isključivi gospodarski pojas (IGP),

epikontinentalni pojas izvan IGP-a, i

izvan morskih voda država članica.

Kako je prikazano na slici 2., najveći dio (68 %) praćenja država članica provodi se u priobalnim vodama, dok se velik dio odvija i u teritorijalnim vodama (57 %) te u IGP-u (51 %). Najmanji dio (6 %) provodi se u kontinentalnim vodama izvan IGP-a.

Kako je prethodno objašnjeno, države članice uglavnom su povezale svoje programe praćenja s postojećim programima koji su potrebni u skladu s ostalim zakonodavstvom EU-a, čime bi se mogla objasniti rasprostranjenost praćenja u priobalnim vodama. Programi praćenja izvan teritorijalnih voda država članica ograničeni su. To se može objasniti brojnim čimbenicima kao što su troškovi takvog praćenja te potreba usmjeravanja pozornosti na ključne pritiske i utjecaje koji se pojavljuju bliže obali.





Vremenski okvir provedbe

Od država članica zahtijevalo se da razviju i provedu svoje programe praćenja do 15. srpnja 2014. Na slici 3. prikazani su udjeli programa praćenja za koje se očekuje da će biti uspostavljeni do 2014., 2018. i 2020. te nakon 2020., po kategoriji deskriptora. U 2014. najpraćeniji deskriptori država članica bili su onečišćujuće tvari u plodovima mora (deskriptor 9.), ribe koje se iskorištavaju u komercijalne svrhe (deskriptor 3.) i eutrofikacija (deskriptor 5.). Do 2020., na temelju samoprocjene država članica, bit će uspostavljeni programi praćenja za eutrofikaciju (deskriptor 5.), sisavce, gmazove, ribe i glavonošce (deskriptori 1. i 4.) te onečišćujuće tvari (deskriptor 8.). Za ribe koje se iskorištavaju u komercijalne svrhe (deskriptor 3.), hidrografske promjene (deskriptor 7.), otpatke u moru (deskriptor 10.) te staništa na morskom dnu i u stupcu vode (deskriptori 1., 4. i 6.), očekuje se da će gotovo 90 % programa praćenja biti uspostavljeno do 2020.

Slika 3.: Datum do kojeg države članice očekuju da će njihovi programi praćenja biti uspostavljeni, po kategoriji deskriptora, kako bi se pokrile njihove potrebe u pogledu dobrog stanja okoliša

Za programe praćenja za neautohtone vrste (deskriptor 2.) i podvodnu buku (deskriptor 11.) zahtijevat će se jasno ubrzavanje kako bi se osigurala odgovarajuća obuhvaćenost s obzirom na rokove u Okvirnoj direktivi o pomorskoj strategiji za ažuriranje morskih strategija do 2018. i postizanje dobrog stanja okoliša do 2020. Dodatni napor je također potreban za deskriptore biološke raznolikosti (deskriptori 1., 4. i 6.), a posebno za one koji nisu obuhvaćeni postojećim zakonodavstvom.

Slika 4.: Datum do kojeg države članice očekuju da će njihovi programi praćenja biti uspostavljeni kako bi se pokrile njihove potrebe dobrog stanja okoliša.

Na slici 4. prikazani su udjeli programa praćenja za koje se očekuje da će biti uspostavljeni do 2014., 2018. i 2020. te nakon 2020. radi procjene napretka prema postizanju dobrog stanja okoliša, po državi članici.

Pet država članica prijavilo je da su od 2014. uspostavljeni njihovi programi praćenja za većinu kategorija deskriptora. Četiri države članice 2014. nisu uspostavile nijedan program praćenja. Općenito, programi praćenja bili su samo djelomično prikladni do srpnja 2014., datuma do kojeg su trebali biti osmišljeni i provedeni u skladu s člankom 5. stavkom 2. točkom (a) podtočkom iv. Okvirne direktive o pomorskoj strategiji. Zbog toga će državama članicama nedostajati znatan dio podataka potrebnih za procjenu napretka prema dobrom stanju okoliša i okolišnim ciljevima koji se zahtijevaju za procjenu 2018.

Na temelju izvješća država članica s vremenom se očekuje postupno poboljšavanje situacije: očekuje se da će do 2018. devet država članica imati potpunu (ili gotovo potpunu) obuhvaćenost kategorija deskriptora te da će 2020. ukupno petnaest država članica uspostaviti svoje programe. Općenito, većina država članica odredila je 2020. kao točku do koje će većina njihovih programa praćenja biti u potpunosti uspostavljena. To je ohrabrujuće samo u onoj mjeri u kojoj to znači da se potpuno operativno praćenje u skladu s Okvirnom direktivom o pomorskoj strategiji očekuje do tog datuma.

Međutim, pet država članica ili nije izvijestilo o svojim namjerama ili je najavilo da njihovi programi praćenja neće biti u potpunosti uspostavljeni čak ni nakon 2020. – godine do koje države članice moraju postići dobro stanje okoliša.

Slično se može opaziti za obuhvaćenost okolišnih ciljeva programima praćenja država članica, iako prijavljeni vremenski okviri ukazuju na to da države članice uglavnom očekuju da će potrebe praćenja biti prikladno obuhvaćene prije 2020. – vidjeti sliku 5.