IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU Izvješće o primjeni Uredbe (EZ) br. 1371/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o pravima i obvezama putnika u željezničkom prometu /* COM/2013/0587 final */





IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU Izvješće o primjeni Uredbe (EZ) br. 1371/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o pravima i obvezama putnika u željezničkom prometu 1. Uvod 1.1. Pozadina Uredba o pravima i obvezama putnika u željezničkom prometu[1] (dalje u tekstu: „Uredba“) usvojena je 23. listopada 2007. godine radi osiguranja osnovne zaštite putnicima u željezničkom prometu u cijeloj Europskoj uniji. Na snagu je stupila 3. prosinca 2009. godine i primjenjuje se na sve putničke usluge u željezničkom prijevozu (međunarodnom, domaćem, regionalnom, gradskom i prigradskom) unutar EU-a koje pružaju licencirani željeznički prijevoznici[2]. Države članice mogu primijeniti prijelazna razdoblja i izuzeća na određene usluge. Kako je većina država članica iskoristila ovu mogućnost, oko 61 % svih nacionalnih usluga na duge relacije i 83 % regionalnih i prigradskih usluga je izuzeto. Člankom 36. Uredbe od Komisije se zahtijeva izvješćivanje Europskog parlamenta i Vijeća o provedbi i rezultatima ove Uredbe. Ovo izvješće tako ispunjava zahtjev iz tog članka. Određuje i elemente o odgovarajućem pokriću odgovornosti željezničkih prijevoznika u slučaju nezgoda prema članku 12. Uredbe. Studija vanjskog konzultanta[3] kao i informacije iz drugih izvora, nacionalnih tijela, Europskog parlamenta i mjerodavnih dionika[4] dali su kvantitativan i kvalitativan doprinos ovom izvješću. 1.2. Uredba Željeznički prijevoznici općenito provode Uredbu relativno učinkovito. Dostupne informacije otkrivaju da nije bilo sustavne neusklađenosti niti većih nejasnoća s bilo kojom odredbom Uredbe koja bi onemogućila poštivanje od strane države članice ili operatora. Nadalje, putnici koji putuju željeznicom kao dio „paket aranžmana“, uživaju dodatnu zaštitu u okviru Direktive o paket aranžmanima[5]. 1.3. Željezničko tržište Provedbu Uredbe mora se promatrati u kontekstu ukupnog razvoja i funkcioniranja tržišta željezničkog prijevoza putnika i u pogledu cilja politike iz Bijele knjige iz 2011.[6] za postizanje većeg udjela za željeznicu prema vrsti prometa. Godine 2010., na željeznicu se odnosilo samo 7 % kopnene mobilnosti putnika u EU-u. Prema pregledu stanja potrošačkih tržišta iz 2012. godine, potrošači su željezničke usluge ocijenili lošima[7]. Međunarodno željezničko tržište predstavlja tek 6 % ukupnog prometa u EU-u. Domaće željezničko tržište natječe se s ostalim načinima prijevoza, ponajviše sa zračnim prijevozom i automobilima. Izvor: Procjena učinka Europske komisije SWD(2013)10 uz četvrti prijedlog željezničkog paketa o otvaranju domaćeg tržišta U cilju poticanja inovativnosti, učinkovitosti i veće isplativosti, Komisija u svom 4. željezničkom paketu[8], predlaže otvaranje domaćeg putničkog tržišta novim poduzećima na tržištu i uslugama od prosinca 2019. godine, što će povećati željezničke usluge. 2. Procjena usklađenosti U Izvješću se procjenjuje usklađenost s Uredbom na osnovi deset osnovnih prava putnika navedenih u Komunikaciji o pravima putnika o svim vrstama prometa[9]: nediskriminaciji, pomoći osobama s posebnim potrebama ili sa smanjenom pokretljivošću, informirani, naknadi, promjeni rute ili datuma putovanja, pomoći u slučaju prekida putovanja, kompenzaciji, odgovornosti prema putnicima i prtljazi, rješavanju žalbi, primjene i provedbe. Utvrđuju se i područja u kojima su potrebna poboljšanja ili pojašnjenja te se navodi koje mjere je potrebno poduzeti. 2.1. Pravo na nediskriminirajući pristup prijevozu 2.1.1. Na osnovi nacionalnosti Člankom 18. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) zabranjuje se diskriminacija na osnovi nacionalnosti. Popusti za karte na osnovi nacionalnosti tako predstavljaju povredu prava EU-a. Nekoliko željezničkih prijevoznika nude popuste određenim skupinama putnika (npr. putnicima s posebnim potrebama, starijim osobama, djeci). Nijedan od ovih popusta otvoreno ne diskriminira na osnovi nacionalnosti. U slučajevima u kojima popusti ovise o prebivalištu pa stoga nisu dostupni osobama iz drugih država članica mogu se smatrati diskriminirajućim. 2.1.2. Na osnovi invalidnosti i/ili smanjene pokretljivosti Jedan je od ciljeva Uredbe omogućiti osobama s posebnim potrebama i osobama sa smanjenom pokretljivošću jednake mogućnosti za putovanje željeznicom kao i ostalim građanima. Ovo osnovno načelo u skladu je s obvezama EU-a prema Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom (UNCRPD)[10]. Željeznički prijevoznici ne mogu odbiti prijevoz ili nametnuti osobe u pratnji osim ako je to potrebno radi poštovanja pravila nediskriminirajućeg pristupa (članak 19.). Odbijanja prihvaćanja rezervacija koje zatraže osobe s posebnim potrebama i osobe sa smanjenom pokretljivošću vrlo su rijetka. To priznaju i organizacije osoba s posebnim potrebama. U slučajevima kada se to dogodilo, obično se radilo o prostornim ograničenjima (npr. ograničeni prostori za invalidska kolica). Čini se kako su željeznički prijevoznici aktivno nastojali pronaći alternativna rješenja u slučajevima kada je prijevoz bio nemoguć. Međutim, u nekim su slučajevima korisnici invalidskih kolica morali kupiti karte prvog razreda, što je jasno diskriminirajuće ako iste nisu ponuđene po smanjenoj cijeni. 2.2. Pravo na mobilnost: dostupnost i pomoć osobama s posebnim potrebama ili sa smanjenom pokretljivošću Radi omogućivanja jednakog pristupa prijevozu svim putnicima, Uredbom se nameću neke obveze željezničkim prijevoznicima, upraviteljima kolodvora, prodavačima karata i organizatorima putovanja. Željeznički prijevoznici ili prodavači karata moraju pružiti najmanje informacije prije putovanja u skladu s Prilogom II. (odnosno pristupu, uvjetima pristupa i raspoloživosti opreme u vlaku za osobe s posebnim potrebama i osobe sa smanjenom pokretljivošću). U zakonodavstvu o tehničkim specifikacijama za interoperabilnost za telematske aplikacije (TAP TSI)[11] navode se informacije koje željeznički prijevoznici moraju pružiti na svojim internetskim stranicama. Obično poštuju te zahtjeve iako u različitoj mjeri i često ispuštaju informacije o najvećoj veličini i težini invalidskih kolica i o odgovarajućoj opremi u vlaku. Prema člancima 22. i 23. željeznički prijevoznici i upravitelji kolodvora moraju pružiti besplatnu pomoć, između ostalog za ukrcaj, iskrcaj i u vlaku. U članku 24. točki a) navodi da se o potrebi za takvom pomoći mora obavijestiti 48 sati prije putovanja. Mnogi prijevoznici prihvaćaju kraće rokove, ali neki primjenjuju dulje rokove ili samo omogućuju davanje prethodne obavijesti radnim danima. Načini za dostavljanje prethodnih obavijesti nisu uvijek jasni i ponekad nose određene troškove (npr. pozivom na brojeve koji se naplaćuju). Općenito, pomoć se pruža čak i kada su domaće usluge izuzete iz primjene ovih članaka. Uredbom se obvezuju upravitelji kolodvora da osiguraju pomoć na stanicama. U praksi (glavni nacionalni) željeznički prijevoznik obično pruža pomoć. U budućem, potpuno liberaliziranom okruženju, nadležna nacionalna tijela moraju djelovati na sprječavanju problema nadležnosti između konkurentnih željeznica i osigurati pružanje pomoći. Dostupnost infrastrukture i željezničkih vozila prema članku 21. u kojem se spominje PRM TSI[12] značajno se razlikuje među državama članicama. Organizacije osoba s posebnim potrebama smatraju da su nepristupačne stanice glavne prepreke za putovanja osoba s posebnim potrebama. Međunarodne usluge i usluge novih poduzetnika koji pristupaju tržištu s novijim željezničkim vozilima koja su usklađena s PRM TSI-om dostupnije su od domaćih usluga i usluga koje već postoje na tržištu. 2.3. Pravo na informacije 2.3.1. Informacije za putnike prije i tijekom putovanja Prema članku 8. željeznički prijevoznici i prodavači karata moraju pružati najmanje informacije prije početka putovanja navedene u Prilogu II. Uredbi (odnosno, opći uvjeti koji se primjenjuju na ugovor i informacije o cijenama i putovanjima). Općenito se čini da su uvjeti prijevoza u skladu s Uredbom, čak i ako Uredba nije posebno spomenuta. Većina željezničkih prijevoznika pruža informacije za vrijeme trajanja putovanja (članak 8. i Prilog II. dio 2.), odnosno o uslugama u vlaku, sljedećim kolodvorima i o kašnjenjima putem osoblja u vlaku, glasovnih najava ili zaslona. U svojoj presudi od 22. studenog 2012. u predmetu C-136/11, Sud Europske unije pojasnio je da se informacije o kašnjenjima ili otkazivanjima vlakova, o glavnim vezama, moraju davati u stvarnom vremenu bez obzira na to o kojem željezničkom prijevozniku je riječ. Upravitelj infrastrukture mora obavijestiti željezničke prijevoznike o glavnim vezama kojima upravljaju drugi prijevoznici[13]. Prema članku 10., željeznički prijevoznici moraju koristiti računalnog sustava informiranja i rezervacija u željezničkom prijevozu (CIRSRT) i prilagoditi svoje sustave informiranja TAP TSI-u kako bi im se omogućila razmjena informacija. 2.3.2. Prodaja i rezervacija karata Prema članku 9. stavku 1., željeznički prijevoznici moraju nuditi jedinstvene karte[14] i rezervacije, ako su na raspolaganju. Nema poticaja za osiguranje jedinstvenih karata te praktični ili tehnološki problemi mogu ograničiti ponudu jedinstvenih karata za putovanja uz kombinaciju karata, odnosno karata bez rezervacije, koje se mogu koristiti za sve usluge, i integriranih karata s rezervacijom, koje vrijede samo za određenu uslugu. Kao posljedica, raspoloživost jedinstvenih karata trenutno je ograničena. S obzirom na budući porast željezničkih usluga nakon otvaranja tržišta s većom međusobnom povezanošću domaćih usluga, ali i povezanošću međunarodnih i domaćih usluga, učinkovit sustav prodaje jedinstvenih karata i sinergija mreže ključni su, posebno u slučaju kada država članica odluči da neće uvesti integrirane sustave prodaje za karte. 2.4. Pravo na otkazivanje putovanja i povrat novaca U slučaju kašnjenja u dolasku dužeg od 60 minuta, putnici imaju pravo, u skladu s člankom 16., izabrati između povrata iznosa pune cijene karte ili preusmjeravanja putovanja prvom prilikom ili na neki kasniji datum po izboru putnika. U pravilu, željeznički prijevoznici poštuju uvjet da osiguraju povrat novaca. 2.5. Pravo na ispunjavanje prijevoznog ugovora u slučaju prekida U slučaju prekida usluge, ne nudi se uvijek opcija preusmjeravanja. Kao i u zračnom prometu, mnogi željeznički prijevoznici ograničavajući tumače pojam „usporedivih uvjeta prijevoza“ iz članka 16. točke (b) te preusmjeravaju samo na vlastite usluge, ali ne na druge usluge (posebice brze vlakove) i oblike prijevoza. 2.6. Pravo na pomoć Člankom 18. zahtjeva se od željezničkih prijevoznika da osiguraju pomoć[15] u slučaju kašnjenja od 60 minuta i više. Više od 40 % država članica izuzele su iz ovog članka svoje domaće usluge koje sačinjavaju više od 94 % željezničkog prijevoza putnika. Nadalje, neki željeznički prijevoznici ograničavaju najviši iznos za smještaj, dok drugi ne osiguravaju osvježavajuća pića i hranu u vlaku, tvrdeći da je to preteško organizirati kada se kašnjenja dogode između postaja. Posljedica je da se primjena prava na pomoć može poboljšati, posebno putem aktivnosti proaktivne provedbe od strane nacionalnih tijela. 2.7. Pravo na naknadu Prema članku 17. putnici mogu tražiti naknadu dijela cijene karte u slučaju velikih kašnjenja ili otkazivanja. Većina željezničkih prijevoznika poštuju ovaj uvjet. Nacionalno pravo ili prijevoznikova politika zaštite potrošača mogu osigurati još veće naknade. Uredba nije sasvim jasna po pitanju toga mogu li u slučaju „više sile“ prijevoznici biti oslobođeni od plaćanja naknade (ali ne od drugih obaveza npr. pružanja pomoći). U predmetu C-509/11[16] koji čeka presudu na Sudu Europske unije, glavni odvjetnik zauzeo je stav da prijevoznici ne mogu biti oslobođeni obaveze plaćanja naknade u slučaju kašnjenja u dolasku uzrokovanog okolnostima izvan njihove kontrole. Sud još nije donio odluku. 2.8. Pravo na odgovornost prijevoznika prema putnicima i njihovoj prtljazi 2.8.1. Odgovornost za prijevoz putnika i prtljage U članku 11. Uredbe navodi se da je odgovornost za putnike i prtljagu određena u jedinstvenim pravilima CIV-u[17] iz Priloga I. Uredbi. Prijevoznici su odgovorni za smrt ili osobnu povredu osim ako je nesreća uzrokovana izvanrednim okolnostima ili ako je kriv putnik ili treća osoba. U potonjem slučaju prijevoznik je odgovoran ali može vratiti troškove predujmova putnicima. Gornja granica za naknadu u slučaju smrti ili ozljede postavljena je na 175 000 obračunskih jedinica (oko 190 000 EUR)[18]. Većina prijevoznika odredila je naknade za prtljagu koje su jednake ili premašuju granice određene Uredbom. 2.8.2. Osiguranje od odgovornosti U članku 12. Uredbe zahtjeva se od željezničkog prijevoznika da bude „odgovarajuće osiguran ili da na drugi, jednakovrijedni način bude pokriven za svoje obveze“. Ovi zahtjevi nisu jako precizni, a Uredbom nije definirano „odgovarajuće“ osiguranje. Kao posljedica, nije određen najniži iznos osiguranja. U direktivi kojom se uspostavlja jedinstveni europski željeznički prostor[19], traži se da „željeznički prijevoznik mora imati odgovarajuće osiguranje ili odgovarajuća jamstva u skladu s tržišnim uvjetima,.” Kako bi osiguranje bilo odgovarajuće, potrebna visina osiguranja ovisi o potencijalnoj odgovornosti željezničkog prijevoznika. Stvarna razina odgovornosti, raspon zahtjeva i odgovornost za povrede određeni su nacionalnim pravom. Većina država članica ima nacionalne odredbe kojima se određuje odgovornost. Potencijalna odgovornost, i sukladno tome zahtjevi za osiguranje, ovisit će i o visini prihoda države članice u pitanju. Iako niski iznos osiguranja ne znači da željeznički prijevoznik ne poštuje zahtjev, ne može se smatrati da je osiguranje odgovarajuće ako naknade za makar i mali dio putnika prelazi taj iznos. Čini se da je to slučaj sa samo nekolicinom željezničkih prijevoznika. Čini se da većina željezničkih prijevoznika ima osiguranje za pokriće svojih obveza i da su odgovarajuće osigurani. 2.8.3. Oprema za kretanje Člankom 25. zabranjuje se željezničkim prijevoznicima da ograniče naknadu u slučaju oštećene opreme za kretanje osoba s posebnim potrebama. Samo nekolicina željezničkih prijevoznika ne poštuje ovaj zahtjev. 2.9. Pravo na brzo i pristupačno rješavanje pritužbi 2.9.1. Rješavanje pritužbi Prema članku 27., željeznički prijevoznici moraju uspostaviti mehanizam rješavanja pritužbi i savjetovati putnike kako ih mogu kontaktirati. Putnici mogu podnositi pritužbe bilo kojemu nadležnom željezničkom prijevozniku (osobito kada se koristilo nekoliko prijevoznika u jednom povezanom putovanju) i moraju primiti odgovor unutar razdoblja od jednog do tri mjeseca. Godišnje izvješće kvalitete usluge željezničkih prijevoznika mora sadržavati statistike pritužbi. Željeznički prijevoznici uglavnom pružaju informacije o postupku rješavanja pritužbe. Većina prijevoznika poštuju i propisano vremensko razdoblje. U studiji se procjenjuje da su u 2011. godini nacionalna provedbena tijela zaprimila otprilike 2 500 – 3 500 pritužbi koje se odnose izravno na Uredbu – to je manje od 10 % godišnjih pritužbi koje nacionalna provedbena tijela primaju u vezi prava putnika u zračnom prijevozu. 2.9.2. Standardi kakvoće usluge i izvješća Prema članku 28. Uredbe, željeznički prijevoznici moraju definirati standarde kakvoće usluge koji obuhvaćaju najmanje elemente navedene u Prilogu III. Uredbi. Godišnja izvješća o kakvoći usluge moraju se objaviti zasebno ili na internetskim stranicama Europske agencije za željeznice (ERA). Studijom je utvrđeno da je poštivanje zahtjeva prijevoznika u početku bilo slabo. Komisija je razvila smjernice[20] kako bi olakšala izdavanje izvješća o kakvoći usluga i pomogla nacionalnim provedbenim tijelima u nadzoru poštivanja zahtjeva. Najnovije izdanje na internetskoj stranici ERA-e pokazuje da se situacija od tada značajno poboljšala[21]. 2.10. Pravo na punu primjenu i učinkovitu provedbu zakona Europske unije 2.10.1. Izuzeća U skladu s člankom 2., države članice mogu neke usluge djelomično izuzeti od primjene Uredbe bez da to moraju opravdati. Domaće željezničke usluge mogu se izuzeti u razdoblju od pet godina, izuzeće se može obnoviti dva puta, gradske, prigradske i regionalne usluge željezničkog putničkog prijevoza na neodređeno razdoblje. Putovanja u kojima se značajan dio željezničke putničke usluge izvodi izvan EU-a mogu se izuzeti od primjena Uredbe na razdoblje od pet godina koje se može obnoviti. Posljedica je da se domaće željezničke usluge na dugim relacijama, koje sačinjavaju pola domaćeg željezničkog tržišta, mogu izuzeti na razdoblje najviše od 15 godina. Iako je nekoliko država članica izabralo proširiti izuzeća, ona su često ograničena na regionalne ili prigradske usluge ili na određene članke, posebno članak 18. stavak 2. o pomoći i skrbi u slučaju dugih kašnjenja, budući da prijevoznici smatraju ovaj članak zahtjevnim i dodatnim opterećenjem. Većina država članica koje graniče s trećim zemljama odobrile su izuzeća za međunarodne željezničke usluge (članak 2. stavak 6.), gdje je to moguće. To je omogućilo devet država članica Europske unije[22], koje su članice Organizacije za suradnju željeznica (OSJD), potrebnu odgodu da se pobrinu da u budućem prilogu Konvenciji OSJD-a[23] osiguraju slični standardi zaštite za međunarodne željezničke putnike. 2.10.2. Primjena i provedba Člankom 30. traži se od država članica da imenuju neovisno nacionalno tijelo odgovorno za provedbu Uredbe (nacionalno provedbeno tijelo). Iako je većina država to učinila, u nekim državama nacionalno provedbeno tijelo djelomično nedostaje ili još nije operativno; druge države nisu uspjele dati nacionalnom provedbenom tijelu ovlasti za učinkovitu provedbu. Neka nacionalna provedbena tijela nisu dovoljno neovisna. U slučaju kada je nacionalno provedbeno tijelo i regulatorno tijelo za željeznice prema Direktivi 2012/34/EU (prijašnja Direktiva 2001/14/EZ), Komisija provjerava njegovu neovisnost. Ako je to potrebno, Komisija je pokrenula postupak zbog povrede u slučaju nedostatka neovisnosti. U članku 32. traži se od država članica da osiguraju učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije u slučaju nepoštovanja. Dok većina država članova poštuje ovu obavezu, neke države nisu uvele nikakve sankcije ili su uvele sankcije koje se odnose samo na neke članke. U nekim državama članicama mogu se uvesti samo uvjetne sankcije i povrat u prijašnje stanje koje će vjerojatnije potaknuti poštovanje kaznenih sankcija. Razina sankcija značajno se razlikuje i ne može se smatrati odvraćajućom ako je manja od troška poštovanja obveze. Dosada je uvedeno vrlo malo sankcija. Dakle, prerano je da se procijeni jesu li postupci sankcioniranja dovoljno čvrsti i mogu li se pojaviti problemi pri prikupljanju sankcija. Unatoč obavezi suradnje iz članka 31., bilo je malo kontakata među nacionalnim provedbenim tijelima. Budući da je samo 6 % željezničkog prometa u Uniji međunarodno, potrebe za suradnjom radi rješavanja pritužbi bile su ograničene. 2.10.3. Privatna odšteta, alternativno rješavanje sporova i relevantne nacionalne pravne odredbe Većina država članica osiguravaju mehanizme za privatne odštete, uključujući alternativno rješavanje sporova i sporove male vrijednosti. Oni se ili ne naplaćuju ili su vrlo povoljnih cijena za korisnike. Kada to nije moguće, putnici moraju pokrenuti pravni postupak na građanskim sudovima. Ovi postupci su još uvijek složeni i stoga putnici često odustaju od tužbi. U nekoliko država nacionalne odredbe kojima se štite usluge domaćeg željezničkog prijevoza putnika čak premašuju zahtjeve Uredbe (primjerice odobravanjem ugovora za željezničke prijevoznike). Uredba to ne sprječava sve dok nema sukoba s onim odredbama Uredbe u kojima odustajanje nije moguće. 3. Nejasna pitanja i problemi utvrđeni uredbom Prethodna procjena pokazuje da nema većih problema koji bi uzrokovali nemogućnost primjene Uredbe. Međutim, pojašnjenje nekih pojmova i članaka moglo bi još više unaprijediti primjenu Uredbe. Neke definicije nedostaju (npr. „propuštena veza“) ili su nejasne (npr. „prodavač karata“, „gradski“, „prigradski“ i „usluge regionalnog željezničkog prijevoza putnika“) ili neusklađene s definicijama u drugim relevantnim propisima. Koncept „više sile“ i uvjeti kojima se izuzimaju prijevoznici od plaćanja naknade također se moraju pojasniti. U odnosu na članak 5. o prijevozu bicikala, predstavnici biciklista smatraju da je previše nejasan i da nema poticaja za davanje prednosti prijevozu bicikala. Izražena je i zabrinutost s obzirom na nedosljednost između glavnog teksta Uredbe i njezinih priloga, posebno Priloga I. 4. Zaključci Cjelokupna primjena i provedba Uredbe je zadovoljavajuća prema sadašnjoj tržišnoj situaciji, čak iako nisu postignuti svi ciljevi Uredbe (između ostalog veći tržišni udio željezničkog prijevoza[24]). Daljnje će otvaranje tržišta, kako je predloženo četvrtim željezničkim paketom, ipak zahtijevati dodatne napore željeznica i država članica da se osigura odgovarajuća zaštita putnika. Posebno važnu ulogu u omogućivanju putnicima da imaju najveću korist od otvaranja tržišta imaju jednak i transparentan pristup informacijama prije putovanja, raspoloživost karata, informacije o kašnjenjima i otkazivanjima putovanja i integrirani sustav prodaje karata. Dosljedna i aktivna provedba od strane nacionalnih provedbenih tijela važna je za osiguranje pravednih uvjeta za željezničke prijevoznike Prema nacionalnim provedbenim tijelima i potrošačkim organizacijama, željeznička industrija uglavnom pokazuje pozitivan pristup prema primjeni Uredbe. Nije otkriveno namjerno, ozbiljno ili sustavno nepoštovanje Uredbe. Usprkos sveukupnoj pozitivnoj slici, određene države članice i željeznički prijevoznici trebaju dodatnim naporima poboljšati primjenu i provedbu Uredbe. Uredba sadrži važan dio kojim dopušta državama članicama da izuzmu većinu usluga željezničkih prijevoznika iz svojih odredbi. Komisija smatra da je široka upotreba izuzeća ozbiljna zapreka ispunjenju ciljeva Uredbe. Primjena različitih pravila za usluge domaćeg željezničkog prijevoznika i usluge međunarodnog prijevoznika unutar Europske unije nije u skladu s politikom šireg cilja jedinstvenog europskog željezničkog područja te stvara zapreke za operatore koji djeluju u nekoliko država članica. U ovom kontekstu, Komisija naglašava da samo usluge mogu biti (djelomično) izuzete iz primjene Uredbe[25], a putovanja, posebno prekogranična putovanja ne mogu se izuzeti[26]. Nadalje, provedba zaostaje u nekim državama članicama. Ili nema u potpunosti uspostavljenog nacionalnog provedbenog tijela, ili ono nema pune ovlasti ili nije neovisno u dovoljnoj mjeri. Neke države članice tek trebaju odrediti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije. Tu je također i pitanje nedovoljnog osiguranja od odgovornosti u slučaju nesreća u dvije države članice. 5. kontrolne aktivnosti 5.1. Aktivnosti Komisije · Komisija trenutačno određuje potrebne aktivnosti za nedostatak nacionalnog provedbenog tijela, nedostatak zadovoljavajućih ovlasti i nedostatak učinkovitih sankcija. Na osnovu očitih slučajeva ili kad se nacionalna provedbena tijela odnose drugačije prema željezničkim prijevoznicima, posebno na liberalnijim tržištima, Komisija će također djelovati u slučajevima kada smatra da nacionalno provedbeno tijelo nije dovoljno neovisno. Kao prvi korak Komisija je pokrenula deset prethodnih postupaka zbog povrede prava protiv država članica koje ne poštuju ove zahtjeve ili čije se provedbene aktivnosti moraju poboljšati u određenim pitanjima, posebno u sljedećim glavnim područjima: · neuspjehu nacionalnog provedbenog tijela da obuhvati sve članke Uredbe i nedostatku učinkovitih sankcija · nedostatnom pokriću odgovornosti · nepoštivanju obveza plaćanja predujma u slučaju smrti putnika · neosiguravanju odgovarajućih informacija putnicima i nedostatku informacija o pomoći i odgovarajućim alatima za prethodno obavještavanje za osobe sa smanjenom pokretljivošću · diskriminaciji po različitim osnovama · nepostojanju pomoći i zbrinjavanja u slučaju prekida usluga · neosiguravanju financijske naknade ili naknade za gubitak ili oštećenje prijavljene prtljage ili s obzirom na opremu za kretanje · nedostatku preusmjeravanja putem drugog, usporedivog prijevoznog sredstva · neobjavljivanju izvješća o kakvoći usluge · U kratkom roku, Komisija će, u suradnji s državama članicama, željezničkom industrijom i dionicima, razmotriti usvajanje interpretativnih smjernica za olakšanje i poboljšanje primjene Uredbe i za promicanje najboljih praksi. · Komisija će potaknuti suradnju s drugim načinima prijevoza kako bi se poboljšao besprijekorni intermodalni prijevoz · Komisija će se povezati s relevantnim dionicima kako bi napredovala s obzirom na jedinstveno planiranje putovanja i jedinstveni sustav prodaje karata. · U srednjem roku, kako bi se poboljšala primjena zakona o pravima putnika željezničkog prometa, Komisija namjerava preispitati Uredbu 1371/2007, uzimajući u obzir već započetu reviziju Direktive o putovanjima u paket aranžmanima, s naglaskom na sljedeća područja: · izuzeće domaćih usluga (dugih relacija) radi usklađivanja s četvrtim željezničkim paketom; · „višu silu”: Komisija će razmotriti mogućnost nametanja načela da u tim slučajevima prijevoznici nisu obavezni platiti naknadu radi usklađivanja s obavezama prema zakonu o pravu putnika za druge vrste prijevoza i s obzirom na očekivanu presudu Suda Europske unije u predmetu C 509/11; · pojašnjenje nejasnih pitanja (npr. s obzirom na osiguranje prijevoznika od odgovornosti prema putnicima da bi se osigurali pravedni uvjeti za prijevoznike i pravna sigurnost za putnike); · primjenu UNCRPD-a: prijedlog za odgovarajuće izmjene Uredbe (npr. definiciju „osobe s posebnim potrebama ili osobe sa smanjenom pokretljivošću“, članka 21. o dostupnosti ili Priloga III.); · podizanju svijesti i osposobljavanju osoblja za pomoć osobama s posebnim potrebama radi usklađivanja zakona o pravima putnika u željezničkom prometu sa zakonom o pravima putnika za druge vrste prometa; · prikazivanju obavijesti putnicima o njihovim pravima prema Uredbi na željezničkim kolodovorima, u prostorijama prodavača karata i u vlakovima, u cilju usklađivanja zakona o pravima putnika u željezničkom prometu sa zakonom o pravima putnika za druge vrste prometa. 5.2. Provedba od strane država članica · nacionalna provedbena tijela moraju biti više proaktivna u provedbi, primjerice provesti više inspekcija, posebno u slučajevima neusklađenosti. Moraju se osigurati odgovarajuća sredstva; · nacionalna provedbena tijela moraju osigurati da željeznički prijevoznici uspostave standarde kakvoće i objave izvješća o kakvoći usluge. Nacionalna provedbena tijela mogu jednostavno provjeriti usklađenost ovim područjima i poduzeti potrebne mjere; · u skladu s člankom 31., nacionalna provedbena tijela moraju bolje međusobno surađivati, ne samo da bi riješila prekogranična pitanja već i radi razmjene informacija i najboljih praksi; · nacionalna provedbena tijela bi trebala aktivno povećavati svijest putnika o njihovim pravima; · Komisija će nastaviti organizirati redovne sastanke s nacionalnim provedbenim tijelima kako bi došli do zajedničkog sporazuma o praktičnim načinima provedbe Uredbe te da omoguće nacionalnim provedbenim tijelima razmjenu iskustava. 5.3. Ostalo · Komisija će provesti mjere povećanja svijesti i pozvati nacionalna provedbena tijela, industriju i dionike da se pridruže Komisiji u njezinim naporima i/ili da pokrenu slične aktivnosti. [1] SL L 315, 3.12.2007., str. 14 [2] Kako je utvrđeno Direktivom Vijeća 95/18/EZ od 19. lipnja 1995. o izdavanju dozvola željezničkim prijevoznicima (SL L 143, 27.6.1995., str. 70) [3] Steer Davies Gleeve (SDG): http://ec.europa.eu/transport/themes/passengers/studies/doc/2012-07-evaluation-regulation-1371-2007.pdf [4] Željeznička industrija, udruge korisnika i potrošača [5] Direktiva Vijeća 90/314/EEZ od 13. lipnja 1990. o putovanjima, odmorima i kružnim putovanjima u paket aranžmanima (SL L 158, 23.6.1990., str. 59) ponovno se pregledava. Novi prijedlog, COM(2013)512 donesen je 9. srpnja 2013. [6] COM(2011) 144 od 28/03/2011 [7] http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/cms_en.htm [8] Prijedlog Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o izmjeni Uredbe (EU) br. 1370/2007 u vezi s otvaranjem tržišta usluga domaćeg željezničkog prijevoza putnika (COM(2013) 28 od 30.1.2013. i prijedlog Direktive Europskog parlamenta i Vijeća o izmjeni Direktive 2012/34/EU od 21 studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora (COM(2013) 29 od 30.01.2013.) [9] COM(2011) 898 od 19.12.2011. Ova prava se navode i u izvješću Europskog parlamenta o pravima putnika u svim oblicima prijevoza (2012/2067 (INI) [10] Odluka Vijeća 2010/48/EZ od 26. studenoga 2009. o sklapanju Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima osoba s invaliditetom od strane Europske zajednice (SL Lv23, 27.1.2010., str. 35). [11] Uredba Komisije (EU) br. 454/2011 od 5. svibnja 2011. o tehničkoj specifikaciji za interoperabilnost u vezi s podsustavom „telematskih aplikacija za putnički promet“ transeuropskog željezničkog sustava (SL L 123, 12.5.2011., str. 11). [12] Odluka Komisije 2008/164/EZ o tehničkoj specifikaciji interoperabilnosti u odnosu na „osobe smanjene pokretljivosti“ u transeuropskom konvencionalnom željezničkom sustavu i željezničkom sustavu velikih brzina (SL L 64, 7.3.2008., str. 72). [13] Westbahn Management GmbH v ÖBB-Infrastruktur AG [14] Kako je utvrđeno člankom 3. stavkom 10. [15] Obroci, osvježavajuća pića, smještaj preko noći [16] ÖBB-Personenverkehr AG v Schienen-Control Kommission und Bundesministerin für Verkehr, Innovation und Technologie [17] Ugovor o međunarodnom željezničkom prijevozu putnika i prtljage [18] Prilog I., članak 30. stavak 2. [19] Direktiva 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21 studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora (SL L 343, 14.12.2012., str. 32) [20] Smjernice "Standarda kakvoće usluga željezničkog prijevoza i postupaka i sadržaja objavljenih izvješća" koje je Komisija razradila i poslala nacionalnim provedbenim tijelima u ožujku 2012. [21] https://eradis.era.europa.eu/interop_docs/ruSQPreports/default.aspx [22] Bugarska, Estonija, Mađarska, Latvija, Litva, Poljska, Republika Češka, Rumunjska, Slovačka [23] Ovaj prilog, kojim se regulira međunarodni željeznički prijevoz putnika i prtljage, trenutno je predmetom rasprave. Njegov opseg preklapa se s pravilima o pravim putnika u željezničkom prometu u Europskoj uniji. [24] Uvodna izjava (1) [25] Članak 2. stavci 1., 4. i 5. [26] Osim u slučaju članka 2. stavka 6. kada se mogu izuzeti usluge i putovanja