Na Slici 2. prikazan je porast upotrebe kreditnih potraživanja u kreditnim poslovima Eurosustava. U 2014. činili su 4 % ukupnih kolaterala. Krajem 2015. porast je iznosio 21 %. Najveći rast bio je od 2006. do 2007., što se može pripisati odluci Eurosustava da uključi kreditna potraživanja u popis kolaterala prihvaćenih za kreditne poslove u kategoriji neutržive imovine od 1. siječnja 2007. Time su stvoreni jedinstveni uvjeti, uključujući kriterije kojima se određuje prihvatljivost kreditnih potraživanja koja se upotrebljavaju kao kolateral za takve poslove. Odgovori država članica europodručja potvrđuju da njihove središnje banke u velikoj mjeri prihvaćaju ili uobičajeno upotrebljavaju kreditna potraživanja kao kolateral.

„Kreditno potraživanje” definirano je u FCD-u kao novčano potraživanje koje proizlazi iz ugovora, pri čemu kreditna institucija daje kredit u obliku zajma. Na Slici 1. prikazana je mobilizacija kreditnog potraživanja kao kolaterala kada davatelj kolaterala (B) prenosi svoje kreditno potraživanje u odnosu na svojeg dužnika (A) na primatelja kolaterala (C). Složeniji scenariji koji uključuju treću osobu (D) nastaju kada se isto kreditno potraživanje mobilizira više puta (npr. ako C potraživanje prenosi dalje) ili kada stečajni upravitelj razmatra je li potraživanje valjano preneseno iz imovine B-a.

Prvo, kako je to dopušteno člankom 1. stavkom 5., neke države članice zahtijevaju da upotreba kreditnih potraživanja kao kolaterala bude dokazana upisom u popis potraživanja koji se dostavlja primatelju kolaterala.

Direktiva 2009/44/EZ kojom se revidira FCD donesena je 6. svibnja 2009. Provedena je u većini država članica u 2011., a sve su je prenijele do 2012. FCD podliježe i Sporazumu o EGP-u s Lihtenštajnom, Norveškom i Islandom koji ga svi provode.

To upućuje na važnost FCD-a da prema potrebi i ako je to prikladno poveća pravnu sigurnost kreditnih potraživanja koji se upotrebljavaju kao kolateral.

Uvjeti na tržištu i globalne regulatorne promjene znače da su kreditne institucije suočene s velikom potražnjom za kolateralom. EU se tradicionalno oslanjao na bankarsko financiranje. Podaci s kraja 2013. upućuju na to da se nefinancijska društva oslanjaju na bankarske zajmove za oko 15 % svojih ukupnih potreba za financiranjem (u odnosu na 10 % u SAD-u). Kao takve, kreditne institucije EU-a drže kreditna potraživanja koja bi, ako je to prikladno, mogla biti upotrijebljena kao kolateral. Procjenjuje se da kreditna potraživanja u europodručju iznose gotovo 4,4 bilijuna EUR, tj. jednu trećinu ukupne vrijednosti prihvatljive utržive imovine za Eurosustav.

Izvan europodručja, stanje je različito i nema mnogo podataka. Čini se da su kreditna potraživanja kao kolateral slabo prihvaćena izvan europodručja. Češka i Litva potvrdile su da ih upotrebljavaju kao kolateral na svojim tržištima. Bugarska i Mađarska izjavile su da nisu u širokoj upotrebi. Samo je Danska izvijestila da njihova središnja banka prihvaća kreditna potraživanja kao kolateral. Ostala izvješća upućuju na to da ih prihvaća i Bank of England, premda ograničeno.

3.3.Djelotvornost

Cilj je Direktive 2009/44/EZ olakšati upotrebu kreditnih potraživanja kao kolaterala. U ovom odjeljku razmatra se je li taj cilj ostvaren i je li mogućnost iz članka 3. stavka 1. utjecala na rezultat.

Svaka je kvantitativna procjena učinka Direktive 2009/44/EZ na mobilizaciju kreditnih potraživanja izazov. Podaci Eurosustava (Slika 2.) upućuju na to da se od 2011. do 2012., tj. kada je Direktiva 2009/44/EZ provedena u svim državama članicama, upotreba kreditnih potraživanja kao kolaterala povećala sa 23 % na 26 % ukupno upotrijebljenog kolaterala. Međutim od 2012. do 2013. smanjila se sa 26 % na 19 %.

Na upotrebu kreditnih potraživanja kao kolaterala u kreditnim poslovima Eurosustava mogli su utjecati brojni čimbenici. Provedba Direktive 2009/44/EZ preklapala se s financijskom krizom i promjenama u okviru kolaterala Eurosustava. Povećana upotreba kreditnih potraživanja kao kolaterala u Eurosustavu tako se može objasniti povećanom potražnjom za kreditiranjem središnjih banaka i poticajima sudionika na tržištu da podnesu relativno nelikvidnu imovinu, npr. kreditna potraživanja, dok likvidniju imovinu čuvaju za druge transakcije. U pojedinim središnjim bankama provedene su tehničke i operativne prilagodbe, npr. u Deutsche Bundesbank i Banque de France (obje s drugim ugovornim stranama s visokim nenamirenim iznosima kreditnih potraživanja) uvedena su automatizirana komunikacijska sučelja kojima se omogućuje učinkovita mobilizacija kreditnih potraživanja.

Pet država članica navelo je da je FCD pomogao u upotrebi kreditnih potraživanja kao kolaterala. Procjena se ipak razlikuje po tome je li se zbog mogućnosti iz članka 3. stavka 1. smanjio ili povećao pravni rizik. Prema jednom mišljenju ta je mogućnost nužna za pravnu sigurnost jer je zbog nepostojanja formalne radnje skupo i nije uvijek moguće potvrditi je li kreditno potraživanje knjiženo kao kolateral ili nije. Prema drugom mišljenju tvrdi se da bi uklanjanje različitih formalnih zahtjeva među državama članicama povećalo pravnu sigurnost.

U Zelenoj knjizi o izgradnji unije tržišta kapitala postavlja se pitanje kojim bi se mjerama mogao poboljšati prekogranični tok kolaterala. U odgovoru na savjetovanje jedan je dionik tvrdio da je uklanjanje svih formalnih zahtjeva, npr. obveza obavješćivanja i registracije, potrebno kako bi se olakšala upotreba kreditnih potraživanja kao kolaterala. U dvama odgovorima podržano je usklađivanje kolizijskih pravila za povećanje zaštite primatelja kolaterala mogućnošću određivanja prava kojim se uređuju formalni zahtjevi s kojima se treba uskladiti da bi mobilizacija kolaterala kreditnih potraživanja bila djelotvorna u odnosu na treće osobe. ESB predlaže isključivanje prava dužnika na prijeboj u pogledu kreditnih potraživanja mobiliziranih kao kolateral pri središnjim bankama, ali to je izvan tematike ovog izvješća.

Općenito, ostvaren je cilj olakšavanja upotrebe kreditnih potraživanja FCD-a. Postoje dokazi da je uključivanje kreditnih potraživanja u usklađeni okvir za kolateral olakšalo njihovu upotrebu u određenim jurisdikcijama. Na primjer, ugovor o financijskom kolateralu s prijenosom vlasničkih prava za kreditna potraživanja bio je zabranjen prema nizozemskom pravu, ali to je promijenjeno provedbom FCD-a, dok je upotreba kreditnih potraživanja u Nizozemskoj u porastu. FCD-om uklonjeni su i formalni zahtjevi za zasnivanje ili valjanost ugovorâ o kolateralu. Rizik od poništavanja takvih ugovora zapravo je uklonjen, što pomaže mobilizaciji kreditnih potraživanja.

Kako se pokazalo pregledom provedbe, razlike u formalnostima i tehnikama dostupnima za kolateralizaciju kreditnih potraživanja i dalje su prisutne među državama članicama. Bez obzira na to, čak i kada kolateral kreditnog potraživanja i dalje podliježe nacionalnim formalnim zahtjevima, nakon što je s njima usklađen, pogoduje mu lakoća utuživosti koja je uvedena FCD-om (npr., kolateral kreditnih potraživanja može se realizirati prodajom ili prisvajanjem i prijebojem i ne primjenjuju se nikakve formalnosti u pogledu prethodne obavijesti ili propisanog načina realizacije ili isteka razdoblja).

U pogledu mjere do koje je cilj postignut ne može se zaključiti da su uklonjene sve pravne prepreke upotrebi kreditnih potraživanja kao kolaterala u EU-u. Osobito, prekogranična upotreba kolaterala kreditnih potraživanja i dalje podliježe pravnoj nesigurnosti zbog učinka različitih nacionalnih zahtjeva i nepotpune usklađenosti kolizijskih pravila na razini EU-a. Premda usklađena kolizijska pravila postoje za pravo koje se primjenjuje na odnos između dužnika i vjerovnika kreditnog potraživanja (odnos 1. na Slici 1.), davatelja i primatelja kolaterala (odnos 2. na Slici 1.) te primatelja kolaterala i dužnika (odnos 3. na Slici 1.), pravo koje se primjenjuje na djelotvornost davanja kreditnog potraživanja kao kolaterala trećim osobama, npr. koje su formalne radnje potrebne za osiguranje utuživosti u odnosu na druge potražitelje i redoslijed prednosti među višestrukim prijenosima istog kreditnog potraživanja (odnos 4. na Slici 1.) i dalje određuju nacionalna kolizijska pravila u državama članicama. Kao takav, primatelj kolaterala može pretpostaviti da ima prednost jer su ispunjeni formalni zahtjevi države članice A, dok se treća osoba oslanja na formalne zahtjeve države članice B i jednako tako vjeruje da ima prednost nad pravima drugog.

3.4.Učinkovitost

Uspostavljanjem ravnoteže između izazova u upotrebi kreditnih potraživanja kao kolaterala i važnosti bankarskih zajmova u realnom gospodarstvu, Komisija smatra da je cilj FCD-a postignut uz najmanji trošak za sve uključene strane.

Postojani formalni zahtjevi dodatni su troškovi za davatelja kolaterala. Čak i ako ispunjavanje zahtjeva za obavješćivanje dužnika nije skupo, iz perspektive kreditne institucije zahtjev bi posredno mogao štetno djelovati na odnose s klijentima. Neki dokazi upućuju na to da zahtjev za obavješćivanje može biti prepreka mobiliziranju bankarskih zajmova. To može utjecati na iznos kapitala u bilancama banaka koji nije učinkovitije upotrijebljen u gospodarstvu. Ipak, treba imati u vidu da postoje alternativna pravna sredstva kojima se bankama omogućuje da svoju imovinu u mirovanju bolje upotrijebe, npr. izdavanjem vrijednosnih papira pokrivenih kreditnim potraživanjima te da tako pribave sredstva za zasnivanje dodatnih zajmova.

Iz perspektive primatelja kolaterala ispunjavanje formalnih zahtjeva može pomoći u smanjenju troškova nastalih zbog pravnog rizika koji je uključen u prihvaćanje kreditnih potraživanja kao kolaterala. Za razliku od utrživih vrijednosnih papira, kreditna potraživanja obično su prilagođena potrebama dužnika. Tako se u slučaju potrebe realizacije kolaterala kreditna potraživanja ne mogu brzo konvertirati u gotovinu nego se prvo treba uzeti u obzir dužnik. Ključni čimbenik kojim se određuje vrijednost kolaterala tako je utuživost kreditnog potraživanja u odnosu na dužnika (odnos 3. na Slici 1.). Kako bi se osiguralo brzo unovčenje kreditnog potraživanja u slučaju nastanka statusa neispunjavanja obveze druge ugovorne strane, kriterijima prihvatljivosti Eurosustava u svakom se slučaju zahtijeva obavješćivanje dužnika.

Osim po svojoj ograničenoj likvidnosti, kreditna potraživanja razlikuju se od utrživih vrijednosnih papira jer se obično ne evidentiraju na elektroničkim računima, nego se samo evidentiraju ugovorom o kreditu. Stoga postoji veći rizik da isto kreditno potraživanje može biti knjiženo kao kolateral trećoj osobi. Zahtjev za obavješćivanje temelji se na ideji da ako dužnik treba biti upoznat s ugovorima o kolateralu, on može funkcionirati kao moguć izvor informacija o postojanju kolaterala kreditnog potraživanja. Kao što je vidljivo iz strožih pravila o formalnim zahtjevima u nekim jurisdikcijama, ako središnja banka prima kreditna potraživanja kao kolateral, formalne radnje štite primatelja kolaterala od izloženosti mogućim sporovima s trećim osobama o utuživosti i prednosti (odnos 4. na Slici 1.). Tako mogućnost iz FCD-a kojom se državama članicama dopustilo zadržavanje formalnih zahtjeva može pogodovati primateljima kolaterala u predmetnim jurisdikcijama.

Kada je riječ o dužniku, obično nije relevantno otplati li zajam banci ili primatelju kolaterala, tako da u načelu ugovor o kolateralu nema štetan utjecaj na njegov položaj. Dužnika je ipak potrebno zaštititi od rizika dvostrukog plaćanja (izvornom vjerovniku i primatelju kolaterala kao novom vlasniku potraživanja). To se može postići na razne načine, npr. formalnim zahtjevima za zasnivanje ili valjanost ugovora o kolateralu ili radi učinkovitosti, prednosti, utuživosti ili prihvatljivosti njihova dokaza naspram dužnika ili trećih osoba. Dostupne mogućnosti određene su FCD-om. Budući da su bankarski zajmovi najvažniji izvor financiranja za nefinancijska društva u EU-u, činjenica da se FCD-om ne utječe na pravila za oslobođenje dužnika od obveze ako otplati zajam izvornom vjerovniku, a da nije svjestan ugovora o kolateralu, ima pozitivan društveni učinak.

U pogledu država članica tom mogućnošću smanjeni su troškovi provedbe FCD-a. Ne postoje ni naznake da su države članice bile suočene s troškovima nastalima zbog pravnih poteškoća jer nisu podneseni nikakvi dokazi, npr. sudske odluke donesene u primjeni nacionalnog zakonodavstva kojim se prenosi članak 3. stavak 1..

Zaključno, FCD učinkovito djeluje za formalne radnje potrebne za mobiliziranjekreditnih potraživanja kao kolaterala u domaćem okružju. Postoje valjani razlozi za određene formalne zahtjeve. Nije ih teško ispuniti kada se svi elementi relevantni za situaciju nalaze u jednoj jurisdikciji. U prekograničnim slučajevima problem nije toliko u postojanju različitih formalnih zahtjeva, nego u tome što je teško odrediti koji se nacionalni zahtjev primjenjuje. Troškovi nalaženja prava koje se primjenjuje na formalne radnje koje su potrebne za osiguranje utuživosti ili prednosti u odnosu na treće osobe (odnos 4. na Slici 1.) i dubinske analize mogu biti visoki. Nedostatkom usklađenih kolizijskih pravila također se povećava broj materijalnih prava koja bi se mogla primijeniti na mobilizaciju kreditnih potraživanja kao kolaterala, što može otežati ispunjavanje kriterija prihvatljivosti Eurosustava.

4.Prikladnost članka 3. stavka 1.

U pogledu članka 3. stavka 1. FCD-a u obzir bi se moglo uzeti nekoliko odabira politika.

Prvo, moglo bi se zadržati postojeće stanje. Tome je izričito sklono dvanaest država članica koje tvrde da se odredbom o izuzeću omogućuje razumna ravnoteža interesa. Vjeruju da su potrebni nacionalni zahtjevi za objavljivanje radi zaštite dužnika i trećih osoba te suzbijanje prijevara, dok god u EU-u ne postoji usklađenost učinka i prednosti treće osobe. Prema njihovom mišljenju tom mogućnošću pruža se prilika za rješavanje pravnog rizika suočavanja tržišta s provjerom kreditnih potraživanja na nacionalnoj razini. Razumljivo je da se potiče nepostojanje formalnih zahtjeva kako bi se potaknula mobilizacija kreditnih potraživanja. Međutim ako formalni zahtjevi nisu znatni, pravno bi bilo bolje da im se omogući osiguravanje prednosti primatelja kolaterala. Time se može i dalje stvarati pravna nesigurnost kada prijenosi potraživanja sadržavaju prekogranični element. To bi se moglo ublažiti ujednačenim kolizijskim pravilima o djelotvornosti kreditnog potraživanja u odnosu na treće osobe i redoslijedom prednosti među višestrukim prijenosima istog potraživanja.