Europol procjenjuje da se u EU-u tek oko 2 % imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima zamrzava, a 1 % oduzima. Na taj način organizirane zločinačke skupine mogu ulagati u proširenje svojih kriminalnih aktivnosti i prodiranje u zakonito gospodarstvo. Europol procjenjuje da se od 0,7 do 1,28 % godišnjeg BDP-a u EU-u odnosi na sumnjivu financijsku aktivnost.

U odjeljku 2. ovog izvješća u skladu s člankom 13. Direktive procjenjuje se provedba Direktive. U pododjeljku 2.1. iznosi se opća procjena i ističu se mjere koje su donijele države članice kako bi prenijele odredbe Direktive. U pododjeljku 2.2. procjenjuje se svaka odredba Direktive. Na temelju primjera iz cijelog izvješća čitatelj dobiva pregled načina na koji je Direktiva prenesena u cijelom EU-u. Analiza iz ovog izvješća temelji se na informacijama koje su države članice dostavile do 1. prosinca 2019.

U skladu s člankom 12. Direktive države članice bile su obvezne do 4. listopada 2016. prenijeti njezine odredbe u nacionalno zakonodavstvo.

Člankom 3. određuje se područje primjene Direktive tako što se utvrđuju kaznena djela za koja se omogućuje zamrzavanje i oduzimanje. U članku 3. navode se izravna upućivanja na druge pravne instrumente EU-a (točke od (a) do (k)) i kaznena djela koja se njima uređuju.

Te se definicije ne prenose izričito u nekoliko država članica, no koncepti su sadržani u nacionalnom zakonodavstvu o zamrzavanju i oduzimanju.

Samo je osam država članica Komisiju obavijestilo o tome da su do roka za prenošenje, odnosno 4. listopada 2016., u potpunosti prenijele Direktivu u nacionalni pravni poredak. Komisija je zatim u studenome 2016. zbog neobavještavanja o nacionalnim provedbenim mjerama poslala službene opomene 18 država članica (Belgija, Bugarska, Češka, Njemačka, Estonija, Irska, Grčka, Hrvatska, Cipar, Litva, Luksemburg, Mađarska, Poljska, Portugal, Rumunjska, Slovenija, Slovačka i Švedska). Od tih 18 država članica 15 je naknadno obavijestilo Komisiju o nacionalnim provedbenim mjerama i navelo da je prenošenje Direktive dovršeno. Komisija je, nakon što je provjerila potpunost prenošenja Direktive, odlučila zaključiti postupke zbog povrede protiv tih 15 država članica. Trenutačno su otvorena samo tri postupka zbog povrede obveza o obavještavanju. Ti se postupci odnose na Bugarsku, Luksemburg i Rumunjsku.

U članku 5. utvrđuju se odredbe o proširenom oduzimanju kojima se od država članica traži da omoguće oduzimanje imovine koja pripada osuđeniku u sljedećim slučajevima: i. ako kazneno djelo može dovesti do gospodarske koristi te ii. ako okolnosti slučaja upućuju na to da imovina potječe od kaznenih radnji.

U Belgiji, Estoniji, Nizozemskoj i Slovačkoj postoji vođenje postupka u odsutnosti i to je dovoljno za ispunjenje zahtjeva iz članka 4. stavka 2.

U članku 8. stavku 2. zahtijeva se da se svaki nalog za zamrzavanje obrazloži i priopći pogođenoj osobi što je prije moguće nakon njegova izvršenja. Kad je to potrebno kako bi se izbjeglo ugrožavanje istrage u tijeku, nadležna tijela mogu odgoditi priopćavanje.

U članku 7. stavku 2. od država članica zahtijeva se da omoguće zamrzavanje imovine treće strane u svrhu naknadnog oduzimanja. To je moguće u svim državama članicama.

Jedanaest država članica (Bugarska, Češka, Grčka, Francuska, Italija, Cipar, Litva, Malta, Portugal, Slovenija, Švedska) izričito je prenijelo zahtjev za prikupljanje statističkih podataka u nacionalno zakonodavstvo. Ostale države članice nisu izričito prenijele taj zahtjev u svoje zakonodavstvo, no većina ih je ipak Komisiji poslala statističke podatke.

U zakonodavstvu Estonije kojim se prenosi Direktiva zahtijeva se da se financijska istraga pokrene u roku od dvije godine od stupanja na snagu sudske presude. Sličan uvjet postoji u Sloveniji, no rok za pokretanje istrage je godinu dana. U Grčkoj se zakonodavstvom kojim se prenosi Direktiva izričito omogućuje zamrzavanje imovine nakon donošenja presude. Taj je zahtjev u Bugarskoj prenesen u okviru mjera iz Zakona o provedbi kaznenih sankcija i zadržavanju u pritvoru te Zakona o poreznom postupku i postupku u području socijalnog osiguranja. U jednoj se državi članici (Belgija) zakonodavstvom kojim se prenosi Direktiva središnjem uredu za zapljenu i oduzimanje dodjeljuje ovlast za praćenje i otkrivanje imovine nakon presude.

3.PROCJENA IZVEDIVOSTI I MOGUĆIH KORISTI UVOĐENJA DALJNJIH ZAJEDNIČKIH PRAVILA O ODUZIMANJU KOJE SE NE TEMLJI NA PRESUDI

Europski parlament i Vijeće pri donošenju Direktive objavili su zajedničku izjavu u kojoj su pozvali Komisiju da „što je prije moguće i uzimajući u obzir razlike između pravnih tradicija i sustava država članica analizira izvedivost i moguće koristi uvođenja daljnjih zajedničkih pravila o oduzimanju imovine ostvarene djelatnostima kriminalne prirode i u slučaju nepostojanja presude protiv određene osobe ili osoba za te djelatnosti”.

Kad je pripremala svoj odgovor na taj poziv, Komisija je organizirala tri sastanka stručnjaka na temu oduzimanja koje se ne temelji na presudi i objavila je Radni dokument službi Komisije „Analiza mjera oduzimanja u Europskoj uniji koje se ne temelji na presudi”. Smatra se da je ta analiza međufaza u pripremi odgovora suzakonodavcima koji se iznosi u ovom izvješću.

Komisija je u tom radnom dokumentu službi napomenula da države članice primjenjuju različite sustave oduzimanja koje se ne temelji na presudi. Ti sustavi uključuju klasično oduzimanje koje se ne temelji na presudi kako je predviđeno člankom 4. stavkom 2. Direktive, ali i dalekosežnije mjere među kojima su: i. postupci usmjereni protiv same nezakonite imovine (postupci in rem) ili ii. mjere koje se odnose na bogatstvo čije podrijetlo nije objašnjeno. Dok se klasično oduzimanje koje se ne temelji na presudi gotovo isključivo zasniva na kaznenom pravu, postupci in rem ili postupci povezani s bogatstvom čije podrijetlo nije objašnjeno vode se u okviru kaznenih, građanskih ili upravnih postupaka.

Nakon prenošenja Direktive o oduzimanju može se primijetiti veća razina usklađenosti između sustavâ oduzimanja u državama članicama koje se ne temelji na presudi. Međutim, i dalje postoje znatne razlike u području primjene i obliku tih mjera oduzimanja koje se ne temelji na presudi. Kako se potvrdilo u Komisijinoj procjeni, većina država članica utvrdila je strože zahtjeve od onih minimalnih iz članka 4. stavka 2. Direktive.

Tendencija je da se u državama članicama EU-a uvedu dalekosežniji sustavi oduzimanja koje se ne temelji na presudi nego što su oni predviđeni člankom 4. stavkom 2. Direktive. U Komisijinoj analizi u Radnom dokumentu službi utvrđeno je da se uvođenjem dalekosežnih i pouzdanih sustava oduzimanja koje se ne temelji na presudi mogu ispuniti i zahtjevi u pogledu ostvarivanja temeljnih prava koje su utvrdili nacionalni sudovi i Europski sud za ljudska prava.

Nekoliko država članica ima pouzdanije sustave oduzimanja koje se ne temelji na presudi u kojima se primjenjuju postupci in rem ili postupci povezani s bogatstvom čije podrijetlo nije objašnjeno. Dokazana je djelotvornost tih sustava u povratu imovine stečene kaznenim djelima. Neka iskustva čine se posebno obećavajućima, kao što su talijanski i njemački postupci oduzimanja koje se ne temelji na presudi. Komisija će dodatno analizirati koliko takvi primjeri mogu poslužiti kao smjernice za eventualni budući europski sustav oduzimanja koje se ne temelji na presudi. Međutim, zasad se Komisijina analiza u tom području temelji na sastancima stručnjaka i teoretskim promišljanjima. Kako je utvrđeno u odjeljku 2.2.10. (statistički podaci (članak 11.)), statistički podaci koje su države članice dostavile u skladu s člankom 11. Direktive ne mogu se zasad iskoristiti kao pouzdana osnova za procjenu oduzimanja koje se ne temelji na presudi. Zbog toga Komisija ne može provesti kvantitativnu analizu djelotvornosti nacionalnih sustava.

Nastojanja da se ojačaju sustavi povrata imovine treba promatrati u njihovu političkom i društvenom kontekstu. Organizirani kriminal i dalje je jedna od najvećih prijetnji našoj sigurnosti te jedan od glavnih razloga za zabrinutost javnosti. Organizirane zločinačke skupine lako se prilagođavaju novom razvoju događaja te stalno traže nove načine za izbjegavanje otkrivanja. Često se bave različitim vrstama teških kaznenih djela, a u vanjskom istraživanju navodi se da se prodiranje organiziranog kriminala u gospodarstvo može smatrati znatnim u gotovo polovini država članica. Jasno je da vrijednost imovine koja se trenutačno plijeni u EU-u nije u skladu s očekivanjima tijela za izvršavanje zakonodavstva ili javnosti. Posljedice organiziranog kriminala trpe njegove izravne žrtve, no njegovo prodiranje u zakonito gospodarstvo isto je tako prijetnja unutarnjem tržištu EU-a. Zbog toga je pak ugroženo povjerenje javnosti u neutralne i djelotvorne javne institucije i vladavinu prava. Stoga bi EU i njegove države članice trebali nastaviti raditi na povećanju razine zamrzavanja i oduzimanja u cijelom EU-u.

Komisija smatra da je uvođenje daljnjih mjera u području oduzimanja koje se ne temelji na presudi izvedivo i može biti korisno za povećanje razine zamrzavanja i oduzimanja imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima.

4.IDENTIFIKACIJA I PRAĆENJE NEZAKONITO STEČENE IMOVINE

Mogućnost zamrzavanja i oduzimanja imovine izravno ovisi o sposobnosti tijelâ za djelotvorno praćenje i identifikaciju te imovine. U odluci Vijeća 2007/845/PUP utvrđuju se minimalna pravila kojima se od država članica zahtijeva da uspostave ili odrede nacionalne urede za oduzimanje imovinske koristi kako bi se olakšali praćenje i identifikacija imovinske koristi ostvarene kaznenim djelom ili druge imovine povezane s kaznenim djelom koja može postati predmet naloga za zamrzavanje, zapljenu ili oduzimanje.



Sve su države članice od 2015. odredile svoje urede za oduzimanje imovinske koristi, a ti su uredi odabrali Europolovu mrežnu aplikaciju SIENA kao sustav za sigurnu razmjenu informacija (svi uredi za oduzimanje imovinske koristi osim onih u Cipru, Malti, Rumunjskoj i Sloveniji imaju podjedinice tih ureda u okviru aplikacije SIENA). Razmjena informacija među uredima za oduzimanje imovinske koristi znatno se povećala tijekom proteklih osam godina, tj. s 539 razmjena 2012. na 7 659 razmjena 2019.

Komisija od 2009. organizira sastanke platforme EU-a namijenjene uredima za oduzimanje imovinske koristi kako bi se razmjenjivala najbolja praksa među tim uredima, raspravljalo o strateškim i operativnim pitanjima i olakšalo dijeljenje informacija. Komisija i Europol od 2011. isto tako organiziraju nezahtjevan postupak stručne ocjene kako bi se preispitale ključne značajke nacionalnih sustava povrata imovine.

Budući da je sve veći naglasak na povratu imovine i većoj suradnji među uredima za oduzimanje imovinske koristi, ti se uredi suočavaju sa sve većim brojem zahtjeva za praćenje imovine koje moraju moći obraditi. Većina ureda za oduzimanje imovinske koristi istaknula je nekoliko pitanja u kontekstu sveobuhvatne procjene sigurnosne politike EU-a 2017. te nedavno na sastanku platforme tih ureda koji je održan u svibnju 2019. Ta pitanja uključuju:

·potrebu da se uredima za oduzimanje imovinske koristi omogući brz pristup minimalnom skupu podataka,

·potrebu za razmjenom informacija putem aplikacije SIENA kako bi se omogućilo brzo i sigurno priopćavanje informacija povezanih s kaznenim djelima,

·potrebu za jačanjem ovlasti ureda za oduzimanje imovinske koristi (na primjer, ovlasti za hitno zamrzavanje i mogućnost praćenja imovine nakon pravomoćne kaznene presude),

·potrebu za određivanjem fiksnih i strogih rokova u kojima ured za oduzimanje imovinske koristi mora odgovoriti na zahtjev drugog ureda.

Komisija će istražiti mogućnosti za daljnje poboljšanje praćenja i identifikacije nezakonito stečene imovine.

5.MEĐUNARODNA DIMENZIJA I POVRAT IMOVINE