativna rascjepkanost i loše upravljanje javnim financijama, uključujući u zdravstvu, pridonose znatnoj neučinkovitosti javnog sektora. Složena raspodjela funkcija struktura javne uprave, uključujući nedovoljnu artikulaciju nadležnosti lokalnih razina vlasti, za posljedice imaju slab nadzor nad javnim financijama, nisku učinkovitost javne potrošnje i slabe mehanizme za sprječavanje korupcije. · Nefleksibilno poslovno okruženje prepreka je rastu. Stroga regulativa i visoko administrativno i parafiskalno opterećenje povećavaju troškove poduzetničkih aktivnosti. Slabosti u primjeni ocjene regulatornih učinaka i zakonodavnog planiranja pridonose regulatornoj nestabilnosti. Natjecanje na unutarnjem tržištu ograničeno je gotovo monopolističkim sustavom u kojem neka društva posluju. Visok udio javnih poduzeća u gospodarstvu stvara nejednake tržišne uvjete za privatna poduzeća. Neučinkovitost u pravosudnom sustavu utječe na troškove parničnog postupka. · Nedostaci institucija i politika utječu na stanje na tržištu rada. Sustav isplate otpremnina priječi mobilnost radne snage i odvraća od primjene ugovora na neodređeno vrijeme. Slojevit sustav socijalnih naknada i vrlo povoljne mogućnosti prijevremenog umirovljenja destimuliraju rad. Sustav utvrđivanja plaća ne potiče usklađivanje dinamike plaća s makroekonomskim uvjetima. · U pogledu korporativnog duga, izazov je osigurati brzi pristup restrukturiranju i pomiriti zaštitu vjerovnika s učinkovitosti postupka razduživanja, bez ugrožavanja financijske stabilnosti. · Financijski sektor suočava se s izazovima povezanima s razinom intervencije države u gospodarstvo. Novije politike, uključujući zamrzavanje tečaja kune prema švicarskom franku za zajmove denominirane u švicarskim francima, naglašavaju potrebu za predvidljivijim pravnim sustavom, razmjernim i pravičnim intervencijama države u financijski sektor i provedbom trajnog sustava za rješavanje osobnog stečaja. · Daljnja ulaganja u mrežnu infrastrukturu Hrvatskoj bi mogla omogućiti iskorištavanje svojeg geostrateškog položaja. · Neusklađenost ponude i potražnje na tržištu rada koči zaposlenost. Na inovacijski kapacitet negativno utječu niska razina privatnog i javnog ulaganja u istraživanje i razvoj, ali i slabosti u upravljanju javnim istraživanjem i strukturi instrumenata za potporu. · Nedostatni administrativni kapaciteti sprječavaju potpunu apsorpciju sredstava iz fondova EU-a. Kapaciteti javne uprave osobito su slabi, a transparentnost i učinkovitost javne nabave niska je i na središnjoj i na lokalnoj razini. Nekoliko novih država članica iz srednje i istočne Europe (EU-10) zabilježilo je naglo nakupljanje neravnoteža u godinama koje su prethodile krizi ([1]). Pristupanje Europskoj uniji značilo je izglede za bržu konvergenciju prihoda i omogućilo velik priljev stranog kapitala u kojem su posredovale banke, što je potaknulo snažan rast domaće potražnje. Dinamična unutarnja potražnja prelila se na uvoz, čime su posljedično povećani deficiti tekućeg računa. Znatnim rastom plaća i cijena narušena je troškovna konkurentnost i smanjen sektor razmjenjivih dobara. Posljedica toga bilo je prekomjerno nakupljanje duga, uglavnom vanjskog, a bez odgovarajuće sposobnosti servisiranja tog duga, uz pad konkurentnosti i nedovoljan prostor za provedbu politika. Grafikon 1.1. Hrvatska: vanjska i domaća potražnja, doprinos rastu Izvor: Europska komisija Uklanjanje makroekonomskih neravnoteža bilo je relativno brzo, a većina država članica skupine EU-10 nastavila je rast u 2010. Vanjsku prilagodbu olakšali su nagli odljevi kapitala, oštar pad plaća, odlučne politike fiskalne konsolidacije i u nekim slučajevima deprecijacija valute. Relativno fleksibilna tržišta rada omogućila su prilagodbu plaća i sektorsku preraspodjelu, a izvoz je nakon velikog pada trgovine u 2008. opet bilježio brzi rast, čime se suprotstavilo padu unutarnje potražnje. Stroži uvjeti kreditiranja u privatnom sektoru prisilili su nefinancijske korporacije i kućanstva na brzu prilagodbu zaduženosti, dok je pritisak za obnovu povjerenja tržišta potaknuo odlučne mjere fiskalne konsolidacije. No do 2010. zaustavljen je pad unutarnje potražnje, što je označilo početak nove, uravnoteženije faze ekspanzije. Unatoč tome što se EU-u priključila tek 2013., Hrvatska je bila pod utjecajem istih negativnih makroekonomskih kretanja u godinama prije krize. Snažan priljev kapitala, djelomično usmjeren kroz hrvatski bankarski sektor, koji je u velikoj mjeri u stranom vlasništvu, bio je okosnica snažnom rastu do 2008. i globalne financijske krize. Izravna strana ulaganja, uključujući prekogranične zajmove matičnih društva društvima kćerima, također su bila znatna. No priljev izravnih stranih ulaganja u većoj je mjeri nego u usporedivim gospodarstvima u regiji zaobišao sektor razmjenjivih dobara. Ulaganjima potaknuta unutarnja potražnja pridonijela je naglom rastu uvoza. Iako je dinamika plaća i cijena u relativnom smislu bila ograničene, slaba dinamika produktivnosti dovela je do povećanja jediničnih troškova rada. U kontekstu čvrsto kontroliranog tečaja eura, nagomilali su se gubitci troškovne konkurentnosti, a već loši izvozni rezultati dodatno su se pogoršali. Kao posljedica toga Hrvatska je do 2008. ostvarila ukupno negativno neto stanje međunarodnih ulaganja (NSMU) u iznosu većem od 75 % BDP-a i rekordno visok deficit tekućeg računa u iznosu od 8,9 % BDP-a. Korporativni dug i dug kućanstava te dug opće države nisu, s obzirom na njihove razine od 110,8 % odnosno 36 % BDP-a, bili posebno veliki kada je kriza izbila, ali je bruto vanjski dug već tada premašivao 100 % BDP-a. Za razliku od usporedivih gospodarstava u regiji, Hrvatska je još uvijek, šest godina nakon prsnuća financijskog balona, pogođena recesijom i pokušava uravnotežiti svoje gospodarstvo. Zbog produljene recesije realni BDP smanjio se za otprilike 12,5 %, dok je stopa nezaposlenosti gotovo udvostručena s 8,9 % u 2008. na 17,0 % u 2014. Ulagačka aktivnost pogođena je prva i u najvećoj mjeri; ulaganja, koja su na svojem vrhuncu u 2008. imala udjel u BDP-u u iznosu od u 28 %, drastično su se smanjila na 19 % u 2014., pri čemu je realan pad uzrokovao izrazito smanjenje građevinskih aktivnosti. Međutim, pogoršanje stanja na tržištu rada i pad raspoloživog prihoda, u kombinaciji s pogoršanjem raspoloženja potrošača i strožim uvjetima bankovnih kredita, ubrzo su doveli do smanjenja potrošnje kućanstava, koje je u tom razdoblju iznosilo 13 postotnih bodova. Uvoz se naglo smanjio kao posljedica pada unutarnje potražnje, no nije došlo do oporavka izvoza jer su na produktivnu domaću imovinu i preobrazbu gospodarstva bila usmjerena samo ograničena ulaganja. Fleksibilnom fiskalnom politikom djelomično su ublaženi učinci krize, no dug opće države, koji je s 36 % BDP-a u 2008. eskalirao na 81,4 % u 2014., ubrzo je postao novi razlog za zabrinutost. Do 2010. nastavljeno je i pogoršanje omjera financijske poluge u privatnom sektoru. Rastuća zaduženost javnog i privatnog sektora za posljedicu je imala pogoršanje NSMU-a te daljnji rast bruto vanjskog duga. Grafikon 1.2. Realni uvoz i realni izvoz u Hrvatskoj i EU-10 Izvor: Europska komisija Dubina i trajanje krize otkrili su strukturne slabosti koje su akumulirale tijekom prethodne faze ekspanzije. U razdoblju od 2002. do 2008. pokretač rasta uglavnom su bili ulazni proizvodi rada, dok je rast produktivnosti, u usporedbi s naglim rastom gospodarstava skupine EU-10, bio skroman. S obzirom na pozitivan doprinos produbljivanja kapitala, niska dinamika produktivnosti u potpunosti se može pripisati slabom rastu ukupne faktorske produktivnosti. U razdoblju od 2002. do 2008. rast ukupne faktorske produktivnosti u prosjeku je iznosio svega 0,7 % godišnje; za usporedbu u gospodarstvima skupine EU-10, gdje je taj prosjek iznosio 3,0 %. Dolaskom krize, kao i u većini država članica doprinos ukupne faktorske produktivnosti postao je negativan. No dok se pet godina nakon krize rast ukupne faktorske produktivnosti u EU-10 opravio, u Hrvatskoj prosječan rast tog pokazatelja u razdoblju 2008. – 2013. i dalje je bio negativan. Nizak rast produktivnosti obično se povezuje s različitim aspektima neučinkovitosti u dodjeli sredstava. Neučinkovita dodjela sredstava vjerojatno je pridonijela i nakupljanju makroekonomskih neravnoteža te usporava postupak prilagodbe. U nedostatku sveobuhvatnih mikrostrukturnih reformi, očekuje se da će uravnoteženje gospodarstva biti sporo te će i dalje negativno utjecati na gospodarski rast. Trenutačno se smatra da se gospodarstvo u 2014. smanjilo za daljnjih 0.5 %, a u 2015. očekuje se stagnacija na razini od 0,2 %. U 2016. trebalo bi doći do nešto većeg pozitivnog rasta, ali će on na razini od samo 1 % i dalje biti relativno slab. Osim toga, te prognoze uključuju negativan rizik jer u njih nisu uračunate mjere fiskalne konsolidacije koje su potrebne kako bi se eskalacija javnog duga stavila pod kontrolu. Grafikon 1.3. Registrirano zaposleno stanovništvo i stopa nezaposlenosti Izvor: Državni zavod za statistiku Preokret stanja na tekućem računu imao je samo blagi utjecaj na negativan NSMU, a bruto vanjski dug i dalje ostaje čimbenik ranjivosti. Nakon snažnog smanjenja uvoza, bilanca tekućeg računa u 2012. zabilježila je blagi suficit. Zahvaljujući nedavnom poboljšanju izvoznih rezultata očekuje se da će se bilanca tekućeg računu u 2014. ostvariti suficit u iznosu 0,9 % BDP-a. Kao posljedica toga negativan NSMU općenito se stabilizirao u trećem tromjesečju 2014. na procijenjenih 88,2 % BDP-a, što je znatno manje od njegovih najvećih vrijednosti zabilježenih početkom 2011. Na to su smanjenje djelomično utjecali pozitivni učinci vrednovanja. Uz relativno stabilan tečaj kune prema euru, ti učinci vjerojatno odražavaju pad povjerenja u hrvatsko gospodarstvo i dobre rezultate većine burzi u EU-u u prvoj polovini 2014., ali i deprecijaciju kune prema dolaru u trećem tromjesečju. Stabilizacija NSMU-a popraćena je općenitom stabilizacijom neto vanjskog duga jer je akumulacijom pričuva središnje banke neutralizirana sve veća vanjska zaduženost države. Pad stope zaposlenosti mogao bi uskoro dosegnuti dno, ali je vjerojatno da će budući rast zaposlenosti biti usporen zbog sporog oporavka. Podatci iz ankete o radnoj snazi za treće tromjesečje 2014. ukazuju na rast stope aktivnosti (67,6%) i stope zaposlenosti (56,9 %); obje stope zabilježile su rast u odnosu na prethodno tromjesečje (65,6 % odnosno 55,6 %) i isto tromjesečje prethodne godine (64,7 % odnosno 53,7 %). Nezaposlenost se smanjila i u trećem tromjesečju te je iznosila 15,8 %, što je smanjenje u odnosu na 16,7 % u prethodnom tromjesečju i 17 % u istom tromjesečju prethodne godine. Administrativni podatci isto tako ukazuju na smanjenje nezaposlenosti. Unatoč rastu mjesečne stope nezaposlenosti s 18,7 % na 19,2 % u prosincu 2014., taj je iznos znatno niži u odnosu na stopu nezaposlenosti od 21 % zabilježenu u istom mjesecu prethodne godine. Međutim, vjerojatno je da na te podatke utjecalo i skraćenje duljine prijave u evidenciju nezaposlenih. Za razliku od podataka iz ankete o radnoj snazi, registrirana zaposlenost blago se smanjila u 2014., što je vjerojatno više u skladu s padom gospodarstva. Unatoč suprotstavljenim pokazateljima, vjerojatno je da se pad zaposlenosti primiče kraju te da će se nezaposlenost blago smanjiti u 2015. i 2016. Slaba dinamika cijena sprječava prilagodbu realnih plaća. Na nominalne plaće u 2014. više je utjecalo pogoršanje uvjeta na tržištu rada te su one nominalno znatno stagnirale. U razdoblju od siječnja od listopada 2014. prosječni bruto mjesečni dohodak po osobi s plaćenim zaposlenjem iznosili su 7 934 HRK (približno 1 044 EUR), što je nominalno povećanje od 0,1 % i realno povećanje od 0,3 % u odnosu na isto razdoblje u 2013. Uz godišnju stopu rasta od 0,2 %, dinamika cijena u 2014. bila je prema harmoniziranom indeksu potrošačkih cijena (HIPC) i dalje izuzetno slaba, dok je nacionalni indeks potrošačkih cijena (IPC) koji hrvatska nadležna tijela trenutačno primjenjuju već negativan. Očekuje se da će inflacija HICP-a u 2015. iznositi -0,3 % uslijed pada cijena energenata i robe, dok se u 2016. očekuje blagi rast s postupnim oporavkom cijena nafte i nešto većim pozitivnim gospodarskim rastom. Grafikon 1.4. Rast plaća i cijena Izvor: Državni zavod za statistiku Dok se dug kućanstava općenito stabilizirao u trećem tromjesečju 2014., čini se da je zaustavljeno razduživanje nefinancijskih korporacija. Ukupan dug kućanstava općenito se stabilizirao na razini od približno 40,4 % BDP-a. Ukupan iznos nepodmirenih zajmova kućanstava još se smanjio u drugoj polovini 2014. unatoč rekordno niskim kamatama, što je odraz negativnih očekivanja na tržištu rada i strogih uvjeta kreditiranja koje su postavile banke. S druge strane, udio duga u BDP-u (nekonsolidiran) nefinancijskih korporacija blago se povećao s 88,2 % na kraju 2013. na 89,2 % na kraju trećeg tromjesečja 2014. Očekuje se da će javni dug nastaviti trend naglog rasta. Deficit opće države za 2014. trebao bi dosegnuti 5,0 % BDP-a u 2014. ( u odnosu na 5,2 % BDP-a u 2013.). Neispunjivanje cilja iz postupka u slučaju prekomjernog deficita može se pripisati slabijem ubiranju prihoda, što se djelomično može objasniti slabom dinamikom porezne osnovice, dok se čini da su se rashodi kretali uglavnom u skladu s planovima vlade, unatoč nekim dodatnim izdatcima povezanima s troškovima obnove nakon poplava koji su pojavili u drugoj polovini 2014. U nedostatku daljnjih mjera, u 2015. očekuje se pogoršanje proračunskog deficita na 5,5 % BDP-a, a na približno bi se istoj razini trebao zadržati i u 2016. unatoč skromnom oporavku rasta. Na profil duga snažno je utjecalo uključivanje dvaju velikih državnih poduzeća, u skladu s novim računovodstvenim pravilima, čime je u razdoblju 2008. – 2013. udio duga u BDP-u u prosjeku povećan za 7,8 postotnih bodova. Očekuje se da se dug opće države povećao sa 75,7 % BDP-a u 2013. na 81,4 % BDP-a u 2014. U 2015. i 2016. očekuje se da će se uslijed temeljnih kretanja deficita udio duga u BDP-u povećati na 84,9 % odnosno na 88,7 % BDP-a. Grafikon 1.5. Cijena nekretnina Izvor: Hrvatska narodna banka Financijski sektor odupro se recesiji iako bi akumulacija loše imovine mogla u budućnosti ograničiti kreditiranje privatnog sektora. Do kraja rujna 2014. omjer loših kredita dosegnuo je 17 %. U korporativnom sektoru, koji je krizom posebno teško pogođen, taj je omjer nedavno dosegnuo 30 %, a počeli su i rasti loši krediti u sektoru kućanstava. Iako su visoke razine kapitala i najnovije revizije portfelja bankarskog sektora učvrstile povjerenje u stabilnost financijskog sektora, administrativne mjere kojima se regulira utvrđivanje kamatnih stopa i zamrzavanje tečaja kune prema švicarskom franku za ugovore o zajmu, kao odgovor na naglu aprecijaciju franka, mogli bi utjecati na sposobnost banaka da kreditiraju određene kategorije zajmoprimaca i smanjiti njihovu profitabilnost. Korekcija na tržištu nekretnina bila je nagla, ali noviji pokazatelji ukazuju na stabilizaciju cijena nekretnina. Indeks cijena nekretnina sada ima približno jednaku vrijednost kao na kraju 2004., te je time u potpunosti neutraliziran nagli rast zabilježen prije krize. Nakon rasta od 0,6 % u drugom tromjesečju 2014. indeks cijena nekretnina povećao se za daljnjih 4,7 % u trećem tromjesečju prošle godine, zahvaljujući snažnom oporavku cijena na Jadranskoj obali (tromjesečni rast od 12,9 %), dok indeks za Zagreb ukazuje na skromniji rast (1,1 %). Na godišnjoj razini, indeks je prvi put zabilježio rast od neutralizacije učinaka krize (2,5 %). Općenito, noviji pokazatelji gospodarskih izgleda pokazuju mješovite rezultate. Proces unutarnje devalvacije donosi neke pozitivne rezultate, posebno u pogledu vanjskog uravnoteženja. To uravnoteženje, međutim, više je posljedica pada uvoza nego rasta izvoza. Štoviše, izrazito nepovoljne okolnosti koje proizlaze iz potreba za razduživanjem u dijelovima privatnog sektora i u javnom sektoru (uključujući javna poduzeća) te strogi uvjeti kreditiranja još uvijek priječe oporavak unutarnje potražnje. Usporena dinamika cijena koči prilagodbu plaća i povećava opterećenje realnog duga. Što je još bitnije, izgleda da u hrvatskom gospodarstvu nije došlo do znatnijih procesa preraspodjele kapitala i rada koji su potrebni kako bi se uklonile unutarnje i vanjske neravnoteže i ostvario oporavak rasta. Okvir 1.1. Postupak nadzora gospodarstva Godišnjim pregledom rasta koji je Komisija donijela u studenome 2014. pokrenut je Europski semestar za 2015., a u njemu je predložen integrirani pristup EU-a ekonomskoj politici utemeljen na tri glavna stupa: poticanje ulaganja, ubrzanje strukturnih reformi i ostvarenje odgovorne fiskalne konsolidacije koja pozitivno utječe na rast. U godišnjem pregledu rasta predstavljen je i postupak pojednostavnjenja europskog semestra u cilju povećanja učinkovitosti koordinacije ekonomske politike na razini EU-a povećanjem odgovornosti i poticanjem većeg osjećaja uključenosti svih dionika. U skladu s nastojanjima za pojednostavnjenje ovo Izvješće za Hrvatsku obuhvaća detaljno preispitivanje, na temelju članka 5. Uredbe (EU) br. 1176/2011, kako bi se utvrdilo jesu li makroekonomske neravnoteže još uvijek prisutne, kako je i najavljeno u Komisijinu Izvješću o mehanizmu upozoravanja objavljenom u studenome 2014. Komisija je na temelju detaljnog preispitivanja za 2014. koje se odnosi na Hrvatsku zaključila da Hrvatska ima prekomjerne makroekonomske neravnoteže koje zahtijevaju praćenje i mjere politike, a osobito u pogledu duga kućanstava povezanog s visokim razinama hipotekarnih kredita i strukturnim obilježjima tržišta nekretnina te u pogledu nepovoljnih kretanja udjela na izvoznom tržištu. Ovo Izvješće za Hrvatsku uključuje ocjenu napretka ostvarenog u provedbi preporuka po državama članicama za 2014. upućenih Hrvatskoj, a koje je Vijeće donijelo u srpnju 2014. Preporuke za Hrvatsku odnosile su se na javne financije, umirovljenje i invalidske mirovine, tržište rada i obrazovanje, porezni sustav i sustav socijalnih naknada, poslovno okruženje i javnu upravu, poduzeća u državnom vlasništvu, predstečajni postupak poduzeća i stabilnost financijskog sektora. Tablica 1.1.: Glavni gospodarski, financijski i socijalni pokazatelji – Hrvatska (1) Domaće bankovne grupacije i samostalne banke. (2) Domaće bankovne grupacije i samostalne banke, društva kćeri i podružnice u stranom vlasništvu(EU i izvan EU-a). (3) Realni efektivni devizni tečaj (*) Označava BPM5 i/ili ESA95 Izvor: ESB i Europska komisija Izvor: Tablica 1.2.: Pregled postupka zbog makroekonomskih neravnoteža (1) Istaknuti su iznosi koji prelaze prag uspostavljen u izvješću o mehanizmu upozoravanja Europske komisije. Za REDT i JTR prvi se prag odnosi na države članice europodručja. (2) Iznosi u kurzivu izračunani su u skladu sa starim standardima (ESA95/BPM5). (3) Podatci u udjelu na izvoznom tržištu: ukupan svjetski izvoz temelji se na petom izdanju Priručnika za sastavljanje platne bilance (BPM5). Izvor: Europska komisija Dugoročni rast proizvodnje u Hrvatskoj razmjerno je nizak u usporedbi s rastom proizvodnje uspješnijih tranzicijskih gospodarstava. Hrvatska je do 2013. izbrisala oko četvrtinu razlike u BDP-u po glavi stanovnika u odnosu na ponderirani prosjek skupine EU-15, općenito držeći korak s npr. Češkom i Mađarskom. Međutim, usporediva tranzicijska gospodarstva kao što su Slovačka, Poljska i baltičke države bila su uspješnija od Hrvatske u pogledu konvergencije. Grafikon 2.1.1.: Izračun rasta, prosjek za 2002. – 2008. (%) Izvor: Europska komisija Za razliku od većine novih država članica, rast BDP-a Hrvatske bitno se temeljio na rastu zaposlenosti uz ograničeno povećanje produktivnosti. Rast realnog BDP-a može se raščlaniti na rast produktivnosti i rast zapošljavanja, pri čemu potonji proizlazi iz demografske dinamike i rezultata na tržištu rada. Premda veći udio zaposlenog stanovništva može biti temelj rasta u kratkoročnom i srednjoročnom razdoblju, produktivnost je jedini izvor rasta na duge staze. U tom kontekstu zabrinjava činjenica da je Hrvatska i prije krize imala relativno slab rast produktivnosti (vidi sliku 2.1.1). Ta činjenica upućuje na to da su zajednički čimbenici koji su oblikovali gospodarsku tranziciju u novim državama članicama u Hrvatskoj neučinkovitije iskorišteni nego u nekim drugim gospodarstvima srednje i istočne Europe. U prolongiranoj recesiji u potpunosti su izašli na površinu slabi temelji rasta. Nizak rast produktivnosti bio je među ostalim prikriven i djelomično neutraliziran znatnim priljevom kapitala i optimističnim vanjskim okruženjem u razdoblju prije krize, ali slabi temelji rasta potpuno su izašli na vidjelo sa smanjenjem pozitivnih čimbenika potražnje. S obzirom na kontinuirano slab rast produktivnosti, iznimno duga recesija ([2]) sada se može tumačiti kao posljedica duboko ukorijenjenih neučinkovitosti koje smanjuju potencijalni rast i usporavaju oporavak potražnje, umjesto isključivo kao pojava povezana s potražnjom. U ovom se odjeljku nastoji objasniti te neučinkovitosti, a posebno one koje su stvorile institucije tržišta rada i poslovno okruženje. Grafikon 2.1.2.: Izračun rasta, prosjek za 2008. – 2013. (%) Izvor: Europska komisija Dinamika prilagodbe Duga recesija nije dovela do nužnog restrukturiranja gospodarstva. U grafikonu 2.1.3 prikazana su kretanja produktivnosti rada i zaposlenosti u razdoblju nakon krize u odabranim državama iz skupine EU-10. Iz njega je vidljivo da je većina tih država zabilježila povećanje produktivnosti rada uz smanjenje zaposlenosti. Čini se da to nije slučaj u Hrvatskoj. Unatoč težini recesije i gubitku više od 200 000 radnih mjesta (13 % ukupne zaposlenosti), Hrvatska još nije profitirala od prilike za restrukturiranje u korist veće produktivnosti. Spor rast produktivnosti očigledan je i u podacima na razini poduzeća koji dodatno potvrđuju da su gospodarski najvažnije aktivnosti, uključujući proizvodnju, trgovinu i građevinarstvo, imale nizak rast ukupne faktorske produktivnosti već u godinama prije krize. Grafikon 2.1.3.: Dinamika produktivnosti i zaposlenosti (2008. – 2014.) Izvor: Europska komisija Slaba dinamika prilagodbe posljedica je nedostataka u cijelom gospodarstvu, a ne šokova u pojedinačnim sektorima. Unatoč masivnim otpuštanjima radnika, restrukturiranje u većini sektora još nije proizvelo dodanu vrijednost i povećanje produktivnosti. Jedini sektori u kojima je dodana vrijednost u 2013. bila veća od one u 2008. bili su javna uprava (za 3,5 %), poslovanje nekretninama (za 2,3 %) i financijske usluge (za 1,5 %). U drugim sektorima agregatni rast dodane vrijednosti bio je kontinuirano negativan ili dovoljno slab da onemogući ostvarivanje razine iz 2008. Raščlambom rasta dodane vrijednosti na rast produktivnosti rada i rast zaposlenosti postaje jasno da je od tržišno usmjerenih sektora samo sektor informacijskih i komunikacijskih tehnologija ostvario višu razinu produktivnosti nego u 2008., dok su drugi ostali na razini prije krize (proizvodnja, poljoprivreda) ili su znatno ispod nje (građevinarstvo, poslovne usluge). Grafikon 2.1.4.: Zastupljenost poduzeća s obzirom na dinamiku produktivnosti i zaposlenosti Izvor: Europska komisija, ORBIS Na mikrorazini, korijeni slabe dinamike leže u odgođenom restrukturiranju poduzeća. Prema analizi utemeljenoj na ORBIS-ovoj bazi podataka na razini poduzeća, u 2007., godinu dana prije početka krize, više od polovine svih poduzeća (54 %) bilo je u fazi povećanja produktivnosti, tj. povećavalo je produktivnost i zaposlenost. Oko 20 % poduzeća uspješno se restrukturiralo, tj. ukidalo je radna mjesta s učinkom povećanja produktivnosti, a samo 8 % se restrukturiralo, tj. ukidalo je radna mjesta ne povećavajući pritom produktivnost. Na kraju, oko 18 % poduzeća smanjivalo je produktivnost, tj. povećavalo je zaposlenost unatoč smanjenju produktivnosti. Udio poduzeća s povećanom produktivnošću naglo se smanjio 2009. i otad je nastavio opadati, što pokazuje težinu recesije. Većina poduzeća okrenula se smanjenju obujma poslovanja, ali su se očigledno uglavnom držala pasivnog pristupa, umjesto da se počnu reorganizirati radi povećanja produktivnosti. Udio poduzeća koja su se uspješno restrukturirala počeo je jačati tek 2013. Nastavak tog trenda nužan je preduvjet za uklanjanje akumuliranog gubitka učinkovitosti i ostvarivanje višeg agregatnog rasta te napretka u konvergenciji. Na razini broja poduzeća na tržištu doprinos rastu od ulaska i izlaska poduzeća iznenađujuće je negativan. Istraživanje odnosa između dinamičnosti poduzeća (neto ulazak) i produktivnosti u Hrvatskoj pokazuje da je u razdoblju 2008. – 2012. fluktuacija poduzetnika u Hrvatskoj bila razmjerno niska u usporedbi s usporedivim gospodarstvima u regiji. Na primjer, u tom je razdoblju na tržištu svake godine u prosjeku bilo samo 5,5 % novih poduzeća, za razliku od 9 – 18 % novih poduzeća u drugim državama u skupini EU-10 ([3]). Dinamika izlaska također je slaba (s tržišta je svake godine izlazilo 6,5 % poduzeća u usporedbi s 7 – 26 % u EU-10). Premda ulazak novih poduzeća i izlazak starih obično povećava produktivnost, čini se da je postupak odabira tržišta u Hrvatskoj neučinkovit jer je neto ulazak imao negativan neto doprinos dinamici produktivnosti. Ulazak novih poduzeća očekivano je pridonio povećanju produktivnosti, ali izlasci poduzeća zapravo su imali suprotan učinak. To je znak neučinkovitosti postupka odabira tržišta, što je u skladu s dokazima o niskoj učinkovitosti okvira predstečajnog i stečajnog postupka opisanih u poglavlju 2.4. Prilagodba je bila posebno spora u malim i srednjim poduzećima. O rezultatima poduzeća različitih veličina u određenom razdoblju raspoloživi su samo ograničeni podaci. Podaci za sektor proizvodnje i prometa ipak upućuju na to da su u razdoblju od 2008. do 2011. najmanja poduzeća najdugoročnije pogođena, dok je većim poduzećima bilo lakše pokrenuti potrebno restrukturiranje. Pristup kreditima vjerojatno utječe na razlike u obrascima produktivnosti u određenim razdobljima. Sa stajališta politike međutim ti podaci naglašavaju i važnost olakšavanja poslovanja za mala i srednja poduzeća na svim razinama, umjesto primjene odabranih mjera usmjerenih na velika poduzeća i projekte. Općenito gledajući, nizak rast produktivnosti naizgled je strukturno obilježje hrvatskog gospodarstva. Čini se da je preraspodjela sredstava u cilju njihove najproduktivnije upotrebe otežana i unutar poduzeća (što je vidljivo u odgođenom restrukturiranju) i između održivih i neodrživih poduzeća, kako se može zaključiti iz očiglednih neučinkovitosti u postupku odabira tržišta. Tržište rada Na radnu snagu u Hrvatskoj negativno utječe brzo starenje stanovništva u kombinaciji s niskim stopama aktivnosti starijih osoba. Prirodne promjene u stanovništvu imale su negativan tijek u razdoblju od 2000. do 2013., uz prosječno smanjenje od 10 000 stanovnika godišnje. Prema Izvješću Europske komisije o starenju stanovništa za 2015. demografske projekcije upućuju na daljnji pad hrvatskog stanovništva za gotovo 7 % do 2045. (s 4,2 milijuna u 2014. na 4,0 milijuna) te za gotovo 14 % do 2060. (na 3,7 milijuna). Negativni učinci demografskih promjena na radnu snagu mogu se očekivati već u srednjoročnom razdoblju u obliku njezina smanjenja za 50 000 do 2020. Stopa aktivnosti trenutačno je posebno niska za radnike iznad 50 godina starosti (52 % u Hrvatskoj i 64 % u skupini EU-28 u 2013.), što je djelomično posljedica brojnih mogućnosti prijevremenog umirovljenja. Iako se u prošlom desetljeću prijevremena mirovina uglavnom ostvarivala na temelju prava na invalidsku mirovinu i mirovinu prema posebnim propisima (uglavnom za branitelje), velikodušni uobičajeni sustav prijevremene mirovine posljednjih je godina pridonio smanjenju ponude radne snage. U trenutačnim projekcijama koje među ostalim uključuju promjene u mirovinskom sustavu predviđa se povećanje stope sudjelovanja starijih radnika s trenutačnih 43,2 % na 44,5 % u 2020. i njezino postupno povećanje na 50,9 % do 2060. Mirovinski sustav detaljno je analiziran u odjeljku 3.1. Znatni migracijski tokovi u godinama prije krize općenito su neutralizirali smanjenje ukupnog stanovništva. U prvom desetljeću 2000-ih kontinuiran rast u radno intenzivnim sektorima s niskokvalificiranom radnom snagom pridonio je znatnom priljevu imigranata, uglavnom iz Bosne i Hercegovine i drugih zemalja u regiji, što je općenito neutraliziralo negativne prirodne promjene u stanovništvu. Grafikon 2.1.5.: Migracijski tokovi i ukupno stanovništvo Izvor: Europska komisija Pogoršanje uvjeta na tržištu rada nakon 2008. potaknulo je promjenu u migracijskim tokovima i uzrokovalo znatno smanjenje sudjelovanja na tržištu rada, posebno u skupini mladih, žena, dugotrajno nezaposlenih osoba i starijih radnika. Neto migracija postala je negativna u 2009., što je ubrzalo pogoršanje demografskog trenda. Osim toga, nisko sudjelovanje mladih na tržištu rada uvelike je pridonijelo smanjenju stopa aktivnosti. Niska potražnja na tržištu rada i obeshrabrenost u pogledu nalaženja zaposlenja potaknuli su mlade radnike na odluku da se povuku s tržišta rada ili da na njega ne ulaze. Neki su produžili svoje obrazovanje, a drugi postali dio sve brojnije skupine mladih mladih koji se ne obrazuju, ne rade niti se stručno usavršavaju (NEET) (čak 22,3 % u 2013.; prosjek EU-a je 15,9 %). Slično tome, nemogućnost nalaženja zaposlenja potaknula je starije radnike na neaktivnost ili prijevremeno umirovljenje. S općim pogoršanjem stanja na tržištu rada na površinu je izašla razlika u zaposlenosti između spolova te problem dugotrajne nezaposlenosti, posebno u najranjivijim skupinama na tržištu rada. Neučinkovito usmjeren i slojevit sustav socijalnih naknada destimulira rad i pridonosi visokoj stopi neaktivnosti. U Hrvatskoj trenutačno ima više od 80 različitih vrsta socijalnih naknada i programa socijalne skrbi kojima upravlja osam ministarstava te županijska i općinska tijela, a pružaju se preko složene mreže koju čini više od 500 ureda koji djeluju pod različitim nadležnostima. Nedostatak jasnog pregleda i odgovarajućeg usmjerivanja socijalnih naknada te njihova neučinkovita i netransparentna raspodjela često dovode do rizika od poticanja neaktivnosti. Razlog za to su razlike u osiguravanju naknada na lokalnoj i središnjoj razini. Loša organizacija postojećeg sustava socijalnih naknada uzrokuje i neodgovarajuću potporu dohotku. To se odražava u visokom udjelu nezaposlenih i siromašnih osoba koje nisu obuhvaćene socijalnom zaštitom (37 %). O socijalnoj politici više će se govoriti u odjeljku 3.1. Konsolidacija socijalnih naknada kreće se u smjeru poboljšanja usmjerivanja, racionalizacije i učinkovitosti. Proces se odvija na dvije razine: uključivanju zajamčene minimalne naknade u zajamčeni minimalni standard te uspostavi jedinstvenog centra za isplatu i jedinstvenih nacionalnih sustava baza podataka. Zajamčenom minimalnom naknadom uvedenom 2013. postojeće su četiri naknade spojene sa strožim imovinskim cenzusom, uvođenjem obveznih mjera radne aktivacije te gornjom granicom socijalnih naknada utemeljenoj na minimalnoj bruto plaći po kućanstvu. Učinak uvođenja zajamčene minimalne naknade na stope aktivnosti još nije jasan, ali to može biti pozitivan korak ka smanjenju rizika od poticanja neaktivnosti i povećanju stimuliranja rada uz veću učinkovitost socijalnih izdataka. U 2015. planiraju se uložiti daljnji napori u reformu sustava socijalnih naknada i smanjenja rizika od poticanja neaktivnosti. Organizacija socijalnih naknada radi određivanja koje se naknade mogu obuhvatiti zajedničkom minimalnom naknadom dovršena je krajem 2014., a kategorizacija naknada planira se dovršiti do proljeća 2015. Donošenje akcijskog plana konsolidacije za obnovu sustava socijalnih naknada očekuje se početkom ljeta 2015., a obuhvaćat će predložene alternativne modele, informacije o političkom upravljanju te zakonodavni okvir do 2020., uključujući planove za decentralizaciju. Planirana konsolidacija socijalnih naknada ambiciozna je i ide u pravom smjeru. Uspostavom jedinstvenog centra za isplatu i povezanog sustava za detaljno praćenje i nadzor trebalo bi se ograničiti akumuliranje socijalnih naknada i poboljšati njihovo usmjeravanje. Nakon dovršetka pregleda i ocjene mogućnosti reforme ključno je da nadležna tijela krenu u fazu provedbe. Stanje na tržištu rada i dalje je problematično kao posljedica nastavka recesije i ograničene sposobnosti prilagodbe gospodarstva. Nagli pad unutarnje i vanjske potražnje uvelike objašnjava znatan porast nezaposlenosti. Potreba za fiskalnom konsolidacijom u sektoru opće države, što obuhvaća više javnih poduzeća, također u tome ima važnu ulogu, s obzirom na velik broj radnika zaposlenih u općem javnom sektoru. Pa ipak, stopa nezaposlenosti kontinuirano je bila visoka i u razdoblju prije krize, što upućuje na strukturne nedostatke u funkcioniranju tržišta rada. Unatoč recentnim blagim znakovima poboljšanja, ti će nedostaci neminovno otežati budući rast zaposlenosti. Posljednjih su godina plaće u Hrvatskoj tek umjereno rasle, ali bruto dohodak i dalje je razmjerno visok s obzirom na produktivnost. Bruto realne plaće (deflacionirane deflatorom BDP-a) povećale su se za manje od 8 % u razdoblju 2002. – 2014., u odnosu na gotovo 30 % u skupini EU-10. Unatoč sporom rastu produktivnosti, to je dovelo do blagog smanjenja realnih jediničnih troškova rada za 5 %. Prilagodba u realnim jediničnim troškovima rada bila je ipak izrazitija u skupini EU-10: u prosjeku 10 % u istom razdoblju. Uzmu li se u obzir trenutačne razine produktivnosti, bruto dohodak u Hrvatskoj i dalje je razmjerno visok (posebno s obzirom na to da je agregatna produktivnost vjerojatno precijenjena zbog visokih plaća u javnom sektoru i velikog udjela javnog sektora u gospodarstvu). Javni sektor i javna poduzeća isplaćuju veće plaće od privatnog sektora i pružaju niz naknada kojima se narušava uvjetna nadnica i potiče rani izlazak iz radne snage. Analizom utemeljenom na podacima ankete o radnoj snazi utvrđeno je da je prosječna neto plaća po satu u 2012. bila za 25 % viša u javnom sektoru i za 18 % viša u javnim poduzećima nego u privatnom sektoru. Uzimajući u obzir obilježja zaposlenika i radnih mjesta, premija na plaću bila je oko 5 % u javnom sektoru i 7 % u poduzećima u javnom vlasništvu ([4]). Osim toga, prema informacijama koje su dostavila nadležna tijela neka državna poduzeća nude pretjerano velikodušne otpremnine pri odlasku u mirovinu (u visini godišnje plaće) te druge dodatke. Ako se ne osmisle dobro, ne samo da će ti dodaci negativno utjecati na odluku o umirovljenju, nego će i dovesti do povećanja uvjetne nadnice u čitavom gospodarstvu. Ograničena prilagodba plaća u razdoblju nakon krize pogoršala je negativne učinke na zaposlenost. Realne plaće neznatno su prilagođene promjenjivim makroekonomskim uvjetima. Kad se nezaposlenost 2009. počela povećavati, realne plaće i dalje su rasle i taj se trend nastavio do danas (premda umjereno). Razmjerno visok stupanj udruživanja radnika u sindikate u kombinaciji s neusklađenim i decentraliziranim sustavom pregovaranja o plaćama ograničavaju sposobnost prilagodbe plaća promjenama u makroekonomskom okruženju. Na temelju analize dinamike plaća u Hrvatskoj u razdoblju 2000. – 2013. zaključeno je da mehanizmi određivanja plaća imaju tendenciju stvaranja učinka prelijevanja iz sektora razmjenjivih dobara u sektor nerazmjenjivih dobara. Naime, zbog slabog natjecanja na unutarnjem tržištu stvara se pritisak na plaće koji se prelijeva na poduzeća kojima konkuriraju strana poduzeća, što narušava njihovu troškovnu konkurentnost. Autori predlažu da nadležna tijela razmotre daljnju decentralizaciju pregovaranja o plaćama, uz primjenu jačih mehanizama provedbe, ili pomak ka centraliziranijem i koordiniranijem sustavu ([5]). Treća mogućnost (na temelju dostupnih modela koji se primjenjuju u državama članicama) bilo bi kombiniranje te dvije mogućnosti kako bi se poboljšala koordinacija, ali i ostavilo dovoljno prostora za stvarnu decentralizaciju. Tako bi se osigurao bolji odgovor na šokove na razini cijelog gospodarstva i omogućila prilagodba šokovima na lokalnoj razini i razini poduzeća. Ako bi se uspješno primijenili, svi bi ti modeli mogli omogućiti bolju usklađenost plaća s kretanjima produktivnosti u svim sektorima gospodarstva. Grafikon 2.1.6.: Produktivnost u odnosu na EU-28 i prosječan dohodak u Hrvatskoj, EU-u i drugim državama OECD-a (2014.) Izvor: Europska komisija, na temelju zimske prognoze za 2015 Preispitivanje sustava određivanja plaća posljedica je potrebe za usklađivanjem dinamike plaća s kretanjima produktivnosti i makroekonomskim uvjetima. U suradnji s vanjskim stručnjacima nadležna tijela obavila su sveobuhvatnu analizu prakse određivanja plaća u privatnom i javnom sektoru te državnim poduzećima za potrebe trostrane rasprave sa socijalnim partnerima. Iz analize se može zaključiti da ima prostora za poboljšanje usklađenosti između dinamike plaća i kretanja produktivnosti te njezine prilagodbe makroekonomskim i socijalnim uvjetima, uključujući način na koji određivanje plaća slabi ili ublažava promjene u gospodarskoj aktivnosti. U tom kontekstu autori te analize savjetuju veću koordinaciju u sustavu pregovaranja o plaćama. Početkom 2015. nadležna tijela pokrenula su raspravu o mogućim zakonodavnim ili upravnima mjerama. U tijeku je savjetovanje među ministarstvima o uspostavi centralizirane koordinacije kolektivnog pregovaranja u javnom sektoru i državnim poduzećima. Reforma trenutačnog institucionalnog ustroja mogla bi predstavljati izazov, posebno u pogledu postojećih kolektivnih ugovora u državnim poduzećima. Ipak, političko je djelovanje opravdano na temelju analize plaća. Hrvatska je u cilju uklanjanja institucionalnih nedostataka na tržištu rada u 2013. i 2014. provela dvije reforme tržišta rada. Prije tih reformi hrvatsko je tržište rada bilo obilježeno razmjerno strogim radnim zakonodavstvom. Premda je prerano za ocjenu učinka zakonodavnih promjena, prvi znakovi upućuju na to da one idu u pravom smjeru. Reforma radnog zakonodavstva dovela je i do smanjenja indeksa zakonske zaštite zaposlenja za Hrvatsku s 2,6 na 2,3 nakon prve faze reforme Zakona o radu i na 2,2 nakon njezine druge faze (prema metodologiji OECD-a), što je u skladu sa stanjem u većini drugih zemalja OECD-a. Reformom iz 2013. pokrenulo se pitanje fleksibilnosti u primjeni ugovora o radu na određeno vrijeme. Izmjene Zakona o radu iz 2013. omogućile su sklapanje prvog ugovora o radu na određeno vrijeme na razdoblje duže od tri godine. Time se povećala fleksibilnost u odnosu na prethodni zakon. U cilju zaštite prava radnika izmjenama se ipak trajanje svih naknadnih ugovora o radu na određeno vrijeme ograničilo na tri godine. Nadalje, novim se zakonom ukidaju ograničenja u pogledu razloga za sklapanje prvog ugovora o radu na određeno vrijeme te se ona sad primjenjuju samo na otkaz naknadnih ugovora o radu na određeno vrijeme. Druga faza reforme Zakona o radu bila je usmjerena na rješavanje niske ugovorne fleksibilnosti i krutog radnog zakonodavstva. Novim Zakonom o radu koji je donesen u kolovozu 2014. povećava se fleksibilnost u organizaciji radnog vremena, olakšava upotreba fleksibilnih vrsta rada (rad na daljinu, rad u nepunom radnom vremenu, sezonski rad i rad preko agencije) te se na razne načine pojednostavnjuje postupak otkaza ugovora o radu. Reformom je pokrenuto i pitanje potrebe za ponovnim pregovaranjem zastarjelih kolektivnih ugovora. Moguća područja daljnjeg političkog djelovanja obuhvaćaju temeljito preispitivanje pravila o ponovnom pregovaranju, administrativno proširenje sektorskih ugovora na strane koje nisu potpisnice, pitanja povezana s provedbom (posebno u privatnom sektoru) i ugovori koji se poklapaju. Radna skupina za praćenje provedbe i učinaka reforme tržišta rada osnovana je u suradnji sa socijalnim partnerima, a prvo redovito izvješće predviđeno je za siječanj 2015. Grafikon 2.1.7.: Udio radnika na određeno vrijeme i nedavno zaposlenih radnika (u posljednja tri mjeseca) Izvor: Europska komisija Povećanje zaposlenosti na određeno vrijeme upućuje na veću fleksibilnost na tržištu rada, ali sa sobom može nositi rizik od porasta segmentacije. Hrvatska u pogledu zaposlenosti na određeno vrijeme ima rezultate koji se približavaju prosjeku EU-a (14,5 % ukupnog zaposlenosti 2013.), ali u posljednje je vrijeme zabilježena sve veća primjena ugovora o radu na određeno vrijeme (u 2013. i 2014. 93 % svih novozaposlenih osoba imale su ugovore o radu na određeno vrijeme). Zaposlenost na određeno vrijeme najčešće je u skupini mladih i stalno se povećavalo sve do 45,1 % u 3. tromjesečju 2014. Prema anketi poslodavaca 85,1 % svih novih zapošljavanja u 2014. bilo je predviđeno kao rad na određeno vrijeme, od čega polovina (49,9 %) kao sezonski rad. U tom kontekstu vidljivo povećanje mobilnosti zabilježeno nakon reforme (mjereno kao udio radnika koji su se zaposlili u posljednja tri mjeseca) vjerojatno je odraz većeg broja radnika na određeno vrijeme. Jedan od predstojećih izazova bit će održati razmjerno visoke razine radne mobilnosti i pritom spriječiti segmentaciju tržišta rada koja nepovoljno utječe na rast produktivnosti. Unatoč nedavnim reformama, trenutačno uređenje tržišta rada i dalje je prepreka zapošljavanju i mobilnosti s jednog radnog mjesta na drugo. Tržište rada i dalje je obilježeno ograničenjima u zapošljavanju, uključujući privremenu zabranu zapošljavanja za poduzeća koja su nedavno otpustila radnike. Ta zaštitna mjera mogla bi usporiti mobilnost radne snage ako se u obzir uzmu stalni pritisci za gospodarsko restrukturiranje (vidi prethodni odjeljak). Nadalje, režim plaćanja otpremnine, u kojem ne postoji prenosivost prava, kritiziran je zbog sprečavanja mobilnosti radne snage. Vladi su nedavno podneseni razni prijedlozi reforme, uključujući prijelaz na tzv. austrijski model ([6]). Na koncu, trenutačna visina minimalne plaće mogla bi stvoriti prepreke zapošljavanju niskokvalificiranih i mlađih radnika. Minimalna plaća, koju je vlada odredila u visini od 3 017,61 HRK, u 2014. je prema procjenama dosegnula 38 % prosječne plaće, a od 1. siječnja 2015. taj se iznos uredbom Vlade još povećao, na 3 029,55 HRK. ([7]) Treba napomenuti da je u smislu pariteta kupovne moći hrvatska minimalna plaća viša nego u skupini EU-10, uz iznimku Poljske i Slovenije. Nadalje, na temelju istraživanja o strukturi dohotka iz 2010. Hrvatska je sa svojih 9,2 % među zemljama s najvišim udjelom zaposlenika koji zarađuju manje od 105 posto mjesečne minimalne plaće. Primjenom drukčije modulacije minimalne plaće za najranjivije kategorije radnika i uklanjanjem nominalnih nefleksibilnosti u prilagodbi minimalne plaće potrebe za zaštitom radnika mogle bi se pomiriti s boljim mogućnostima za sve radnike i većom fleksibilnošću u dinamici plaća. Grafikon 2.1.8.: Prosječni mjesečni dohodak s obzirom na stupanj obrazovanja (2010.) Izvor: Europska komisija, Istraživanje o strukturi dohotka, 2010. Visoki povrat na obrazovanje ide ukorak s visokom stopom nezaposlenosti u skupini s tercijarnim obrazovanjem. Bruto razlike u plaći povezane s tercijarnim obrazovanjem posebno su velike: takvi zaposlenici u prosjeku zarađuju 50 % više od radnika sa srednjim obrazovanjem ([8]). Niski kapacitet apsorpcije domaćeg proizvodnog sustava odražava se u razmjerno visokoj stopi nezaposlenosti osoba s tercijarnim obrazovanjem. Pitanjima povezanima s kvalitetom i važnošću obrazovanja i osposobljavanja bavi se u odjeljku 3.4. Grafikon 2.1.9.: Stopa nezaposlenosti prema stupnju obrazovanja (2013.) Izvor: Europska komisija Udio neslužbenog gospodarstva u Hrvatskoj i dalje je prisutan problem koji za posljedicu ima čestu pojavu neprijavljenog rada i isplatu plaća „na ruke”. U Hrvatskoj su poduzete mjere za suzbijanje neprijavljenog rada. U siječnju 2014. uveden je jedinstveni obrazac izvješća o primicima, porezu na dohodak i prirezu te doprinosima za obvezna osiguranja (JOPPD), kojim su obuhvaćeni svi podaci o primicima od nesamostalnog rada, porezu na dohodak, prirezu i doprinosima za obvezno osiguranje, podaci o drugom dohotku (ugovori, autorske naknade, primici u naravi) i odgovarajući porezi i doprinosi te primici od imovinskih prava, kapitala ili osiguranja. U okviru reforme Zakona o radu uvedena je mogućnost rada u nepunom radnom vremenu kod drugog poslodavca uz rad u punom radnom vremenu i obvezna prijava zaposlenika prije nego što počnu raditi. U kolovozu 2014. uspostavljeno je Povjerenstvo za suzbijanje neprijavljenog rada kao stručno i savjetodavno tijelo čija je zadaća utvrditi mjere koje su poduzete u cilju suzbijanja neprijavljenog rada u protekle dvije godine, ocijeniti dosadašnju provedbu usvojenih mjera i pratiti daljnju provedbu te prema potrebi predložiti izmjene ili dopune tih mjera. Povjerenstvo je u rujnu 2014. izdalo konsolidirano izvješće o mjerama koje su poduzete za suzbijanje neprijavljenog rada u kojem je pružen pregled mjera koje su provela mjerodavna tijela. Analiza temeljnih uzroka neprijavljenog rada dovršena je krajem 2014. Njome su obuhvaćene sve provedene mjere te su utvrđene mogućnosti poboljšanja. Institucije tržišta rada u protekle su dvije godine prošle opsežne reforme, ali izazovi i dalje postoje. Dvjema fazama reforme tržišta rada nastojala se povećati fleksibilnost tržišta rada, a vidljiva poboljšanja u funkcioniranju tržišta rada mogu se očekivati čim se ponovno uspostavi pozitivan rast. Pa ipak, te nedavne promjene tek trebaju proizvesti svoj puni učinak. Nadalje, preostali nedostaci i dalje usporavaju otvaranje novih radnih mjesta, sprečavaju mobilnost radne snage, potiču segmentaciju tržišta rada i utječu na stvaranje dinamike plaća koja nije dovoljno usklađena s postojećim makroekonomskim i socijalnim uvjetima. Poslovno okruženje U hrvatskom poslovnom okruženju ima velikih institucionalnih nedostataka. Ozbiljnost problema s kojima se susreću ulagači i poduzetnici potvrđena je u nizu međunarodnih analiza. Prema Izvješću o poslovanju Svjetske banke za 2015. Hrvatska zauzima 65. mjesto od 189 svjetskih zemalja i 27. mjesto u skupini EU-28. U odnosu na 2014. Hrvatska se popela za dva mjesta na svjetskoj ljestvici, ali stagnira u kontekstu EU-28. Prema Globalnom indeksu konkurentnosti Svjetskog gospodarskog foruma za 2014./2015. Hrvatska zauzima 87. mjesto u pogledu opće kvalitete institucija i 141. mjesto (od 144) u smislu opterećenosti državnim reguliranjem. Indeks kvalitete institucija nije se promijenio u odnosu na izvješće za 2013./2014., ali se položaj na ljestvici poboljšao za šest mjesta. Hrvatska je ujedno država članica EU-a s najslabijim rezultatima prema indeksu reguliranosti tržišta dobara OECD-a, najviše zbog visokog udjela javnog vlasništa i visokog stupnja uključenosti države u mrežne sektore i opće poslovne aktivnosti. Povod za ovu ocjenu leži u nizu specifičnih problema, uključujući: regulatornu nestabilnost i nedostatak čvrste ex ante ocjene zakonodavstva, visoke troškove pridržavanja propisa, diskriminaciju i krute propise u sektoru usluga, veliko administrativno opterećenje, brojne parafiskalne namete, nisku transparentnost i predvidljivost rada upravnih tijela (posebno na lokalnoj razini) i nejednako razvijene kanale elektroničke komunikacije te dugotrajne sudske postupke. Ti su problemi opširnije analizirani u nastavku. O povezanim problemima koji se odnose na funkcioniranje javne uprave, učinkovitost javne potrošnje, korupciju i upravljanje javnim poduzećima raspravlja se u odjeljku 2.3. Funkcioniranje okvira predstečajnog i stečajnog postupka (koji su važni za rješavanje prezaduženosti) analizira se u odjeljku 2.4. Nedostaci u zakonodavnom planiranju i primjeni ocjena učinka umanjuju kvalitetu novih propisa. Polovina zakona donesenih u 2014. nije bila predviđena planom normativnih aktivnosti. Opsežna neplanirana zakonodavna aktivnost ograničava opseg ex ante ocjene regulatornih učinaka i negativno utječe na kvalitetu ocjene. Određivanje zakona za koje se provodi ocjena regulatornih učinaka naizgled odražava njihovu društveno-gospodarsku važnost. U praksi, međutim, ocjena regulatornih učinaka često se zaobilazi donošenjem zakona po hitnom postupku, pri kojem ta ocjena nije obvezna. Ocjena regulatornih učinaka provedena je za samo devet od 45 zakonodavnih akata koji su u 2014. bili predviđeni za tu ocjenu. Nadalje, čak i kad se provode, te su ocjene poprilično šture zbog slabe kontrole kvalitete, neodgovarajućih kapaciteta i nedovoljne razine predanosti izradi ocjene učinka. Neodgovarajuća ocjena zakonodavnih akata negativno se odražava na kvalitetu novih propisa i rezultira čestim izmjenama radi rješavanja neplaniranih (ali predvidljivih) posljedica donesenog zakonodavstva. S druge strane, regulatorna nestabilnost otežava poslovno odlučivanje, posebno u slučaju MSP-ova i novih poduzeća koji nemaju resurse za rješavanje tog problema. Nadležna tijela planiraju uvesti načelo „dva za jedan” za nove propise, ali nikakve mjere nisu predviđene za opće poboljšanje kvalitete ocjene učinka. Okvir 2.1.1.: Poslovanje u Hrvatskoj U tablici u nastavku prikazan je razvoj u određenim razdobljima najvažnijih pokazatelja obuhvaćenih Izvješćem o poslovanju (Doing Business Report) koje izdaje Svjetska banka. Osim navođenja pojedinačnih vrijednosti (za njihovo tumačenje vidi izvješće), Hrvatska je rangirana u odnosu na ostale države članice. Tamno crvenom bojom označeni su rezultati ispod prosjeka, žutom prosječni, a zelenom natprosječni rezultati. U Izvješću o poslovanju za 2015. ocjena Hrvatske znatno je izmijenjena na temelju revizije podataka i detaljnijeg određivanja nekih temeljnih pokazatelja. Serija izvješća stoga je retroaktivno revidirana i prema revidiranoj ocjeni Hrvatska u 2014. zauzima 67. umjesto izvornog 89. mjesta. Dvije najvažnije promjene odnose se na: (a) zaštitu manjinskih ulagača: Hrvatska se na ljestvici za 2014. s 156. popela na 62. mjesto jer je pokazatelj proširen na čimbenike koji pogoduju Hrvatskoj (uloga dioničara u korporativnom odlučivanju, zaštita od neopravdane kontrole upravnog odbora i transparentnost društva); (b) rješavanje nelikvidnosti: Hrvatska na ljestvici za 2014. s 98. mjesta popela na 56. mjesto, ponovno zbog uvođenja niza potpokazatelja kao što je uključenost vjerovnika u postupak restrukturiranja i zaštita vjerovnika koji nisu suglasni s predloženim planom restrukturiranja. Čak i uz poboljšanje na temelju revidiranih podataka, u pogledu lakoće poslovanja Hrvatska i dalje zauzima pretposljednje mjesto u odnosu na države iz skupine EU-28 (posljednja je Malta). Propisi za pojedinačne sektore prekomjerno opterećuju pružatelje usluga. Na primjer, zakonima koji se primjenjuju na određene usluge predviđeno je ishođenje odobrenja za pružanje usluga od nadležnog tijela u Hrvatskoj, uključujući upis u registar odnosno registraciju kod strukovnog tijela ili udruženja. Nekim zakonima, npr. u sektoru turizma i građevinarstva, predviđena su pravila o minimalnom broju zaposlenika ili zahtjevi u pogledu pravnog oblika (to se posebno primjenjuje na obrazovne ustanove i pravnu struku). Nadalje, regulirana zanimanja u području pravne struke, računovodstva, arhitekture i inženjerstva strogo su uređena zakonom i od strane strukovnih tijela. I kvantitativna i kvalitativna ograničenja primjenjuju se u pogledu broja novih članova struke (npr. obrazovni zahtjevi, kvote). Osim toga, propisima o pravilima ponašanja određuju se tarife i organizacijska struktura poduzeća koja pružaju strukovne usluge te ograničava oglašivanje i suradnja među članovima. Prema indeksu reguliranosti tržišta dobara OECD-a Hrvatska je razmjerno nepovoljno pozicionirana s obzirom na ograničenja za ulazak u sva obuhvaćena regulirana zanimanja i ubraja se u među tri najlošije države članice u smislu ograničenja ponašanja u svim zanimanjima osim u području računovodstva. Praksa diskriminacije stranaca također je problem jer ograničava natjecanje na domaćem tržištu. Primjerice, zabilježena je praksa određivanja dodatnog poreza nerezidentima ili izravnog zahtjeva prema kojem je potrebno imati boravište u Hrvatskoj da bi se ostvarila korist od određenih usluga, npr. u području pomorstva. Sposobnost Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja da potakne intenzivnije natjecanje u hrvatskom poslovnom okruženju otežava manjak osoblja i drugih resursa. Agencija je mala u usporedbi s ekvivalentnim tijelima u drugim državama članicama slične veličine, kao i njezin proračun (oko 1,7 milijuna EUR u 2015. za 47 zaposlenika, od kojih 31 osoba radi u Odjelu za tržišno natjecanje). Ti čimbenici znatno ograničuju sposobnost za rašireniju provedbu politike tržišnog natjecanja, pa tako i njezinu učinkovitost. Trgovačka društva trpe znatna administrativna opterećenja. Prema preliminarnim vrijednostima pokazatelja pregleda tržišta dobara OECD-a Hrvatska nameće najviše administrativne troškove za osnivanje dioničkih društava i društava s ograničenom odgovornošću. Međutim, društva s do tri člana mogu se osnovati pojednostavnjenim postupkom kao jednostavno društvo s ograničenom odgovornošću. U Izvješću o poslovanju za 2015. Svjetske banke spominje se da jedinstveni servis HITRO omogućuje osnivanje društva, ali to nije uobičajeno kao upis uz ovjeru javnog bilježnika (što traje najmanje od 10 do 15 dana) koji među ostalim ovjerava izjave o nepostojanju nepodmirenih dugovanja. Pravilo „tišina je pristanak” primjenjuje se samo na neke dozvole koje su potrebne za osnivanje poduzeća, a izdavanje/prihvaćanje primjenjivih obavijesti i dozvola ne obavlja se preko jedinstvene pristupne točke. Osim troškova osnivanja poduzeća u Izvješću o poslovanju istaknuto je nekoliko „uskih grla” u prekograničnom trgovanju (unatoč elektroničkom carinskom sustavu) i ishođenju građevinskih dozvola (vidi okvir 2.1.1). Drugi oblici velikog administrativnog opterećenja kompliciraju postupak uknjižbe promjene vlasništva (trajanje postupka) i izvršenja ugovora (složenost postupaka). Nadležna tijela pokrenula su postupak revizije administrativnog opterećenja u cilju njegova rastrećenja. U studenome 2014. Vlada je odlučila pokrenuti pilot-projekt mjerenja administrativnog opterećenja s pomoću standardnog troškovnog modela. Projekt se odnosi na administrativne zahtjeve iz Zakona o trgovini i Zakona o posredovanju u prometu nekretninama. Provodi ga Agencija za investicije i konkurentnost pod okriljem Ministarstva gospodarstva i u bliskoj suradnji sa stručnjacima iz Nizozemske. Očekuje se da će pilot-projekt biti dovršen do kraja veljače 2015., nakon čega će biti predstavljen akcijski plan za pojednostavnjenje administrativnog opterećenja u predmetnim područjima. Napredak u pogledu ukidanja ili smanjenja neporeznih davanja znatno je sporiji od očekivanog. Početkom 2014. registar neporeznih prihoda sadržavao je 244 stavke, koje su donosile prihod od 6,4 milijarde HRK (1,9 % BDP-a). Provedbenim planom iz 2014. najavljeno je ukidanje ili smanjenje 58 naknada u 2014. te očekivano smanjenje prihoda za 0,16 % BDP-a. Međutim, to se dogodilo samo u 15 slučajeva, pri čemu se teret neporeznih davanja smanjio za 0,03 % BDP-a. Iz registra je ukupno izbrisano 63 nameta za koje se ispostavilo da nisu neporezna davanja, npr. koncesijske naknade, te je u registar dodano 12 manjih nameta. Činjenica da nadležna tijela nemaju jasan pregled nad naknadama koje određuju poduzećima dovodi u pitanje opravdanost tih naknada i otežava procjenu ciljeva koji su se nastojali ostvariti. Velike fluktuacije u registru neporeznih prihoda uzrokovane su činjenicom da tijelo koje ga koordinira (Ministarstvo financija) provjerava klasifikaciju naknade tek nakon što se ona unese u registar. Važno je napomenuti da ukidanje nameta nije centralno koordinirano, što znači da nema dovoljnog jamstva da su iz registra uklonjene one naknade koje poduzećima stvaraju najviše problema. Teret koji neporezna davanja stvaraju poduzećima nije samo financijski. Poduzećima izvršavanje razmjerno malih, ali čestih plaćanja brojnim tijelima stvara dodatno administrativno opterećenje. Nadležna tijela planiraju smanjiti administrativno opterećenje povezano s plaćanjem naknada smanjenjem broja pojedinačnih plaćanja, ali za to tek trebaju predstaviti plan. Za neke sektorske naknade upotrebljavaju se zajednički računi koji dijeli više institucija. Međutim, zbog fragmentirane organizacije prikupljanja, provjere usklađenosti i izvršenja od strane primatelja (javna uprava, državna poduzeća i agencije) troše se znatna sredstva, a prihod je ograničen. Javna uprava u Hrvatskoj skuplja je nego u mnogim drugim državama članicama, a ne funkcionira dobro u smislu učinkovitosti. Unatoč rashodu za plaće u javnom sektoru od gotovo 12 % BDP-a, prema pregledu javne uprave EU-a (dio izvješća država članica o konkurentnosti) Hrvatska je nisko na ljestvici uspješnosti, posebno u pogledu pokazatelja učinkovite provedbe ([9]), troška i trajanja izvoza te nepravilnih plaćanja i mita. Nedosljednosti u donošenju odluka regionalnih i lokalnih jedinica uprave na cijelom državnom području i nedostatak jasnog vremenskog okvira za izdavanje obvezujućih mišljenja u pogledu poreznih pitanja poduzećima stvaraju probleme ([10]). Visoka fluktuacija radne snage, ograničene mogućnosti osposobljavanja, manjak transparentnosti u zapošljavanju osoblja i nedostatak pristupa reformi utemeljenih na dokazima i dalje čine slabe točke javne uprave. Predloženim izmjenama Zakona o državnim službenicima (sredinom 2014.) nastojalo se pojednostavniti postupke zapošljavanja i otpuštanja te redefinirati donošenje odluka u državnoj službi u cilju povećanja učinkovitosti. Međutim, nakon primjedbi niza institucija koje su sudjelovale u javnom savjetovanju zakonodavni je postupak stavljen na čekanje i u tijeku je izrada novog prijedloga. Moderna sredstva komunikacije s javnom upravom nisu jednako razvijena. U cilju povećanja elektroničke interakcije između javne uprave i građana (Hrvatska je u tom pogledu na 25. mjestu u skupini EU-28) u lipnju 2014. pokrenut je web-portal e-Građani. Sustav obuhvaća središnji državni portal, osobni korisnički pretinac i nacionalni sustav identifikacije i provjere autentičnosti. Portal se stalno razvija i širi: do kraja 2014. uvedeno je 12 novih službi, a daljnja se ažuriranja očekuju u 2015. Nakon što se pridruži Ministarstvo unutarnjih poslova, portal e-Građani upotrebljavat će se za izdavanje šireg raspona e-potvrda te za plaćanje administrativnih pristojbi. Poduzetnici na raspolaganju imaju ograničene elektroničke usluge, pogotovo korisnici iz drugih država članica, koje im pruža Hrvatska gospodarska komora, jedinstveni servis HITRO i Financijska agencija. Te usluge pružaju različite institucije, što stvara probleme i nadležnim tijelima (u osiguravanju usklađenosti) i korisnicima (u navikavanju na različita digitalna sučelja). Nadležna tijela planiraju razviti novu platformu, www.poduzetnik.hr, na kojoj će se sjediniti sve postojeće usluge. U području urbanizma uveden je napredan informacijski sustav (ISPU). Taj sustav omogućuje elektroničko podnošenje zahtjeva za građevinsku dozvolu i njezino izdavanje u roku od 30 dana. Poboljšanje učinkovitosti i kvalitete pravosudnog sustava i dalje je izazov, unatoč nekim pozitivnim pomacima. U 2014. vrijeme potrebno za donošenje odluke u sudskom postupku i dalje je bilo razmjerno dugo u slučaju prvostupanjskih presuda u građanskim i trgovačkim sporovima (378 dana) te u upravnim sporovima (427 dana). U sporovima pred prvostupanjskim građanskim i trgovačkim sudom stanje se malo popravilo u odnosu na 2013. i u smislu broja neriješenih predmeta (smanjenje za 6 %) i u pogledu vremena potrebnog za donošenje odluke. Ta se poboljšanja međutim djelomično mogu pripisati velikom smanjenju novih predmeta (za 11 %), a ne povećanju broja riješenih predmeta. Na prvostupanjskim upravnim sudovima broj neriješenih predmeta povećao se za 17 %, unatoč tome što je više predmeta riješeno. Na Visokom trgovačkom sudu stanje se ozbiljno pogoršalo u smislu neriješenih predmeta (povećanje za 16 %) i vremena potrebnog za donošenje odluke koje se s 1 142 dana u 2013. povećalo na 1 243 dana u 2014. Znatno smanjenje novih predmeta (za 30 %) na Visokom upravnom sudu djelomično je pridonijelo održavanju pozitivnog trenda, kao i prilično smanjenje vremena potrebnog za donošenje odluke, s 224 dana u 2013. smanjeno je na 68 dana u 2014. U ovršnim postupcima vrijeme potrebno za donošenje odluke blago se povećalo. Provedbom reforme pravosudne karte mogla bi se poboljšati kvaliteta i učinkovitost određenih sudova. Reforma koja utječe na općinske, prekršajne i županijske sudove donesena je u listopadu 2014., a njezina se provedba očekuje od travnja 2015. Njome se prvenstveno nastoji povećati specijaliziranost sudova i uravnotežiti radno opterećenje sudaca spajanjem sudova. Reforma obuhvaća promjene u dodjeli predmeta drugostupanjskim građanskim sudovima: žalbeni predmeti dodjeljivat će se svim drugostupanjskim sudovima, pri čemu će se neki sudovi specijalizirati za određene vrste predmeta. Problem manjka osoblja na prvostupanjskim upravnim sudovima planira se riješiti premještanjem sudaca iz drugih područja uz poticaje. Na prvostupanjskim i drugostupanjskim trgovačkim sudovima potrebno je pojednostavniti poslovne procese (uključujući upravljanje predmetom) u rješavanju hitnih i složenih predmeta jer njihova složenost negativno utječe na trajanje postupka. Važno je provesti ocjenu učinaka prethodnih reformi, posebno izmjena Zakona o parničnom postupku, kako bi se točno odredili problemi u građanskopravnom sustavu. Nedovoljno se primjenjuju metode alternativnog rješavanja sporova Prema istraživanju Flash Eurobarometra iz 2014. o stavovima potrošača prema prekograničnoj trgovini i zaštiti potrošača Hrvatska je imala peti najniži postotak potrošača u EU-u koji smatraju da lako rješavaju trgovačke sporove pred sudom ili izvan njega. Napori su uloženi u promicanje metoda alternativnog rješavanja sporova, ali je njihov učinak teško predvidjeti. Sudovi primjenjuju informacijsko-komunikacijsku tehnologiju (IKT). U 2014. je uveden poboljšani sustav za upravljanje sudskim spisima (ICSM) na svim prvostupanjskim sudovima osim na upravnim sudovima, koji se koriste posebnim sustavima, i na Visokom trgovačkom sudu i Vrhovnom sudu, na koje se treba uvesti 2015. Međutim, upotreba sustava IKT-a za komunikaciju između sudova i stranaka nije dovoljno razvijena s obzirom na to da se potraživanja i povrat nespornih dugova još ne mogu elektronski obrađivati. Općenito, poslovno okruženje izdvaja se kao glavni uzrok niske sposobnosti prilagodbe hrvatskog gospodarstva te je usko grlo za ulaganje i rast. Visokom trošku poslovanja posebno pridonose strogi propisi o tržištu dobara i usluga te veliko administrativno, regularno i neporezno opterećenje. Regulatornu nestabilnost pogoršavaju nedostaci u ocjeni regulatornih učinaka i zakonodavnom planiranju. Dugi sudski postupci smanjuju učinkovitost pravnog okvira. Unatoč tome što je poduzeto više konkretnih mjera, ostvaren je tek neznatan napredak u općem poboljšanju kvalitete poslovnog okruženja. Gubitak konkurentnosti akumulirao se godinama prije svjetske financijske krize, što je dovelo do stvaranja velikih vanjskih neravnoteža. U ciklusu ekspanzije prije krize hrvatsko gospodarstvo profitiralo je od velikog priljeva stranog kapitala, u čemu su djelomično posredovale banke, iako se on uglavnom usmjeravao u sektor nerazmjenjivih dobara, čime se poticala neodrživo visoka razina unutarnje potražnje. Očekivanja brze konvergencije prihoda dovela su do povećanja plaća i cijena, što je oslabilo hrvatski sektor razmjenjivih dobara i njegovu konkurentnost. Dinamika koja je dovela do stvaranja vanjskih neravnoteža i sada njihovog ukidanja može se analizirati usredotočivanjem na stvarne transakcije (trgovina i transferi) ili promatranjem strane financiranja. U sljedećim odjeljcima primjenjuje se prvotni pristup i raspravlja se o čimbenicima trgovinske bilance i drugih bilanci koji čine poziciju neto pozajmljivanja. Točnije, analizom će se obuhvatiti rezultati izvoza robe i usluga. U sljedećim pododjeljcima analiziraju se uzročnici visoke ovisnosti o uvozu. Na kraju se analizira bilanca primarnog i sekundarnog dohotka i račun kapitalnih transakcija te osjetljivost koja proizlazi iz visokog NSMU-a i vanjskog duga. Grafikon 2.2.1.: Neto pozajmljivanje – strana transakcija * 2014. je procjena na temelju tromjesečnih podataka. Izvor: Europska komisija Izvoz robe Slabi rezultati izvoza robe dugotrajna su slabost hrvatskoga gospodarstva. Nakon kratkotrajne faze ekspanzije početkom zadnjeg desetljeća udio na izvoznom tržištu počeo se od 2004. smanjivati i gubici su od 2008. rasli. Smanjenje izvoza zadnjih godina djelomično je posljedica određenih sektorskih šokova (uglavnom restrukturiranje važnog sektora brodogradnje) i privremenog preusmjeravanja trgovinskih tokova povezanog s izlaskom iz povlaštenog trgovinskog sporazuma CEFTA-e po pristupanju EU-u (povlastice su obnovljene u idućoj godini sporazumima o pridruživanju). Rast izvoza u 2014. i očekivan pozitivni razvoj u 2015. i 2016. upućuju na to da bi Hrvatska mogla početi profitirati od pristupanja tržištu EU-a. Ipak, osnovica hrvatskog izvoza je mala. Izvoz robe čini samo 21,6 % BDP-a, za razliku od 50 % u izvozno orijentiranim gospodarstvima 10 država članica EU-a, ali i znatno manje nego u EU-u (iznad 30 %). Nekoliko čimbenika pridonosi niskom udjelu izvoza, uključujući relativno visoke troškove rada, znatnu slabost necjenovne konkurentnosti i nepovoljno poslovno okruženje. Navedeni su čimbenici, zajedno s kasnim pristupanjem EU-u, zaustavili strana izravna ulaganja u sektoru razmjenjivih dobara (osobito u kapitalno intenzivnim sektorima), dok su trgovinski uvjeti narušeni priljevom kapitala iz turizma i doznaka. Grafikon 2.2.2.: Neto pozajmljivanje – financijska strana * 2014. je procjena na temelju tromjesečnih podataka. Izvor: Europska komisija Nekoliko pokazatelja ukazuje na to da je Hrvatska pretrpjela pad konkurentnosti u godinama prije krize. Standardni ex ante pokazatelji konkurentnosti, kao što je realni efektivni devizni tečaj (REDT), naglašavaju pad konkurentnosti do 2009. neovisno o primijenjenom deflatoru. Međutim, od 2010. troškovna konkurentnost u odnosu na trgovinske partnere vidljivo se poboljšala, iako je REDT deflacioniran izvoznim cijenama stagnirao, što ukazuje na teškoće u prenošenju nižih jediničnih troškova rada (JTR) u niže izvozne cijene i/ili veće količine. Udio na izvoznom tržištu tijekom čitavog razdoblja znatno se smanjio. Grafikon 2.2.3.: Realni efektivni devizni tečaj, deflacioniran JTR-om i izvoznim cijenama Izvor: Europska komisija Slabi rezultati na izvoznom tržištu ne mogu se svesti samo na pogoršanje pokazatelja konkurentnosti. Razlog tome je vjerojatno postupno poboljšanje kvalitete proizvoda. Hrvatska je isto tako uspjela povećati svoj udio na izvoznom tržištu, iako u mnogo manjoj mjeri. Slabiji rezultati vjerojatno nisu toliko povezani s dinamikom tijekom vremena, već više s relativno visokom početnom razinom plaća. S druge strane, smanjenje REDT-a nakon 2008. u Hrvatskoj bilo je povezano sa snažnim padom tržišnih udjela, dok su kretanja u usporedivim gospodarstvima u regiji bila u skladu sa standardnom teorijom. To je pomalo zbunjujuće jer upućuje na to da postupan pad konkurentnosti i njezin naknadni oporavak imaju ograničene posljedice za dinamiku udjela na izvoznom tržištu. U izvješću za Hrvatsku iz 2012. MMF analizira JTR i izvozne rezultate raščlanjeno te ističe kako su (za razliku od usporedivih gospodarstava) izvozni rezultati razočaravajući unatoč relativno malom povećanju JTR-a, osobito u izvoznim sektorima ([11]). S obzirom na navedeno, upitno je bi li smanjenje plaća samo po sebi bilo dovoljno za znatnije poboljšanje izvoznih rezultata. Grafikon 2.2.4.: Konkurentnost i izvozni rezultati (2008. – 2014.) ((1) Podaci za 2014. temelje se na prognozi Izvor: Europska komisija Vjerojatnije je da su loši izvozni rezultati povezani sa strukturnim značajkama hrvatskog gospodarstva i gubitkom necjenovne konkurentnosti. Osim relativno visokih troškova rada (u apsolutnom smislu) koncentracija hrvatskog izvoza na tržišta nerastućih proizvoda i geografski određena tržišta, ograničeni stupanj integracije u svjetske lance vrijednosti i neučinkovitost na tržištima proizvoda i čimbenika sprečavaju ulazak hrvatskih poduzeća na strana tržišta. Te slabosti uzrokuju manju potražnju za hrvatskim proizvodima. I dok gotovo sve države članice iz srednje i istočne Europe imaju dohodovnu elastičnost izvoza od oko 1, vrijednost za Hrvatsku je oko 0,6 (vidi grafikon 2.2.5). Razlike u cjenovnoj elastičnosti i elastičnosti blizine trgovinskih partnera manje su važne u statističkom smislu i manji su čimbenik u hrvatskom neostvarenom izvozu. Niža dohodovna elastičnost znači da Hrvatska ne može jednako kao njezini konkurenti iskoristiti prednost blizine bogatih tržišta.([12]) Grafikon 2.2.5.: Elastičnost izvoza u odnosu na dohodak, cijenu i udaljenost (1) Histogrami predstavljaju apsolutnu vrijednost elastičnosti. Elastičnost u odnosu na udaljenost i relativne cijene je negativna. Izvor: Europska komisija Nepovoljna početna specijalizacija na proizvode i odredište hrvatskog izvoza ne objašnjavaju najnovije slabe izvozne rezultate. U detaljnom preispitivanju iz 2014. Europska komisija naglasila je ulogu nepovoljne specijalizacije na manje dinamične regije i sektore. Hrvatsku je oštetilo oslanjanje na oslabljena tržišta Italije, Bosne i Hercegovine i Slovenije, ograničena prisutnost u brzorastućim segmentima tržišta i snažna ovisnost o nerazvijenim sektorima, uključujući strojarstvo, metalurgiju i plovila. Međutim, ažuriranom analizom otkriva se da je barem početna struktura pozitivno pridonijela udjelu izvoza u 2012. i 2013., tako da se smanjenje udjela na svjetskom izvoznom tržištu u tom razdoblju u cijelosti može pripisati slaboj konkurentnosti (vidi grafikon 2.2.6). Grafikon 2.2.6.: Raščlamba promjena udjela na izvoznom tržištu Izvor: Europska komisija Osim relativno visokog udjela proizvoda visoke dodane vrijednosti, čini se da je izvozna struktura sklona radno i resursno intenzivnim sektorima. Udio izvoza visoke dodane vrijednosti malo je viši nego u 10 država članica EU-a. Međutim, Hrvatsku karakterizira znatno viši udio izvoza niske dodane vrijednosti u sektorima radno intenzivnih ili sirovinski intenzivnih proizvoda kao što su drvo i pluto, građevinski materijal, proizvodi od kože i obuća te životinjski proizvodi. Ti su sektori vjerojatno više oštećeni relativno skromnim povećanjem troškova rada i povećanjem trgovine iz zemalja u razvoju ([13]). Kako je prikazano u grafikonu 2.2.7, Hrvatska je u trgovini kapitalno intenzivnim proizvodima i proizvodima utemeljenima na istraživanju i razvoju koji se lako imitiraju znatno slabija od usporedivih gospodarstava ([14]). U području više dodane vrijednosti izgleda da se hrvatski poduzetnici bore i s povećanjem kvalitete svojih proizvoda. Unatoč višim troškovima rada u industrijama srednje i niske razine te visokotehnološki intenzivnim industrijama, slovenski poduzetnici bili su u smislu kvalitete proizvoda uspješniji od hrvatskih kolega. Izgleda da se hrvatski poduzetnici bore s povećanjem kvalitete i previše ovise o troškovnoj dimenziji da bi poboljšali svoju konkurentsku prednost ([15]). To pokazuje da se smanjenjem troškova mogu poboljšati kratkoročni i srednjoročni rezultati, ali se ne mogu popraviti trajnije slabosti. Grafikon 2.2.7.: Struktura izvoza robe u Hrvatskoj i usporedivim gospodarstvima prema SMTK-u (postotak ukupnog izvoza, 2013.) Izvor: Europska komisija Ograničena integracija hrvatskih poduzetnika u svjetske lance vrijednosti sprečava poboljšanje netroškovne konkurentnosti i vjerojatno će povećati osjetljivost na povećanje cijena. Kao posljedica rascjepkanosti prethodno integriranih proizvodnih postupaka, tijekom zadnjih godina znatno se povećala trgovina poluproizvodima tj. sirovinama koje su proizvedene i upotrebljavaju se u proizvodnji. Ta je trgovina osobito važna za sustizanje gospodarstava s obzirom na to da je zbog nedostatka odgovarajućih vještina i znanja te prepreka za pristup tehnologiji pomak od cjenovne konkurentnosti prema kvaliteti izazov za poduzetnike i industrije u tranzicijskim gospodarstvima. U većini zemalja regije uvoz poluproizvoda i strojeva doveo je do promjena u strukturi izvoza. Tamošnji poduzetnici nabavili su sirovine i znanje iz stranih zemalja kako bi poboljšali kvalitetu proizvodnje i proširili izvoz na EU ([16]). Eksternalizacija i premještanje proizvodnje se u Hrvatskoj vjerojatno primjenjuje u manjoj mjeri. Posljedica toga znatno je manje razvijena trgovina poluproizvodima i kapitalnim proizvodima (što uključuje dijelove i pribor za opremu) nego u usporedivim gospodarstvima (vidi grafikon 2.2.8). Ograničena internacionalizacija hrvatskih poduzetnika također je vidljiva na temelju niskog udjela uvoza u izvozu. Kako je prikazano u grafikonu 2.2.9, to je samo 22,5 % u usporedbi s prosjekom od 37,4 % za nove države članice iz srednje i istočne Europe ili oko pola udjela Slovačke, usporedive zemlje iz regije s najvišim udjelom uvoza u izvozu) ([17]). Grafikon 2.2.8.: Struktura izvoza robe u Hrvatskoj i usporedivim gospodarstvima prema BEC-u (postotak ukupnog izvoza, 2013.) Izvor: Europska komisija Slaba internacionalizacija hrvatskih poduzetnika objašnjava se i stranim izravnim ulaganjima koja su, iako su znatna, zaobišla izvozno orijentirane sektore. Strana izravna ulaganja znatno su pridonijela restrukturiranju izvoza u srednjoj i istočnoj Europi, ali učinak nije bio ujednačen. Deset država članica EU-a uspjelo je povećati izvoz pretežno u tehnološkim industrijama viših cijena, dok su Hrvatska i druge zemlje izvan EU-a usmjerene na izvoz tehnoloških proizvoda nižih cijena. Dostupni dokazi pokazuju da je ranije pristupanje EU-u imalo značajnu ulogu u oblikovanju razmjera i naravi stranih izravnih ulaganja ([18]). Kao što je već navedeno u detaljnom preispitivanju za 2014., strana izravna ulaganja u Hrvatskoj uvelike su zaobišla sektor razmjenjivih dobara. Grafikon 2.2.9.: Udio uvoza u izvozu (2005.) Izvor: Europska komisija U nedostatku jasne strategije strana izravna ulaganja nisu se sistematično usmjeravala prema sektorima s viskom potencijalom za rast. Zapravo su bila povezana s procesom privatizacije s ograničenim greenfield ulaganjima ([19]). Strategijom stranih izravnih ulaganja, koja će pratiti ambicioznu industrijsku strategiju koju vlada trenutačno izrađuje, te daljnjim planovima o privatizaciji moglo bi se osigurati da se strana izravna ulaganja još više usmjeravaju na izvoznu industriju. Međutim, s obzirom na ograničeni broj državnih poduzeća koja posluju u sektoru razmjenjivih dobara, greenfield ulaganja trebala bi biti prioritet. Mjere kojima se rješavaju određena uska grla na tržištu proizvoda i čimbenika bit će ključne za bolje privlačenje stranih izravnih ulaganja u Hrvatsku. Jednako važan je i razvoj komunikacijske strategije o komparativnim prednostima Hrvatske zbog njezina strateškog položaja kojim bi mogla povezivati zemlje srednje i istočne Europe sa susjednim gospodarstvima na jugu i istoku Europe koja su nestabilna, ali imaju visok potencijal za rast. Neučinkovitost nacionalnog sustava inovacija ugrožava inovacijski kapacitet poduzeća i napore da se poboljša kvaliteta domaće proizvodnje. Kao što će se razmotriti u odjeljku 3.4., Hrvatska se trenutačno nalazi u modelu slabog rasta inovacija. Obilježja nacionalnog sustava inovacija jesu zatvorenost, ulaganja koja ne udovoljavaju standardima, prekomjerna fragmentiranost i loše definirane politike i popratni instrumenti. Dok se endogeni inovacijski kapacitet u ovom trenutku čini kao obvezujuće ograničenje za Hrvatsku, izvozna industrija imala bi više koristi od pogodnijeg sustava inovacija kojim bi se unaprijedili sposobnost apsorpcije tehnologije i inovacije koje nisu u području istraživanja i razvoja. Strukturna uska grla na tržištima proizvoda i čimbenika utječu na sposobnost poduzeća da prodru na strana tržišta. U novijoj literaturi istaknuto je da se ukupni izvozni rezultati mogu bolje objasniti mikroekonomskim ponašanjem poduzeća nego skupnim indeksima konkurentnosti. Hrvatska izvozna poduzeća u prosjeku su produktivnija, imaju veću prodaju i kapitalno intenzivnije postupke. Ta se pozitivna obilježja dodatno poboljšavaju nakon prodora na izvozna tržišta ([20]). Konačno, bitnu prepreku za izvoz iz Hrvatske vjerojatno čini mali broj poduzeća čija je razina proizvodnje iznad izvoznog praga. Isti čimbenici koji ograničavaju učinkovitost dodjele sredstava, uključujući restriktivno poslovno okruženje, pridonose tako i slabim rezultatima izvoza. Posebnu ulogu u tom kontekstu imaju propisi kojima se ometa internacionalizacija poslovanja. U nedavnoj reviziji Europska komisija istaknula je da pri usporedbi Hrvatska ima posebno loše rezultate poslovnih pokazatelja koji se odnose na troškove, vrijeme i potrebne administrativne zahtjeve za uvoz i izvoz (vidi grafikon 2.2.10). Grafikon 2.2.10.: Relevantni pokazatelji internacionalizacije – odmak od prosjeka EU-a (standardna devijacija) Izvor: Europska komisija (2013.): informativno izvješće o provedbi Zakona o malom poduzetništvu za Hrvatsku za 2014. Izvoz usluga Hrvatska je uspješnija u izvozu usluga od većine usporedivih gospodarstava u regiji, uglavnom zahvaljujući svojem ključnom turističkom sektoru. Hrvatska je uspjela očuvati svoj okoliš – 47 % kopnene površine i 39 % morskog područja proglašeni su posebno zaštićenim područjima i posebnim područjima očuvanja, a ima gotovo 20 nacionalnih parkova. Njezine prirodne ljepote svake godine privuku milijune turista, a prihodi od turizma iznose otprilike 15 % BDP-a zemlje. Samo Malta i Cipar, dvije mediteranske otočne države, imaju usporediv turistički sektor u pogledu doprinosa BDP-u. Analizom poznatih komparativnih prednosti vidljivo je poboljšanje rezultata sektora, iako je u dva visokopotencijalna sektora prometa i drugih usluga (koji uglavnom uključuju usluge poduzećima) zabilježeno pogoršanje posljednjih godina. Za prihode od turizma zabilježeni su dobri rezultati u proteklom desetljeću i, unatoč slabijim rezultatima prethodnih godina, 2014. bila je opet izvrsna godina. Grafikon 2.2.11.: Izvoz usluga Izvor: Europska komisija Hrvatski turistički sektor nastoji, uz poteškoće, iz modela masovnog turizma prijeći u model turizma temeljen na većoj kvaliteti. Unatoč znatnom povećanju broja noćenja u turističkim smještajnim objektima povećanje prihoda od turizma bilo je relativno skromno zadnjih godina, što ukazuje na to da je povećanje obujma postignuto smanjenjem prosječne cijene usluga ([21]). Strukturne slabosti turističke industrije uključuju zastarjele proizvode, lošu prometnu infrastrukturu, staromodne modele smještajnih objekata i cjelokupne turističke infrastrukture, lošu kvalitetu smještaja i ostalih usluga, izrazit sezonski karakter i nedostatak brendiranja. Povećanje kvalitete usluga podrazumijevat će znatne strukturne promjene, ali i promjenu ciljne skupine, tako da se s pasivnih turista koji dolaze u sezoni u velikim skupinama i koji donose odluke s obzirom na cijene prijeđe na manje skupine i obitelji koje se ravnaju prema vrijednosti i koje žele veću kvalitetu. Grafikon 2.2.12.: Prihodi od turizma i broj noćenja u turističkim smještajnim objektima (1) Veličina kruga predstavlja udio turističkog sektora kao postotak BDP-a Izvor: Europska komisija Velik turistički sektor vjerojatno će imati negativne učinke prelijevanja na ostale industrije, a postoji i rizik istiskivanja sektora razmjenjivih dobara. Broz i Dubravčić tvrde da bi u Hrvatskoj moglo doći do slabljenja industrije zbog prevelikog turističkog sektora ([22]). Hrvatske vlasti svjesne su potrebe povećanja kvalitete turističkih usluga, ali je njihovo aktivno sudjelovanje dosad bilo ograničeno. Zbog posebnosti turističkog sektora, tijela javne vlasti imaju ključnu ulogu koja obuhvaća promicanje i očuvanje privlačnosti zemlje i/ili posebnih regija, kao i razvoj infrastrukture te strukturiranje različitih pružatelja usluga iz privatnog sektora. Suradnja i partnerstvo mnogih organizacija i interesnih skupina (javnih, privatnih i neprofitnih) temelj su upravljanja odredištima. Tijekom više od dvadeset godina ekološka održivost bila je u središtu hrvatskog strateškog plana za turizam, ali malo je napravljeno kako bi se odmaknulo od ravnoteže niske dodane vrijednosti. Nekoliko je primjera u kojima je lokalna vlast sudjelovala u razvoju industrije zajedno s ostalim dionicima iz sektora. Glavni je izazov u budućnosti sektoru osigurati tržišne (domaće tržišno natjecanje, internacionalizacija) i netržišne poticaje (propisi, javna nabava) i okvirne uvjete kako bi se dugoročno olakšala diversifikacija i izbjegli nepovoljni uvjeti trgovine i nemogućnost pomaka s niske dodane vrijednost. U izvješću o konkurentnosti putničkog i turističkog sektora navodi se i da u cilju poboljšanja konkurentnosti sektora ima prostora za unaprjeđenje infrastrukture nadzemnog željezničkog prometa, luka te infrastrukture zračnog prometa. Više bi se napora trebalo uložiti i u osiguravanje toga da se pravilima i propisima politika podržava razvoj sektora uz poboljšanja u područjima kao što su izravna strana ulaganja, zaštita prava vlasništva i birokratski teret. Turistički sektor s visokom dodanom vrijednosti mogao bi povećati multiplikacijski učinak – tako da se utjecaj turizma proširi na čitavo gospodarstvo – te na taj način prevladati prethodno navedene negativne vanjske učinke. Grafikon 2.2.13.: Struktura uvoza prema BEC-u, 2013 Izvor: Europska komisija Uvoz roba i usluga Relativno niska stopa prodora uvoza ukazuje na to da Hrvatska ne iskorištava komparativne prednosti specifične za određenu industriju koje su karakteristične za konkurentna mala i otvorena gospodarstva. S iznosom od otprilike 44 %, stopa prodora uvoza u Hrvatskoj znatno je manja od prosječnog iznosa u usporedivim gospodarstvima u regiji (62,5 %) i daleko je ispod prosjeka od 78 % u malim i otvorenim gospodarstvima baltičkih zemalja ([23]). Međutim ta je stopa u biti odraz relativno zatvorene prirode hrvatskoga gospodarstva i činjenice da hrvatska poduzeća proizvode uglavnom za domaće tržište, a ne da se specijaliziraju u sektorima usmjerenima na izvoz iskorištavanjem komparativnih prednosti specifičnih za zemlju. Struktura uvoza otkriva slabosti u pogledu konkurentnosti domaće proizvodnje. Hrvatski uvoz obilježen je relativno visokim udjelom uvoza robe široke potrošnje. Međuindustrijska trgovina znatno je niža od one usporedivih gospodarstava u regiji, o čemu svjedoči nizak udio trgovine intermedijarnim proizvodima i kapitalnim dobrima (posebno potonjom kategorijom, koja uključuje opremu i njezine dijelove i pribor). Visok udio uvoza povezanog s gorivom još je jedno istaknuto obilježje. To se djelomično može objasniti visokom energetskom ovisnošću, ali i međuindustrijskom trgovinom, zato što Hrvatsku karakterizira i relativno visok udio izvoza goriva (vidi grafikon 2.2.8). Visoka stopa prodora gotovih proizvoda ukazuje na nedostatke u proizvodnoj strukturi i/ili na nesposobnost domaćih poduzeća da se natječu s međunarodnim poduzećima. Analizom se pokazalo da je udio uvoza u komponentama krajnje potražnje (tj. potrošnja kućanstava i državna potrošnja i ulaganja) veći od odgovarajućih vrijednosti za Mađarsku, Poljsku, Češku i Slovačku, dok je udio izvoza znatno manji (vidi gore). ([24]) Potvrda strukturnih slabosti i nedostataka u sustavu domaće proizvodnje naglašena je ograničenom sposobnošću domaćih proizvođača da udovolje povećanoj potražnji i/ili osiguraju jeftiniju zamjenu. U nekoliko je studija istaknuta relativno visoka elastičnost uvoza u odnosu na dohodak i relativno niska cjenovna elastičnost. Visoka dohodovna elastičnost (tj. veća od 1) posebno ukazuje na nemogućnost domaćih proizvođača da udovolje povećanju domaće potražnje, zato što uvoz raste proporcionalno više od povećanja ukupne potražnje. S druge strane, niska cjenovna elastičnost (tj. manja od 1) ukazuje na to da domaći proizvođači ne iskorištavaju u potpunosti svoju troškovnu prednost, zato što smanjenje domaćih ukupnih cijena dovodi do učinaka supstitucije uvoza koji su manji od proporcionalnih. Ti parametri, ako ih se uzme zajedno, pokazuju da postoje nedostaci u domaćoj proizvodnji (tj. nemogućnost da se udovolji svim segmentima domaće potražnje) i vjerojatno slabija netroškovna konkurentnost ([25]). Reininger (2207.) uspoređuje elastičnost uvoza za većinu zemalja središnje i istočne Europe, ali razvrstava elastičnosti prema komponenti potražnje ([26]). U studiji se navodi da se Hrvatska ističe s obzirom na dvije stvari: veoma visoku elastičnost uvoza u odnosu na potrošnju i nisku elastičnost u odnosu na izvoz (vidi grafikon 2.2.14). Taj je rezultat u skladu s niskim udjelom uvoza u izvozu koji je prethodno razmotren. Grafikon 2.2.14.: Elastičnosti uvoza u odnosu na komponente krajnje potražnje 1) Zasjenjeni histogrami predstavljaju nerelevantne koeficijente Izvor: Reininger T., Factors Driving Import Demand in Central and Eastern European EU Member States, Oesterreichische Nationalbank Workshops, No. 14, 2007, str. 163-183. Bilanca primarnih i sekundarnih prihoda i kapitalnih transfera Akumulacijom vanjskih obveza dolazi do očiglednog odljeva prihoda od ulaganja. Privatizacija i prateća ulaganja matičnih društava bili su ključni čimbenici priljeva izravnih stranih ulaganja s prosjekom od 6 % BDP-a u godinama prije krize. Dugoročni krediti trgovačkim društvima i depoziti stranih banaka bili su otprilike jednaki. Kao posljedica tih priljeva i učinaka vrednovanja potaknutih rastom cijena domaće imovine, vrijednost zalihe inozemnih obveza u gospodarstvu povećana je više nego peterostruko u razdoblju od 2000. do sredine 2007., kada je neto stanje međunarodnih ulaganja dosegnulo gotovo –95 % BDP-a. Kao posljedica toga došlo je do odljeva sve većeg iznosa nacionalnih prihoda iz hrvatskoga gospodarstva kako bi se isplatila imovina u stranom vlasništvu. Smanjenje gospodarstva svejedno je ostavilo traga na dobiti domaćih i inozemnih poduzeća, dovodeći do stabilizacije odljeva prihoda od ulaganja na manje od 2 % BDP-a. Doznakama i plaćama zaposlenika uglavnom je neutralizirana negativna bilanca prihoda od ulaganja. Doznake starih i novih emigranata i plaće za sezonske i pogranične radnike, inače relativno sporedna komponenta u sastavu tekućeg računa naprednih gospodarstava, imaju važnu ulogu u slučaju Hrvatske, koja (s obzirom na veliku dijasporu i nedavne migracijske odljeve) ima najveći iznos neto doznaka po osobi u EU-u (gotovo 500 EUR po osobi s boravištem u Hrvatskoj 2013.). Relativno visok udio doznaka dugoročno može imati i pozitivne i negativne učinke. Pozitivni mikroekonomski učinci visokog udjela doznaka mogu se umanjiti negativnim makroekonomskim dugoročnim učincima, iako se većina empirijskih dokaza temelji na gospodarstvima u usponu. S pozitivne strane, doznakama se poboljšava blagostanje pojedinih kućanstava te se tako obitelji izbavlja iz siromaštva. One se često upotrebljavaju za ujednačavanje potrošnje te tako osiguravaju kućanstva u slučaju znatnog i neočekivanog pada dohotka. Međutim, s negativne strane, priljevi doznaka, posebno ako su relativno trajni, mogu dovesti do aprecijacije valute i narušiti raspodjelu kapitala i rada. Doznake se zbog povećanja potrošnje, smanjenja ponude radne snage i usporavanja prikupljanja kapitala povezuju sa sve većim deficitom u trgovinskoj bilanci. Podaci za Hrvatsku ukazuju na to da su doznake imale znatan utjecaj na smanjenje nejednakosti i razine siromaštva (ako ne na njegovu rasprostranjenost). Međutim postoje i dokazi da je znatan dio doznaka usmjeren na građevinski sektor i ulaganja u nekretnine, čime se pridonijelo stvaranju imovinskog balona ([27]). Nadalje, znatnom količinom doznaka pridonijelo se, zajedno s turizmom i izravnim stranim ulaganjima, relativnoj aprecijaciji kune i realnog efektivnog deviznog tečaja, što je negativno utjecalo na industriju i izvoz. Apsorpcija sredstava EU-a imat će opipljiv pozitivan učinak na bilancu kapitalnih i dohodovnih transfera, koja će vjerojatno biti djelomično neutralizirana većim uvozom. Državni transferi negativno su pridonijeli bilanci primarnih i sekundarnih prihoda u 2013., a predviđa se da su u 2014. isto tako nastavili zbog zaostajanja između doprinosa iz proračuna EU-a i doprinosa u proračun EU-a. Uz upotrebu sredstava EU-a, koja bi u punom tijeku mogla iznositi ukupno 3 postotna boda BDP-a godišnje, bilanca državnih transfera, primarnih prihoda i kapitalnih transfera trebala bi se znatno poboljšati. Ako ništa drugo, prethodna razmatranja u pogledu izravnih stranih ulaganja, turističkog sektora i doznaka trebala bi potaknuti oprez u pogledu potencijalnih narušavanja koje takvi priljevi mogu imati na relativno malo otvoreno gospodarstvo i strogi politički nadzor kako bi se osiguralo da se sredstvima potaknu proizvodna ulaganja. Grafikon 2.2.15.: Bilanca primarnih i sekundarnih prihoda Izvor: Hrvatska narodna banka Neto stanje ulaganja i vanjski dug Smanjenjem priljeva kapitala i primjetnim učincima vrednovanja stabilizirano je negativno neto stanje ulaganja. Prsnuće financijskog balona preobrazilo je vanjsko financiranje gospodarstva. Od 2008. do 2009. izravna vlasnička ulaganja smanjila su se za gotovo 65 %, dok su (s odmakom od jedne godine) izravni krediti naglo pali za više od 90 %. Opća država je u međuvremenu počela povećavati svoje vanjsko financiranje zato što su nefinancijske korporacije, a posebno državna poduzeća, preusmjerili financiranje sa stranih na domaće izvore. Međutim zbog naglašenih negativnih učinaka vrednovanja imovine u stranom vlasništvu i, u manjoj mjeri, i dalje visokog nominalnog rasta došlo je do početnog smanjenja neto stanja međunarodnih ulaganja. Smanjenje je bilo posebno naglašeno u 2008., kada se vrijednost obveza smanjila za više od 20 % BDP-a. Nakon kratkotrajnog oporavka učinci vrednovanja nastavili su smanjivati vrijednost zalihe nepodmirenih izravnih obveza tijekom zadnje dvije godine. Kao posljedica toga negativni NSMU kretao se oko 90 % BDP-a, unatoč tome što su se deficiti na tekućem računu nastavili do 2013. Grafik