Razmatranje budućnosti naše Unije podrazumijeva i razmatranje snage našeg zajedničkog identiteta. Kad se naše europske vrijednosti i demokracije nađu pred izazovom zbog probuđenih populističkih snaga u zemlji i inozemstvu ili zbog širenja „lažnih vijesti” i manipulacije našim informativnim mrežama, to je trenutak u kojem moraju reagirati europski čelnici i institucije EU-a. U ožujku 2017. u Rimu su odlučili održati EU kao jedinstven projekt u kojem EU i njegove države članice, uz krilaticu „jedinstvo u raznolikosti”, zahvaljujući jedinstvenim snagama i bogatstvu svojih naroda ostvaruju dosad nezabilježeni napredak. Šezdeset godina nakon potpisivanja Rimskih ugovora jačanje našeg europskog identiteta i dalje je od presudne važnosti, a obrazovanjem i kulturom to se može osigurati na najbolji način.

Utvrđena je jedna prepreka mobilnosti studenata, a to je činjenica da se, unatoč Bolonjskom procesu i drugim okvirima za suradnju unutar Vijeća Europe, diplome visokog obrazovanja ne priznaju automatski u ostalim državama članicama, što znači da se mlade ljude bez pravog razloga koči u studiranju ili radu u drugoj zemlji. Time se propušta prilika da mladi ljudi steknu dobro obrazovanje i koči se protok ideja, čime se ometa rad sveučilišta, znanstveni rad i inovacije. To je ujedno i zadnja preostala prepreka doista integriranom europskom tržištu rada.

Daljnji koraci (konačne odluke o prijedlozima u nastavku za koje je potrebno financiranje nakon 2020. donosit će se samo u kontekstu budućih rasprava o financijama EU-a i višegodišnjeg financijskog okvira za sljedeće razdoblje): – kao bitan element europskog obrazovnog prostora treba izraditi prijedlog preporuke Vijeća o preporuci Vijeća o uzajamnom priznavanju sveučilišnih i školskih diploma i razdoblja studiranja u inozemstvu. To bi mogao popratiti novi proces koji bi se temeljio na iskustvima stečenim u postojećim programima suradnje kako bi se olakšalo priznavanje i poduzeo novi korak u prekograničnom vrednovanju potvrda o osposobljavanju i cjeloživotnom učenju (Sorbonski proces); – osnažiti dokazani i provjereni program Erasmus+ u svim kategorijama koje su već njime obuhvaćene (učenici, studenti, naučnici, pripravnici i učitelji) kako bi se do 2025. udvostručio broj sudionika te kako bi u programu sudjelovali i polaznici u nepovoljnom položaju; – tijekom 2019. pokrenuti pilot-projekt studentske iskaznice EU-a s ciljem da se ta iskaznica do 2025. ponudi svim mobilnim studentima kako bi se olakšala prekogranična mobilnost studenata i omogućio novi jednostavan način za pohranu informacija o akademskim ostvarenjima pojedine osobe; – raditi na stvaranju istinski europskih sveučilišta koja se mogu umrežavati i bez poteškoća surađivati preko granica i natjecati se u cijelom svijetu, među ostalim i osnivanjem škole europskog i transnacionalnog upravljanja (na Europskom sveučilišnom institutu u Firenci u Italiji).

3. Ulaganje u ljude i njihovo obrazovanje

Ulaganje u obrazovanje u zajedničkom je interesu svih država članica i Europe u cjelini jer je ono pokretač otvaranja novih radnih mjesta, gospodarskog rasta i bolje socijalne skrbi i potpora je uzlaznoj gospodarskoj i socijalnoj konvergenciji između i unutar pojedinih država članica. Ulaganje u osnovno obrazovanje i osposobljavanje te u cjeloživotne dokvalifikacije korisno je i pojedincu i zajednici. Obrazovanje pridonosi postizanju gospodarskih i socijalnih ciljeva, ali je ono i jedno od prava iz članka 14. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, iako je opseg tog prava ograničen na djelovanje institucija i tijela EU-a te se na države članice primjenjuje samo kad provode pravo EU-a.

Obrazovni sustavi i sustavi osposobljavanja u Europi općenito su kvalitetni, ali ima i nedostataka: previše je učenika koji steknu samo nisku razinu kompetencija. Nedavno se udio učenika sa slabim postignućima” u prirodnim predmetima povećao za 25 %. Udio učenika sa slabim postognućima u matematici godinama je na oko 20 %. Ti će se mladi ljudi suočiti s ozbiljnim problemima na tržištu rada. Petina radno sposobnog stanovništva u EU-u niske je razine pismenosti i matematičke pismenosti. 44 % stanovništva EU-a ima nisku razinu digitalnih kompetencija. Budući da se potreba za vještinama povećava, taj problem neće samo nestati.

Drugi je problem povezan s jednakim mogućnostima. Među učenicima koji ostvaruju slabiji uspjeh neproporcionalno je velik udio učenika u nepovoljnom položaju (odnosno iz kućanstava niske razine prihoda ili obrazovanja). To pokazuje da obrazovanje u praksi često ne nudi stvarnu priliku za društvenu mobilnost. Kvalitetno obrazovanje ne znači samo ostvarivanje dobrih rezultata nego i osiguravanje da svi učenici dobiju potporu koja im treba za ostvarivanje dobrih rezultata.

Još jedan ključni aspekt kojim se osigurava kvalitetno obrazovanje jest osigurati da se obrazovnim sustavima, uključujući i one strukovne, prenose svo znanje, vještine i kompetencije koje se smatraju nužnima u današnjem svijetu. Budući da se potrebe za vještinama brzo mijenjaju, učenje koje se temelji na radu, naukovanje ili u širem kontekstu cjeloživotno učenje, iznimno su važni i poduzeća imaju važnu ulogu u partnerskom odnosu obrazovanja i poslovnog svijeta. Kako bi se ubrali plodovi tehnološkog razvoja, potrebno je riješiti postojeće nedostatke u poučavanju digitalnih vještina, kao što su kodiranje ili kibernetička sigurnost, medijska pismenost i poduzetničke vještine. Također, društvene i građanske vještine te sposobnost da „nauče kako učiti” važni su da bi mladi u potpunosti mogli sudjelovati u raznolikim društvima koja se brzo mijenjaju. Potrebni su dodatni napori kako bi se izradili sveobuhvatni kurikulumi koji bi uključivali sve te „ključne kompetencije“.

Učenje jezika posebna je tema. Zbog procesa europske integracije potrebno je stjecati dobre jezične kompetencije. Višejezičnost je jedna od najvećih vrijednosti u smislu kulturne raznolikosti u Europi i istovremeno je jedan od najvećih izazova. Gotovo polovina građana EU-a govori i razumije samo materinski jezik. Istovremeno je u većini država članica učenje dva strana jezika u nekoj fazi školovanja obvezno za sve učenike u općem obrazovanju.

Dodatni je problem to što se malo studenata, posebno djevojaka, odlučuje studirati prirodne znanosti, tehnologiju, inženjerstvo i matematiku. S tim u vezi, nedovoljno je interdisciplinarnih studija i premalo studenata kombinira znanost, tehnologiju i umjetnost, zbog čega nastaje rizik od nedostatka radne snage i vještina, što bi moglo usporiti inovativnost i konkurentnost.

Daljnji koraci: – Vijeće bi trebalo izraditi preporuku kojom se potiče učenje jezika u Europi te utvrditi da je cilj da do 2025. svi mladi Europljani koji završavaju srednjoškolsko obrazovanje osim materinskog dobro poznaju još dva jezika, – u kontekstu obnove postojeće razine suradnje u EU-u, Vijeće bi trebalo utvrditi ambicioznije referentne vrijednosti za udio učenika sa slabim postignućima i napuštaju školovanje, tako da se prva referentna vrijednost snizi sa sadašnjih 15 % na 10 %, a druga sa sadašnjih 10 % na 5 %. Trebalo bi dogovoriti nove referentne vrijednosti za digitalne kompetencije i za poduzetništvo, – početkom 2018. ažurirati preporuku o ključnim kompetencijama.

Kvalitetnije obrazovanje temelji se na tri ključna čimbenika: prvi je kvaliteta učitelja i poučavanja. U procesu stjecanja vještina, kompetencija i znanja, kao i u promicanju međunarodnih perspektiva u ranoj dobi, najvažniju ulogu imaju učitelji. Što bolji učitelj, bolji i rezultati. Mnogo će učitelja međutim otići u mirovinu u nekoliko sljedećih godina te je iznimno važno privući dovoljno kvalificiranih i motiviranih ljudi u ovo zanimanje. Da bi se to postiglo, trebalo bi im ponuditi izvrsne mogućnosti za usavršavanje i privlačne perspektive za profesionalni razvoj i nagrađivanje.

Drugi je čimbenik povezan s cjeloživotnim učenjem. Mladi ljudi većinu svojeg vremena provedu u sustavu obrazovanja, ali ulaganje u kompetencije smanji se po završetku obrazovanja i kod većine ostane tako do kraja života. Cjeloživotno učenje podrazumijeva prekvalifikaciju i dokvalifikaciju, no malo se odraslih odlučuje za to, a većina ih već posjeduje dobre kvalifikacije. Većina niskokvalificiranih odraslih osoba, uključujući one kojima nedostaju temeljne vještine, i one čija su radna mjesta nesigurna ili fragmentirana,, ne sudjeluje u cjeloživotnom učenju. U današnje su vrijeme goleme razlike među državama članicama EU-a u smislu sudjelovanja u cjeloživotnom učenju. Nužno je težiti konvergenciji i povećanju udjela osoba koje uče cijeli život. To bi bio dobar način za stjecanje novih vještina i povećanje intelektualnog kapitala u Europi. Prije dvije generacije, osnovno je školovanje bilo ključno za sigurnost, dok je u današnjem svijetu koji se brzo mijenja tu ulogu preuzelo cjeloživotno učenje.