P7_TA(2014)0159

Zajednički europski zakon o prodaji robe ***I

Zakonodavna rezolucija Europskog parlamenta od 26. veljače 2014. o prijedlogu Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe (COM(2011)0635 – C7-0329/2011 – 2011/0284(COD))

(Redovni zakonodavni postupak: prvo čitanje)

(2017/C 285/64)

Europski parlament,

(1) SL C 181, 21.6.2012., str. 75.

P7_TC1-COD(2011)0284

Stajalište Europskog parlamenta usvojeno na prvom čitanju 26. veljače 2014. s ciljem usvajanja Uredbe (EU) br. …/2014 Europskog parlamenta i Vijeća o Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe

EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a osobito njegov članak 114.,

uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,

uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (1),

u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),

Budući da:

(1) Još uvijek postoji veliki broj uskih grla u prekograničnim gospodarskim aktivnostima koja sprečavaju unutarnje tržište u iskorištavanju njegova puna potencijala za rast i otvaranje novih radnih mjesta. Trenutno se samo jedan od deset trgovaca u Uniji bavi izvozom robe unutar područja Unije, a većina tih trgovaca izvozi robu samo u mali broj država članica. U nizu prepreka prekograničnoj trgovini, uključujući propise o porezu, administrativne zahtjeve, poteškoće u isporuci, jezik i kulturu, trgovci smatraju da su poteškoće u poznavanju odredaba stranog ugovornog prava jedna od najvećih prepreka transakcijama između poslovnih subjekata i potrošača te transakcijama među poslovnim subjektima. Takva situacija također nije povoljna za potrošače zbog ograničenog pristupa robi. Razna nacionalna ugovorna prava stoga ograničavaju primjenu temeljnih sloboda, poput slobode opskrbe robom i pružanja usluga, te predstavljaju prepreku u funkcioniranju i stalnom razvoju unutarnjeg tržišta. Nacionalna ugovorna prava također ograničavaju tržišno natjecanje, pogotovo na tržištima manjih država članica.

(2) Ugovori su nužno pravno sredstvo u svakoj gospodarskoj transakciji. Međutim, zbog potrebe trgovaca da prepoznaju ili pregovaraju o mjerodavnom pravu, da doznaju više o odredbama stranih mjerodavnih prava, što često uključuje i potrebu za prijevodom, da zatraže pravne savjete ili se sami upoznaju sa zahtjevima tih zakona te da prilagode svoje ugovore raznim nacionalnim zakonima koji se mogu primjenjivati u slučaju prekograničnih poslovnih aktivnosti, prekogranična trgovina postaje kompleksnija i skuplja u usporedbi s domaćom trgovinom. Prepreke vezane uz ugovorno pravo stoga su glavni čimbenik koji odvraća znatan broj trgovaca orijentiranih izvozu od prekogranične trgovine ili širenja poslovanja u više država članica. Odvraćajući učinak tih prepreka posebno je jak u slučaju malih i srednjih poduzeća jer su za njih troškovi plasiranja na više stranih tržišta često iznimno visoki u odnosu na njihov promet. Stoga trgovci nemaju mogućnost uštede troškova koju bi imali kada bi bilo moguće na tržište plasirati robu i usluge na temelju jedinstvenog ugovornog prava koje se primjenjuje za sve njihove prekogranične transakcije te, vezano uz mogućnosti na internetskoj mreži, kada bi postojala jedinstvena internetska stranica.

(3) Znatni transakcijski troškovi vezani uz ugovorno pravo i pravne prepreke prouzročene razlikama u obvezujućim nacionalnim pravilima o zaštiti potrošača izravno utječu na funkcioniranje unutarnjeg tržišta po pitanju transakcija između poslovnih subjekata i potrošača. U skladu s člankom 6. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća (3) kad god trgovac usmjeri svoju djelatnost na potrošače iz druge države članice, primjenjuju se odredbe o zaštiti potrošača države članice u kojoj potrošači imaju boravište koje pružaju višu razinu zaštite te od kojih se ne smije sporazumno odstupati na temelju tog prava, čak i ako su stranke odabrale drugo mjerodavno pravo. Stoga trgovci najprije moraju utvrditi pruža li zakon o zaštiti potrošača veću zaštitu te se pobrinuti da je njihov ugovor u skladu sa zahtjevima tog zakona. Uz navedeno, u elektroničkoj trgovini prilagodbe internetskih stranica koje moraju biti u skladu s obvezujućim zahtjevima mjerodavnih stranih potrošačkih ugovornih prava generiraju dodatne troškove. Postojeća usklađenost potrošačkog prava na razini Unije dovela je do određenog ujednačenja u nekim područjima. Međutim, razlike u zakonima država članica još uvijek su znatne; postojeća usklađenost daje državama članicama široke mogućnosti po pitanju poštovanja zakonodavstva Unije te po pitanju određivanja razine zaštite potrošača.

(4) Prepreke vezane uz ugovorno pravo koje sprečavaju trgovce da u potpunosti iskoriste potencijal unutarnjeg tržišta također štete potrošačima. Manja zastupljenost prekogranične trgovine podrazumijeva manju količinu uvoza i manje tržišnog natjecanja. Potrošači mogu biti u nepovoljnom položaju zbog ograničena izbora robe po većim cijenama jer sve manje stranih trgovaca nudi svoje proizvode i usluge potrošačima izravnim putem, a i neizravno zbog ograničene prekogranične trgovine među poslovnim subjektima na veleprodajnoj razini. Iako bi prekogranična kupovina mogla dovesti do znatne gospodarske dobrobiti poput veće i bolje ponude, mnogi potrošači nisu skloni prekograničnoj kupovini jer nisu sigurni koja su njihova prava. Neke od glavnih nedoumica potrošača vezane su uz ugovorno pravo. Na primjer, potrošači nisu sigurni jesu li u dovoljnoj mjeri zaštićeni u slučaju kupnje neispravnih proizvoda. Stoga je znatan broj potrošača skloniji kupovini u vlastitoj zemlji, čak ako to podrazumijeva manji izbor ili veće cijene.

(5) Uz to, potrošači koji žele iskoristiti pogodnost razlike u cijenama među državama članicama kupovanjem proizvoda od trgovca iz druge države članice često to ne mogu učiniti zbog toga što trgovac odbija prodati proizvod. Iako je elektronička trgovina uvelike olakšala potragu za ponudom, kao i uspoređivanje cijena i ostalih uvjeta bez obzira na mjesto poslovnog nastana trgovca, trgovci koji ne žele sudjelovati u prekograničnim transakcijama vrlo često odbijaju narudžbe inozemnih potrošača.

(6) Razlike u nacionalnim ugovornim zakonima stoga predstavljaju prepreke koje sprečavaju potrošače i trgovce u iskorištavanju pogodnosti unutarnjeg tržišta. Te bi se prepreke, prouzročene ugovornim pravom, znatno smanjile ako bi se ugovori temeljili na jedinstvenom skupu propisa u području ugovornog prava bez obzira na države iz kojih ugovorne stranke potječu. Ti bi propisi u području ugovornog prava trebali obuhvaćati sve faze ugovora te tako obuhvaćati i najvažnije elemente pri sklapanju ugovora. Također bi njima trebalo obuhvatiti u potpunosti usklađene odredbe o zaštiti potrošača.

(7) Razlike između nacionalnih ugovornih prava i njihov učinak na prekograničnu trgovinu također ograničavaju tržišno natjecanje. Mala zastupljenost prekogranične trgovine podrazumijeva slabije tržišno natjecanje, a time su i trgovci manje motivirani da postanu inovativniji te poboljšaju kvalitetu svojih proizvoda ili smanje cijene. Pogotovo u manjim državama članicama s ograničenim brojem domaćih konkurenata nesklonost stranih trgovaca da plasiraju svoje proizvode na ta tržišta zbog visokih troškova i složenosti može ograničiti tržišno natjecanje, a time značajno utjecati na izbor i cijene dostupnih proizvoda. Uz to, prepreke prekograničnoj trgovini mogu ugroziti tržišno natjecanje između srednjih i malih poduzeća i većih trgovačkih društava. Zbog znatnih transakcijskih troškova u odnosu na promet, mala i srednja poduzeća više će se susprezati od ulaska na strano tržište u odnosu na veće konkurente.

(8) Prepreke povezane s ugovornim pravom sprečavaju potrošače i trgovce da u potpunosti iskoriste potencijal unutarnjeg tržišta i posebno su relevantne u području prodaje na daljinu, koja bi trebala biti jedan od opipljivih rezultata unutarnjeg tržišta. Osobito digitalna dimenzija unutarnjeg tržišta postaje od životne važnosti i za potrošače i trgovce budući da potrošači sve češće kupovinu obavljaju preko interneta, a sve veći broj trgovaca prodaje na internetu. S obzirom na to da se sredstva komunikacijske i informacijske tehnologije stalno razvijaju i postaju sve dostupnijima, potencijal rasta prodaje na internetu vrlo je velik. U tom kontekstu, i kako bi se nadišle te takve prepreke povezane s ugovornim pravom, ugovorne stranke trebale bi imati mogućnost složiti se da bi im se njihovi ugovori koje sklope na daljinu, a posebno na internetu, trebali temeljiti na jedinstvenom skupu propisa s područja ugovornog prava s istim značenjem i tumačenjem u svim državama članicama, Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe. Taj Zajednički europski zakon o prodaji robe trebao bi predstavljati dodatnu mogućnost za prodaju na daljinu, a posebno prodaju na internetu, kojom se proširuje izbor dostupan ugovornim strankama, a koja se može koristiti uvijek kada sve stranke smatraju da bi trebala biti od pomoći kako bi se olakšala prekogranična trgovina i smanjili transakcijski i situacijski troškovi te uklonile ostale prepreke prekograničnoj trgovini povezane s ugovornim pravom. Taj zakon trebao bi postati temeljem ugovornog odnosa samo ako se ugovorne stranke zajednički odluče za njegovu primjenu. [Am. 1]

(9) Ovom Uredbom uspostavlja se Zajednički europski zakon o prodaji robe za ugovore na daljinu, a posebno za ugovore o prodaji preko interneta. Njime se usklađuju približavaju ugovorna prava država članica na način da se ne uvode izmjene u postojeće prvirežim nacionalnog ugovornog prava, već na način da se u okviru nacionalnog prava svake države članice stvori još jedan režim ugovornog prava za ugovore u okviru toga prava. Taj izravno primjenjiv drugi režim trebao bi biti sastavni dio pravnog poretka mjerodavnog na teritoriju države članice. U mjeri u kojoj njegovo područje primjene to dopušta i u kojoj su se stranke valjano sporazumjele o njegovu korištenju, Zajednički europski zakon o prodaji robe trebao bi se primjenjivati umjesto prvog nacionalnog režima ugovornog prava unutar tog pravnog poretka. On bi trebao biti jednak u čitavoj Uniji te postojati zajedno s već postojećim propisima u okviru nacionalnog ugovornog prava. Zajednički europski zakon o prodaji robe trebao bi se primjenjivati dobrovoljno za prekogranične ugovore, uz prethodan izričit sporazum ugovornih stranaka. [Am. 2]

(10) Sporazum o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe trebao bi predstavljati mogućnost koja se primjenjuje u okviru odgovarajućeg nacionalnog zakona pravnog poretka koji se primjenjuje je utvrđen kao mjerodavno pravo u skladu s Uredbom (EZ) br. 593/2008 ili, u slučaju obveze informiranja koja prethodi sklapanju ugovora, u skladu s Uredbom (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća (4) ili u skladu s ostalim relevantnim kolizijskim pravilima. Sporazum o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe rezultat je odabira između dvaju različitih režima unutar istoga nacionalnog pravnog poretka . Taj odabir stoga ne predstavlja niti bi ga trebalo miješati sa bi trebao dovesti odabirom između dvaju nacionalnih pravnih poredaka, i ne bi ga se trebalo tako shvaćati kao odabir mjerodavnog prava, u smislu kolizijskih pravila te ih ne bi trebao dovoditi u pitanje. Ova Uredba stoga ne utječe na nijedna postojeća kolizijska pravila kao što su ona obuhvaćena Uredbom (EZ) br. 593/2008. [Am. 3]

(11) Zajednički europski zakon o prodaji robe trebao bi obuhvaćati čitav sveobuhvatan skup jedinstvenih potpuno usklađenih obvezujućih pravila o zaštiti potrošača. U skladu s člankom 114. stavkom 3. Ugovora, tim bi se pravilima trebala zajamčiti visoka razina zaštite potrošača s ciljem jačanja povjerenja potrošača u Zajednički europski zakon o prodaji robe te tako potaknuti potrošače da na temelju toga sklapaju prekogranične ugovore. Pravilima je potrebno održati ili poboljšati razinu zaštite koju potrošači imaju u okviru potrošačkog prava Unije. Nadalje, usvajanje ove Uredbe ne bi smjelo biti prepreka za reviziju Direktive o pravima potrošača, a s ciljem osiguravanja potpune usklađenosti prava potrošača na visokoj razini u državama članicama. [Am. 4]

(11.a) Definicijom potrošača trebalo bi obuhvatiti fizičke osobe koje djeluju izvan svoje trgovačke, poslovne, obrtničke ili profesionalne djelatnosti. Međutim, u slučaju ugovora s dvojnom svrhom, kad je ugovor sklopljen djelomično u svrhu koja je i u okviru i djelomično izvan okvira trgovačke djelatnosti koju osoba obavlja pa je svrha trgovačke djelatnosti time ograničena te u cjelokupnom kontekstu ugovora nije prevladavajuća, tu bi osobu također trebalo smatrati potrošačem. Kako bi se utvrdilo djeluje li fizička osoba u potpunosti ili djelomično u svrhe koje su dio njezine trgovačke, poslovne, obrtničke ili profesionalne djelatnosti, uzima se u obzir način na koji se osoba o kojoj je riječ ponaša prema ugovornoj stranci. [Am. 5]

(12) Kada se postigne valjan sporazum o primjeni Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, primjenjuje se isključivo Zajednički europski zakon o prodaji robe za sva pitanja koja su tim zakonom obuhvaćena. Budući da Zajednički europski zakon o prodaji robe sadrži čitav sveobuhvatan skup jedinstvenih potpuno usklađenih obvezujućih pravila o zaštiti potrošača, u tom području neće postojati razlike u zakonima država članica ako ugovorne stranke odluče koristiti Zajednički europski zakon o prodaji robe. Stoga članak 6. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 593/2008, temeljen na postojanju različitih razina zaštite potrošača u državama članicama, nema praktičnu važnost relevantnost za pitanja obuhvaćena Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe budući da bi predstavljao usporedbu obvezujućih odredbi dva identična režima drugog ugovornog prava. [Am. 6]

(13) Primjena Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe trebala bi biti dostupna u slučaju prekograničnih ugovora jer upravo u tom kontekstu razlike među nacionalnim zakonima uzrokuju složenost i stvaranje dodatnih troškova te odvraćaju ugovorne stanke od ulaska u ugovorne odnose , a prodaja na daljinu, posebno preko interneta, ima velik potencijal. Prekogranična narav ugovora trebala bi se utvrditi na temelju uobičajena boravišta ugovornih stanki u ugovorima među poslovnim subjektima. U slučaju ugovora između poslovnih subjekata i potrošača prekogranično poslovanje utvrđuje se ako se opća adresa koju je potrošač naznačio, adresa za isporuku proizvoda ili adresa za ispostavu računa koju je naznačio potrošač nalaze u državi članici, ali ne u državi u kojoj trgovac ima svoje uobičajeno boravište. [Am. 7]

(14) Primjena Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe ne bi trebala biti ograničena na slučajeve prekograničnog poslovanja isključivo među državama članicama, već bi takva primjena također trebala biti dostupna kako bi se potakla trgovina između država članica i trećih zemalja. U slučaju potrošača iz trećih zemalja, sporazum o primjeni Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, što bi za njih podrazumijevalo primjenu stranoga prava, podložan je mjerodavnim kolizijskim pravilima.

(15) Trgovcima koji sudjeluju isključivo u domaćoj trgovini, kao i onima koji sudjeluju u prekograničnim trgovinskim transakcijama, također može biti korisno korištenje jedinstvenog ugovora za sve njihove transakcije. Stoga bi države članice trebale biti u mogućnosti same odlučiti hoće li ugovornim strankama na isključivo nacionalnoj razini staviti na raspolaganje primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe.

(16) Zajednički europski zakon o prodaji robe trebao bi biti dostupan posebno u slučaju prodaje pokretnina, uključujući izradu ili proizvodnju takve robe, jer je to u ekonomskom smislu najvažnija vrsta ugovora koja može predstavljati poseban potencijal za rast prekogranične trgovine, pogotovo elektroničke trgovine.

(17) Kako bi odražavao rastuću važnost digitalnog gospodarstva, Zajednički europski zakon o prodaji robe također bi trebao obuhvaćati ugovore vezane uz isporuku digitalnog sadržaja. Prijenos digitalnog sadržaja u svrhu pohrane, obrade ili pristupa i stalnog korištenja, poput preuzimanja glazbe, ubrzano raste te predstavlja veliki potencijal za daljnji rast, no još uvijek ga prati znatan stupanj pravne različitosti i nesigurnosti. Zajednički europski zakon o prodaji robe stoga bi trebao obuhvaćati isporuku digitalnog sadržaja bez obzira na to nalazi li se taj sadržaj na materijalnom nosaču podataka ili ne.

(17.a) Računalstvo u oblaku brzo se razvija i ima velik potencijal za rast. Zajednički europski zakon o prodaji robe osigurava usklađen skup zakona primjeren isporuci na daljinu, osobito preko interneta, digitalnog sadržaja i s njim povezanih usluga. Primjena tih pravila trebala bi biti moguća i kad se digitalni sadržaj ili s njime povezane usluge pružaju korištenjem oblaka, posebno kad se digitalni sadržaj može preuzeti s oblaka prodavatelja ili privremeno pohraniti u oblaku pružatelja. [Am. 8]

(18) Digitalni sadržaj često nije na prodaju, već se nudi u kombinaciji s posebno plaćenom robom ili uslugama koje uključuju nematerijalne svrhe, poput davanja pristupa osobnim podacima ili se nudi besplatno u kontekstu marketinške strategije koja se temelji na pretpostavci da će potrošač kasnije kupiti dodatne ili naprednije proizvode digitalnog sadržaja. U pogledu te specifične strukture tržišta te uzimajući u obzir činjenicu da neispravnosti isporučenog digitalnog sadržaja mogu naštetiti gospodarskim interesima potrošača bez obzira na uvjete pod kojima je taj sadržaj isporučen, dostupnost Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe ne bi trebala ovisiti o tome plaća li se taj specifičan digitalni sadržaj. Međutim, u tim bi slučajevima pravni lijek kupca trebao biti ograničen na naknadu štete. S druge strane, kupac bi trebao imati mogućnost korištenja niza pravnih lijekova, osim sniženja cijene, čak i kad nije dužan platiti za isporuku digitalnog sadržaja pod uvjetom da je njegova protuusluga poput davanja osobnih podataka ili neka druga korist koja za isporučitelja ima komercijalnu vrijednost jednakovrijedna plaćanju cijene s obzirom na to da se u tim slučajevima digitalni sadržaj ne daje besplatno. [Am. 9]

(19) S ciljem povećanja dodane vrijednosti Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe taj zakon također treba obuhvaćati određene usluge koje pruža prodavatelj, a koje su izravno i blisko povezane s određenom robom ili digitalnim sadržajem isporučenim na temelju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe i koje se često istovremeno kombiniraju u istom ili povezanom ugovoru. Te usluge najčešće su usluge popravka, održavanja ili ugradnje robe ili digitalnoga sadržaja ili privremene pohrane digitalnog sadržaja u oblaku pružatelja. [Am. 10]

(19.a) Zajednički europski zakon o prodaji robe može se rabiti i za ugovor povezan s drugim ugovorom između istih strana koji nije kupoprodajni ugovor, ugovor o isporuci digitalnog sadržaja ili o povezanim uslugama. Povezani ugovor podliježe predmetnom nacionalnom pravu koje je mjerodavno na temelju relevantnih pravila međunarodnog privatnog prava. Zajednički europski zakon o prodaji robe može se koristiti i za ugovore koji uključuju bilo koji drugi element osim prodaje robe, isporuke digitalnog sadržaja ili osiguravanja s njom povezanih usluga ugovora, pod uvjetom da su ti elementi djeljivi i da se njihova cijena može prikazati jedinično. [Am. 11]

(20) Zajednički europski zakon o prodaji robe ne bi smio obuhvaćati bilo kakve povezane ugovore kojima kupac kupuje robu ili mu je pružena usluga od treće osobe. To ne bi bilo prihvatljivo jer treća osoba nije sudjelovala u dogovoru ugovornih stranaka o korištenju pravila Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe. Povezani ugovor s trećom osobom treba biti uređen određenim nacionalnim pravom koje je mjerodavno u skladu s uredbama (EZ) br. 593/2008 i (EZ) br. 864/2007 ili ostalim relevantnim kolizijskim pravilima.

(21) Kako bi se ciljano i razmjerno pristupilo rješavanju postojećih problema vezanih uz unutarnje tržište i tržišno natjecanje, osobni doseg Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe trebao bi biti usmjeren na strane koje su trenutno odvraćene od inozemna poslovanja zbog nepodudarnosti nacionalnih ugovornih prava što je prouzročilo znatan negativan utjecaj na prekograničnu trgovinu. Stoga bi taj zakon trebao obuhvaćati sve transakcije između poslovnih subjekata i potrošača te ugovore među trgovcima od kojih je barem jedna od ugovornih stranaka malo ili srednje poduzeće, u skladu s Preporukom Komisije 2003/361/EZ (5). Međutim, time ne bi trebalo dovoditi u pitanje mogućnost država članica da donesu zakone kojima bi omogućili primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe i za ugovore među trgovcima od kojih nijedan nije mali ili srednji poduzetnik. U svakom slučaju, u transakcijama među poslovnim subjektima trgovci imaju punu slobodu sklapanja ugovora te ih se potiče da pri sastavljanju ugovornih uvjeta koriste Zajednički europski zakon o prodaji robe.

(22) Sporazum ugovornih stranaka o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe neophodan je za primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe. Taj sporazum podliježe strogim zahtjevima u slučaju transakcija između poslovnih subjekata i potrošača. Budući da u praksi najčešće trgovac predlaže primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, potrošači moraju u potpunosti biti upoznati s činjenicom da pristaju na primjenu pravila različitih od pravila postojećih nacionalnih zakona u njihovim državama. Stoga je pristanak potrošača na upotrebu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe prihvatljiv samo u obliku izričite izjave odvojene od izjave o pristanku na sklapanje ugovora. Stoga ne bi trebalo biti moguće u ugovoru koji se sklapa kao uvjet navesti primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, a primjena tog zakona pogotovo ne bi smjela biti dijelom standardnih uvjeta ugovora trgovca. Trgovac bi trebao potrošaču dostaviti potvrdu sporazuma o primjeni Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe pohranjenu na trajnom nosaču podataka. [Am. 12]

(23) Pristanak potrošača na primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe treba, osim svjesnog izbora, biti i informirani izbor. Stoga obveza trgovca ne bi trebala biti samo usmjeravanje potrošačeve pažnje na svrhu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, već bi trgovac također trebao obavijestiti potrošača o naravi tog zakona i njegovim glavnim obilježjima. Kako bi se trgovcima olakšao taj zadatak te izbjeglo nepotrebno administrativno opterećenje, a osigurala usklađenost u razini i kvaliteti informacija prenesenih potrošačima, trgovci bi trebali dati na uvid potrošačima standardnu informacijsku obavijest predviđenu ovom Uredbom koja je ujedno prevedena na sve službene jezike Unije. Ako informacijsku obavijest nije moguće dostaviti potrošaču, na primjer u slučaju telefonskoga poziva ili u slučaju da trgovac nije potrošaču dostavio informacijsku obavijest, pristanak na upotrebu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe ne bi trebao biti obvezujući za potrošača dok potrošač ne primi informacijsku obavijest i potvrdu sporazuma te ako nakon toga ne izrazi svoj pristanak.

(23.a) Ako sporazum strana za primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe nije valjan ili ako uvjeti za dostavljanje standardne informacijske obavijesti nisu ispunjeni, na pitanja je li sporazum sklopljen i pod kojim uvjetima trebalo bi odgovoriti u skladu s relevantnim nacionalnim pravom koje je mjerodavno na temelju relevantnih pravila međunarodnog privatnog prava. [Am. 13]

(24) Kako bi se spriječila selektivna primjena određenih dijelova Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, čime bi se poremetila ravnoteža između prava i obveza ugovornih stranaka te što bi imalo nepovoljan utjecaj na razinu zaštite potrošača, pristanak na upotrebu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe podrazumijeva primjenu tog zakona u njegovoj cijelosti, a ne samo primjenu njegovih određenih dijelova.

(25) U slučaju ugovora za koje se inače primjenjuje Konvencija Ujedinjenih naroda o ugovorima o međunarodnoj prodaji robe pristanak na primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe podrazumijeva pristanak ugovornih stranaka na odricanje od primjene te Konvencije.

(26) Odredbe Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe trebale bi obuhvaćati pitanja ugovornog prava koja su od praktične važnosti tijekom svih faza vrsta ugovora u materijalnom i osobnom području upotrebe, a pogotovo za vrste ugovora potpisanih preko interneta. Osim prava i obveza ugovornih stranaka te pravnih lijekova u slučaju neispunjenja ugovornih obveza, u Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe trebale bi stoga biti propisane obveze informiranja koje prethode potpisivanju ugovora, potpisivanje ugovora, uključujući formalne zahtjeve, pravo na odustajanje od ugovora i učinci takvog odustajanja, poništenje ugovora zbog greške, prijevare, prijetnji ili nepoštenog iskorištavanja te učinci takvog poništenja, tumačenje, sadržaj i učinci ugovora, procjena i posljedice nepoštenih uvjeta ugovora, naknada štete nakon poništenja i raskida ugovora te zastara i prekluzija prava. Zakonom bi trebale biti predviđene kazne koje se primjenjuju u slučaju kršenja svih obveza i dužnosti koje proizlaze iz primjene tog zakona.

(27) Za sva pitanja vezana uz ugovore te pitanja koja nisu vezana uz ugovore, a koja nisu obuhvaćena Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe, primjenjuju se postojeće odredbe nacionalnog prava izvan Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe koje se primjenjuje u skladu s uredbama (EZ) br. 593/2008 i (EZ) br. 864/2007 ili ostala relevantna kolizijska pravila. Ta pitanja uključuju pravnu osobnost, ništavnost ugovora zbog nedostatka kapaciteta, nezakonitosti ili nemoralnosti, osim ako ta nezakonitost ili nemoralnost nisu obuhvaćene Zajedničkim europskim pravom o prodaji robe, određivanje jezika na kojem je ugovor sastavljen, pitanja nediskriminacije, zastupanja, veći broj dužnika i vjerovnika, promjenu ugovornih stranaka, uključujući ustupanje prava, prijeboj i spajanje, imovinsko pravo, uključujući prijenos vlasništva, pravo intelektualnoga vlasništva, i deliktno pravo. Nadalje, i pitanje mogu li se istovremeni ugovorni ili izvanugovorni odštetni zahtjevi obrađivati zajedno nije obuhvaćeno Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe. U interesu jasnoće i pravne sigurnosti, Zajednički europski zakon o prodaji robe trebao bi se neupitno odnositi na pitanja koja jesu i koja nisu njime obuhvaćena. [Am. 14]

(27.a) Nepoštena poslovna praksa na koju upućuje Direktiva 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6) bila bi obuhvaćena Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe utoliko ukoliko se preklapa s propisima s područja ugovornog prava, uključujući osobito one o nepoštenoj poslovnoj praksi koja može dovesti do poništenja ugovora zbog greške, prijevare, prijetnje ili nepoštenog iskorištavanja, ili s pravnim lijekovima zbog povrede obveze na dostavljanje informacija. Nepoštena poslovna praksa koja se ne preklapa s propisima s područja ugovornog prava ne bi trebala biti obuhvaćena područjem primjene Zajedničkog europskog prava o prodaji robe. [Am. 15]

(28) Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe nisu uređena pitanja izvan područja nadležnosti ugovorna prava. Ovom Uredbom ne dovode se u pitanje zakoni Unije ili nacionalni zakoni vezani uz takva pitanja. Na primjer, obveze informiranja propisane radi zaštite zdravlja i sigurnosti ili radi zaštite okoliša trebale bi ostati izvan područja primjene Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe. Ovom Uredbom također se ne dovode u pitanje zahtjevi informiranja iz Uredbe 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (7).

(29) Kada se postigne valjan sporazum o primjeni Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, primjenjuje se isključivo Zajednički europski zakon o prodaji robe za sva pitanja koja su tim zakonom obuhvaćena. Pravila Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe tumače se autonomno u skladu s utvrđenim načelima o tumačenju zakonodavstva Unije. Pitanja unutar područja primjene Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe koja nisu izričito riješena u tom zakonu trebala bi se rješavati isključivo tumačenjem pravila tog zakona, bez korištenja ostalih zakona. Pravila propisana Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe trebala bi se tumačiti na temelju osnovnih načela i ciljeva te svih odredaba toga zakona. [Am. 16]

(30) Osnovno načelo na kojem se temelji Zajednički europski zakon o prodaji robe trebala bi biti sloboda sklapanja ugovora. Autonomija ugovornih stranaka trebala bi biti ograničena samo u slučajevima i u mjeri u kojoj je to neophodno, posebno radi zaštite potrošača. Ako postoji takva potreba, trebalo bi jasno naznačiti prisilnu narav pravila na koja se to odnosi.

(31) Opće načelo dobre vjere i poštenog poslovanja trebalo bi se poštovati u suradnji među ugovornim strankama. Budući da neka pravila obuhvaćaju specifične oblike općeg načela dobre vjere i poštenog poslovanja, ta bi pravila trebala imati prednost u odnosu na opće načelo. Stoga se opće načelo ne bi trebalo koristiti kao sredstvo za izmjenu posebnih prava i obveza ugovornih stranaka određenih u posebnim pravilima. Konkretni zahtjevi koji proizlaze iz općeg načela dobre vjere i poštenog poslovanja trebali bi ovisiti, između ostaloga, o relativnoj razini stručnosti ugovornih stranaka te bi stoga trebali biti različiti za transakcije između poslovnih subjekata i potrošača te transakcije među poslovnim subjektima. U slučaju transakcija među trgovcima, dobra poslovna praksa u određenim situacijama trebala bi biti relevantan čimbenik u tom kontekstu. Opće načelo dobre vjere i poštenog poslovanja trebalo bi biti norma u ponašanju koja osigurava iskren, transparentan i pravičan odnos. Iako ono stranu sprečava u tome da ostvari pravo, pravni lijek ili obranu koje bi ona inače imala, ili da se na njih pozove, načelo kao takvo ne bi smjelo omogućiti neko opće pravo na odštetu. Pravila Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe koja predstavljaju poseban izraz općeg načela dobre vjere i poštenog poslovanja kao što su poništavanje zbog prijevare ili neispunjavanje ugovorne obveze na temelju implicitnog pojma mogu dovesti do prava na odštetu, ali samo u vrlo specifičnim slučajevima. [Am. 17]

(32) Cilj Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe trebao bi biti očuvanje valjana ugovora kad god je to moguće i prikladno u odnosu na zakonite interese ugovornih stranaka.

(33) U Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe trebalo bi utvrditi uravnotežena rješenja uzimajući u obzir zakonite interese ugovornih stranaka vezane uz određivanje i primjenu pravnih lijekova dostupnih u slučaju neispunjenja ugovornih obveza. U slučaju ugovora između poslovnih subjekata i potrošača, sustav pravnih lijekova trebao bi odražavati činjenicu da je za nesukladnost robe, digitalnog sadržaja ili usluga odgovoran trgovac.

(34) Kako bi se učvrstila pravna sigurnost tako da se sudska praksa Suda Europske unije i nacionalnih sudova vezana uz tumačenje Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe ili bilo koje druge odredbe ove Uredbe stavi na raspolaganje javnosti, Komisija bi trebala izraditi bazu podataka koja bi sadržavala konačne relevantne odluke. Kako bi taj zadatak bio moguć, države članice trebale bi osigurati da se Komisiju odmah obavijesti o presudama na nacionalnoj razini. Trebalo bi uspostaviti bazu podataka koja je lako dostupna, potpuno sistematizirana i lako pretraživa. Kako bi se nadišli problemi povezani s različitim pristupima presudama u Uniji i kako bi se omogućilo učinkovito i ekonomično funkcioniranje baze podataka, presude bi trebalo objavljivati na temelju standardnog sažetka presude koji bi trebao pratiti presudu. Sažetak bi trebao biti jezgrovit i na taj način lako dostupan. Morao bi biti podijeljen u pet dijelova u kojima bi trebalo navesti pet sastavnica objavljene presude, a to su: predmet spora i relevantni članak Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe; sažetak činjeničnog stanja; kratak sažetak glavnih argumenata; odluku; i razlozi za odluku, a u kojima se jasno navodi primijenjeno načelo. [Am. 18]

(34.a) Komentar Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe bio bi vrijedno sredstvo jer bi dao pojašnjenja i smjernice o tom zakonu. Taj komentar trebao bi dati jasno i sveobuhvatno tumačenje članaka Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, po potrebi zajedno s objašnjenjem odabira mjera koje su temelj za pojedine članke. Jasno objašnjenje tih odabira omogućilo bi sudovima u državama članicama da valjano tumače i primjenjuju Zajednički europski zakon o prodaji robe te bi im dao mogućnost da popune eventualne nedostatke. U tom bi smislu olakšalo razvoj dosljedne i jednake primjene Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe. Komisija bi trebala razmotriti mogućnosti da osigura takav komentar. [Am. 19]

(34.b) Dodatna prepreka za prekograničnu trgovinu je nedostatak pristupa učinkovitim i jeftinim mehanizmima pravne zaštite. Stoga bi potrošač i trgovac koji sklapaju ugovor na temelju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe trebali razmisliti o podnošenju sporova koji su rezultat tog ugovora postojećem subjektu za alternativno rješavanja sporova u smislu točke (h) članka 4. stavka 1. Direktive 2013/11/EU Europskog parlamenta i Vijeća (8) . To ni na koji način ne bi smjelo dovoditi u pitanje mogućnost da stranke pokrenu postupak pred nadležnim sudovima iako prethodno nisu pristupile alternativnom rješavanju spora. [Am. 20]

(34.c) Kako bi se olakšala primjena Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, Komisija bi trebala raditi na razvoju europskog modela uvjeta ugovora uz pomoć radne skupine koju bi uglavnom činile skupine koje predstavljaju potrošače i poslovne subjekte, uz potporu predstavnika iz teorije i prakse. Takvi modeli uvjeta ugovora mogli bi biti korisna dopuna pravilima Zajedničkog zakona o prodaji robe pri opisu posebnih obilježja pojedinog ugovora i trebali bi uzeti u obzir posebnost pojedinog trgovinskog sektora. Oni bi trebali odgovarati potrebama dionika i izvući pouke iz početnog praktičnog iskustva u primjeni Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe. Modeli uvjeta ugovora morali bi biti dostupni javnosti budući da bi za trgovce koji odluče sklopiti prekogranične ugovore uz primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe mogli predstavljati dodanu vrijednost. Kako bi ti modeli uvjeta ugovora mogli učinkovito pratiti Zajednički europski zakon o prodaji robe, rad Komisije trebao bi početi što prije. [Am. 21]

(35) Također je potrebno provjeriti funkcioniranje Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe ili bilo koje odredbe iz ove Uredbe nakon isteka pet godina njihove primjene. Pri toj provjeri potrebno je uzeti u obzir, između ostaloga, potrebu za proširenjem područja primjene po pitanju ugovora među poslovnim subjektima uključivanjem dodatnih pravila o klauzuli za zadržavanje prava vlasništva , tržišnih i tehnoloških poboljšanja vezanih uz digitalni sadržaj te daljnjeg razvoja pravne stečevine Unije. Osim toga, posebnu pažnju trebalo bi posvetiti pitanju je li ograničavanje na ugovore na daljinu, a posebno na internetske ugovore, i dalje primjereno ili bi moglo biti izvedivo i šire područje primjene uključujući i ugovore sklopljene u poslovnim prostorijama. [Am. 22]

(36) Budući da se cilj ove Uredbe, odnosno doprinošenje pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta stavljanjem na raspolaganje jedinstvenoga skupa pravila u području ugovornog prava koja se mogu koristiti za prekogranične transakcije diljem Unije, ne može dostatno ostvariti na razini država članica, već se može bolje ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti iz navedenoga članka, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.

(37) Ovom se Uredbom poštuju temeljna prava i priznaju načela koja su posebno utvrđena u Povelji o temeljnim pravima Europske unije, a posebno u člancima 16., 38. i 47. te Povelje.

DONIJELI SU OVU UREDBU:

Sadržaj (*1)

[Am. 23]

Glava I.

Opće odredbe [Am. 24]

Dio -I.: Primjena instrumenta [Am. 25]

Članak 1.

Cilj i predmet

1. Cilj je ove Uredbe poboljšati uvjete za uspostavljanje i funkcioniranje unutarnjeg tržišta tako da se na raspolaganje stavi , u skladu s pravnim poretkom svake pojedine države članice, jedinstveni skup pravila iz područja ugovornog prava kako je određeno u Prilogu Glavi II. („Zajednički europski zakon o prodaji robe”). Ta se pravila mogu koristiti u slučaju prekograničnih transakcija za prodaju robe, isporuku digitalnog sadržaja te za povezane usluge na daljinu, posebno preko interneta, ako su se ugovorne stranke tako sporazumjele. [Am. 26]

2. Ova Uredba omogućuje trgovcima , posebno malim i srednjim poduzećima, da koriste jedinstveni skup pravila i jednake uvjete ugovora za sve prekogranične transakcije, čime se smanjuju nepotrebni troškovi, a ostvaruje visok stupanj pravne sigurnosti. [Am. 27]

3. U slučaju ugovora između trgovaca i potrošača, ova Uredba sadrži sveobuhvatan niz pravila o zaštiti potrošača kako bi se zajamčila visoka razina zaštite potrošača, poboljšalo povjerenje potrošača u unutarnje tržište te kako bi se potaklo potrošače na kupovinu u inozemstvu.

Članak 2.

Definicije

Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije

(a) „ugovor” znači sporazum iz kojeg proizlaze obveze ili ostali pravni učinci;

(b) „dobra vjera i pošteno poslovanje” znači standard ponašanja koji krasi poštenje, otvorenost i obzir prema interesima druge stranke u određenoj transakciji ili odnosu; [Am. 28]

(c) „gubitak” znači gospodarski gubitak ili gubitak koji nije gospodarski, u obliku boli i patnje, isključujući ostale oblike gubitka koji nije gospodarski, poput pogoršanja kvalitete života i smanjenja zadovoljstva; [Am. 29]

(d) „standardni uvjeti ugovora” znače uvjete ugovora koji su unaprijed sastavljeni za nekoliko transakcija s različitim ugovornim strankama, a o kojima se ugovorne stranke nisu pojedinačno dogovorile u smislu članka 7. Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe; [Am. 30]

(e) „trgovac” znači bilo koja fizička ili pravna osoba, bez obzira je li u privatnom ili javnom vlasništvu, koja djeluje u svrhe vezane uz trgovačku, poslovnu, obrtničku ili profesionalnu djelatnost te osobe povezanu s ugovorima ; [Am. 31]

(f) „potrošač” znači bilo koja fizička osoba koja djeluje u svrhe izvan okvira trgovačke, poslovne, obrtničke ili profesionalne djelatnosti te osobe; kad je ugovor sklopljen u svrhu koja je djelomično u okviru, a djelomično izvan okvira trgovačke djelatnosti koju osoba obavlja pa je svrha trgovačke djelatnosti time ograničena te u cjelokupnom kontekstu ugovora nije prevladavajuća, ta se osoba također smatra potrošačem; [Am. 32]

(fa) „pružatelj usluge” znači prodavatelj robe ili dobavljač digitalna sadržaja koji se obvezuje na pružanje usluge potrošaču vezane uz tu robu ili digitalni sadržaj; [Am. 33]

(fb) „potrošač” znači svaka osoba koja je kupila povezanu uslugu; [Am. 34]

(fc) „vjerovnik” znači osoba koja ostvaruje pravo na ispunjenje obveze, novčane ili nenovčane, od strane druge osobe, odnosno dužnika; [Am. 35]

(fd) „dužnik” znači osoba koja ima obvezu, novčanu ili nenovčanu, prema drugoj osobi, odnosno vjerovniku; [Am. 36]

(fe) „dobra vjera i pošteno poslovanje” znači standard ponašanja koji krasi poštenje, otvorenost i, u mjeri u kojoj je to primjereno, obzir prema interesima druge stranke u određenoj transakciji ili odnosu; [Am. 37]

(ff) „standardni uvjeti ugovora” znače uvjete ugovora koji su unaprijed sastavljeni za nekoliko transakcija s različitim ugovornim strankama, a o kojima se ugovorne stranke nisu pojedinačno dogovorile u smislu članka 7. Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe; [Am. 38]

(fg) „gubitak” znači gospodarski gubitak ili gubitak koji nije gospodarski, u obliku boli i patnje, isključujući ostale oblike gubitka koji nije gospodarski, poput pogoršanja kvalitete života i smanjenja zadovoljstva; [Am. 39]

(g) „naknada štete” znači svota novaca na koju osoba može imati pravo kao naknadu za gubitak, povredu ili štetu;

(ga) „obvezujuće pravilo” znači svaka odredba čiju primjenu ugovorne stranke ne smiju zanemariti ili od koje ne smiju odstupiti ili čiji učinak ne smiju mijenjati; [Am. 40]

(gb) „obveza” znači dužnost ispunjenja obveze koju jedna stranka u pravnom odnosu duguje drugoj stranki i čije izvršenje ta druga stranka ima pravo osigurati; [Am. 41]

(gc) „izričito” u vezi s izjavom ili sporazumom znači da je nešto učinjeno odvojeno od drugih izjava ili sporazuma i aktivnim i nedvojbenim postupkom, što podrazumijeva označavanje odgovarajuće rubrike, pritisak na tipku ili neku sličnu funkciju; [Am. 42]

(h) „roba” znači sve opipljive pokretnine; taj pojam isključuje: i. električnu energiju i prirodni plin i ii. vodu i ostale vrste plinova, osim ako su pušteni u prodaju u ograničenom obujmu ili određenoj količini;

(i) „cijena” znači novac u zamjenu za prodanu robu, isporučeni digitalni sadržaj ili pruženu povezanu uslugu;

(j) „digitalni sadržaj” znači podaci generirani i isporučeni u digitalnom obliku, bez obzira jesu li ili nisu u skladu sa specifikacijama kupca, uključujući video-sadržaj, audio-sadržaj, slikovni sadržaj ili pisani digitalni sadržaj, digitalne igre, softver i digitalni sadržaj koji omogućuje personalizaciju postojećeg hardvera ili softvera; taj pojam isključuje: i. financijske usluge, uključujući usluge internetskog bankarstva; ii. pravne ili financijske savjete u elektroničkom obliku; iii. elektroničke zdravstvene usluge; iv. usluge i mreže za elektroničku komunikaciju te povezanu opremu i usluge; v. kockanje; vi. stvaranje novog digitalnog sadržaja te izmjenu postojećeg digitalnog sadržaja od strane potrošača te bilo kakvu drugu interakciju s djelima ostalih korisnika.

(k) „kupoprodajni ugovor” znači svaki ugovor kojim trgovac („prodavatelj”) prenosi ili kojim se obvezuje prenijeti vlasništvo nad robom drugoj osobi („kupcu”), a kupac plaća ili se obvezuje platiti njezinu cijenu; taj pojam uključuje ugovore o isporuci robe koja će se tek izraditi ili proizvesti, a isključuje ugovore o prodaji u slučaju zapljene ili slične ugovore koji uključuju izvršavanje javne ovlasti.

(l) „potrošački kupoprodajni ugovor” znači kupoprodajni ugovor u kojemu je prodavatelj trgovac, a kupac potrošač;

(m) „povezana usluga” znači svaka usluga vezana uz robu ili digitalni sadržaj, poput ugradnje, održavanja, popravka pohrane ili bilo kakve druge kakvu drugu vrste obrade , uključujući ugradnju, održavanje ili popravak koju koje pruža prodavatelj robe ili dobavljač digitalna digitalnog sadržaja u skladu s kupoprodajnim ugovorom, ugovorom o isporuci digitalna digitalnog sadržaja ili posebnim ugovorom o povezanim uslugama koji je sklopljen istovremeno kad i kupoprodajni ugovor ili ugovor o nabavi digitalna digitalnog sadržaja ili koji se pružaju, čak i samo kao opcija, u kupoprodajnim ugovorima ili ugovorima o isporuci digitalnog sadržaja ; taj pojam isključuje: [Am. 44] i. usluge prijevoza; ii. usluge osposobljavanja, [Am. 45] iii. usluge telekomunikacijske podrške i iv. financijske usluge , uključujući usluge plaćanja i izdavanje elektroničkog novca i osiguranja svih vrsta bez obzira izdaju li se ona za robu, digitalni sadržaj ili nešto treće ; [Am. 46]

(n) „pružatelj usluge” znači prodavatelj robe ili dobavljač digitalna sadržaja koji se obvezuje na pružanje usluge potrošaču vezane uz tu robu ili digitalni sadržaj; [Am. 47]

(o) „potrošač” znači svaka osoba koja je kupila povezanu uslugu; [Am. 48]

(p) „ugovor na daljinu” znači svaki ugovor sklopljen između trgovca i potrošača ili drugog trgovca na temelju organiziranog sustava prodaje na daljinu bez istovremene fizičke prisutnosti trgovca ili, u slučaju da je trgovac pravna osoba, fizičke osobe koja predstavlja trgovca i potrošača ili drugog trgovca , isključivo uz korištenje jednog ili više sredstava daljinske komunikacije do i uključno s trenutkom sklapanja ugovora; [Am. 49]

(q) „ugovor sklopljen izvan poslovnih prostorija” znači ugovor između trgovca i potrošača: i. sklopljen uz istovremenu fizičku prisutnost trgovca ili, ako je trgovac pravna osoba, fizičke osobe koja predstavlja trgovca i potrošača na mjestu izvan poslovnih prostorija trgovca ili sklopljen na temelju ponude koju je potrošač ponudio u istovjetnim okolnostima; ili ii. sklopljen u poslovnim prostorijama trgovca ili posredstvom bilo kojeg sredstva daljinske komunikacije odmah nakon što je s potrošačem osobno i pojedinačno stupljeno u kontakt na mjestu izvan poslovnih prostorija trgovca uz istovremenu fizičku prisutnost trgovca ili, ako je trgovac pravna osoba, fizičke osobe koja predstavlja trgovca i potrošača ili iii. sklopljen tijekom izleta koji je organizirao trgovac ili, u slučaju da je trgovac pravna osoba, fizička osoba koja predstavlja trgovca, s ciljem ili namjerom promoviranja i prodaje robe ili isporuke digitalna sadržaja ili povezanih usluga potrošaču; [Am. 50]

(r) „poslovna prostorija” znači: i. svaka nekretnina za poslove maloprodaje u kojoj trgovac obavlja svoju aktivnost na trajnoj osnovi ili ii. svaka pokretnina za poslove maloprodaje u kojoj trgovac obavlja svoju aktivnost na uobičajenoj osnovi. [Am. 51]

(s) „komercijalno jamstvo” znači svaka obveza kojom se trgovac ili proizvođač (jamac) , povrh svojih pravnih obveza u skladu s člankom 106., u slučaju nedostatka sukladnosti svoje pravne obveze koja se odnosi na jamstvo sukladnosti, obvezuje potrošaču nadoknaditi plaćenu cijenu ili zamijeniti, popraviti ili servisirati robu ili digitalni sadržaj digitalne sadržaje na bilo koji način ako roba ili digitalni sadržaj ne zadovoljavaju specifikacije ili druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću određenom u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu koji je dostupan u trenutku ili prije sklapanja ugovora; [Am. 52]

(sa) „popravak” znači, u slučaju nesuglasnosti, obradu nesukladne robe ili digitalnog sadržaja kako bi se oni učinili sukladnima s ugovorom; [Am. 53]

(t) „trajni medij” znači svaki medij koji omogućuje ugovornoj stranki pohranjivanje informacija koje su upućene osobno toj stranki, tako da joj budu dostupne za buduću upotrebu u razdoblju koje odgovara namjeni tih informacija te koji omogućuje neizmijenjenu reprodukciju pohranjenih informacija;

(u) „javna dražba” znači metoda prodaje kojom trgovac nudi robu ili digitalni sadržaj potrošaču koji sudjeluje ili ima mogućnost osobno sudjelovati na dražbi putem transparentnog, konkurentnog postupka nadmetanja koji vodi dražbovatelj i u kojem je uspješni ponuđač obvezan kupiti robu ili digitalni sadržaj;

(v) „obvezujuće pravilo” znači svaka odredba čiju primjenu ugovorne stranke ne smiju zanemariti ili od koje ne smiju odstupiti ili čiji učinak ne smiju mijenjati; [Am. 54]

(w) „vjerovnik” znači osoba koja ostvaruje pravo na ispunjenje obveze, novčane ili nenovčane, od strane druge osobe, odnosno dužnika; [Am. 55]

(x) „dužnik” znači osoba koja ima obvezu, novčanu ili nenovčanu, prema drugoj osobi, odnosno vjerovniku; [Am. 56]

(y) „obveza” znači dužnost ispunjenja obveze koju jedna stranka u pravnom odnosu duguje drugoj stranki. [Am. 57]

(ya) „besplatno” znači bez plaćanja troškova koji nužno nastaju radi osiguravanja sukladnosti robe, posebno troškova poštarine, rada i materijala. [Am. 58]

Članak 3.

Mogućnost korištenja Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe

Ugovorne stranke mogu se sporazumjeti , pod uvjetom da su ispunjeni uvjeti iz članaka 8. i 9., da će primjenjivati Zajednički europski zakon o prodaji robe za svoje prekogranične ugovore o prodaji robe, isporuci digitalna sadržaja te za pružanje povezanih usluga unutar teritorijalnog, materijalnog i osobnog okvira u skladu s člancima od 4. do 7. [Am. 59]

Članak 4.

Prekogranični ugovori

1. Zajednički europski zakon o prodaji robe može se koristiti za prekogranične ugovore na daljinu koji su prekogranični ugovori . [Am. 60]

2. Za potrebe ove Uredbe, ugovor među trgovcima jest prekogranični ugovor ako ugovorne stranke imaju svoje uobičajeno boravište u različitim zemljama od kojih je barem jedna od njih država članica.

3. Za potrebe ove Uredbe, ugovor između trgovca i potrošača jest prekogranični ugovor:

(a) ako se adresa koju je potrošač naznačio, adresa za isporuku robe ili adresa za ispostavu računa nalazi u državi različitoj od države u kojoj trgovac ima uobičajeno boravište; i

(b) ako je barem jedna od tih zemalja država članica.

4. U smislu ove Uredbe, uobičajeno boravište trgovačkih društava i ostalih pravnih osoba mjesto je njihove središnje uprave. Uobičajeno boravište trgovca koji je fizička osoba jest glavno mjesto poslovanja te osobe.

5. Ako je ugovor sklopljen u ispostavi, agenciji ili nekoj drugoj organizacijskoj jedinici trgovca, mjesto gdje se nalazi ispostava, agencija ili neka druga organizacijska jedinica smatra se mjestom uobičajena boravišta trgovca.

6. Za potrebe određivanja je li ugovor prekogranični ugovor, relevantni rok jest datum sporazuma o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe.

Članak 5.

Ugovori u kojima se može primjenjivati Zajednički europski zakon o prodaji robe

Zajednički europski zakon o prodaji robe može se koristiti za potrebe ugovore na daljinu, uključujući internetske ugovore, koji su : [Am. 61]

(a) kupoprodajni ugovori;

(b) ugovori o isporuci digitalna sadržaja, bez obzira je li takav sadržaj isporučen na materijalnom nosaču podataka ili nekom drugom sredstvu , koji korisnik može pohraniti, obraditi, kojemu može pristupiti ili ga ponovno koristiti bez obzira na to je li digitalni sadržaj isporučen u zamjenu za plaćanje određene cijene ili u zamjenu za protuuslugu koja ne podrazumijeva plaćanje, ili je isporučen u zamjenu za bilo koju drugu protuuslugu . [Am. 62]

(c) ugovori o povezanim uslugama, bez obzira je li za povezanu uslugu dogovorena posebna cijena.

Članak 6.

Izuzimanje mješovitih ugovora i ugovora povezanih s potrošačkim kreditima Povezani ugovori i mješoviti ugovori [Am. 63]

1. Zajednički europski zakon o prodaji robe ne smije može se također koristiti za potrebe mješovitih ugovora koji obuhvaćaju

(a) kad je ugovor reguliran Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe povezan s ugovorom koji nije kupoprodajni, ugovorom za isporuku digitalnog sadržaja ili ugovorom o povezanim uslugama, ili

(b) kad ugovor uključuje bilo kakve druge elemente osim prodaje robe, isporuke digitalnog sadržaja ili pružanja povezanih usluga u smislu članka 5. , pod uvjetom da su ti elementi djeljivi i da se njihova cijena može prikazati jedinično. [Am. 64]

1.a U slučajevima na koje se upućuje u točki (a) stavka 1. povezani ugovor podliježe inače mjerodavnom pravu. [Am. 65]

1.b U slučajevima na koje se upućuje u točki (a) stavka 1. i

(a) ako u kontekstu koji podliježe Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe bilo koja stranka primijeni neko pravo, pravni lijek ili obranu, ili ako taj ugovor nije važeći ili obvezujući, učinci povezanog ugovora utvrdit će se nacionalnim pravom mjerodavnim za povezani ugovor; [Am. 66]

(b) ako u kontekstu povezanog ugovora bilo koja stranka ostvari neko pravo, pravni lijek ili obranu, ili ako taj ugovor nije važeći ili obvezujući prema nacionalnom pravu mjerodavnom za taj ugovor, obveze stranaka iz ugovora koji podliježe Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe ostaju nepromijenjene osim ako stranka ni ne bi bila sklopila taj ugovor koji podliježe Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe nego samo povezani ugovor, ili bi to bila učinila uz bitno različite uvjete ugovora, a u tom bi slučaju ta stranka imala pravo na raskid ugovora koji podliježe Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe. [Am. 67]

1.c U slučajevima na koje se upućuje u točki (b) stavka 1., smatra se da je o drugim elementima uključenim u ugovor postignut sporazum u okviru povezanog ugovora. [Am. 68]

2. Zajednički europski zakon o prodaji robe ne smije se koristiti za potrebe ugovora između trgovca i potrošača u kojima trgovac daje ili se obvezuje dati potrošaču kredit u obliku odgođena plaćanja, zajam ili ostale slične financijske usluge. Zajednički europski zakon o prodaji robe može se koristiti za potrebe ugovora između trgovca i potrošača ako se roba, digitalni sadržaj ili povezane usluge iste vrste isporučuju na trajnoj osnovi, a potrošač u obliku obročna plaćanja plaća takvu robu, digitalni sadržaj ili povezane usluge tijekom trajanja njihove isporuke. [Am. 69]

Članak 7.

Ugovorne stranke

1. Zajednički europski zakon o prodaji robe može se koristiti samo ako je prodavatelj robe ili dobavljač digitalna sadržaja trgovac. Ako su sve ugovorne stranke trgovci, Zajednički europski zakon o prodaji robe može se koristiti ako je barem jedna od tih ugovornih stranaka malo ili srednje poduzeće („MSP”).

2. Za potrebe ove Uredbe, malo ili srednje poduzeće jest trgovac:

(a) koji ima manje od 250 zaposlenika; i

(b) čiji godišnji promet ne prelazi 50 milijuna EUR ili čija godišnja bilanca stanja ne prelazi 43 milijuna EUR ili, u slučaju malog ili srednjeg poduzeća čije je uobičajeno boravište u državi članici čija valuta nije euro ili u trećoj zemlji, istovjetne iznose u valuti te države članice ili treće zemlje. [Am. 70]

Članak 8.

Sporazum o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe

1. Zajednički europski zakon o prodaji robe primjenjuje se nakon što su se o tome sporazumjele ugovorne stranke. Postojanje takvog sporazuma i njegova valjanost određuju se na temelju stavaka 2. i 3. ovoga članka i članka 9. te na temelju relevantnih odredaba Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe.

2. U odnosima između trgovca i potrošača sporazum o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe valjan je samo ako je potrošač dao svoj pristanak u obliku izričite izjave odvojene od izjave o pristanku na sklapane sklapanje ugovora i ako su ispunjeni uvjeti iz članka 9. Trgovac potrošaču dostavlja potvrdu tog sporazuma pohranjenu na trajnom mediju. [Am. 71]

3. U odnosima između trgovca i potrošača Zajednički europski zakon o prodaji robe ne koristi se samo djelomično, već isključivo u svojoj cijelosti. U odnosima među trgovcima, Zajednički europski zakon o prodaji robe može se izabrati djelomično, pod uvjetom da njime nije zabranjeno izuzeće predmetnih odredbi. [Am. 72]

Članak 9.

Standardna informacijska obavijest u ugovorima između trgovca i potrošača

1. Uz obveze informiranja propisane u Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe koje prethode sklapanju ugovora, u odnosima između trgovca i potrošača trgovac mora obavijestiti potrošača o predviđenoj namjeni Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe prije postizanja sporazuma tako da potrošaču na očiti način dostavi informacijsku obavijest iz Priloga. Ako se sporazum o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe postiže putem telefona ili na bilo kakav drugi način na koji nije moguće potrošaču dostaviti informacijsku obavijest, ili u slučaju da trgovac nije prethodno dostavio informacijsku obavijest, potrošač nije obavezan slijediti sporazum dok ne primi potvrdu iz članka 8. stavka 2. kojoj je priložena informacijska obavijest te dok nakon toga izričito ne pristane na primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe.

2. Ako je informacijska obavijest iz stavka 1. dostavljena u elektroničkom obliku, ona mora sadržavati poveznicu ili, u svim ostalim okolnostima, internetsku stranicu na kojoj je dostupan besplatan tekst Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe.

Članak 10.

Kazne za kršenje posebnih zahtjeva

Države članice moraju odrediti kazne za kršenje zahtjeva određenih u člancima 8. i 9. koje su počinili trgovci u odnosima s potrošačima te su dužne poduzeti sve potrebne mjere kako bi osigurale da se te kazne primjenjuju. Te predviđene kazne moraju biti učinkovite, razmjerne i imati učinak odvraćanja. Države članice obavještavaju Komisiju o relevantnim odredbama najkasnije … (*2) i obavještavaju je čim prije o svim naknadnim izmjenama.

Članak 11.

Posljedice korištenja Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe

1. Ako su se ugovorne stranke valjano dogovorile o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, za pitanja koja su obuhvaćena pravilima tog zakona primjenjuje se isključivo Zajednički europski zakon o prodaji robe. Ako se sklopi takav ugovor, Zajednički europski zakon o prodaji robe također se primjenjuje u pitanju poštovanja obveza informiranja koje prethode sklapanju ugovora i pravnih lijekova u slučaju neispunjenja tih obveza , a ne režim ugovornog prava kojim bi, u nedostatku tog sporazuma, ugovor bio reguliran u okviru pravnog poretka koji je utvrđen kao mjerodavan . [Am. 73]

1.a Ako stranke započnu pregovore ili na drugi način poduzmu pripremne radnje za sklapanje ugovora pozivajući se na Zajednički europski zakon o prodaji robe, Zajednički europski zakon o prodaji robe uređuje i poštovanje predugovornih obveza pružanja informacija, i pravnu zaštitu u slučaju njezina neispunjavanja, kao i druga pitanja relevantna prije sklapanja ugovora.

Primjenom Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe kako je navedeno u prvom podstavku ne dovodi se u pitanje pravo mjerodavno po relevantnim pravilima međunarodnog privatnog prava ako se trgovac pozvao i na druge pravne sustave. [Am. 74]

Članak 11.a

Pitanja obuhvaćena Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe

1. Zajednički europski zakon o prodaji robe u svojim se pravilima bavi sljedećim pitanjima:

(a) obvezama informiranja koje prethode potpisivanju ugovora;

(b) sklapanjem ugovora, uključujući formalne uvjete;

(c) pravom na odustajanje od ugovora i učincima takvog odustajanja;

(d) poništenjem ugovora zbog greške, prijevare, prijetnji ili nepoštenog iskorištavanja te učincima takvog poništenja;

(e) tumačenjem;

(f) sadržajem i učincima, uključujući i sadržaj i učinke relevantnog ugovora;

(g) ocjenom i posljedicama nepoštenih uvjeta ugovora;

(h) pravima i obvezama stranaka;

(i) pravnom zaštitom u slučaju neispunjenja ugovorne obveze;

(j) naknadom štete nakon poništenja ili raskida ugovora ili u slučaju neobvezujućeg ugovora;

(k) zastarom i prekluzijom prava;

(l) kaznama koje se primjenjuju u slučaju kršenja obveza i dužnosti koje proizlaze iz njegove primjene. [Am. 75]

2. Pitanja koja nisu obuhvaćena Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe podliježu relevantnim propisima nacionalnog zakonodavstva mjerodavnim na osnovi uredbi (EZ) br. 593/2008 i (EZ) br. 864/2007 ili bilo kojem drugom relevantnom kolizijskom pravilu. Ta pitanja uključuju:

(a) pravnu osobnost;

(b) ništavnost ugovora zbog nedostatka kapaciteta, nezakonitosti ili nemoralnosti, osim ako osnove za tu nezakonitost ili nemoralnosti nisu obuhvaćene Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe;

(c) određivanje jezika za sastavljanje ugovora;

(d) pitanja nediskriminacije;

(e) zastupanje;

(f) veći broj dužnika i vjerovnika i promjenu ugovornih stranaka, uključujući ustupanje prava;

(g) prijeboj i spajanje;

(h) stvaranje, stjecanje ili prijenos nepokretne imovine ili prava na nepokretnu imovinu;

(i) pravo intelektualnog vlasništva; i

(j) deliktno pravo, uključujući pitanje mogu li se istovremeni ugovorni ili izvanugovorni odštetni zahtjevi obrađivati zajedno. [Am. 76]

3. Ovim člankom ne dovodi se u pitanje ni jedno obvezujuće pravilo države nečlanice koje može biti mjerodavno na temelju relevantnih pravila kojima se reguliraju pravila međunarodnog privatnog prava. [Am. 77]

Članak 12.

Obveze informiranja koje proizlaze iz Direktive o uslugama

Ovom se Uredbom ne dovode u pitanje obveze informiranja propisane u nacionalnim zakonima koji prenose odredbe Direktive 2006/123/EZ te koje nadopunjuju obveze informiranja propisane Zajedničkim europskim zakonom o prodaji robe.

Članak 13.

Mogućnosti država članica

Država članica može odlučiti staviti na raspolaganje primjenu Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe za:

(a) ugovore u kojima se uobičajeno boravište trgovaca ili, u slučaju ugovora između trgovca i potrošača, uobičajeno boravište trgovca, adresa koju je naznačio potrošač, adresa za isporuku robe te adresa za ispostavu računa nalaze u toj državi članici; i/ili;

(b) ugovore u kojima su sve ugovorne stranke trgovci, ali nijedna od njih nije malo ili srednje poduzeće u smislu članka 7. stavka 2.

Članak 14.

Obavještavanje o presudama u kojima se primjenjuje ova Uredba

1. Države članice dužne su osigurati da se Komisiju bez nepotrebna odgađanja obavijesti o konačnim presudama njihovih sudova za koje se primjenjuju propisi ove Uredbe.

2. Komisija je dužna uspostaviti sustav koji omogućuje korištenje informacija vezanih uz presude iz stavka 1. te relevantnih presuda Suda Europske unije. Taj je sustav dostupan javnosti. [Am. 78]

Članak 15.

Pregled

1. U roku od … [4 godine nakon datuma početka primjene ove Uredbe] države članice dužne su dostaviti Komisiji podatke vezane uz primjenu ove Uredbe, a pogotovo podatke o stupnju prihvaćenosti Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, o mjeri u kojoj su odredbe toga zakona dovele do sporova te o razlikama u razini zaštite potrošača između Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe i nacionalnih zakona. Ti podaci također moraju sadržavati sveobuhvatan pregled sudske prakse nacionalnih sudova pri tumačenju odredaba Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe.

2. U roku od … [5 godina nakon datuma početka primjene ove Uredbe] Komisija je dužna dostaviti Europskom parlamentu, Vijeću te Gospodarskom i socijalnom odboru detaljno izvješće o funkcioniranju ove Uredbe koje također mora obuhvatiti, između ostaloga, potrebu za širenjem okvira tog zakona s obzirom na ugovore među poslovnim subjektima, tržišne i tehnološke razvoje vezane uz digitalni sadržaj te budući razvoj pravne stečevine Unije. [Am. 79]

Članak 16.

Stupanje na snagu i primjena

1. Ova Uredba stupa na snagu 20. dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

2. Primjenjuje se od [6 mjeseci nakon njezina stupanja na snagu].

Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama. [Am. 80]

PRILOG I.

ZAJEDNIČKI EUROPSKI ZAKON O PRODAJI ROBE

SADRŽAJ

Dio I.: Uvodne odredbe Error! Bookmark not defined. 36

Poglavlje 1.: Opća načela i primjena ….… 36

Odjeljak 1.: Opća načela Error! Bookmark not defined. 36

Odjeljak 2.: Primjena Error! Bookmark not defined. 36

Dio II.: Sastavljanje obvezujućeg ugovora Error! Bookmark not defined. 42

Poglavlje 2.: Predugovorne informacije Error! Bookmark not defined. 42

Odjeljak 1.: Predugovorne informacije koje pruža trgovac u odnosu s potrošačem Error! Bookmark not defined. 42

Odjeljak 2.: Predugovorne informacije koje pruža trgovac u odnosu s drugim trgovcem Error! Bookmark not defined. 48

Odjeljak 3.: Ugovori sklopljeni elektroničkim putem Error! Bookmark not defined. 48

Odjeljak 4.: Obveza osiguravanja točnosti pruženih informacija Error! Bookmark not defined. 50

Odjeljak 5.: Pravni lijekovi u slučaju kršenja obveza pružanja informacija Error! Bookmark not defined. 50

Poglavlje 3.: Sklapanje ugovora Error! Bookmark not defined. 52

Poglavlje 4.: Pravo na odustajanje u slučaju ugovora između trgovaca i potrošača sklopljenih na daljinu i izvan poslovnih prostorija Error! Bookmark not defined. 56

Poglavlje 5.: Mane volje Error! Bookmark not defined. 62

Dio III.: Procjena sadržaja ugovora Error! Bookmark not defined. 65

Poglavlje 6.: Tumačenje Error! Bookmark not defined. 65

Poglavlje 7.: Sadržaj i učinci Error! Bookmark not defined. 67

Poglavlje 8.: Nepošteni uvjeti ugovora Error! Bookmark not defined. 72

Odjeljak 1.: Opće odredbe Error! Bookmark not defined. 72

Odjeljak 2.: Nepošteni uvjeti ugovora u ugovorima između trgovca i potrošača Error! Bookmark not defined. 72

Odjeljak 3.: Nepošteni uvjeti ugovora u ugovorima među trgovcima Error! Bookmark not defined. 76

Dio IV.: Obveze i pravni lijekovi ugovornih stranaka u kupoprodajnom ugovoru za isporuku digitalnog sadržaja Error! Bookmark not defined. 78

Poglavlje 9.: Opće odredbe Error! Bookmark not defined. 78

Poglavlje 10.: Obveze prodavatelja Error! Bookmark not defined. 81

Odjeljak 1.: Opće odredbe Error! Bookmark not defined. 81

Odjeljak 2.: Isporuka Error! Bookmark not defined. 81

Odjeljak 3.: Sukladnost robe i digitalnog sadržaja Error! Bookmark not defined. 84

Poglavlje 11.: Pravni lijekovi kupca Error! Bookmark not defined. 87

Odjeljak 1.: Opće odredbe Error! Bookmark not defined. 87

Odjeljak 2.: Ispravljanje pogreške od strane prodavatelja Error! Bookmark not defined. 88

Odjeljak 3.: Zahtjevi za ispunjenje ugovornih obveza Error! Bookmark not defined. 89

Odjeljak 4.: Obustavljanje ispunjenja ugovornih obveza kupca Error! Bookmark not defined. 90

Odjeljak 5.: Raskid Error! Bookmark not defined. 90

Odjeljak 6.: Sniženje cijene Error! Bookmark not defined. 92

Odjeljak 7.: Zahtjevi za pregled i obavješćivanje u ugovoru među trgovcima Error! Bookmark not defined. 92

Poglavlje 12.: Obveze kupca Error! Bookmark not defined. 94

Odjeljak 1.: Opće odredbe Error! Bookmark not defined. 94

Odjeljak 2.: Plaćanje cijene Error! Bookmark not defined. 94

Odjeljak 3.: Preuzimanje isporuke Error! Bookmark not defined. 96

Poglavlje 13.: Pravni lijekovi prodavatelja Error! Bookmark not defined. 98

Odjeljak 1.: Opće odredbe Error! Bookmark not defined. 98

Odjeljak 2.: Zahtjevi za ispunjenje ugovornih obveza Error! Bookmark not defined. 98

Odjeljak 3.: Obustavljanje ispunjenja ugovornih obveza prodavatelja Error! Bookmark not defined. 99

Odjeljak 4.: Raskid Error! Bookmark not defined. 99

Poglavlje 14.: Prijelaz rizika Error! Bookmark not defined. 101

Odjeljak 1.: Opće odredbe Error! Bookmark not defined. 101

Odjeljek 2.: Prijelaz rizika u potrošačkim kupoprodajnim ugovorima Error! Bookmark not defined. 101

Odjeljak 3.: Prijelaz rizika u ugovorima među trgovcima Error! Bookmark not defined. 102

Dio V.: Obveze i pravni lijekovi ugovornih stranaka u vezi s ugovorom o povezanim uslugama Error! Bookmark not defined. 104

Poglavlje 15.: Obveze i pravni lijekovi ugovornih stranaka Error! Bookmark not defined. 104

Odjeljak 1.: Primjena određenih općih pravila o kupoprodajnim ugovorima Error! Bookmark not defined.

Odjeljak 2.: Obveze pružatelja usluga Error! Bookmark not defined. 104

Odjeljak 3.: Obveze potrošača Error! Bookmark not defined. 106

Odjeljak 4.: Pravni lijekovi Error! Bookmark not defined. 106

Dio VI.: Naknada štete i kamate Error! Bookmark not defined. 109

Poglavlje 16.: Naknada štete i kamate Error! Bookmark not defined. 109

Odjeljak 1.: Naknada štete Error! Bookmark not defined. 109

Odjeljak 2.: Zatezne kamate: opće odredbe Error! Bookmark not defined. 110

Odjeljak 3.: Zakašnjela plaćanja trgovaca Error! Bookmark not defined. 111

Dio VII.: Restitucija Error! Bookmark not defined. 114

Poglavlje 17.: Restitucija Error! Bookmark not defined. 114

Dio VIII.: Zastara Error! Bookmark not defined. 117

Poglavlje 18.: Zastara Error! Bookmark not defined. 117

Odjeljak 1.: Opća odredba Error! Bookmark not defined. 117

Odjeljak 2.: Rokovi zastare i njihov početak toka Error! Bookmark not defined. 117

Odjeljak 3.: Produljenje rokova zastare Error! Bookmark not defined. 118

Odjeljak 4.: Obnavljanje rokova zastare Error! Bookmark not defined. 119

Odjeljak 5.: Učinci zastare Error! Bookmark not defined. 119

Odjeljak 6.: Sporazumne izmjene Error! Bookmark not defined. 119

Dodatak 1. Error! Bookmark not defined. 119

Dodatak 2. 4 121

[Am. 81]

Glava II.

Odredbe Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe [Am. 82]

Dio I.

Uvodne odredbe

Poglavlje 1.

Osnovna načela i primjena

Odjeljak 1.

Osnovna načela

Članak 1.

Sloboda sklapanja ugovora

1. Ugovorne stranke imaju slobodu sklopiti ugovor i odrediti sadržaj ugovora u skladu sa svim primjenjivim obvezujućim pravilima.

2. Ugovorne stranke mogu izuzeti primjenu bilo kojih odredaba Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, odstupiti ili mijenjati učinke tih odredaba osim ako je drugačije naznačeno u tim odredbama.

Članak 2.

Dobra vjera i pošteno poslovanje

1. Svaka ugovorna stranka obvezna je postupati u skladu s načelom dobre vjere i poštenog poslovanja.

2. Kršenje te obveze može spriječiti ugovornu stranku u primjeni ili oslanjanju na pravo, pravni lijek ili obranu koja bi toj ugovornoj stranki u suprotnom bila dostupna ili se uslijed kršenja te odredbe ugovorna stranka može smatrati odgovornom za bilo koji gubitak druge ,ali iz toga automatski ne proizlaze pravna sredstva za neispunjavanje ugovorne stranke obveze. [Am. 83]

3. Ugovorne stranke ne smiju isključiti primjenu ovog članka, odstupiti od njega ili mijenjati njegove učinke.

Članak 3.

Suradnja

Ugovorne stranke dužne su međusobno surađivati u mjeri koja je potrebna za ispunjenje njihovih ugovornih obveza.

Odjeljak 2.

Primjena

Članak 4.

Tumačenje

1. Zajednički europski zakon o prodaji robe tumači se autonomno i u skladu s njegovim ciljevima i temeljnim načelima.

2. Pitanja u okviru Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe koja nisu izričito riješena tim zakonom rješavaju se u skladu s ciljevima i temeljnim načelima tog zakona i svih njegovih odredaba, bez korištenja nacionalnog zakona koji bi se primjenjivao u slučaju da se ugovorne stranke nisu sporazumjele o korištenju Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe ili bilo kojeg drugog zakona.

3. Ako postoji opće pravilo i posebno pravilo koje se primjenjuje u određenim situacijama, a koje je obuhvaćeno općim pravilom, u slučaju kolizije primjenjuje se posebno pravilo.

Članak 5.

Razumnost

1. Razumnost se mora objektivno utvrditi, uzimajući u obzir narav i svrhu ugovora, okolnosti pojedina slučaja te upotrebe i prakse u trgovačkim i profesionalnim djelatnostima u pitanju.

2. Svako upućivanje na ono što se može očekivati od osobe, što osoba može očekivati ili što se može očekivati u određenoj situaciji jest upućivanje na ono što se može razumno očekivati.

Članak 6.

Nepostojanje potrebe za formom

Osim ako je drugačije određeno u Zajedničkom europskom zakonu o prodaji robe, ugovor, izjava ili ostala djelovanja uređena tim zakonom ne trebaju biti sastavljena ili dokazana u određenoj formi.

Članak 7.

Ugovori uvjeta koji nisu pojedinačno dogovoreni

1. Uvjet ugovora nije pojedinačno dogovoren ako je taj uvjet predložila jedna ugovorna stranka, a druga ugovorna stranka nije mogla utjecati na sadržaj tog uvjeta.

2. Ako jedna ugovorna stranka ponudi drugoj ugovornoj stranki da izabere uvjete ugovora, uvjet se ne smatra pojedinačno dogovorenim samo zbog toga što je druga ugovorna stranka odabrala taj uvjet među ponuđenim uvjetima.

3. Ugovorna stranka koja tvrdi da je određeni uvjet ugovora, koji je dio standardnih uvjeta ugovora, naknadno pojedinačno dogovoren, mora to dokazati.

4. U slučaju ugovora između trgovca i potrošača, trgovac mora dokazati da je uvjet ugovora koji je trgovac ponudio pojedinačno dogovoren.

5. U slučaju ugovora između trgovca i potrošača za uvjete ugovora koje je sastavila treća osoba smatra se da ih je ponudio trgovac osim ako ih je potrošač uključio u ugovor.

Članak 8.

Raskid ugovora

1. „Raskid ugovora” znači prekid prava i obveza ugovornih stranaka osim prava i obveza koje proizlaze iz bilo kojeg uvjeta ugovora kojim je predviđeno rješavanje sporova ili bilo kojeg drugog uvjeta ugovora koji se primjenjuje i nakon raskida ugovora.

2. Dospjela plaćanja i naknade štete za neispunjenje ugovornih obveza prije datuma raskida ugovora ostaju plativa. Ako je do raskida ugovora došlo zbog neispunjenja ugovornih obveza ili očekivanog neispunjenja ugovornih obveza, ugovorna stranka koja raskida ugovor također ima pravo na naknadu štete umjesto budućeg ispunjenja obveza druge ugovorne stranke.

3. Učinak raskida ugovora na povrat plaćene cijene i vraćanje robe ili digitalnog sadržaja te ostali učinci naknade štete uređeni su pravilima o naknadi štete navedenima u poglavlju 17.

Članak 9.

Mješoviti ugovori Ugovori koji uključuju pružanje povezanih usluga [Am. 84]

1. Ako je ugovorom predviđena i prodaja robe ili isporuka digitalnog sadržaja i pružanje povezane usluge, pravila iz dijela IV. primjenjuju se na obveze i pravne lijekove ugovornih stranaka koje predstavljaju prodavatelja i kupca robe ili digitalnog sadržaja, a pravila iz dijela V. primjenjuju se na obveze i pravne lijekove ugovornih stranaka koje predstavljaju pružatelja usluge i potrošača.

2. U slučaju ugovora na koji se primjenjuje stavak 1., ako se ugovorne obveze prodavatelja i pružatelja usluge obavljaju u odvojenim dijelovima ili se mogu razdijeliti, tada, ako postoji temelj za raskid zbog neispunjenja dijela ugovornih obveza za koji se može odrediti dio ukupne cijene, kupac i potrošač mogu raskinuti samo dio ugovora koji se odnosi na te dijelove.

3. Stavak 2. ne primjenjuje se u slučaju da se od kupca i potrošača ne može očekivati da prihvate ispunjenje ostalih dijelova ugovornih obveza ili je neispunjenje ugovornih obveza takvo da može biti temeljem raskida ugovora u cijelosti.

4. Ako ugovorne obveze prodavatelja i pružatelja usluga nije moguće razdijeliti ili se za dijelove ugovornih obveza ne može odrediti cijena, kupac i potrošač mogu raskinuti ugovor samo ako je neispunjenje ugovornih obveza takvo da čini temelj za raskid ugovora u cijelosti.

Članak 10.

Obavijest

1. Primjena ovog članka vezana je uz obavještavanje iz bilo kojeg razloga na temelju propisa Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe i na temelju ugovora.„Obavijest” znači priopćenje bilo kakve izjave koja ima pravni učinak ili čija je svrha prenošenje informacija u pravne svrhe. [Am. 85]

2. Obavijest se može dostaviti na bilo koji način prikladan u odnosu na okolnosti.

3. Obavijest proizvodi učinak kada je primatelj primi, osim ako u njoj nije određen odgođeni učinak.

4. Primatelj prima obavijest:

(a) kada je obavijest isporučena primatelju;

(b) kada je obavijest isporučena na primateljevu poslovnu adresu ili, ako takva poslovna adresa ne postoji ili je obavijest naslovljena na potrošača, kada je obavijest isporučena na adresu uobičajena boravišta primatelja;

(c) u slučaju da se obavijest šalje elektroničkom poštom ili ostalim oblicima individualne komunikacije, kada primatelj ima pristup obavijesti; ili

(d) kada je obavijest dostupna primatelju na takvom mjestu i na takav način da se od primatelja moglo očekivati da će pristupiti obavijesti bez neopravdane odgode.

Primatelj je primio obavijest kada je ispunjen jedan od zahtjeva iz točaka (a), (b), (c) ili (d), koji god je brži način.

5. Obavijest ne proizvodi učinak ako je primatelj primio opoziv obavijesti prije ili istovremeno kad i obavijest.

6. U odnosima između trgovca i potrošača ugovorne stranke ne smiju na štetu potrošača izuzeti primjenu stavaka 3. i 4., odstupiti od njih ili mijenjati njihove učinke.

Članak 11.

Računanje vremena

1. Odredbe ovog članka primjenjuju se na računanje vremena za bilo koju svrhu u okviru Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe. [Am. 86]

1.a Ako se razdoblje izraženo u danima, tjednima, mjesecima ili godinama računa od određenog događaja, aktivnosti ili vremena, smatra se da se dan u kojem se događaj zbio, izvršavala aktivnost ili je određeno vrijeme došlo ne uračunava u to razdoblje. [Am. 87]

2. U skladu sa stavcima 4., 5. i 7.:

(a) razdoblje izraženo u danima započinje početkom prvog sata prvog dana i istječe nakon što je istekao posljednji sat posljednjeg dana tog razdoblja;

(b) razdoblje izraženo u tjednima, mjesecima ili godinama započinje početkom prvog sata prvog dana tog razdoblja, a završava istekom posljednjeg sata bilo kojeg istog dana u tjednu u posljednjem tjednu, mjesecu ili godini ili na isti datum kao i datum početka tog razdoblja; ako u slučaju razdoblja izraženog u mjesecima ili godinama dan kada istječe to razdoblje nije u posljednjem mjesecu, tada to razdoblje završava istekom posljednjeg sata posljednjeg dana u tom mjesecu.

3. Ako se razdoblje izraženo u danima, tjednima, mjesecima ili godinama računa od određenog događaja, aktivnosti ili vremena, dan u kojem se događaj zbio, izvršavala aktivnost ili došlo do određenog vremena ne uračunava se u to razdoblje. [Am. 88]

4. Navedena razdoblja obuhvaćaju subote, nedjelje i državne praznike, osim ako su ti dani izričito isključeni ili ako su razdoblja izražena u radnim danima.

5. Ako je zadnji dan razdoblja subota, nedjelja ili državni praznik na lokaciji na kojoj se izvršava određena aktivnost, to razdoblje završava istekom posljednjeg sata sljedećeg radnog dana. Ova se odredba ne primjenjuje u slučaju razdoblja koja su izračunata retroaktivno od određenog datuma ili događaja.

6. Ako osoba šalje drugoj osobi dokument u kojemu je naznačeno razdoblje unutar kojeg je primatelj obvezan odgovoriti ili izvršiti neku drugu radnju, no nije naznačeno kad započinje to razdoblje, tada, u odsutnosti tog podatka, to razdoblje započinje u trenutku kada je primatelj primio dokument. [Am. 89]

7. Za potrebe ovog članka:

(a) „državni praznik” koji se odnosi na državu članicu ili dio države članice Europske unije znači bilo koji dan određen kao praznik za tu državu članicu ili njezin dio u popisu objavljenom u Službenom listu Europske unije i

(b) „radni dani” znače svi dani osim subota, nedjelja i državnih praznika.

7.a Ako osoba šalje drugoj osobi dokument u kojemu je naznačeno razdoblje unutar kojeg je primatelj obvezan odgovoriti ili izvršiti neku drugu radnju, no nije naznačeno kad započinje to razdoblje, tada, u odsutnosti tog podatka, to razdoblje započinje u trenutku kada je primatelj primio dokument. [Am. 90]

Članak 12.

Jednostrane izjave ili postupanje

1. Jednostrana izjava o namjeri mora se tumačiti na način na koji se od osobe kojoj je namijenjena moglo očekivati da će tu izjavu protumačiti.

2. Ako je autor izjave određenom izrazu u toj izjavi namijenio određeno značenje, a druga stranka je svjesna ili se od nje moglo očekivati da je bila svjesna te namjere, taj se izraz tumači u skladu sa značenjem koji joj je namijenio autor izjave.

3. Članci od 59. do 65. primjenjuju se uz odgovarajuće prilagodbe na tumačenje jednostranih izjava o namjeri. [Am. 91]

4. Propisi o neispravnostima u poglavlju 5. primjenjuju se uz odgovarajuće prilagodbe na jednostrane izjave o namjeri. [Am. 92]

5. Svako upućivanje na izjavu iz ovoga članka uključuje upućivanje na postupanje koje se može smatrati istovjetnim toj izjavi.

Dio II.

Sastavljanje obvezujućeg ugovora

Poglavlje 2.

Predugovorne informacije

Odjeljak 1.

Predugovorne informacije koje pruža trgovac koji pregovara s potrošačem

Članak 13.

Obveza pružanja informacija pri sklapanju ugovora na daljinu ili izvan poslovnih prostorija [Am. 93]

1. Trgovac koji sklapa ugovor na daljinu ili izvan poslovnih prostorija dužan je potrošaču pružiti sljedeće informacije na jasan i razumljiv način prije sklapanja ugovora ili prije negoli se potrošač obveže bilo kakvom ponudom:

(a) glavna obilježja robe, digitalnog sadržaja ili povezanih usluga koje se isporučuju, u mjeri prikladnoj u odnosu na sredstvo komunikacije, robu, digitalni sadržaj ili povezane usluge;

(b) ukupnu cijenu te dodatna davanja i troškove, u skladu s člankom 14.;

(c) identitet i adresu trgovca, u skladu s člankom 15.;

(d) uvjete ugovora, u skladu s člankom 16.;

(e) prava na odustajanje, u skladu s člankom 17.;

(f) kad je primjenjivo, postojanje i uvjete pomoći potrošaču nakon prodaje od strane trgovca, usluga nakon prodaje, trgovačkih jamstava i postupaka za rješavanje reklamacija;

(g) kad je primjenjivo, mogućnost korištenja mehanizma alternativnog rješavanja sporova kojemu je trgovac podložan i načine pristupa tom mehanizmu;

(h) kad je primjenjivo, funkcionalnost digitalna sadržaja, uključujući primjenjive mjere tehničke zaštite; i

(i) kad je primjenjivo, svaku relevantnu interoperabilnost digitalnog sadržaja s hardverom i softverom s kojom je trgovac upoznat ili se opravdano može očekivati da je trebao biti upoznat. [Am. 94]

2. Pružene informacije, osim adresa propisanih u stavku 1. točki (c), sastavni su dio ugovora te se ne smiju mijenjati osim ako su se ugovorne stranke izričito dogovorile drukčije.

3. U slučaju ugovora na daljinu, Informacije propisane ovim člankom moraju:

(a) biti pružene ili dostupne potrošaču na način koji je prikladan u odnosu na korišteno sredstvo udaljene komunikacije;

(b) biti sastavljene na jednostavan i razumljiv način i

(c) ako su pružene na trajnom mediju, biti čitljive. [Am. 95]

4. U slučaju ugovora izvan poslovnih prostorija, informacije propisane ovim člankom moraju:

(a) biti pružene u papirnatom obliku ili, uz pristanak potrošača, na nekom drugom trajnom mediju i

(b) biti čitljive te napisane na jednostavan i razumljiv način. [Am. 96]

5. Ovaj se članak ne primjenjuje u slučaju da je ugovor:

(a) sklopljen u svrhu isporuke hrane, pića i druge robe namijenjene stalnoj potrošnji u domaćinstvima, a koje trgovac često i redovito fizički isporučuje u dom, stan ili na radno mjesto potrošača;

(b) sklopljen putem prodajnih automata ili automatiziranih trgovačkih objekata; [Am. 97]

(c) sklopljen izvan poslovnih prostorija, a cijena ili, u slučaju više ugovora sklopljenih istovremeno, ukupna cijena ugovora ne prelazi 50 EUR ili istovjetan iznos u valuti u kojoj je izražena ugovorna cijena. [Am. 98]

(ca) u skladu sa zakonima države članice, koje sastavlja nositelj javne vlasti koji ima statutarnu obvezu biti neovisan i nepristran i koji mora osigurati, pružajući cjelovite pravne informacije, da potrošač sklapa ugovor tek kad je pažljivo razmotrio njegove pravne aspekte i poznaje njegovo pravno područje primjene . [Am. 99]

Članak 14.

Informacije o cijeni te dodatnim davanjima i troškovima

1. Informacije koje je potrebno pružiti na temelju članka 13. stavka 1. točke (b) moraju obuhvaćati:

(a) ukupnu cijenu robe, digitalnog sadržaja ili povezanih usluga, u koju su uključeni troškovi poreza ili, u slučaju da je narav robe, digitalnog sadržaja ili povezanih usluga takva da nije moguće unaprijed razumno izračunati cijenu, način na koji se cijena izračunava i

(b) ako je primjenjivo, dodatne troškove vozarine, isporuke ili poštanske troškove te sve ostale troškove ili, ako se ti troškovi ne mogu unaprijed razumno izračunati, obavijest o mogućem plaćanju takvih dodatnih davanja i troškova.

2. U slučaju ugovora koji se sklapa na neodređeno vrijeme ili ugovora o pretplati, ukupna cijena uključuje ukupne troškove po obračunskom razdoblju. Kad se takvi ugovori naplaćuju po fiksnoj stopi, ukupna cijena mora obuhvatiti ukupnu mjesečnu cijenu. Kad se ukupna cijena ne može unaprijed razumno izračunati, potrebno je navesti način na koji će se cijena izračunati.

3. Ako je to potrebno, trgovac mora obavijestiti potrošača o trošku korištenja sredstva komunikacije na daljinu za sklapanje ugovora ako se taj trošak izračunava na neki drugi način, a ne po osnovnoj stopi.

Članak 15.

Podaci o identitetu i adresi trgovca

Informacije koje je potrebno pružiti na temelju članka 13. stavka 1. točke (c) moraju obuhvaćati:

(a) identitet trgovca, poput njegova poslovna imena;

(b) zemljopisnu adresu poslovna nastana trgovca;

(c) broj telefona, telefaksa te adresu elektroničke pošte trgovca, ako je taj podatak dostupan, kako bi potrošač mogao brzo kontaktirati trgovca te na učinkovit način komunicirati s trgovcem;

(d) kad je primjenjivo, identitet i zemljopisnu adresu bilo kojeg drugog trgovca u čije ime on djeluje; i

(e) ako je različita od adrese navedene u skladu s ovim člankom, točkama (b) i (d), zemljopisnu adresu trgovca i, kad je primjenjivo, adresu drugog trgovca u čije ime trgovac djeluje, koju potrošač može koristiti u slučaju reklamacija.

Članak 16.

Informacije o uvjetima ugovora

Informacije koje je potrebno pružiti na temelju članka 13. stavka 1. točke (d) moraju obuhvaćati:

(a) načine plaćanja, isporuke proizvoda, isporuke digitalnog sadržaja ili izvršavanja povezanih usluga te rok u kojem se trgovac obvezuje isporučiti robu i digitalni sadržaj ili izvršiti povezane usluge;

(b) kad je primjenjivo, trajanje ugovora, minimalno trajanje potrošačevih obveza ili, ako se ugovor sklapa na neodređeno vrijeme ili se automatski produžuje, uvjete raskida ugovora i

(c) kad je primjenjivo, postojanje i uvjete davanja pologa ili drugih financijskih jamstava koje plaća ili osigurava potrošač na zahtjev trgovca;

(d) kad je primjenjivo, postojanje relevantnih pravila ponašanja te način pribavljanja kopija tih pravila.

Članak 17.

Informacije o pravu na odustajanje od ugovora pri sklapanju ugovora na daljinu ili izvan poslovnih prostorija [Am. 100]

1. Ako potrošač ostvaruje pravo na odustajanje od ugovora na temelju poglavlja 4., informacije koje je potrebno pružiti na temelju članka 13. stavka 1. točke (e) moraju obuhvaćati uvjete, vremenski rok i postupke za ostvarivanje tog prava u skladu s Dodatkom 1. te uzorak obrasca o odustajanju određen u Dodatku 2.

2. Kad je primjenjivo, informacije koje je potrebno pružiti na temelju članka 13. stavka 1. točke (e) moraju obuhvaćati činjenicu da će potrošač u slučaju odustajanja morati snositi trošak vraćanja robe te, u slučaju ugovora na daljinu, činjenicu da će potrošač u slučaju odustajanja morati snositi troškove vraćanja robe ako robu zbog njezine naravi nije moguće vratiti poštom.

3. Ako potrošač ostvaruje pravo na odustajanje od ugovora nakon što je zatražio da se povezane usluge počnu izvršavati tijekom razdoblja za odustajanje, informacije koje je potrebno pružiti na temelju članka 13. stavka 1. točke (e) moraju obuhvaćati činjenicu da je potrošač obvezan platiti trgovcu iznos iz članka 45. stavka 5.

4. Obvezu pružanja informacija propisanu u stavcima 1., 2. i 3. moguće je izvršiti na način da se potrošaču stavi na raspolaganje uzorak uputa o odustajanju određen u Dodatku 1. Smatra se da je trgovac izvršio obvezu pružanja informacija ako je te upute, ispravno ispunjene, dostavio potrošaču.

5. Kada pravo na odustajanje od ugovora nije predviđeno u skladu s člankom 40. stavkom 2. točkama od (c) do (i) te stavkom 3. tog članka, informacije koje je potrebno pružiti na temelju članka 13. stavka 1. točke (e) moraju obuhvaćati izjavu da potrošač neće moći iskoristiti pravo na odustajanje ili, kad je primjenjivo, informacije moraju obuhvaćati okolnosti u kojima potrošač gubi pravo na odustajanje.

Članak 18.

Ugovori sklopljeni izvan poslovnih prostorija: dodatne obveze informiranja i potvrda

1. Trgovac mora potrošaču dostaviti primjerak potpisanog ugovora ili potvrdu o sklopljenom ugovoru, uključujući, kad je primjenjivo, potvrdu pristanka potrošača i prihvaćanje kako je predviđeno u članku 40. stavku 3. točki (d) u papirnatom obliku ili, uz pristanak potrošača, na drugom trajnom mediju.

2. Ako potrošač zahtijeva da izvršavanje povezanih usluga započne tijekom razdoblja za odustajanje predviđenog u članku 42. stavku 2., trgovac mora od potrošača zahtijevati da u tu svrhu podnese izričit zahtjev na trajnom mediju. [Am. 101]

Članak 19.

Ugovori na daljinu: dodatne Dodatne informacije i ostali zahtjevi [Am. 102]

1. Ako trgovac potrošača zove telefonom s ciljem sklapanja ugovora na daljinu, na početku razgovora s potrošačem trgovac mora otkriti svoj identitet i, kad je primjenjivo, identitet osobe u čije ime zove te komercijalnu svrhu tog poziva.

2. Ako se ugovor na daljinu sklapa putem sredstva za komunikaciju na daljinu koje dozvoljava ograničeno vrijeme za otkrivanje informacija, trgovac mora pružiti barem informacije iz stavka 3. ovog članka putem tog sredstva prije sklapanja takvog ugovora. Ostale informacije iz članka 13. trgovac pruža potrošaču na primjeren način u skladu s člankom 13. stavkom 3.

3. Informacije koje je potrebno pružiti na temelju stavka 2. jesu:

(a) osnovna obilježja robe, digitalnog sadržaja ili povezanih usluga, kako je propisano u članku 13. stavku 1. točki (a);

(b) identitet trgovca, kako je propisano u članku 15. točki (a);

(c) ukupnu cijenu, uključujući sve stavke iz članka 13. stavka 1. točke (b) te članka 14. stavka 1. i 2.;

(d) pravo na odustajanje od ugovora i

(e) ako je to potrebno, trajanje ugovora, a ako je ugovor sklopljen na neodređeno vrijeme, zahtjeve za raskid ugovora iz članka 16. točke (b).

4. Ugovor sklopljen na daljinu putem telefona valjan je samo ako je potrošač potpisao ponudu ili poslao svoj pisani pristanak na sklapanje ugovora. Trgovac potrošaču dostavlja potvrdu o tom sporazumu pohranjenu na trajnom mediju.

5. Trgovac mora potrošaču dostaviti potvrdu o sklopljenom ugovoru, uključujući, kad je primjenjivo, potvrdu o pristanku i prihvaćanju potrošača iz članka 40. stavka 3. točke (d) te sve informacije iz članka 13. na trajnom mediju. Trgovac mora te informacije pružiti u razumnom vremenskom roku nakon sklapanja ugovora na daljinu, a najkasnije na dan isporuke robe ili prije isporuke digitalnog sadržaja ili početka pružanja povezanih usluga, osim ako su informacije već prenesene potrošaču na trajnom mediju prije sklapanja ugovora na daljinu.

6. Ako potrošač zahtijeva da izvršavanje povezanih usluga započne tijekom razdoblja za odustajanje predviđenog u članku 42. stavku 2., trgovac mora od potrošača zahtijevati da u tu svrhu podnese izričit zahtjev na trajnom mediju.

Članak 20.

Obveza pružanja informacija pri sklapanju ugovora osim ugovora sklopljenih na daljinu ili izvan poslovnih prostorija

1. U slučaju ugovora koji se ne sklapaju na daljinu ili izvan poslovnih prostorija trgovac je obvezan prenijeti sljedeće informacije potrošaču, na jasan i razumljiv način prije sklapanja ugovora ili prije negoli se potrošač obveže na bilo kakvu ponudu, ako te informacije već nisu očite s obzirom na kontekst:

(a) glavna obilježja robe, digitalnog sadržaja ili povezanih usluga koje se isporučuju, u mjeri prikladnoj u odnosu na sredstvo komunikacije, robu, digitalni sadržaj ili povezane usluge;

(b) ukupnu cijenu te dodatna davanja i troškove, u skladu s člankom 14. stavkom 1.;

(c) identitet trgovca, poput njegova poslovnog imena, zemljopisne adrese njegova poslovna nastana te njegova broja telefona;

(d) uvjete ugovora u skladu s člankom 16. točkama (a) i (b);

(e) kad je primjenjivo, postojanje i uvjete usluga koje trgovac pruža potrošaču nakon prodaje, trgovačkih jamstava i postupaka za rješavanje reklamacija;

(f) kad je primjenjivo, funkcionalnost, uključujući primjenjive mjere tehničke zaštite digitalna sadržaja i

(g) kad je primjenjivo, svaku relevantnu interoperabilnost digitalnog sadržaja s hardverom i softverom s kojom je trgovac upoznat ili se opravdano može očekivati da je trebao biti upoznat.

2. Ovaj članak ne primjenjuje se na ugovor koji obuhvaća svakodnevne transakcije i koji se izvršava odmah u trenutku kad je sklopljen. [Am. 103]

Članak 21.

Teret dokazivanja

Trgovac snosi teret dokazivanja da je pružio sve informacije određene u ovom odjeljku.

Članak 22.

Prisilna narav

Ugovorne stranke ne smiju na štetu potrošača isključiti primjenu ovog odjeljka, odstupiti od njega ili mijenjati njegove učinke.

Odjeljak 2.

Predugovorne informacije koje pruža trgovac koji posluje s drugim trgovcem

Članak 23.

Obveza otkrivanja informacija o robi i povezanim uslugama

1. Prije sklapanja ugovora o prodaji robe, isporuci digitalnog sadržaja ili pružanju povezanih usluga između dva trgovca dobavljač je dužan na bilo koji prikladan način prenijeti drugom trgovcu informacije o osnovnim obilježjima robe, digitalnog sadržaja ili povezanih usluga za isporuku koje posjeduje ili za koje se očekuje da ih posjeduje, a čije bi prikrivanje značilo nepoštovanje načela dobre vjere i poštena poslovanja.

2. Pri određivanju je li dobavljač obvezan otkriti bilo koje informacije kako je određeno u stavku 1. uzimaju se u obzir sve okolnosti, uključujući sljedeće:

(a) je li dobavljač posjedovao posebnu stručnost;

(b) trošak dobavljača vezan za pribavljanje relevantnih informacija;

(c) mjeru u kojoj je drugi trgovac lakše mogao pribaviti informacije na druge načine;

(d) narav informacija;

(e) u kojoj su mjeri informacije važne za drugog trgovca i

(f) dobru poslovnu praksu u određenoj situaciji.

Odjeljak 3.

Ugovori sklopljeni elektroničkim putem

Članak 24.

Dodatne obveze pružanja informacija u slučaju ugovora sklopljenih na daljinu elektroničkim putem

1. Ovaj se članak primjenjuje na slučajeve u kojima trgovac osigurava sredstva za sklapanje ugovora, a ta su sredstva elektronička te ne obuhvaćaju ekskluzivnu razmjenu elektroničke pošte ili ostale oblike individualnog komuniciranja.

2. Trgovac mora drugoj ugovornoj stranki omogućiti prikladna, učinkovita i dostupna tehnička sredstva za prepoznavanje i ispravljanje grešaka prilikom unošenja podataka prije negoli druga ugovorna stranka sastavi ili prihvati ponudu.

3. Trgovac je dužan pružiti informacije o sljedećim pitanjima prije negoli druga ugovorna stranka sastavi ili prihvati ponudu:

(a) tehničkim koracima koje je potrebno poduzeti za sklapanje ugovora;

(b) informacije o tome hoće li trgovac pohraniti ugovor i hoće li ugovor biti dostupan;

(c) tehničkim sredstvima za prepoznavanje i ispravljanje grešaka prilikom unošenja podataka prije negoli druga ugovorna stranka sastavi ili prihvati ponudu;

(d) jezicima koji se nude za sklapanje ugovora;

(e) uvjetima ugovora na temelju kojih je trgovac spreman sklopiti ugovor. [Am. 104]

4. Ne dovodeći u pitanje strože uvjete za trgovca koji pregovara s potrošačem u okviru odjeljka 1. , trgovac se mora pobrinuti da su uvjeti ugovora iz stavka 3. točke (e) napisani alfabetskim ili drugim čitljivim znakovima te da su dostupni na trajnom mediju putem sredstava za podršku koja omogućuju čitanje, snimanje i reproduciranje informacija iz teksta u materijalnom obliku. [Am. 105]

5. Trgovac mora elektroničkim putem i bez nepotrebna odgađanja potvrditi primitak ponude ili prihvaćanje koju je poslala druga ugovorna stranka. U toj potvrdi navodi se sadržaj ponude ili prihvaćanja. [Am. 106]

Članak 25.

Dodatni zahtjevi u slučaju ugovora na daljinu sklopljenih elektroničkim putem

1. Ako ugovor na daljinu koji je sklopljen elektroničkim putem obavezuje potrošača na plaćanje, trgovac mora obavijestiti potrošača na jasan i očit način, odmah prije negoli potrošač izvrši narudžbu, o informacijama propisanima u članku 13. stavku 1. točki (a), članku 14. stavku 1. i 2. te članku 16. točki (b).

2. Trgovac mora osigurati da potrošač pri naručivanju izričito potvrdi da narudžba podrazumijeva obvezu plaćanja. Ako naručivanje podrazumijeva aktivaciju gumba ili neke slične funkcije, gumb ili slična funkcija moraju biti lako čitljivo označeni samo riječima „narudžba s obvezom plaćanja” ili sličnom nedvosmislenom formulacijom kojom se naznačuje da naručivanje podrazumijeva obvezu plaćanja trgovcu. Ako trgovac ne poštuje ovaj stavak, ugovor ili narudžba nisu obvezujući za potrošača.

3. Najkasnije pri početku postupka naručivanja trgovac je obvezan na jasan i čitljiv način na svojoj internetskoj stranici naznačiti postoje li kakva ograničenja vezana uz isporuku te koja su sredstva plaćanja prihvatljiva.

Članak 26.

Teret dokazivanja

U odnosima između trgovca i potrošača trgovac snosi teret dokazivanja da je pružio informacije određene u ovom odjeljku.

Članak 27.

Prisilna narav

U odnosima između trgovca i potrošača ugovorne stranke ne smiju na štetu potrošača izuzeti primjenu ovog odjeljka, odstupiti od njega ili mijenjati njegove učinke.

Odjeljak 4.

Obveza osiguravanja točnosti pruženih informacija

Članak 28.

Obveza osiguravanja točnosti pruženih informacija

1. Ugovorna stranka koja pruža informacije prije ili u vrijeme sklapanja ugovora, bilo kako bi poštovala obveze propisane u ovom poglavlju bilo iz drugih razloga, dužna je voditi računa o tome da su pružene informacije točne i da nisu obmanjujuće.

2. Ugovorna stranka kojoj su prenijete netočne ili obmanjujuće informacije, čime se krši obveza iz stavka 1., a koja se razumno oslanja na te informacije pri sklapanju ugovora s ugovornom strankom koja je te informacije pružila, ostvaruje pravo na pravne lijekove određene u članku 29.

3. U odnosima između trgovca i potrošača ugovorne stranke ne smiju na štetu potrošača isključiti primjenu ovog članka, odstupiti od njega ili mijenjati njegove učinke.

Odjeljak 5.

Pravni lijekovi u slučaju kršenja obveza pružanja informacija

Članak 29.

Pravni lijekovi u slučaju kršenja obveza pružanja informacija

1. Ugovorna stranka koja ne poštuje bilo koju obvezu određenu u ovom poglavlju odgovorna je prema poglavlju 16. za bilo kakav gubitak prouzročen drugoj ugovornoj stranci zbog takvog nepoštovanja. [Am. 107]

2. Ako trgovac ne poštuje zahtjeve informiranja o dodatnim davanjima ili drugim troškovima iz članka 14. ili o troškovima vraćanja robe iz članka 17. stavka 2., potrošač nije obvezan platiti dodatna davanja i druge troškove.

3. Pravni lijekovi predviđeni ovim člankom ne dovode u pitanje pravne lijekove dostupne na temelju članka 42. stavka 2., članka 48. ili članka 49.

4. U odnosima između trgovca i potrošača ugovorne stranke ne smiju na štetu potrošača isključiti primjenu ovog članka, odstupiti od njega ili mijenjati njegove učinke.

Poglavlje 3.

Sklapanje ugovora

Članak 30.

Zahtjevi vezani uz sklapanje ugovora

1. Ugovor je sklopljen ako:

(a) ugovorne stranke postignu sporazum;

(b) je namjera ugovornih stranaka da taj sporazum ima pravni učinak i

(c) ugovor, dopunjen prema potrebi pravilima Zajedničkog europskog zakona o prodaji robe, ima dostatan sadržaj i sigurnost da mu se može pripisati pravni učinak.

2. Sporazum se postiže prihvaćanjem ponude. Prihvaćanje može biti izraženo na izričit način ili u obliku ostalih izjava ili postupanja. [Am. 108]

3. Na temelju izjava i postupanja ugovornih stranaka određuje se je li namjera ugovornih stranaka da ugovor ima pravni učinak.

4. Ako jedna od ugovornih stranaka uvjetuje sklapanje ugovora sporazumom o nekom određenom pitanju, ugovor ne može biti sklopljen dok se ugovorne stranke nisu sporazumjele o tom pitanju.

Članak 31.

Ponuda

1. Prijedlog se smatra ponudom:

(a) ako je njegova svrha sklapanje ugovora u slučaju da je prihvaćen i

(b) ako ima dostatan sadržaj i stupanj sigurnosti da bi mogao prerasti u ugovor. U odnosima između trgovca i potrošača smatra se da ponuda ima dostatan sadržaj i stupanj sigurnosti ako su u njoj navedeni predmet, količina ili trajanje te cijena. [Am. 109]

2. Ponuda može biti upućena jednoj ili više određenih osoba.

3. Prijedlog upućen javnosti nije ponuda osim ako okolnosti navode drukčije.

Članak 32.

Opoziv ponude

1. Ponuda može biti opozvana ako primatelj ponude primi opoziv prije negoli je poslao svoje prihvaćanje ili, u slučaju prihvaćanja postupanjem, prije sklapanja ugovora.

2. Ako prijedlog upućen javnosti predstavlja ponudu, ponuda može biti opozvana upotrebom istih sredstava koja su se koristila za davanje ponude.

3. Opoziv ponude nije važeći ako je:

(a) u ponudi navedeno da je neopoziva;

(b) u ponudi naveden određeni rok za njezino prihvaćanje ili

(c) primatelj ponude razumno odlučio smatrati ponudu neopozivom te je postupao u skladu s tom ponudom.

Članak 33.

Odbijanje ponude

Ponuda prestaje vrijediti kada ponuditelj primi odbijanje ponude.

Članak 34.

Prihvaćanje

1. Bilo koji oblik izjave ili postupanja primatelja ponude smatra se prihvaćanjem ako upućuje na prihvaćanje ponude.

2. Šutnja ili neaktivnost same po sebi ne znače prihvaćanje. Posebno kad se radi o samoinicijativnoj isporuci robe, digitalnog sadržaja ili samoinicijativnom pružanju povezanih usluga, izostanak odgovora potrošača ne znači prihvaćanje. [Am. 110]

Članak 35.

Vrijeme sklapanja ugovora

1. Ako je primatelj ponude poslao svoje prihvaćanje, ugovor se smatra sklopljenim kada ponuditelj primi prihvaćanje.

2. Ako je ponuda prihvaćena postupanjem, ugovor se smatra sklopljenim kada je ponuditelj obaviješten o tom postupanju.

3. Neovisno o stavku 2., ako na temelju ponude, praksi koje su ugovorne stranke ustanovile među sobom ili upotrebe primatelj ponude