HR Službeni list Europske unije C 332/1

Mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora o dugotrajnoj socijalnoj skrbi i deinstitucionalizaciji

(razmatračko mišljenje)

(2015/C 332/01)

Izvjestiteljica: Gunta ANČA Suizvjestitelj: José Isaías RODRÍGUEZ GARCÍA-CARO

U pismu od 25. rujna 2014. te u skladu s člankom 304. UFEU-a, vršitelj dužnosti ministra vanjskih poslova i ministar unutarnjih poslova Republike Latvije g. Rihards Kozlovskis u ime latvijskog predsjedništva zatražio je od Europskog gospodarskog i socijalnog odbora da izradi razmatračko mišljenje o

dugotrajnoj socijalnoj skrbi i deinstitucionalizaciji.

Stručna skupina za zapošljavanje, socijalna pitanja i građanstvo, zadužena za pripremu rada Odbora o toj temi, Mišljenje je usvojila dana 7. svibnja 2015.

Europski gospodarski i socijalni odbor Mišljenje je usvojio na svom 508. plenarnom zasjedanju održanom 27. i 28. svibnja 2015. (sjednica od 27. svibnja), sa 139 glasova za, 1 protiv i 3 suzdržana.

1. Zaključci i preporuke

EGSO:

1.1. poziva na podizanje svijesti o položaju osoba koje žive u institucijama putem dosljednih i raščlanjenih podataka te na uspostavu pokazatelja za ljudska prava;

1.2. poziva države članice da u okviru nacionalnih programa reformi (NPR) uspostave mjere protiv diskriminacije i promiču pravo osoba s invaliditetom da u potpunosti sudjeluju u društvu i gospodarstvu;

1.3. zaključuje da su stroge mjere štednje smanjile proračune lokalnih i regionalnih vlasti, uz izravne posljedice na dostupnost socijalnih usluga. To je u nekim državama članicama izazvalo trend sve veće institucionalizacije;

1.4. preporučuje državama članicama iskorištavanje europskih strukturnih i investicijskih fondova za promicanje prijelaza s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice, za razvoj socijalnih i zdravstvenih usluga te za obuku osoblja u sektoru usluga podrške;

1.5. preporučuje državama članicama da provedu reformu dugotrajne skrbi na temelju analize isplativosti te da pritom zauzmu dugoročan pristup koji uključuje ulaganje u ljude i usluge umjesto smanjenja financijskih sredstava;

1.6. naglašava da je „deinstitucionalizacija” postupak koji iziskuje dugoročnu političku strategiju i izdvajanje odgovarajućih financijskih sredstava za razvoj alternativnih usluga podrške unutar zajednice;

1.7. poziva države članice da priznaju pravnu sposobnost muškaraca i žena s invaliditetom na ravnopravnoj osnovi s drugim osobama u svim vidovima života te da im po potrebi osiguraju potpomognuto donošenje odluka (1);

1.8. preporučuje razvoj visokokvalitetnih usluga koje se pružaju unutar zajednice kao ključan korak u postupku deinstitucionalizacije (2). Opasno je zatvoriti ustanove, a osobama ne pružiti alternativne usluge;

1.9. smatra da je u pogledu pružanja skrbi kod kuće nužno razviti profesionalne usluge po pristupačnim cijenama;

1.10. preporučuje da se stručno osoblje diljem Europe osposobi za rad na području usluga koje se pružaju unutar zajednice te da ga se upozna s postupkom deinstitucionalizacije;

1.11. preporučuje da usluge koje se pružaju unutar zajednice budu dostupne na lokalnoj razini te da budu cjenovno pristupačne i dostupne svima;

1.12. naglašava važnost pristupa zapošljavanju kako bi ljudi nakon odlaska iz ustanove mogli u potpunosti sudjelovati u društvu. Specijalizirane usluge zapošljavanja te strukovno obrazovanje i osposobljavanje trebaju biti dostupni onima kojima su potrebni bez diskriminacije;

1.13. preporučuje izgradnju partnerstva među svim dionicima uključenim u postupak deinstitucionalizacije;

1.14. ističe da različite skupine korisnika imaju različite potrebe te da je potrebno razviti posebna rješenja u suradnji sa svim relevantnim dionicima, uključujući korisnike i organizacije koje ih predstavljaju, obitelji, pružatelje usluga, predmetne gospodarske sektore i tijela javne vlasti;

1.15. poziva Europsku komisiju da donese europski okvir za kvalitetu usluga koje se pružaju unutar zajednice te ponovno ističe prijeku potrebu za obvezujućim standardima kako bi se osigurala najviša razina kvalitete;

1.16. poziva države članice da uspostave neovisne i djelotvorne usluge nadzora i praćenja kako bi se osigurala usklađenost s regulatornim standardima i standardima kvalitete za usluge skrbi;

1.17. preporučuje suzbijanje negativnih stereotipa te podizanje svijesti u školama i u društvu putem uključivih obrazovnih i medijskih kampanja.

2. Uvod

2.1. Deinstitucionalizacija i poštovanje ljudskih prava u Europi razvijali su se na različite načine tijekom većeg dijela prošlog stoljeća. Stoga je teško prikupiti usporedive podatke iz različitih zemalja.

2.2. EGSO smatra da je u našem društvu koje se neprestano mijenja važno u cijelom EU-u analizirati položaj osoba kojima je potrebna socijalna skrb i visoka razina podrške kako bi se razvila odgovarajuća rješenja i razmijenile dobre prakse.

2.3. Stoga, EGSO:

2.3.1. utvrđuje da više od jednog milijuna djece i odraslih osoba s invaliditetom živi u ustanovama diljem Europe (3);

2.3.2. „ustanovom” smatra rezidencijalni centar za skrb čiji su štićenici izdvojeni od šire zajednice i/ili prisiljeni živjeti zajedno. Ti štićenici nemaju dovoljnu kontrolu nad svojim životom ili odlukama koje na njih utječu, a zahtjevi organizacije često imaju prednost pred pojedinačnim potrebama štićenika (4);

2.3.3. ističe da visokokvalitetne usluge skrbi unutar lokalne zajednice daju bolje rezultate u smislu kvalitete života od institucionalne skrbi te dovode do socijalne integracije i smanjenja rizika od segregacije (5);

2.3.4. zalaže se za ukidanje svih oblika diskriminacije i zlostavljanja kojima muškarci, žene i djeca sa i bez invaliditeta, osobe kojima je potrebna visoka razina podrške te osobe s psihosocijalnim poteškoćama mogu biti izloženi u ustanovama i prilikom primanja usluga skrbi;

2.3.5. poziva se na preporuke iz prethodnih mišljenja EGSO-a (6);

2.3.6. skreće pozornost na obveze EU-a i država članica koje proizlaze iz Konvencije UN-a o pravima osoba s invaliditetom (UNCRPD) (7) u pogledu poštovanja dostojanstva, slobode i prava osoba da žive samostalno, da odlučuju gdje će i s kim živjeti te da imaju pristup uslugama podrške – uključujući osobnu asistenciju – unutar zajednice;

2.3.7. ističe da u skladu s Konvencijom UN-a o pravima djeteta (CRC) „za potpun i skladan razvoj svoje osobnosti” dijete treba „odrastati u obiteljskom okruženju, u ozračju sreće, ljubavi i razumijevanja”. Primarna odgovornost u pogledu odgoja djece leži na roditeljima, a odgovornost je države da roditelje – posebice one iz najugroženijih skupina – podupire odgovarajućim instrumentima socijalne zaštite. Djeca imaju pravo na zaštitu od povrede i zlostavljanja. Ako im obitelj ne može pružiti potrebnu skrb usprkos odgovarajućoj podršci koju osigurava država, djeca imaju pravo na zamjensku obiteljsku skrb;

2.3.8. ponovno ističe da osobe s invaliditetom, a posebice one s intelektualnim oštećenjima, imaju pravo da u očima zakona svagdje budu priznate kao osobe.

3. Prijelaz s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice

EGSO:

3.1. pozdravlja činjenicu da mnoge zemlje mijenjaju način na koji djeci i odraslim osobama pružaju skrb i podršku te neke ili sve rezidencijalne ustanove za dugotrajni boravak zamjenjuju uslugama koje se pružaju unutar obitelji i zajednice (8);

3.2. poziva da se postupak deinstitucionalizacije provodi na način da se poštuju prava skupina korisnika, da se rizik od štetnih posljedica svede na minimum te da se osigura pozitivan ishod za sve uključene osobe. Novi sustavi skrbi i podrške moraju poštovati prava, dostojanstvo, potrebe i želje svake osobe i njezine obitelji;

3.3. smatra da svaka osoba ima pravo izabrati gdje i kako želi živjeti.

4. Deinstitucionalizacija za različite interesne skupine

4.1. EGSO uviđa da djeca, osobe s invaliditetom – uključujući osobe s psihosocijalnim poteškoćama – te starije osobe imaju vrlo različite potrebe u pogledu skrbi. Stoga postupak deinstitucionalizacije dugotrajne skrbi treba uzeti u obzir posebne potrebe svake skupine korisnika.

4.2. Skrb unutar zajednice, uključujući profesionalnu skrb te skrb u obiteljskom i društvenom okruženju, pruža dodanu vrijednost koja nije prisutna u rezidencijalnim ustanovama.

4.3. Institucionalni sustav stoga treba prilagoditi na način da nadomješta pružanje socijalnih i zdravstvenih usluga u zajednici ako te usluge nisu dostupne, kao i tijekom prijelaznog razdoblja.

4.4. Samostalan život ne znači da osobe moraju živjeti u izolaciji. Naprotiv, znači da su im u zajednici u kojoj su odlučile živjeti na raspolaganju specijalizirane usluge i dostupne osnovne usluge.

4.5. Bit je deinstitucionalizacije uspostaviti prave usluge, ali i uspostaviti pravo okruženje u zajednici. Potrebno je pripremiti javnost za taj prijelaz, podizati svijest i boriti se protiv stigme. U suprotnom će umjesto do deinstitucionalizacije doći do reinstitucionalizacije, odnosno stvaranja „geta” osoba s psihosocijalnim poteškoćama koje žive u društvu, ali su svejedno izolirane zbog negativnih stavova. Mediji imaju ključni ulogu u tom pogledu.

4.6. EGSO primjećuje razlike između država članica EU-a, uključujući u pogledu definicije dugotrajne skrbi. Te se razlike mogu ticati i vrste skrbi koja se pruža te uključenih usluga. Slično tome, postoje znatne razlike unutar država članica među regijama i općinama, posebice između gradskih i ruralnih područja (9). EGSO smatra da to ne bi smjelo biti opravdanje za manjak napretka pojedinih država članica, među kojima svaka ima posebne značajke, te promiče postupan prijelaz na usluge koje se pružaju unutar zajednice.

4.7. U prethodnom razmatračkom mišljenju (10) EGSO je preporučio da se preispitaju skrb na daljinu (teleskrb) i život potpomognut okolinom te da se uspostavi sveobuhvatna i decentralizirana struktura u blizini mjesta gdje ljudi žive za neposredan kontakt sa starijim osobama. Željeli bismo ponoviti tu preporuku te podupiremo odgovarajući postupak deinstitucionalizacije za starije osobe, djecu, osobe s invaliditetom bilo koje dobi te osobe s psihosocijalnim poteškoćama (11).

4.8. Te skupine korisnika uključuju osobe koje zbog svoje dobi, invaliditeta ili nesamostalnosti imaju smanjenu sposobnost za donošenje odluka ili je uopće nemaju. EGSO stoga potiče države članice da tim osobama pruže najveću moguću zaštitu, u okviru postupnog i kontroliranog postupka deinstitucionalizacije, kako bi se njihova prava poštovala u svakom trenutku i kako bi im na raspolaganju bila najbolja moguća skrb unutar zajednice, uključujući potpomognuto donošenje odluka.

4.9. EGSO pridaje pozornost mogućem učinku prijelaza s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice na sektorske radnike. Sva tijela vlasti i svi dionici moraju zajedno raditi kako bi osigurali da postupak deinstitucionalizacije ima povoljan i postupan učinak na njegovatelje. Dostojanstveni radni uvjeti trebaju se uvijek poštovati.

4.10. Alternativa institucionalizaciji nije pružanje usluga kod kuće već pružanje usluga u zajednici te se stoga moraju osigurati ulaganja u infrastrukturu za te usluge.

4.11. EGSO pozdravlja dobre primjere, primjerice dopust radi skrbi, dopust radi skrbi u nepunom radnom vremenu i priznavanje osiguranja za neslužbene njegovatelje (12). Poziva Komisiju i države članice na poticanje razmjene dobrih praksi.

4.12. EGSO prepoznaje važnost njegovatelja. Neslužbeni njegovatelji, koji rade na dobrovoljnoj osnovi, nastoje odgovornosti u pogledu skrbi uskladiti sa svakodnevnim životom. To može dovesti do „sindroma njegovatelja” – glavni njegovatelj postaje tjelesno i psihološki iscrpljen. EU mora osigurati da se politike usklađivanja poslovnog i privatnog života te odgovornost za skrb zasnivaju na jednakosti svih te da se zadaće u okviru neformalne skrbi dijele na ravnopravan i pravedan način (13); da se poštuju temeljna prava njegovatelja; da se prepozna i podupire neformalna i obiteljska skrb; te da se prepozna i podupire uloga volontera u pružanju formalne i neformalne skrbi (14).

4.13. EGSO uviđa da su mnoge ugrožene skupine koje su nerijetko korisnici institucionalne skrbi natprosječno zastupljene u populaciji beskućnika. Stoga EGSO potiče države članice na razvoj strategija i programa deinstitucionalizacije uz potpuno uvažavanje beskućništva i potrebe pružanja usluga u okviru zajednice, kako radi sprečavanja tako i radi svladavanja problema beskućništva.

4.14. Za ravnopravnost na radnom mjestu od strateške je važnosti razvijati rad u kućanstvu i dati mu profesionalni status jer je to rad koji uglavnom obavljaju žene, a također su uglavnom ženama potrebne usluge čuvanja djece, pomoći starijim osobama i održavanja kućanstva kako bi im se osigurala profesionalna ravnopravnost s muškarcima. Te su usluge korisne kako za pojedince tako i za cijelo društvo. One stvaraju nova radna mjesta, zadovoljavaju potrebe društva koje stari i olakšavaju uspostavljanje ravnoteže između privatnog i profesionalnog života. Ujedno poboljšavaju kvalitetu života i socijalnu uključenost te olakšavaju ostanak starijih osoba u vlastitim domovima (15).

4.15. EGSO prepoznaje potrebu za osposobljavanjem stručnjaka diljem Europe u pogledu deinstitucionalizacije. Primjerice, bit će potrebno osposobiti novi naraštaj psihijatara kako bi se osiguralo da njihov rad bude u skladu s Konvencijom UN-a o pravima osoba s invaliditetom.

4.16. EGSO izražava zabrinutost time što se ljude katkad šalje u ustanove bez provođenja postupka savjetovanja ili poštovanja jasnih procedura. Prepoznaje važnost formalne procjene potrebe građana za dugoročnom skrbi. Taj postupak treba poštovati dostojanstvo ljudi i rezultirati razvojem individualiziranih usluga.

5. Učinak financijske krize na socijalne usluge

5.1. EGSO je svjestan da je pružanje dugotrajne skrbi onim skupinama korisnika kojima je potrebna jedan od najvećih socijalnih i gospodarskih izazova s kojima se suočava Europska unija, posebice u vrijeme gospodarske krize, kao što je to trenutno slučaj.

5.2. Komunikacija o socijalnim ulaganjima (16) jasno pokazuje da gospodarska kriza ugrožava naše sustave socijalne zaštite s obzirom na to da je nezaposlenost porasla, prihodi od poreza su pali, a povećao se broj osoba kojima su potrebne naknade. U tom kontekstu, EGSO se slaže s Komisijom u pogledu potrebe podupiranja država članica u osmišljavanju strategija dugotrajne skrbi kojima se smanjuje učinak gospodarske krize.

5.3. U svom mišljenju o toj komunikaciji (17) EGSO je ustvrdio da socijalna ulaganja za rast i koheziju trebaju služiti i za jačanje socijalnih usluga. To bi također moglo pridonijeti otvaranju radnih mjesta u uslužnom sektoru te razvoju novih usluga u zajednici.

5.4. Gospodarska kriza negativno je utjecala na sposobnost osoba s invaliditetom da žive samostalno, kao i na obitelji i ugrožene skupine koje su već bile izložene većem riziku od siromaštva i socijalne isključenosti.

5.5. Paket mjera za socijalna ulaganja (SIP) namijenjen je rješavanju izazova povezanih s gospodarskom krizom i demografskim promjenama (18).

5.6. EGSO je uvjeren da je kriza, uslijed smanjenih proračuna za te politike, dovela do velikog uzmaka u pogledu priznavanja socijalnih prava. Odbor stoga poziva Vijeće, Komisiju i države članice da osiguraju usmjeravanje socijalnih ulaganja prema politikama socijalne zaštite kako bi se – u najmanju ruku – ponovno uspostavile razine zaštite koje su postojale prije gospodarske krize (19).

5.7. EGSO naglašava da zadovoljavanje potreba koje proizlaze iz produženja očekivanog životnog vijeka iziskuje hvatanje u koštac s teškim pitanjima međugeneracijske pravde i solidarnosti. Krajnji cilj mora biti da se starim i vrlo starim osobama u Europi omogući da sigurno i dostojanstveno žive, čak i ako ovise o skrbi, a da se istodobno osigura da to ne predstavlja nepodnošljivo opterećenje za mlađe generacije (20).

5.8. Premda su razlike diljem EU-a u pogledu dugotrajne institucionalne skrbi ili skrbi unutar zajednice bile i prije uočljive, uslijed krize dodatno su se produbile ionako velike gospodarske i socijalne nejednakosti u EU-u. Kriza je istaknula razlike u smislu konkurentnosti i socijalne kohezije te ojačala trend prema polarizaciji rasta i razvoja, uz očigledna ograničenja u pogledu ravnomjerne raspodjele dohotka, bogatstva i blagostanja među državama članicama i među regijama (21).

6. Iskorištavanje fondova EU-a za dugotrajno pružanje socijalnih usluga i deinstitucionalizaciju

EGSO:

6.1. izražava žaljenje zbog činjenice da su se europski strukturni fondovi u zadnjem programskom razdoblju koristili za segregacijske ustanove umjesto za skrb unutar zajednice;

6.2. pozdravlja nove odredbe o europskim strukturnim i investicijskim fondovima (ESIF) za razdoblje 2014.–2020. kojima se promiče prijelaz s financiranja institucionalne skrbi na financiranje skrbi unutar zajednice te računa s tim da će se socijalna i zdravstvena infrastruktura unaprijediti sredstvima iz Europskog fonda za regionalni razvoj;

6.3. pretpostavlja da bi pristup zasnovan na financiranju iz više fondova mogao ubrzati prijelaz na pružanje skrbi unutar zajednice, između ostalog uz korištenje Europskoga socijalnog fonda za „meke” mjere poput osposobljavanja osoblja u sektoru usluga podrške te uspostave novih socijalnih usluga;

6.4. pozdravlja tematsku uvjetovanost ex ante sadržanu u Uredbi o zajedničkim odredbama kojom se uređuje ESIF u pogledu borbe protiv siromaštva i socijalne isključenosti, čime se od država članica zahtijeva provedba strategije za deinstitucionalizaciju;

6.5. preporučuje državama članicama iskorištavanje europskih strukturnih i investicijskih fondova za promicanje prijelaza s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice, za razvoj socijalnih i zdravstvenih usluga te za obuku osoblja u sektoru usluga podrške;

6.6. smatra da Instrument pretpristupne pomoći i Europski razvojni fond treba koristiti za podupiranje prava na život u zajednici i na odrastanje u obiteljskom okruženju;

6.7. shvaća da je prijelaz s usluga koje se pružaju u ustanovama na usluge koje se pružaju unutar zajednice složen postupak. Stoga poziva Komisiju i države članice da razviju komunikacijske i političke smjernice za promicanje deinstitucionalizacije čak i posebice tijekom gospodarske krize.

7. Kvalitetne usluge koje se pružaju unutar zajednice

EGSO:

7.1. poziva Europsku komisiju da donese europski okvir za kvalitetu usluga koje se pružaju unutar zajednice te ponovno ističe prijeku potrebu za strogim, obvezujućim standardima kako bi se osigurala najviša razina kvalitete;

7.2. zaključuje da usluge moraju biti dostupne u zajednici, između ostaloga i u udaljenim i ruralnim područjima, te da se pojedincima moraju dodijeliti odgovarajući pojedinačni proračuni kako bi mogli slobodno odabrati uslugu koja im je potrebna;

7.3. smatra da usluge koje se pružaju unutar zajednice treba razviti u tijesnoj suradnji s korisnicima i organizacijama koje ih predstavljaju te da navedeni subjekti, u suradnji s drugim relevantnim dionicima, uključujući pružatelje usluga, tijela javne vlasti i sindikate, trebaju utvrditi standarde kvalitete;

7.4. poziva države članice da uspostave neovisne i djelotvorne usluge nadzora i praćenja kako bi se osigurala usklađenost s regulatornim standardima i standardima kvalitete za usluge koje se pružaju kako unutar zajednice tako i u ustanovama;

7.5. preporučuje da usluge koje se pružaju unutar zajednice budu dostupne na lokalnoj razini te da budu cjenovno pristupačne i dostupne svima;

7.6. smatra da te usluge moraju podlijegati odobrenju nadležnih tijela te da ih certifikacijska tijela moraju priznati;

7.7. pomoćne tehnologije i tehnička pomagala od temeljne su važnosti za život osoba s invaliditetom u zajednici, uključujući djecu i starije osobe. Te su tehnologije najučinkovitije onda kad su usklađene sa željama korisnika i kad poštuju privatnost;

Bruxelles, 27. svibnja 2015. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Henri MALOSSE

(1) U skladu s člankom 12. Konvencije UN-a o pravima osoba s invaliditetom.

(2) Odnosi se i na zatvaranje psihijatrijskih ustanova za bolničko liječenje pacijenata: nužno je uspostaviti istinske alternative.

(3) Djeca i odrasle osobe s invaliditetom (uključujući osobe s mentalnim oštećenjima). Uključuje EU i Tursku. Izvor: Mansell, J., Knapp, M., Beadle-Brown, J. i Beecham, J. (2007.): Deinstitutionalisation and community living – outcomes and costs: report of a European Study („Deinstitucionalizacija i život u zajednici – ishodi i troškovi: izvješće europske studije”). Svezak 2.: Glavno izvješće Canterbury: Tizard Centre, University of Kent (dalje u tekstu: izvješće DECLOC).

(4) Izvješće Ad hoc stručne skupine za prijelaz s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice http://ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=4017&langId=en

(5) Zajedničke europske smjernice za prijelaz s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice (www.deinstitutionalisationguide.eu).

(6) SL C 204, 9.8.2008., str. 103.; SL C 181, 21.6.2012., str. 2..; SL C 44, 15.2.2013., str. 28.

(7) Vidjeti http://www.un.org/disabilities/convention/conventionfull.shtml

(8) Neki primjeri dugotrajne skrbi dostupni su u istraživanju Eurobarometra o zdravlju i dugotrajnoj skrbi (http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_283_en.pdf). Daljnje dobre prakse na području deinstitucionalizacije dostupne su u „Zajedničkim europskim smjernicama za prijelaz s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice” (www.deinstitutionalisationguide.eu).

(9) Dugotrajna skrb u Europskoj uniji. ISBN 978-92-79-09573-3. Luxembourg: Ured za publikacije Europske unije.

(10) SL C 44, 11.2.2011., str. 10.

(11) Idem.

(12) Odgovarajuće zakonodavstvo postoji u Austriji. Primjeri:

Dopust radi skrbi i dopust radi skrbi u nepunom radnom vremenu: Kako bi se osigurala bolja ravnoteža između rada i skrbi, od 1. siječnja 2014. radnici imaju priliku ugovoriti dopust radi skrbi (bez naknade plaće) ili dopust radi skrbi u nepunom radnom vremenu (uz djelomičnu naknadu plaće) u razdoblju od jednog do tri mjeseca. Tijekom tog razdoblja imaju zakonsko pravo na doplatak za skrb, zaštitu od opravdanog otkaza i socijalno osiguranje (zdravstveno i mirovinsko osiguranje bez doprinosa). Naknada za dopust radi skrbi jednaka je mogućoj naknadi za nezaposlenost. Cilj je dopusta radi skrbi ili dopusta radi skrbi u nepunom radnom vremenu omogućiti predmetnim radnicima da (re)organiziraju uvjete skrbi, posebice u slučaju iznenadne potrebe za skrbi o bliskom srodniku ili kako bi se tijekom određenog razdoblja rasteretio njegovatelj.

Mirovinsko osiguranje za njegovatelje-srodnike: Njegovateljima koji skrbe o bliskom članu obitelji u punom radnom vremenu ili tijekom znatnog dijela radnog vremena na raspolaganju su sljedeće mogućnosti za stjecanje prava na mirovinsko osiguranje bez doprinosa: trajno osiguranje u okviru mirovinskog osiguranja; osobno osiguranje u okviru mirovinskog osiguranja; trajno ili osobno osiguranje u okviru zdravstvenog osiguranja. Središnja vlast preuzima obvezu plaćanja doprinosa za osiguranje te stoga nema troškova za njegovatelje-srodnike.

(13) Između muškaraca i žena te između generacija.

(14) Preporuke Socijalne platforme o skrbi: http://www.socialplatform.org/wp-content/uploads/2013/03/20121217_SocialPlatform_Recommendations_on_CARE_EN1.pdf

(15) SL C 12, 15.1.2015., str. 16.

(16) COM(2013) 83 završna verzija.

(17) SL C 271, 19.9.2013., str. 91.

(18) Od njega bi koristi među ostalim trebali imati djeca i mladi, osobe s invaliditetom, beskućnici i starije osobe. Ciljevi SIP-a su: osigurati da sustavi socijalne zaštite zadovoljavaju potrebe osoba, ostvariti pojednostavljene i ciljanije socijalne politike te unaprijediti strategije aktivnog uključivanja u državama članicama. (Priručnik za korištenje fondova Europske unije za prijelaz s institucionalne skrbi na skrb unutar zajednice – https://deinstitutionalisationdotcom.files.wordpress.com/2015/03/annex-1-en-orig.pdf).

(19) SL C 170, 5.6.2014., str. 23. i SL C 226, 16.7.2014., str. 21.

(20) SL C 204, 9.8.2008., str. 103.

(21) SL C 12, 15.1.2015., str. 105.