Europskim zelenim planom utvrđuje se cilj da se do 2050. postigne klimatska neutralnost na način kojim se pridonosi europskom gospodarstvu, rastu i otvaranju radnih mjesta. Kako bi se postigao taj cilj, potrebno je postići smanjenje emisija stakleničkih plinova za 55 % do 2030., kako je potvrdilo Europsko vijeće u prosincu 2020. Za to su pak potrebni znatno veći udjeli obnovljivih izvora energije u integriranom energetskom sustavu. Trenutačni cilj EU-a od najmanje 32 % energije iz obnovljivih izvora do 2030., utvrđen u Direktivi o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora (RED II), nije dovoljan te ga je potrebno povećati na 38–40 %, u skladu s Planom za postizanje klimatskog cilja. Istodobno su za postizanje tog povećanog cilja potrebne nove popratne mjere u različitim sektorima u skladu sa strategijama za integraciju energetskog sustava, za vodik, za energiju iz obnovljivih izvora na moru i za bioraznolikost.

Države članice ne mogu same u dostatnoj mjeri ostvariti troškovno učinkovit ubrzani razvoj održive energije iz obnovljivih izvora unutar integriranijeg energetskog sustava. Potreban je pristup na razini EU-a kako bi se državama članicama s različitim razinama ambicije pružili pravi poticaji da koordinirano ubrzaju energetsku tranziciju iz tradicionalnog energetskog sustava koji se temelji na fosilnim gorivima prema integriranijem i energetski učinkovitijem energetskom sustavu koji se temelji na proizvodnji iz obnovljivih izvora. Uzimajući u obzir različite energetske politike i prioritete među državama članicama, vjerojatnije je da će se djelovanjem na razini EU-a postići potrebna povećana uporaba obnovljivih izvora energije nego što bi to bio slučaj samo djelovanjem na nacionalnoj ili lokalnoj razini.

·Tehnička potpora razvoju i provedbi politike u području obnovljivih izvora energije: veća učinkovitost kao rezultat integracije sektora,

·Hlađenje uporabom energije iz obnovljivih izvora u skladu s revidiranom Direktivom o obnovljivim izvorima energije,

·Grijanje prostora uporabom energije iz obnovljivih izvora u skladu s revidiranom Direktivom o obnovljivim izvorima energije,

·Politička potpora dekarbonizaciji grijanja i hlađenja,

·Regulatorni i tržišni uvjeti za centralizirano grijanje i hlađenje,

·Potencijali i razine za elektrifikaciju grijanja prostora u zgradama,

·Načini grijanja i hlađenja uporabom energije iz obnovljivih izvora, mjere i ključne etape za provedbu preinačene Direktive o obnovljivim izvorima energije i potpunu dekarbonizaciju do 2050.,

·Tehnička pomoć za procjenu potencijala obnovljivih tekućih i plinovitih goriva nebiološkog podrijetla namijenjenih uporabi u prometu te goriva iz recikliranog ugljika radi određivanja metodologije za utvrđivanje udjela energije iz obnovljivih goriva nebiološkog podrijetla te za razvoj okvira za dodatnost u prometnom sektoru,

·Pojednostavnjenje postupaka izdavanja dozvola i upravnih postupaka za postrojenja obnovljivih izvora energije,

·Utvrđivanje tehničkih zahtjeva i olakšavanje postupka normizacije jamstava o podrijetlu na temelju Direktive (EU) 2018/2001,

·Tehnička pomoć za procjenu mogućnosti uspostave zelene oznake na razini EU-a u cilju promicanja uporabe obnovljive energije iz novih postrojenja,

·Procjena potencijala za nove sirovine za proizvodnju naprednih biogoriva (ENER C1 2019–412),

·Potpora provedbi odredaba o neizravnim promjenama uporabe zemljišta utvrđenih u Direktivi o obnovljivim izvorima energije (ENER/C2/2018-462),

·Uporaba drvne biomase za proizvodnju energije u EU-u (izvješće Zajedničkog istraživačkog centra, 01/2021),

·Preliminarna studija kojom se utvrđuju tehnički zahtjevi i mogućnosti za bazu podataka Unije za praćenje tekućih i plinovitih goriva namijenjenih uporabi u prometu.

Procjena učinka

Procjena učinka priložena Prijedlogu izrađena je na temelju modeliranja, doprinosa dionika i doprinosa međusektorske skupine. Izvješće je podneseno Odboru za nadzor regulative 10. ožujka 2021. Odbor za nadzor regulative dao je 19. travnja 2021. prvo mišljenje o Procjeni učinka, a nakon što je Procjena učinka ponovno podnesena, 19. svibnja dostavljeno je drugo mišljenje.

U tom kontekstu u Procjeni učinka analizirane su različite mogućnosti s pomoću kojih bi se revizijom Direktive RED II moglo djelotvorno i učinkovito pridonijeti ostvarenju ažuriranog cilja u okviru šireg paketa politika za ostvarivanje cilja od 55 %.

Kad je riječ o općem cilju za energiju iz obnovljivih izvora, na temelju opcije 0. (bez promjene) ne bi postojao način kojim bi se osiguralo uvođenje cilja za energiju iz obnovljivih izvora na razini EU-a kako bi se postigao udio u konačnoj potrošnji energije od najmanje 38–40 %. Opcija 2. (cilj veći od 40 %) mogla bi dovesti do prekoračenja klimatskog cilja i nedostatka usklađenosti s drugim zakonodavnim instrumentima EU-a. Stoga opcija 1. (minimalni cilj u rasponu od 38 do 40 %) nema nedostataka te je zato najpoželjnija i najdjelotvornija opcija. Kad je riječ o prirodi cilja, iako bi opcija 1. (nacionalni obvezujući ciljevi) podrazumijevala najdjelotvornije postizanje povećanog udjela obnovljivih izvora energije, to bi dovelo do problema sa supsidijarnošću. Trenutačni postupak upravljanja energetskom unijom važan je temelj za postizanje cilja u pogledu obnovljivih izvora energije. Prva iteracija postupka preispitivanja nacionalnih planova, koja je dovršena 2020., pokazala se djelotvornom u toj mjeri što su nacionalni doprinosi zajedno bili dovoljno ambiciozni za postizanje obvezujućeg cilja Unije za obnovljive izvore energije do 2030. U skladu s Uredbom o upravljanju države članice moraju do lipnja 2023. dostaviti nacrte ažuriranih nacionalnih energetskih i klimatskih planova te već mogu pokazati na koji način planiraju ostvariti povećani cilj za 2030. S obzirom na djelotvornost i arhitekturu postojećeg sustava prednost se daje opciji 0. (zadržavanje obvezujućeg cilja EU-a i dobrovoljnih nacionalnih doprinosa).

Kad je riječ o grijanju i hlađenju, opcijom 1. (neregulatorne mjere) države članice neće se potaknuti da pojačaju nastojanja u sektoru grijanja i hlađenja uporabom energije iz obnovljivih izvora na najmanje 1,1 % prosječnog godišnjeg postotnog boda. Iako je to najdjelotvornije, pretvaranje podataka EU-a o grijanju i hlađenju uporabom energije iz obnovljivih izvora iz CTP-a u obvezujući jedinstveni povećani godišnji prosječni udio u državama članicama jednako kao i prema opciji 3.b ne smatra se razmjernim. Također, kao cilj mogla bi se zadati razina energije iz obnovljivih izvora koja je potrebna 2030., kako je predloženo u opciji 3.c, ali bi se time odstupilo od trenutačnog modela i mogla bi se poremetiti već postojeća nastojanja oko provedbe, iako bi to donijelo dodatnu korist jasnog utvrđivanja krajnjeg cilja za 2030. Opcija 3.a u kombinaciji s primjereno osmišljenim referentnim vrijednostima sektora i EU-a za obnovljive izvore energije koje se odnose na zgrade i industriju (opcija 3.d) bila bi djelotvorna u osiguravanju prave kombinacije pokretača za daljnju integraciju tih sektora u energetski sustav. Tom opcijom 3.a odredila bi se najmanja paušalna stopa rasta obnovljivih izvora energije tako što bi se trenutačni okvirni godišnji cilj povećanja od 1,1 postotnog boda odredio kao minimalno potrebno nastojanje uz nadopune za pojedine države članice, čime bi se dodatna nastojanja da se do 2030. postigne željena razina energije iz obnovljivih izvora preraspodijelila među državama članicama na temelju BDP-a i troškova. Dodatne stope povećanja specifične za pojedine države članice mogle bi poslužiti kao sredstvo za procjenu relativne razine ambicije svake države članice u sektoru grijanja i hlađenja, ali i kao potencijalna mjera za popunjavanje praznina kako bi se uklonila razlika u slučaju da drugi sektori osim sektora grijanja i hlađenja ne ispune opći cilj za obnovljive izvore energije od 38 do 40 %. Tu se razmatra i mogućnost referentne vrijednosti za uporabu energije iz obnovljivih izvora u sektoru zgrada.