Emisije stakleničkih plinova u EU-27 I (uključujući međunarodni zračni promet) 2019. smanjile su se za 24 % u odnosu na razine iz 1990., u skladu s približnim inventarom stakleničkih plinova II . Taj broj uključuje emisije i uklanjanje stakleničkih plinova iz korištenja zemljišta, prenamjene zemljišta i šumarstva te je jednak neto smanjenju emisija od 25 % III . Stoga je EU i dalje na dobrom putu da ostvari svoj cilj iz Okvirne konvencije UN-a o promjeni klime da do 2020. smanji emisije stakleničkih plinova za 20 % IV . Emisije su se 2019. smanjile za 3,7 % u odnosu na 2018. Dakle, emisije stakleničkih plinova u EU-u pale su na najnižu razinu od 1990. Od 1990. do 2019. ukupan BDP EU-a porastao je za otprilike 60 %. Intenzitet emisija stakleničkih plinova gospodarstva, koji se definira kao omjer emisija i BDP-a V , smanjio se na 282 g ekvivalenta CO2/EUR2015., što je manje od polovine razine iz 1990.

Ostvarili smo velik napredak, ali nije vrijeme za počivanje na lovorikama. Moramo učiniti još više, i to u svim sektorima gospodarstva. Politikama iz europskog zelenog plana potaknut će se zelena tranzicija i omogućiti brže smanjivanje emisija stakleničkih plinova, a cilj nam je da ih do 2030. smanjimo za 55 % u odnosu na razine iz 1990. Tranzicija je moguća ako ustrajemo u ispunjavanju svojih obveza i iskoristimo priliku da tijekom oporavka učinimo gospodarstvo zelenijim i otpornijim te tako svima omogućimo zdravu i održivu budućnost.

Godina 2019. bila je ključna etapa za djelovanje EU-a u području klime. Europsko vijeće u prosincu je dogovorilo da će EU postići klimatsku neutralnost do 2050. u skladu s Pariškim sporazumom. Europski parlament već je u ožujku uključio taj cilj u rezoluciju o klimatskim promjenama. Kako bi se osigurala klimatska neutralnost do 2050., Komisija je predstavila europski zeleni plan kao sveobuhvatni plan djelovanja u više sektora za postizanje zelene i pravedne tranzicije. U načelu, sva djelovanja i politike EU-a trebali bi se ujediniti kako bi EU postigao uspješnu i pravednu tranziciju prema održivoj budućnosti.

Emisije CO2 iz međunarodnog zrakoplovnog prometa i dalje su rasle 2019., pri čemu su se povećale za 3 % u usporedbi s prethodnom godinom, a trend povećanja se nastavio. Emisije iz zrakoplovnog prometa obuhvaćene su ETS-om, ali trenutačno samo za letove u Europskom gospodarskom prostoru (EGP). Kad je riječ o emisijama iz međunarodnog zrakoplovnog prometa izvan EGP-a, tj. iz dolaznih letova iz zemalja izvan EGP-a i odlaznih letova u zemlje izvan EGP-a, trenutačno im nije određena cijena u okviru EU ETS-a u skladu s odredbom o „zaustavljanju sata” iz Direktive. To je trebalo osigurati povoljne okolnosti za zamah globalnog tržišno utemeljenog mehanizma – Programa za neutralizaciju i smanjenje emisija ugljika za međunarodno zrakoplovstvo (CORSIA). Ukupan utjecaj zrakoplovnog prometa na globalnu klimu, uključujući emisije ili učinke koji nisu povezani s CO2, znatno je veći od utjecaja samog CO2. Procijenjeno je da su učinci zračenja koji nisu povezani s CO2 dva do četiri puta veći od onih koji su povezani s CO2, iz čega proizlazi raspon od 136–272 milijuna tona ekvivalenta CO2 za ukupan učinak zračnog prometa koji je nastao u aktivnostima u EGP-u IX . Takav raspon rezultat je različitih stupnjeva neizvjesnosti koji i dalje postoje u odnosu na točan iznos različitih učinaka emisija koje nisu povezane s CO2 i njihovih uzajamnih odnosa.

Čak i prije pandemije, od 2018. do 2019. zabilježen je velik pad emisija iz stacionarnih postrojenja u svim zemljama obuhvaćenima sustavom EU-a za trgovanje emisijama (EU ETS) u iznosu od 9,1 %. Emisije koje nisu obuhvaćene sustavom trgovanja emisijama (ETS) (kao što su emisije iz industrije koja nije obuhvaćena ETS-om, prometa, zgrada, poljoprivrede i otpada) nisu se promijenile od 2018. do 2019. Godinu prije toga zabilježen je blagi pad. Međutim, sveukupno, emisije iz ovog agregata gospodarskih sektora stabilne su nekoliko godina. U skladu s preliminarnim obračunom u okviru Kyotskog protokola neto krediti iz korištenja zemljišta, prenamjene zemljišta i šumarstva (LULUCF), koji su se smanjivali od 2013. do 2017., stabilizirali su se 2018.

Očekuje se da će kriza uzrokovana pandemijom bolesti COVID-19 dovesti do dosad nezabilježenog smanjenja emisija 2020. Međunarodna agencija za energiju (IEA) VII procjenjuje da će pad globalnih emisija CO2 2020. iznositi 8 %. Na temelju praćenja razine ugljika koje provodi međunarodni istraživački konzorcij procjenjuje se da su se emisije skupine država EU-27 u prvoj polovini 2020. smanjile za 11 % u odnosu na isto razdoblje prethodne godine VIII . Međutim, sudeći po dosadašnjem iskustvu, brz gospodarski oporavak mogao bi dovesti do naglog ponovnog povećanja emisija ako se politikama ne potaknu mjere za zelenu tranziciju. Prvi pouzdani podaci o utjecajima pandemije bolesti COVID-19 na emisije u EU-u bit će dostupni u izvješću koje će se objaviti sljedeće godine.

Međutim, kako bi se postigao trenutačni cilj smanjenja emisija na razini EU-a od 30 %, države članice morat će u potpunosti provesti planirane mjere, posebno s obzirom na to da se trenutačno predlaže povećati klimatske ambicije EU-a za 2030. na 55 % manje emisija stakleničkih plinova na putu do klimatske neutralnosti 2050. XIX

Države članice planiraju, donose i provode politike i mjere kako bi postigle svoje trenutačne ciljeve za 2030. povezane s raspodjelom tereta. Agregiraju li se nacionalne politike koje se trenutačno provode, EU-27 bi do 2030. smanjio emisije povezane s raspodjelom tereta za 19 % u odnosu na 2005. To je znatno manje od ukupnog cilja smanjenja emisija za 30 % do 2030. u odnosu na 2005. na temelju Uredbe o raspodjeli tereta. Međutim, u završnoj verziji nacionalnih energetskih i klimatskih planova navedeno je na koji se način može postići smanjenje od 32 % ako države članice provedu dodatne mjere. To je nedvojbeni napredak u odnosu na nacionalne politike koje se trenutačno provode. Na slici 3. prikazuje se udaljenost postojećih ciljeva država članica za 2030. na temelju Uredbe o raspodjeli tereta od njihovih predviđanja „uz primjenu postojećih mjera” i uz primjenu planiranih mjera XVIII .

Ukupni broj iskorištenih ili razmijenjenih međunarodnih jedinica do kraja lipnja 2020. iznosi otprilike 1,54 milijarde, što čini više od 96 % procijenjenoga dopuštenog maksimuma od 1,6 milijardi. Samo u 3. fazi (2013.–2020.) do kraja lipnja 2020. razmijenjeno je 480,94 milijuna međunarodnih jedinica. Kad je riječ o Rezervi za stabilnost tržišta (MRS), koja je počela s radom 2019., Komisija jednom godišnje objavljuje višak za prethodnu godinu. Višak 2019. iznosio je 1,39 milijardi emisijskih jedinica XIII . Na temelju revidiranog zakonodavstva o ETS-u za 4. fazu (2021.–2030.), količine emisijskih jedinica za prodaju na dražbi 2020. smanjene su za gotovo 40 %, tj. približno 375 milijuna emisijskih jedinica. Količine za prodaju na dražbi 2021. smanjit će se u sličnom iznosu. Komisija će 2021. preispitati MRS u okviru planirane revizije ETS-a.

Slika 4.: Emisije u sektorima obuhvaćenima zakonodavstvom o raspodjeli tereta za razdoblje 2005. – 2030. i godišnje emisijske kvote, EU-27 (Mt ekvivalenta CO2)

Usklađenost država članica s Odlukom o zajedničkom naporu (ESD)

Sve države članice ispunile su svoje obveze iz ESD-a u razdoblju od 2013. do 2017. Malta je premašila svoje godišnje emisijske kvote u svakoj od tih godina, ali je pokrila manjak kupovanjem godišnjih emisijskih kvota od Bugarske. Austrija, Bugarska, Cipar, Estonija i Njemačka to su učinile 2017. Irska, Litva, Luksemburg i Poljska premašile su svoje emisijske kvote. Francuska, Švedska i Ujedinjena Kraljevina otkazale su višak emisijskih kvota od 2013. do 2017. radi jačanja okolišnog integriteta sustava. Kad je riječ o prethodnim godinama, Švedska je izbrisala svoj višak emisijskih kvota za tu godinu (5,3 Mt). Francuska i Ujedinjena Kraljevina pridružile su joj se 2017. kad je prvi put izbrisan višak godišnjih emisijskih kvota koji se akumulirao u posljednjih nekoliko godina. Francuska je izbrisala 100 Mt, tj. većinu, ali ne sav akumulirani višak, dok je Ujedinjena Kraljevina izbrisala sav akumulirani višak u iznosu od 112,4 Mt. To znači da su te tri zemlje izbrisale višak od 244 Mt godišnjih emisijskih kvota, što odgovara jednoj petini teoretskog ukupnog iznosa, za razdoblje do 2017. Sve su ostale države članice (osim Malte) prenijele višak kvota za eventualnu uporabu u idućim godinama. Za usklađivanje s obvezama iz ESD-a nisu upotrijebljene međunarodne jedinice u okviru mehanizma čistog razvoja (CDM) ni zajednička provedba.

U tijeku je ciklus usklađivanja za 2018. Malta je 2018. premašila godišnje emisijske kvote za 18 % te će ih stoga ponovno trebati kupiti. Emisije u deset drugih država članica XXI premašile su njihove godišnje emisijske kvote za 2018. do 14 %. Te države članice imaju višak godišnjih emisijskih kvota prenesenih iz prethodnih godina koje se mogu upotrijebiti da bi se osigurala usklađenost. Kumulativni višak godišnjih emisijskih kvota po državi članici za razdoblje 2013.–2018. prikazan je na slici 5.

Preliminarni podaci za 2019. pokazuju da je stanje slično kao 2018. Malta je premašila svoju godišnju emisijsku kvotu za 18 %, Irska za 15 %, Luksemburg za 11 %, a Estonija za 9 %. Očekuje se da će se Češka pridružiti državama članicama čije su emisije već bile više od godišnjih emisijskih kvota 2018. Države članice u slučaju neto manjka primjenjuju mehanizme fleksibilnosti iz Odluke o zajedničkom naporu (osim prenošenja i posuđivanja godišnjih emisijskih kvota).

Više od trećine emisija povezanih s raspodjelom tereta potječe iz sektora prometa. Nakon smanjenja emisija u razdoblju od 2007. do 2013. emisije iz sektora prometa povećavale su se svake godine od tada te su trenutačno tek neznatno niže (–2 %) nego 2005. Države članice predviđaju da će uz primjenu postojećih mjera do 2030. doći tek do malog daljnjeg smanjenja (–5 % 2030. u odnosu na 2005.). Međutim, provedu li se planirane politike i mjere, predviđa se da će se emisije iz sektora prometa do 2030. smanjiti za 20 % u odnosu na 2005. Ti trendovi pokazuju da postoji velika potreba za kratkoročnim usmjeravanjem mjera za oporavak konkretno na taj sektor i ističu važnost srednjoročnog jačanja instrumenata politike kojima se smanjuju emisije iz prometa, a koji su u okviru ambicioznijeg cilja za 2030.

Standardi emisija CO2 koji se odnose na nove automobile, kombije i teška vozila ključni su pokretači smanjenja emisija u cestovnom prometu. Do 2025. odnosno 2030. prosječne emisije iz novih automobila morat će biti za 15 % odnosno 37,5 % niže nego 2021., a prosječne emisije iz kombija morat će biti za 15 % odnosno 31 % niže nego 2021. Emisije iz novih kamiona morat će biti 15 % odnosno 30 % niže nego 2019. Standardi sadržavaju mehanizam za poticanje uporabe vozila s nultim i niskim emisijama od 2025. nadalje na temelju referentnih vrijednosti. Njima se uvode i nove odredbe kako bi se osigurala stvarna reprezentativnost emisija koje se prate. Na slici 6. prikazuje se da je, unatoč tome što su prosječne emisije CO2 po kilometru iz novih automobila i kombija i dalje bile niže od ciljeva utvrđenih za 2019., iz privremenih podataka za 2019. vidljivo povećanje emisija u usporedbi s 2018. U skladu s privremenim podacima, prosječne emisije 2019. iznosile su 122,4 g CO2/km za automobile (1,6 g više nego 2018.) i 158,4 g CO2/km za kombije (0,5 g više nego 2018.). Time se potvrđuje trend iz prethodnih godina. Stoga će proizvođači vozila morati znatno smanjiti emisije svojeg voznog parka kako bi ispunili strože ciljeve koji se primjenjuju od 2020. nadalje.

Direktiva o kakvoći goriva pridonosi smanjenju emisija stakleničkih plinova iz sektora prometa. Njome se do 2020. nalaže smanjenje intenziteta emisija stakleničkih plinova tijekom cijelog životnog ciklusa goriva za 6 % u odnosu na 2010. Prosječni intenzitet stakleničkih plinova iz isporučenih goriva 2018. bio je za 3,7 % manji nego 2010. na temelju podataka 28 država članica koji su dostavile izvješće (slika 7.). Ostvareni napredak znatno se razlikuje među državama članicama, no gotovo sve trebaju brzo poduzeti daljnje radnje kako bi ostvarile cilj za 2020.

Slika 7.: Smanjenja intenziteta emisija stakleničkih plinova iz goriva koja su ostvarili dobavljači goriva u EU-u u 27 država članica koje su dostavile podatke i u Ujedinjenoj Kraljevini, 2010.–2018.

Emisije nastale potrošnjom energije u zgradama variraju iz godine u godinu jer se potražnja za grijanjem mijenja ovisno o vremenu. Dugoročnije gledano, vidljiv je trend smanjenja emisija od 2005., za koji se predviđa da će se nastaviti do 2030. Predviđeno smanjenje emisija odraz je raspoloživosti gospodarski privlačnih tehnologija kojima se smanjuje potražnja za energijom i integriraju obnovljivi izvori energije. Kako se navodi u „Valu obnove za Europu” XXIII , taj je sektor ključan za postizanje klimatske neutralnosti do 2050. i ključne etape do 2030. te za ostvarivanje brzoga gospodarskog oporavka u okviru zelene tranzicije. Bit će potrebno više mjera i novčanih sredstava kako bi se ubrzala temeljita obnova, uključujući profesionalno usavršavanje i prekvalifikaciju radne snage XXIV .

Emisije iz poljoprivrede koje ne sadržavaju CO2 bile su na sličnoj razini 2019. i 2005. te se predviđa da će se uz postojeće politike tek neznatno smanjiti.