Pridavanjem veće važnosti interoperabilnosti javnog sektora pridonosi se mjerama za oporavak i otpornosti jer je riječ o spajanju javnih uprava i politika, ljudi i poduzeća radi neometanog pružanja usluga i neometanih tokova podataka. To uključuje prilagodbu politika EU-a digitalnom dobu, njihovu djelotvornu provedbu digitalnim sredstvima i interoperabilnost od faze osmišljavanja, u bliskoj partnerskoj suradnji oblikovatelja politika i IKT stručnjaka. Uključuje također stvaranje kruga suradnje u području inovacija radi osmišljavanja i izvedbe digitalnih javnih usluga.

Ova komunikacija priložena je prijedlogu „Akta o interoperabilnoj Europi”, čiji je cilj uspostaviti zajedničko upravljanje interoperabilnošću i olakšati zajedničko stvaranje ekosustava rješenja za interoperabilnost u cijelom EU-u. Zajednički razvoj rješenja kao i zajednička i ponovna uporaba provjerenih alata brz je i ekonomičan pristup osmišljavanju digitalnih javnih usluga. Pojačana suradnja u području interoperabilnosti ključna je za potpuno iskorištavanje transformacijskog potencijala javnog sektora, izbjegavanje fragmentacije te poboljšanje povezivosti i razmjene podataka. Predloženim okvirom politike tako će se doprinijeti zaštiti digitalnog suvereniteta Europe i jačanju digitalne supsidijarnosti. Poboljšanjem politike interoperabilnosti vlada EU-a ostvaruju se prioriteti Komisije i program digitalne politike, što europski javni sektor čini spremnim za digitalno doba.

2.Poticanje interoperabilne digitalizacije javnog sektora

2.1.Što je interoperabilnost...

Interoperabilnost javnog sektora je ono što upravama omogućuje suradnju i pružanje javnih usluga preko državnih i organizacijskih granica te u različitim sektorima. To koristi ljudima i poduzećima koji ovise o tim povezanim uslugama. Koristi i samim zajednicama i upravama jer se one pri donošenju odluka oslanjaju na pouzdane podatke iz različitih javnih ili privatnih izvora i moraju ostvariti ciljeve politika koji su često prekogranično i međusektorski povezani. Interoperabilnost ima ulogu u i među organizacijama i sektorima politika, posebice onima koji su čvrsto povezani s javnim sektorom, kao što su pravosuđe i unutarnji poslovi, oporezivanje i carina, promet, okoliš i poljoprivreda ili zdravstvo te reguliranje poduzetništva i industrije. Interoperabilnost je ustaljena tema svih digitalnih i podatkovnih politika EU-a.

Javne usluge pružaju se i koriste na različitim razinama, prije svega na lokalnoj, ali i na regionalnoj, nacionalnoj i europskoj razini. Rijetko funkcioniraju same za sebe jer je za razmjenu podataka i pružanje potrebne usluge krajnjim korisnicima potreban pristup registrima na različitim razinama ili u različitim sektorima. Velik dio tih podataka nalazi se izvan okvira danog područja politike ili određene javne uprave i, u sve većoj mjeri, izvan državnih granica. To znači da javne usluge u cijeloj Europi sve više postaju mreža sastavljena od mreža uglavnom suverenih aktera na svim razinama uprave, od kojih svaka ima vlastiti pravni okvir i ovlasti, ali su ipak međusobno povezane. Slično uspostavljenim transeuropskim prometnim i energetskim mrežama, javne usluge spajaju se u svoju transeuropsku mrežu zasnovanu na interoperabilnosti.

Interoperabilnost se ponekad smatra isključivo tehničkim pitanjem. Međutim, za djelotvorno povezivanje uprava te tokove podataka i usluge nije dovoljno uzeti u obzir samo tehničke aspekte. Potrebno je osigurati tehničke mogućnosti povezivanja i semantičko razumijevanje za razmjenu i obradu predmetnih podataka te uspostaviti potreban organizacijski i pravni kontekst, primjerice u pogledu prava na pristup podacima, njihovu razmjenu ili ponovnu uporabu. Kad je riječ o koordinaciji i usklađenosti, interoperabilnost zahtijeva i integrirani pristup upravljanju. Ti osnovni uvjeti, odnosno „razine” interoperabilnosti utvrđeni su u Europskom okviru za interoperabilnost (EIF), konceptualnom modelu koji su 2004. razvili praktičari u području digitalnog javnog sektora iz cijele Europe i koji je otad dvaput ažuriran. U tom razdoblju, kako se svijet sve više povezivao, interoperabilnost je postala ključan aspekt digitalne transformacije uprava i usluga.

EIF je sad općeprihvaćeni okvir politike za interoperabilnost u EU-u i šire. Budući da taj temelj interoperabilnosti služi zajedničkoj javnoj svrsi, on mora biti transparentan, uključiv, pravedan i siguran te čvrsto utemeljen na vrijednostima EU-a. Interoperabilnost je ono što dionicima javnog sektora omogućuje povezivanje, suradnju i razmjenu podataka uz istodobnu zaštitu suvereniteta i supsidijarnosti.

2.2....i zašto je poboljšanje interoperabilnosti važno za EU?

Procjenjuje se da bi se zbog boljeg funkcioniranja javnog sektora zahvaljujući potpunom uvođenju interoperabilnosti na svim razinama uprave BDP EU-a mogao povećati za 0,4 %. Građani bi mogli uštedjeti do 24 milijuna sati godišnje, odnosno 543 milijuna EUR, a poduzeća 30 milijardi sati ili 568 milijardi EUR godišnje. Procjene prosječnih godišnjih ušteda zahvaljujući prekograničnoj interoperabilnosti kreću se od 5,5 do 6,3 milijuna EUR za građane i od 5,7 do 19,2 milijarde EUR za poduzeća.

Studije slučaja pokazuju da interoperabilnost, uz poboljšanje učinkovitosti, pozitivno utječe i na druge javne vrijednosti. Primjerice, proaktivnim javnim uslugama ili višejezičnom semantičkom potporom poboljšava se pristup javnim uslugama i njihova uključivost, čime se povećava povjerenje javnosti.

Interoperabilnost je bitna u kriznim vremenima, što je potvrdila i kriza zbog bolesti COVID-19. Bila je nužna ne samo za izradu digitalnih COVID potvrda kojima se može pristupiti iz cijelog EU-a nego i za razmjenu podataka u stvarnom vremenu o raspoloživim krevetima u bolničkim jedinicama intenzivne njege. Interoperabilnost pomaže državi da brže reagira i omogući pristup podacima u stvarnom vremenu u svim sektorima i na svim administrativnim razinama. Pomaže u procjeni uspješnosti politika i potiče stalne inovacije, suradnju te zbližavanje različitih područja politika.

Međutim, trenutačni okvir politike u kojem je suradnja u području interoperabilnosti neobvezujuća nije prikladan da bi se te procijenjene koristi maksimalno iskoristile. Iako su stručnjaci za digitalnu upravu i podatke razvili, iznimno predanim radom, opsežnu zajedničku pravnu stečevinu EU-a o interoperabilnosti koja obuhvaća načine suradnje, koncepte, ponovno uporabljiva rješenja, otvorene specifikacije i alate kojima se podupiru nacionalne reforme i uspostavljene politike EU-a, nedavne evaluacije pokazale su velika ograničenja tog potpuno dobrovoljnog pristupa suradnji.

Prečesto se o digitalnim aspektima, uključujući aspekte pristupa podacima i njihove razmjene, razmišlja prekasno u procesu oblikovanja politika. Elementi interoperabilnosti javnim uslugama nisu inherentni. To uzrokuje visoke rizike i troškove provedbe, propuštene prilike i, u najgorem slučaju, ugrožavanje politika koje ovise o digitalizaciji velikih razmjera. Javne uprave mogu biti interoperabilne samo ako se u ranoj fazi osmišljavanja politika provedu prave procjene i donesu ispravne odluke. Nepoboljšavanjem interoperabilnosti EU bi si mogao uskratiti priliku za znatno smanjenje administrativnog opterećenja. To bi smanjilo otpornost javnih uprava, ograničilo njihovu sposobnost za inovacije i, u najgorem slučaju, onemogućilo njihovo djelovanje u kriznim razdobljima. Prekogranična suradnja javnih uprava mora postati prirodna i neometana poput prelaska vlakova preko granica ili energetskih tokova među nacionalnim mrežama. Odgovor na krizu uzrokovanu bolešću COVID-19 dodatno je ukazao na važnost stabilne prekogranične i međusektorske interakcije digitalnog javnog sektora.

U takvim okolnostima i s obzirom na sve bržu digitalnu transformaciju, ministri EU-a nadležni za transformaciju javnog sektora i načelnici sektora informacijskih tehnologija država članica sve više ukazuju na potrebu za intenzivnijom europskom suradnjom u području interoperabilnosti. Traže stabilnu organizacijsku strukturu, opću primjenu EIF-a te određivanje zajedničkih i otvorenih specifikacija i rješenja spremnih za ponovnu uporabu. Traže i primjenu pristupa „inherentne interoperabilnosti” te bolju koordinaciju eksperimentiranja i inovacija u javnom sektoru, uključujući suradnju s privatnim sektorom („GovTech”). Prijedlog Komisije o poboljšanoj politici interoperabilnosti javnog sektora EU-a odgovor je na te potrebe.

3.Intenziviranje suradnje EU-a u području interoperabilnosti

3.1.Uspostava zajedničkog upravljanja interoperabilnošću

Predloženi Akt o interoperabilnoj Europi usmjeren je na uspostavu strukturiranog, transparentnog i uključivog okvira za suradnju, kojim se javnom sektoru omogućuju prilagodljivost i inovacijski kapacitet koji su mu potrebni u dinamičnom tehničkom, društvenom i političkom kontekstu. Interoperabilnost se ne može postići odlukama na samo jednoj vertikalnoj razini; dakle, niti politikama jednog tijela koje bi trebali provoditi krajnji akteri niti rješenjima krajnjih aktera koja bi se zatim prenosila na više razine. Za nju je potrebna stvarna suradnja oblikovatelja i provoditelja politika na svim razinama vlasti i u svim sektorima. Potreban joj je i otvoren, ali stabilan i integriran okvir upravljanja kojim se osigurava supsidijarnost uspostavom stvarne suodgovornosti, koji je održiv na dugo vrijeme jer nešto što je osmišljeno da bude interoperabilno sporije zastarijeva i kojim se transformacijski potencijal javnog sektora pretvara u stvarnost te štite javne vrijednosti. Predloženim Aktom o interoperabilnoj Europi nastoji se pružiti taj okvir za suradnju. Njime se omogućuje osnivanje Odbora za interoperabilnu Europu koji bi usmjeravao zajedničke aktivnosti u području interoperabilnosti i okupljao središnja tijela država članica nadležna za digitalnu transformaciju te institucije EU-a. Omogućuje i osnivanje otvorene Zajednice za interoperabilnu Europu stručnjaka, praktičara i zainteresiranih strana kako bi se zajamčila transparentnost i povezanost s praksom na terenu.

Interoperabilnost je cilj koji se mijenja zbog brzog tehnološkog razvoja i promjenjivih potreba politike. Potreban joj je poseban, otvoren pravni ustroj koji pogoduje inovacijama i kojim se izbjegava ovisnost o nekom propisu ili tehnologiji. Druge opcije, primjerice unošenje današnjih tehnologija u propise, mogle bi ugroziti buduće inovacije i ograničiti sposobnost uprava da se prilagođavaju promjenjivim potrebama i novim tehnologijama. Oblikovanje politika interoperabilnosti i sami propisi moraju biti inovativni i prilagođeni digitalizaciji. Predloženim Aktom o interoperabilnoj Europi nastoji se uspostaviti takav integrirani inovacijski okvir za javni sektor.

EIF je referentni instrument za uvođenje interoperabilnosti u javni sektor. Kako bi ostao relevantan, potrebno ga je redovito preispitivati i ažurirati. Potrebna mu je i razrada u obliku preporuka i potpore za provedbu, na primjer kako bi se poduprli budući sektorski podatkovni prostori EU-a, u bliskoj suradnji s Europskim odborom za inovacije u području podataka i u skladu sa zahtjevima budućeg Akta o podacima. Predloženim Aktom o interoperabilnoj Europi omogućuje se takvo redovito ažuriranje u skladu s propisima koji pogoduju inovacijama i prilagođeni su digitalizaciji.