o 8. izvješću o koheziji: kohezija u Europi do 2050.

KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA

o 8. izvješću o koheziji: kohezija u Europi do 2050.

1.Uvod

Na temelju analize iz 8. izvješća o koheziji u ovoj se Komunikaciji opisuju glavne promjene u teritorijalnim razlikama zabilježene u proteklom desetljeću i načini na koje su politike utjecale na te razlike. Ističe se potencijal zelene i digitalne tranzicije kao novih pokretača rasta EU-a, no navodi se i da se bez odgovarajućih mjera politike mogu pojaviti nove gospodarske, socijalne i teritorijalne razlike. Naposljetku, razmatraju se načini na koje bi se kohezijska politika trebala razvijati kako bi se odgovorilo na te izazove, a posebno načini na koje će se lokaliziranim, višerazinskim i partnerskim pristupima nastaviti unaprjeđivati kohezija na temelju sinergija i uključivanjem kohezijskih ciljeva u druge politike i instrumente.

2.Kohezija u Europskoj uniji poboljšana je, ali i dalje postoje nedostaci

U Izvješću o koheziji ocjenjuje se dugoročni razvoj regionalnih razlika, no spominju se i dramatični kratkoročni učinci pandemije bolesti COVID-19. Pandemija je neravnomjerno utjecala na regije EU-a zbog različitih regionalnih kapaciteta zdravstvene zaštite, ograničenja i gospodarskih struktura. COVID-19 već je povećao stopu smrtnosti u EU-u za 13 % (poglavlje 1.), no dosad su zabilježene veće posljedice u slabije razvijenim regijama, u kojima se smrtnost povećala za 17 %. Pandemija je dovela do najveće recesije od 1945., posebno je pogodila sektore koji ovise o međuljudskoj interakciji (npr. turizam) i drastično je promijenila naša radna mjesta, škole i socijalnu interakciju, dok su ograničenja putovanja nerazmjerno utjecala na granična područja.

Konvergencija je potaknuta velikim rastom u slabije razvijenim regijama, ali se njihova prednost zbog niskih troškova i povrat ulaganja u infrastrukturu s vremenom mogu smanjiti.

Od 2001. slabije razvijene istočne regije EU-a hvataju korak s ostatkom EU-a, što je dovelo do znatnog smanjenja razlike u BDP-u po stanovniku (karta 1.). Njihove visoke stope rasta potaknute su strukturnom preobrazbom, posebno premještanjem zaposlenosti iz poljoprivrede u sektore s većom dodanom vrijednošću. Neke od tih regija oslanjaju se na ulaganja u infrastrukturu i niske troškove za promicanje rasta. No povrat ulaganja u infrastrukturu i prednosti zbog niskih troškova smanjit će se ako realne plaće budu rasle brže od produktivnosti, posebno u izvoznim sektorima. Da bi se u budućnosti izbjegla razvojna zamka, slabije razvijene regije morat će poticati obrazovanje i osposobljavanje, povećati ulaganja u istraživanje i inovacije te unaprijediti kvalitetu svojih institucija.

Nekoliko regija sa srednjim dohotkom i slabije razvijenih regija, posebno na jugu EU-a, pretrpjelo je gospodarsku stagnaciju ili pad (karta 1.), što upućuje na to da se nalaze u razvojnoj zamci (karta 2.). Mnogo ih je bilo pogođeno gospodarskom i financijskom krizom 2008. i otad se pokušavaju oporaviti. Za dugoročni rast bit će potrebne reforme javnog sektora, usavršavanje radne snage i veći kapaciteti za inovacije.

Regije glavnih gradova i metropolske regije ostvaruju bolje rezultate od drugih regija. Od 2001. do 2019. realni BDP po stanovniku u metropolskim regijama rastao je brže nego u drugim regijama EU-a (poglavlje 2.). U južnom i istočnom dijelu EU-a regije glavnih gradova i druge metropolske regije imale su veći rast BDP-a i zaposlenosti po stanovniku, što je dovelo do povećanja koncentracije gospodarske aktivnosti i zaposlenosti u tim regijama. No na sjeverozapadu EU-a metropolske i druge regije rasle su sličnom brzinom, a samo su regije glavnih gradova bilježile nešto brži rast.

Ostvaren je znatan napredak u povećanju zaposlenosti i socijalne uključenosti , no i dalje su otvorena neka važna strukturna pitanja.

Zaposlenost raste, ali regionalne razlike veće su nego u razdoblju prije 2008. (poglavlje 5.). Gospodarska kriza 2008. dovela je do znatnog povećanja regionalnih razlika u stopama zaposlenosti i nezaposlenosti. Stopa zaposlenosti na razini EU-a potpuno se oporavila od krize i dosegnula najvišu vrijednost 2019., kad je iznosila 73 % ljudi u dobi od 20 do 64 godine. Regionalne razlike smanjile su se od 2008., no i dalje su veće nego prije gospodarske krize. Stope zaposlenosti u slabije razvijenim regijama znatno su niže nego u razvijenijim regijama (karta 3.).