Namjera ovog prijedloga za europski pravni okvir za skupno financiranje nije ometati posebne nacionalne sustave ili postojeće licence, uključujući one u okviru MiFID-a II, PSD-a ili AIFMD-a, već dati pružateljima usluga skupnog financiranja mogućnost da se prijave za oznaku EU-a koja im omogućuje da prošire svoje djelovanje diljem Unije pod određenim uvjetima.

Pružanje usluga skupnog financiranja dosad nije bilo predmet ciljanog djelovanja EU-a. Pružatelji usluga skupnog financiranja prilagođavaju svoje poslovne modele vrlo različitim nacionalnim okvirima i podliježu provedbi postojećih sustava EU-a i nacionalnih sustava koje provode nacionalna nadležna tijela. Dinamična priroda poslovnih modela i različita tumačenja postojećeg zakonodavstva EU-a u državama članicama dovela je do velikog niza različitih regulatornih okvira za pružatelje usluga skupnog financiranja, koji se kreću od nepostojanja regulacije do stroge primjene pravila za zaštitu ulagatelja. Neke su države članice dosad uvele posebne nacionalne sustave za skupno financiranje, dok druge zahtijevaju licenciranje platformi za skupno financiranje i njihov rad u okviru postojećih okvira EU-a, kao što su Direktiva o tržištu financijskih instrumenata (MiFID II), Direktiva o platnim uslugama i Direktiva o upraviteljima alternativnih investicijskih fondova.

Ovaj se prijedlog ne primjenjuje na usluge koje se dodjeljuju vlasnicima projekata koji se smatraju potrošačima, kako su definirani člankom 3. točkom (a) Direktive 2008/48/EZ. Stoga prijedlog ne uključuje potrošače koji uzimaju kredite za potrebe potrošnje jer to nije kreditiranje poduzeća i djelomično je obuhvaćeno područjem primjene postojećeg zakonodavstva EU-a, konkretno: i. ako potrošač prima kredit za osobnu potrošnju i ne djeluje u profesionalnom svojstvu, ta je aktivnost u nadležnosti Direktive o potrošačkim kreditima; i ii. ako potrošač prima kredit za nabavu nepokretne imovine, ta je aktivnost u nadležnosti Direktive o hipotekarnim kreditima.

Ovim se prijedlogom uspostavlja europska oznaka za platforme za investicijsko i kreditno skupno financiranje kojom se omogućuje prekogranično poslovanje i nastoje proporcionalno rješavati rizici. Prijedlogom se nastoji olakšati proširenje usluga skupnog financiranja na cijelom unutarnjem tržištu, čime se poboljšava pristup financiranju za poduzetnike, novoosnovana poduzeća, rastuća poduzeća i općenito za MSP-ove. Zbog toga je skupno financiranje utemeljeno na donacijama i nagradama isključeno iz područja primjene inicijative. Uključivanje tih poslovnih modela bilo bi nerazmjerno jer se oni ne odnose na financijske proizvode i neravnoteže u pogledu informacija do kojih ti proizvodi dovode. Štoviše, zakonodavstvo EU-a o zaštiti potrošača već se primjenjuje na skupno financiranje utemeljeno na nagradama sa strogim pravilima za zaštitu potrošača.

Službe Komisije već nekoliko godina prate razvoj tržišta skupnog financiranja. U Komunikaciji objavljenoj 2014. i radnom dokumentu službi Komisije objavljenom u svibnju 2016. zaključeno je da u tom trenutku nije bilo puno elemenata koji bi išli u prilog političkoj intervenciji na razini EU-a. U međuvremenu su se službe Komisije obvezale da će pratiti to tržište i otada su s pomoću savjetovanja s dionicima i vanjskih studija prikupile dovoljno dokaza o preprekama prekograničnoj djelatnosti i razvoju unutarnjeg tržišta. Štoviše, stalna koncentracija europskog sektora skupnog financiranja u nekoliko država članica istaknula je potrebu da ta metoda financiranja postane široko dostupna u korist subjekata koji traže sredstva i ulagatelja u svim državama članicama.

Kao novi oblik financijske usluge temeljene na tehnologiji, skupno financiranje ima potencijal da bolje poveže ulagatelje s poslovnim projektima kojima je potrebno financiranje. Platforme za skupno financiranje djeluju kao posrednici između ulagatelja i poduzeća, omogućujući ulagateljima da lakše identificiraju i podupiru projekte koji ih zanimaju. Skupno financiranje može postati važan izvor nebankovnog financiranja i tako unaprijediti opće ciljeve unije tržišta kapitala u pogledu podupiranja održivije financijske integracije te privatnih ulaganja u korist otvaranja radnih mjesta i ostvarivanja gospodarskog rasta. Skupno financiranje sve se više uspostavlja kao važan dio „ljestvice financiranja” za novoosnovana poduzeća i poduzeća u ranoj fazi, koja se najčešće financiraju sredstvima članova obitelji, prijatelja i vlastitim sredstvima do kasnijih faza razvoja u kojima se javlja interes rizičnog kapitala ili čak fondova privatnog kapitala. Skupno financiranje stoga može biti alternativa neosiguranim kreditima banaka, koji su trenutačno glavni izvor vanjskog financiranja za MSP-ove, osobito u početnom fazi poslovanja.

Komisija je danas donijela paket mjera za produbljivanje unije tržišta kapitala te komunikaciju „Dovršetak unije tržišta kapitala do 2019. – vrijeme je za brže ostvarivanje rezultata”. Paket uključuje ovaj prijedlog kao i prijedlog učinkovitog okvira EU-a za pokrivene obveznice, prijedlog o olakšavanju prekogranične distribucije investicijskih fondova, prijedlog o pravu koje se primjenjuje na učinke ustupanja potraživanja na treće strane i Komunikaciju o pravu koje se primjenjuje na učinke prava vlasništva u transakcijama vrijednosnim papirima.

Pravnu osnovu ovog prijedloga čini članak 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), kojim se omogućuje donošenje mjera za usklađivanje nacionalnih odredbi čiji je cilj uspostava i funkcioniranje unutarnjeg tržišta.

Trenutačno skupno financiranje ne može iskoristiti prednosti unutarnjeg tržišta zbog nedostatka odgovarajućeg i usklađenog regulatornog i nadzornog sustava. Dok neke države članice na pružatelje usluga skupnog financiranja primjenjuju trenutačni okvir financijskih usluga, druge im dopuštaju da ostanu izvan regulatornog sustava djelujući u skladu s izuzećima koja se primjenjuju za određeni poslovni model. U međuvremenu sve veći broj država članica provodi posebne nacionalne okvire koji su predviđeni isključivo za aktivnosti skupnog financiranja.

Različiti okviri, pravila i tumačenja poslovnih modela koji se primjenjuju na pružatelje usluga skupnog financiranja diljem Unije stoga sprečavaju moguće širenje aktivnosti skupnog financiranja na razini EU-a. Velike razlike u regulatornim standardima i različitim područjima primjene zakonodavstva koje su donijele države članice prepreka su platformama za skupno financiranje koje proširuju svoje djelovanje diljem EU-a jer bi se njihovi poslovni modeli morali prilagoditi svakoj zemlji, a to često zahtijeva više nacionalnih odobrenja ili registracija te usklađenost s različitim nacionalnim zakonima, među ostalim u području marketinga i zaštite potrošača. To dovodi do velikih troškova, pravne složenosti i nesigurnosti za pružatelje usluga skupnog financiranja, uzrokuje nepotrebnu fragmentaciju tržišta te nedostatak ekonomije razmjera i nedosljedan pristup transparentnosti i financijskim rizicima. Takve razlike prepreka su uspostavljanju i nesmetanom funkcioniranju unutarnjeg tržišta.

To stanje ograničava sposobnost platformi za skupno financiranje da se probiju na druga tržišta EU-a izvan njihova nacionalnog tržišta i ograničava financijske poticaje pružatelja usluga skupnog financiranja samo na veće zemlje EU-a s dovoljno velikim tržištem. To zauzvrat ograničava sposobnost razvoja integriranog unutarnjeg tržišta EU-a za usluge skupnog financiranja.

Zbog nedostatka unutarnjeg tržišta ulagatelji istodobno imaju ograničenu dostupnost i sposobnost da diversificiraju rizik. Postoje važni i inovativni sektori, kao što je tehnologija, u kojima zemljopisna blizina nije ključni čimbenik za ulaganje pa se oni mogu osloniti na međunarodnu bazu ulagatelja. Unatoč brzom rastu domaćih tržišta, međunarodnim ulagateljima teško je probiti se na europske platforme za skupno financiranje zbog prethodno istaknutih prekograničnih prepreka. Kao rezultat, poteškoće na koje ulagatelji nailaze pri prekograničnom poslovanju stvaraju dodatne troškove potrage i ograničavaju slobodan protok kapitala u Uniji.

Uočeno je da niz poduzeća upotrebljava mogućnost uspostave pravnog subjekta i prikupljanja financijskih sredstava u zemljama s razvijenim tržištima skupnog financiranja. Iako na to mogu utjecati i drugi čimbenici kao što je lokalni financijski ekosustav, to znači da mala poduzeća u sektorima s malom mobilnošću proizvodnih čimbenika ne bi mogla pristupiti tim mogućnostima financiranja osim ako već ne postoji učinkovito domaće tržište skupnog financiranja. Stoga nemogućnost prekograničnog poslovanja platformi i ulagatelja može poduzećima iz velikog niza sektora onemogućiti pristup financiranju.

Te razlike dovode i do nejednakih uvjeta za pružatelje platformi ovisno o njihovoj lokaciji jer se modeli financiranja fragmentiraju prema nacionalnim granicama, čime nastaju dodatne prepreke unutarnjem tržištu usluga skupnog financiranja. Među ključnim su čimbenicima i različita tumačenja i tretman pružatelja usluga skupnog financiranja te dodatno nepovjerenje koje to stvara za ulagatelje u prekograničnom okruženju u pogledu nesigurnosti i visokih troškova potrage. Što je još važnije, ta različita tumačenja i tretmani usluga skupnog financiranja stvaraju znatnu pravnu nesigurnost za male ulagatelje, koje od upotrebe usluga skupnog financiranja odvraća slaba ili nesigurna zaštita njihovih prava, pravna sredstva i nedostatak transparentnosti u smislu određivanja cijena i naknada povezanih s ulaganjima u projekte.

Uvođenjem jedinstvenih uvjeta rada za poduzeća u EU-u prijedlogom se prevladavaju razlike u nacionalnim pravnim okvirima koje su dovele do fragmentacije tržišta na razini EU-a, pri čemu se znatno smanjuju složenost te financijska i administrativna opterećenja za sve ključne dionike, tj. za platforme za skupno financiranje, vlasnike projekata i ulagatelje. Istodobno se osiguravaju jednaki uvjeti za sve pružatelje usluga koji se koriste istom oznakom EU-a.

•Supsidijarnost

Na temelju članka 4. UFEU-a mjere EU-a za dovršenje unutarnjeg tržišta moraju se procijeniti u kontekstu načela supsidijarnosti utvrđenog člankom 5. stavkom 3. Ugovora o Europskoj uniji (UEU). Mora se procijeniti ne bi li države članice mogle ostvariti ciljeve prijedloga u okviru svojih nacionalnih pravnih sustava i može li ih se, zbog njihova opsega i učinaka, bolje ostvariti na razini EU-a. Različiti pristupi koje su odabrale države članice i njihova različita tumačenja aktivnosti skupnog financiranja sve više povećavaju prikazane probleme. Budući da su posebni nacionalni sustavi velika prepreka za platforme i da dovode do daljnje fragmentacije tržišta, ciljevi se ne mogu ostvariti pojedinačnim djelovanjem država članica. Službe Komisije prate tržište nekoliko godina i prepoznale su sve veće razlike i povećanje problema koji opravdavaju intervenciju na razini EU-a. Prikupljanje dokaza studijama i javnim savjetovanjima pokazalo je snažnu podršku za djelovanje. Države članice zasada nisu poduzele nikakav koordinirani napor u pogledu pravila za usluge kreditiranja koje pružaju institucije koje ne primaju depozite, a primjena pravila u okviru MiFID-a na platforme za investicijsko skupno financiranje i dalje nije dovoljno ujednačena da bi omogućila prekograničnu aktivnost. Mjerama koje su poduzele države članice mogu se popraviti samo njihova tržišta, a to ne bi bilo dovoljno za smanjenje negativnog učinka na funkcioniranje unutarnjeg tržišta. To stanje ograničava pristup financiranju na tržištu kapitala u ranoj fazi samo na veće zemlje EU-a te ulagatelji imaju ograničenu mogućnost pristupa i diversificiranja rizika na isti način neovisno o tome gdje se nalaze. Stvaranjem okvira na razini EU-a osigurala bi se mogućnost prekograničnih aktivnosti skupnog financiranja na cijelom unutarnjem tržištu. To bi dovelo do većeg tržišnog natjecanja među pružateljima usluga skupnog financiranja i omogućilo bi državama članicama s malim unutarnjim tržištima da razviju alternativne izvore financiranja. Također bi se novoosnovanim poduzećima i MSP-ovima osiguralo više kapitala, a ulagateljima omogućio pristup alternativnim kategorijama imovine.

•Proporcionalnost

Na temelju načela proporcionalnosti sadržaj i oblik djelovanja EU-a ne bi trebao prijeći ono što je potrebno za ostvarivanje ciljeva Ugovorâ.

Danas pružatelji usluga skupnog financiranja koji žele ponuditi svoje usluge u drugim državama članicama to mogu učiniti ako dobiju lokalnu licencu i ispune uvjete nacionalnog sustava za skupno financiranje te države članice. U praksi to znači da pružatelj usluga skupnog financiranja mora istovremeno biti usklađen s nekoliko nacionalnih sustava te da mora prilagoditi svoj poslovni model ako želi imati prekograničnu ponudu svojih usluga. To znatno ometa sposobnost pružatelja usluga skupnog financiranja da prošire svoju ponudu na razini EU-a.

Pružanje usluga skupnog financiranja usmjereno je na aktivnosti prikupljanja manjeg kapitala za projekte, novoosnovana poduzeća u početnoj fazi i MSP-ove. Međutim, u nekim državama članicama pružatelji moraju primijeniti postojeće sektorsko zakonodavstvo, kao što su MiFID II i MiFIR. Ta pravila mogu biti nerazmjerna za malene aktivnosti. Nadalje, ta pravila možda nisu svrsishodna. Skupno financiranje obuhvaća mnoge različite poslovne modele koji možda nisu predviđeni tim pravilima te bi stoga mogli imati nepredvidive regulatorne učinke prelijevanja. Zbog toga možda nije moguće razmjerno obuhvatiti sve veći broj platformi koje kombiniraju različite poslovne modele, koji mogu uključivati kreditno i investicijsko poslovanje.

Samostalan dobrovoljni europski sustav za skupno financiranje u okviru oznake europskog pružatelja usluga skupnog financiranja, koji bi platforme odabrale ako žele prekogranično poslovati, ne bi promijenio prilagođene nacionalne okvire za skupno financiranje, a pružio bi priliku platformama koje žele proširiti svoje poslovanje na europskoj razini i prekogranično poslovati. To bi dovelo do poprilično brzog i znatnog smanjenja troškova ulaska na tržište (regulatorni troškovi i troškovi nadzora) za platforme za skupno financiranje koje prekogranično posluju (ili to namjeravaju) jer bi im trebalo samo jedno odobrenje. Sustav bi istodobno bio razmjerniji nego u slučaju pravila u okviru MiFID-a. Predloženi sustav usmjeren prema pružanju usluga omogućio bi i fleksibilnost u obuhvaćanju aktivnosti platformi koje kombiniraju više poslovnih modela jer se njime uspostavlja jedinstveni sustav koji se primjenjuje i na investicijske i kreditne modele (čime se smanjuje regulatorna nesigurnost). Pristup bi osigurao i otpornost sustava na promjene u budućnosti u kontekstu brzog razvoja u sektoru i upotrebe različitih instrumenata.

Opcija kojoj se daje prednost bila bi u skladu i sa zakonodavnim okvirom jer omogućuje koegzistenciju uspostavljenih financijskih okvira i tog sustava, s izuzećem koje je u skladu s parametrom od 1 milijun EUR utvrđenim u drugom ključnom dijelu zakonodavstva EU-a i osobito Uredbi (EU) br. 2017/1129 o prospektu koji je potrebno objaviti prilikom javne ponude vrijednosnih papira ili prilikom uvrštavanja za trgovanje na uređenom tržištu. Tim bi se pristupom smanjili rizici regulatorne arbitraže i istodobno omogućile prekogranične aktivnosti u skladu s čvrstim okvirom za zaštitu ulagatelja i financijsku stabilnost.

•Odabir instrumenta