Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o temi „Strategija za radnu snagu i skrb u zdravstvu za budućnost Europe”

(samoinicijativno mišljenje)

(2022/C 486/06)

Izvjestitelj: Danko RELIĆ Izvjestiteljica: Zoe TZOTZE-LANARA

Odluka Plenarne skupštine: 20.1.2022. Pravna osnova: pravilo 52. stavak 2. Poslovnika (samoinicijativno mišljenje) Nadležna stručna skupina: Stručna skupina za zapošljavanje, socijalna pitanja i građanstvo Datum usvajanja u Stručnoj skupini: 6.9.2022. Datum usvajanja na plenarnom zasjedanju: 21.9.2022. Plenarno zasjedanje br.: 572 Rezultat glasanja (za/protiv/suzdržani): 194/4/3

1. Zaključci i preporuke

1.1. EGSO je čvrsto uvjeren da zdravstveni sustavi mogu biti snažni i otporni samo ako se temelje na obrazovanim, kvalificiranim i motiviranim zdravstvenim radnicima i radnicama koji ih unapređuju, što je ključno za uspješnu zdravstvenu politiku, a time i za postizanje univerzalnog zdravstvenog osiguranja i „prava na zdravlje”, što je preporučeno na Konferenciji o budućnosti Europe, čime bi se svim Europljanima i Europljankama zajamčio jednak i održivi pristup cjenovno pristupačnoj, preventivnoj, kurativnoj i kvalitetnoj zdravstvenoj skrbi.

1.2. EGSO pozdravlja inicijativu da se na razini EU-a poduzmu mjere za jačanje dugotrajne skrbi i ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja, kako je predviđeno u okviru europskog stupa socijalnih prava, čime će se doprinijeti visokokvalitetnim, dostupnim, pravednim i cjenovno pristupačnim uslugama skrbi te jačanju rodne ravnopravnosti i socijalne pravednosti.

1.3. EGSO poziva na transformacijski pristup skrbi koji je usmjeren na ljude, njihova prava i potrebe i koji podrazumijeva njihovo sudjelovanje u svim relevantnim raspravama, savjetovanjima i odlukama. Poziva Komisiju da utvrdi ambicioznu strategiju za skrb koja može doprinijeti koheziji i uzlaznoj konvergenciji u zdravstvu te dugotrajnoj skrbi među državama članicama i unutar njih.

1.4. Europskim jamstvom za skrb može se svima koji žive u EU-u osigurati cjeloživotni pristup cjenovno pristupačnim kvalitetnim uslugama skrbi i zdravstvene skrbi, riješiti problem nedostatka skrbi i promicati pristojne radne uvjete, pružajući pritom mogućnosti osposobljavanja. Veće priznavanje neformalnih pružatelja skrbi i politika kojima se rješavaju problemi u području plaćenog i neplaćenog neformalnog pružanja skrbi, kao i podrška koja im se pruža, ključni su za učinkovito korištenje resursa.

1.5. S obzirom na to da su učinkovite, odgovorne i dobro financirane javne usluge i dalje ključne za osiguravanje jednakog pristupa kvalitetnoj skrbi, EGSO poziva Europsku uniju da osigura komplementarnost između svih pružatelja usluga skrbi koja se temelji na solidarnosti, potakne ulaganja u javne službe i socijalnu ekonomiju i podrži aktere socijalne ekonomije u sektoru skrbi.

1.6. Pri planiranju radne snage treba u obzir uzeti razvoj digitalnih tehnologija jer se inovacijama u tim područjima, koje iziskuju nove vještine, otvaraju mogućnosti za uspostavu novih radnih okruženja u kojima se pruža skrb. Potpora digitalizaciji usluga dugotrajne skrbi od ključne je važnosti za rješavanje problema digitalnog jaza i digitalnog siromaštva.

1.7. EGSO predlaže ažuriranje Akcijskog plana za radnu snagu u području zdravstva i skrbi u Europskoj uniji ( 1 ) . Razvoj planiranja i predviđanja radne snage u području integrirane zdravstvene skrbi te prilagodba vještina radnika u području zdravstva i dugotrajne skrbi ključni su za poboljšanje pristupa tim uslugama i njihove kvalitete. Zahvaljujući ažuriranom planu moglo bi osigurati bolje prikupljanje podataka (i tako iskoristiti potencijal digitalizacije u cijelom EU-u) i razviti metode za bolje predviđanje potreba za radnom snagom i vještinama.

1.8. EGSO naglašava da se u EU-u mora poštovati pravo na mobilnost. Prekogranična mobilnost daje dodatnu dimenziju planiranju radne snage; uspostava europske službe za praćenje zdravstvenih radnika, kojom se državama članicama pomaže u uspostavi i održavanju struktura planiranja i koordinaciji prekograničnih aspekata planiranja, predstavljala bi koristan dugoročni infrastrukturni element.

1.9. Socijalni dijalog u kojem sudjeluju vlade, poslodavci i radnici te organizacije koje ih predstavljaju, ključan je za strategiju transformacijske skrbi i otporne zdravstvene sustave i sustave skrbi u EU-u; pružatelje i primatelje usluga skrbi mora se uključiti u uspostavu uključivog, otpornog i rodno ravnopravnog ekosustava skrbi i zdravstva.

2. Opće napomene o skrbi

2.1. Dugotrajna skrb ključna je sastavnica socijalne zaštite i dobrobiti građana i građanki EU-a i sadrži niz usluga i oblika pomoći za osobe koje se bore s dugotrajnom mentalnom ili fizičkom krhkošću ili invaliditetom i koje u svakodnevnom životu ovise o pomoći ili im je potrebna trajna zdravstvena njega koju im kod kuće ili u ustanovama za njegu ili domovima za starije i nemoćne pružaju stručni ili nestručni plaćeni pružatelji i pružateljice skrbi ( 2 )

2.2. Pandemija bolesti COVID-19 na ozbiljnu je kušnju stavila otpornost i primjerenost sustava skrbi širom EU-a i ukazala na strukturne probleme poput nedovoljnog financiranja i manjka osoblja u mnogim zemljama, što bi se uslijed aktualnih gospodarskih i političkih izazova, inflacije, nesigurnosti i energetske krize moglo dodatno pogoršati.

2.3. Europskim stupom socijalnih prava utvrđeno je pravo na skrb i pravo svih ljudi na pristup kvalitetnim uslugama formalne skrbi na temelju potreba. Nova europska strategija za skrb, koju je predsjednica Europske komisije von der Leyen najavila u svojem govoru o stanju Unije 2021., sadržava dvije preporuke Vijeća o skrbi za djecu (revizija ciljeva iz Barcelone) i dugotrajnoj skrbi. Europski parlament preporučio je da se pružanje cjeloživotne skrbi poboljša u skladu s potrebama primatelja i pružatelja skrbi i pozvao Komisiju da podupre države članice u razvoju kvalitetnih usluga skrbi ( 3 )

2.4. EGSO je usvojio nekoliko mišljenja o pružanju skrbi u EU-u ( 4 ) , naglašavajući da treba ulagati u visokokvalitetnu, održivu i pristupačnu skrb za sve i uklanjati nedostatke u skrbi za djecu i dugotrajnoj skrbi. Utvrdio je nedostatke u pružanju skrbi za sve, „u diversifikaciji i rascjepkanosti ponude usluga, u lošoj regulaciji usluga, u poteškoćama u koordinaciji upravljačkih razina, u problemima s koordinacijom socijalnih i zdravstvenih službi, u rastućoj komercijalizaciji usluga i u potrebi za politikama i mjerama prevencije”. Suprotstavljajući se stereotipiziranju i drugim oblicima diskriminacije protiv starijih osoba, EGSO je pozvao na uspostavu antropocentrične skrbi podržane digitalizacijom. U tom kontekstu EGSO preporučuje potpuno uvođenje digitalizacije kako se njegovatelji ne bi morali baviti nepotrebno velikim količinama dokumenata i kako bi se primijenila najbolja postignuća pametnog donošenja propisa.

3. Transformacijski pristup skrbi

3.1. Učinkovita europska strategija skrbi iziskuje rad na transformacijskom i ambicioznom pristupu u čijem su središtu ljudi i njihova temeljna prava i potrebe, a koji bi osigurao njihovo sudjelovanje u savjetovanju i donošenju odluka i mogao doprinijeti koheziji i uzlaznoj konvergenciji među državama članicama i unutar njih.

3.2. Europsko jamstvo za skrb, kojim se ta transformacija ostvaruje, zajamčilo bi svim građanima i građankama EU-a pristup cjeloživotnoj cjenovno pristupačnoj i kvalitetnoj skrbi, osiguralo kohezivan okvir u sklopu kojeg bi države članice mogle pružati visokokvalitetne usluge i strategije za cjeloživotnu skrb, poboljšalo radne uvjete i osposobljavanje za pružatelje skrbi i pružilo potporu neformalnim pružateljima skrbi.

3.3. Za transformacijski pristup, kojim bi se otklonili trajni nedostaci u skrbi i kojim bi se potencijalno otvorilo gotovo 300 milijuna radnih mjesta do 2035. i time poboljšala rodna jednakost i pristup žena tržištima rada, potrebna su velika ulaganja u ekonomiju i infrastrukturu skrbi ( 5 )

3.4. Iako u državama članicama postoje različiti modeli, učinkovite, odgovorne i u dovoljnoj mjeri financirane javne usluge i dalje su ključne za osiguravanje jednakog pristupa kvalitetnoj skrbi i pružanje potpore pružateljima neplaćene skrbi, posebno ženama. EGSO naglašava da treba maksimalno povećati komplementarnosti i sinergije između svih pružatelja skrbi i zdravstvenih usluga u javnom i privatnom sektoru (profitnom i neprofitnom) kako bi svi bili pokriveni ( 6 ) , uzimajući pritom u obzir najbolje prakse i pozitivne primjere iz država članica i uvažavajući nacionalne posebnosti i razlike.

3.5. Trendovi privatizacije i tržišno motivirane prakse poput odabira rizika i maksimiziranja dobiti umjesto skrbi i zdravlja, mogu povećati nejednakosti, što utječe na najranjivije osobe čije potrebe za skrbi nisu zadovoljene. Dugotrajna skrb i skrb za djecu na razini EU-a i država članica, utemeljena na solidarnosti, uvažavanju nadležnosti država članica i supsidijarnosti, iziskuje snažne sustave socijalne zaštite i javne usluge, socijalna ulaganja i aktere socijalne ekonomije, npr. uzajamna društva, da bi adekvatno obučeni njegovatelji i njegovateljice mogli pružati optimalnu skrb u zajednici i kući ( 7 )

3.6. Strukturni i investicijski fondovi EU-a mogu se koristiti za potporu ulaganjima u skrb. Kad je riječ o zdravstvenoj skrbi i dugotrajnoj skrbi, Komisija bi trebala bolje usmjeriti svoje preporuke po državama članicama u okviru europskog semestra i, po potrebi, pomoći državama članicama da odgovarajućem financiranju daju prednost i da ga smatraju produktivnim ulaganjem, a ne gospodarskim opterećenjem.

4. Radni uvjeti, izazovi i potencijal za zapošljavanje

4.1. U sektoru dugotrajne skrbi u EU-u radi otprilike 6,3 milijuna osoba, a 44 milijuna ljudi često pruža neformalnu dugotrajnu skrb rođacima ili prijateljima, što taj sektor čini jednim od najbrže rastućih sektora na svijetu ( 8 ) . Očekuje se da će se do 2030. otvoriti do 7 milijuna radnih mjesta za pomoćne zdravstvene djelatnike i pružatelje skrbi ( 9 )

4.2. Sektor pružanja skrbi suočava se velikim izazovima među kojima su manjak radne snage, neprivlačni i zahtjevni uvjeti rada, sve starija radna snaga i potfinanciranost. Ti su izazovi uzrokovani proračunskim rezovima u socijalnom i zdravstvenom sektoru koji su nakon gospodarske krize 2008. u različitoj mjeri uslijedili u državama članicama ( 10 ) . Gotovo niti u jednoj državi EU-a broj radnih mjesta ne raste u dovoljnoj mjeri da bi zadovoljio sve veću potražnju, a razlog tome su mentalno i fizički naporni uvjeti rada zbog kojih pružatelji skrbi napuštaju sektor; taj je trend dodatno pogoršala pandemija, koja je negativno utjecala na zdravlje i sigurnost pružatelja i primatelja skrbi.

4.3. Transformacijskim pristupom trebala bi se promicati rodna ravnopravnost s obzirom na to da u sektoru skrbi žene čine više od 80 % radne snage, da su glavne njegovateljice i primateljice u formalnom i neformalnom okruženju ( 11 ) i da su u prosjeku starije od ukupne radne snage EU-a. Budući da žene snose golemu većinu odgovornosti za pružanje skrbi u obitelji, dostupne i cjenovno pristupačne usluge ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja i dugotrajne skrbi omogućile bi da više žena uđe na tržište rada. Pravo na najmanje pet radnih dana dopusta za pružatelje skrbi godišnje, uvedeno Direktivom o ravnoteži između poslovnog i privatnog života, pruža određenu potporu neformalnim pružateljima skrbi koji pokušavaju postići ravnotežu između poslovnih obveza i obveza skrbi. Međutim, nepostojanje odgovarajućeg plaćenog dopusta onemogućuje potpuno uživanje tog prava i može pogoršati rodne nejednakosti.

4.4. Unatoč teškim radnim uvjetima, specifičnim zahtjevima u pogledu vještina, kompetencija i kvalifikacija te ozbiljnim rizicima za zdravlje i sigurnost na radu, u brojnim su državama članicama EU-a plaće u tom sektoru manje od prosjeka ( 12 ) . U nekoliko su država članica sindikalno organiziranje, kolektivno pregovaranje, zadovoljstvo na radnom mjestu i omjer osoblja i korisnika na izuzetno niskoj razini; pandemija je među ostalim na vidjelo iznijela manjkavosti u opskrbi osobnom zaštitnom opremom.

4.5. Neplaćena neformalna skrb, ili obiteljska skrb, temelj je pružanja dugotrajne skrbi u Europi, ali su kućna njega i skrb u zajednici u mnogim zemljama i dalje nedovoljno razvijeni i teško dostupni ( 13 ) . S obzirom na učinak pružanja neformalne skrbi na ključne životne ishode, EGSO odlučno preporučuje politike kojima se potiče „formalizacija” neformalne skrbi, podržavaju neformalni pružatelji skrbi i doprinosi učinkovitoj uporabi resursa.

4.6. EGSO izražava zabrinutost zbog rasprostranjenosti nesigurnih radnih uvjeta u sektoru pružanja skrbi među neprijavljenim njegovateljima koji pružaju skrb u kućanstvu u kojem žive; te radnike većinom čine žene, koje prvenstveno potječu iz kategorija migranata ili mobilnih građana. Ovo sivo područje, koje je dodatno pogoršano manjkom pristupa formalnoj skrbi i ekonomskom nuždom, zahtijeva pristup koji se temelji na kohezivnoj politici, uz davanje potrebne pozornosti certifikaciji vještina, reguliranju i postupcima izdavanja boravišnih dozvola.

4.7. Kako potražnja za dugotrajnom skrbi bude rasla, plaće u sektoru će postati više i stimulativnije, kolektivno zastupanje i pregovaranje djelotvornije, a osposobljavanje prisutnije. Javnim financiranjem koje se koristi za poboljšanje radnih uvjeta (npr. zahtjevima u javnoj nabavi) može se pomoći u rješavanju problema nedostatka osoblja i osigurati visokokvalitetna dugotrajna skrb. Profesionalizacija, definiranje kvalitete i izrada standarda za procjenu i mjerenje kvalitete te usklađivanje standarda u državama članicama ključni su za obnovu sektora ( 14 )

5. Ostale napomene

5.1. Pandemija je u mnogim državama članicama na vidjelo iznijela rascjepkanost i raspršenost, posebno u pogledu odgovornosti za pružanje usluga i financiranje, što ukazuje na potrebu za boljom integracijom sustava zdravstvene zaštite i nacionalnih sustava skrbi ( 15 ) , koji su u najboljem položaju da na uspješan način svima osiguraju pristup i budu učinkoviti.

5.2. Problemi povezani s mentalnim zdravljem i njihovo rješavanje i sprječavanje jedan je od velikih novih izazova za koji u okviru nove strategije treba donijeti usklađene mjere. Ti su problemi nastali kombinacijom posljedica pandemije i sve češćih poremećaja mentalnog zdravlja (npr. demencije) povezanih sa starenjem stanovništva.

5.3. Kao što su pokazala nedavna iskustva povezana sa sprečavanjem i kontrolom bolesti COVID-19 u objektima za pružanje dugotrajne skrbi ( 16 ) , djelotvorno ocjenjivanje, učinkovit i racionaliziran vanjski nadzor i inspekcije u javnim i privatnim objektima za pružanje skrbi ključni su za sprječavanje zlostavljanja, osiguravanje sigurnosti i kvalitete, osobito za ranjivu populaciju, starijih osoba i djece, pri čemu se treba oslanjati na postojeće dobre prakse u državama članicama.

5.4. Razvoj standardiziranog prikupljanja podataka i pokazatelja dugotrajne skrbi na razini EU-a ključan je za uspješnu strategiju skrbi na razini država članica, a uključuje i zahtjeve za izvješćivanje i redovita preispitivanja, koje treba provoditi uz pomoć učinkovitih i pojednostavljenih postupaka. Kvantitativni i kvalitativni ciljevi za mjerenje napretka te postizanje ciljeva iz Barcelone i njihovo premašivanje naročito su potrebni za odgovarajuće pružanje skrbi za djecu.

5.5. Potpora digitalizaciji usluga dugotrajne skrbi od ključne je važnosti za smanjenje digitalnog jaza. Posebnu pozornost treba posvetiti dostupnosti, sustavima pomoći, poboljšanju digitalne pismenosti i digitalizaciji za poboljšanje kvalitete radnih mjesta, usavršavanje i nove metode dijagnostike, praćenja i liječenja.

5.6. EGSO osuđuje ratne zločine Ruske Federacije u Ukrajini, na čijoj su meti radnici u sektoru zdravstva i skrbi, pacijenti, djeca, bolnice i druge ustanove. Osim što za sobom ostavlja mrtve i ranjene, ova agresija teško je pogodila i ukrajinski zdravstveni sustav i sustav skrbi, kojima treba pružiti ciljanu pomoć i podršku, a potrebno je imati u vidu i to da se kriza u Ukrajini prelijeva i utječe na brojne aspekte socijalnog i ekonomskog okruženja.

5.7. Socijalni dijalog u kojem sudjeluju vlade, poslodavci i radnici te organizacije koje ih predstavljaju, ključan je za transformacijsku strategiju skrbi i otporne zdravstvene sustave u EU-u; važno je napomenuti da primatelje i pružatelje usluga skrbi treba uključiti u uspostavu uključivijeg, otpornijeg i rodno ravnopravnijeg ekosustava skrbi i zdravstva i u tu svrhu angažirati civilno društvo i druge dionike, npr. crkve i filantropski sektor.

6. Opće napomene o zdravstvenim radnicima

6.1. Kvalitetna zdravstvena skrb okosnica je stabilnog, sigurnog i prosperitetnog društva, a za njezinu je organizaciju odgovorna vlada. U mnogim je zemljama uobičajena praksa oslanjati se na niske troškove i brzo zapošljavanje zdravstvenih radnika iz drugih europskih zemalja. Zapanjujuće je da se to jednostavno smatra životnom činjenicom i da se taj problem ne rješava.

6.2. EGSO čvrsto stoji iza načela da se snažni i otporni zdravstveni sustavi mogu temeljiti isključivo na obrazovanim, kvalificiranim i motiviranim zdravstvenim radnicima i da ih razvijati mogu isključivo takvi radnici, koji su ključni za uspješnu zdravstvenu politiku, a time i neophodni za ostvarivanje zdravstvenog osiguranja za sve i prava na zdravlje. Preporuke Konferencije o budućnosti Europe usmjerene su na stvaranje „prava na zdravlje” kojim se svim Europljanima jamči jednak pristup za sve cjenovno pristupačnoj, preventivnoj, kurativnoj i kvalitetnoj zdravstvenoj skrbi.

6.3. Europska zdravstvena unija trebala bi poboljšati zaštitu, prevenciju, pripravnost i odgovor u pogledu opasnosti za ljudsko zdravlje na razini EU-a. U tom kontekstu, uspjeh svih ključnih inicijativa unutar europske zdravstvene unije uvelike ovisi o visokokvalitetnoj radnoj snazi za zdravstvenu skrb.

6.4. EGSO se u brojnim mišljenjima ( 17 ) bavi pitanjem zdravstvenih radnika u raznim drugim kontekstima i aktivnostima. Zdravstveni su radnici bili na prvoj crti obrane, osobito tijekom pandemije, i u najtežim su razdobljima pokazali izvanrednu razinu solidarnosti.

6.5. EGSO podržava mjere koje treba poduzeti kako bi radna mjesta u sektoru zdravstvene skrbi postala privlačnija mladima. To je jedan od najvažnijih preduvjeta koje treba ispuniti želimo li u sustavima zdravstvene skrbi osigurati ljudske resurse dostatne za zadovoljavanje potreba za zdravstvenom skrbi, promicanje zdravlja i sprječavanje bolesti.

6.6. Podatke o brojkama, migraciji, vještinama i ostalim pojedinostima povezanima s radnom snagom u zdravstvu trebalo bi standardizirati i neprestano razmjenjivati među državama članicama. Brojni događaji (pandemija bolesti COVID-19, potresi, poplave, ruska invazija na Ukrajinu itd.) ukazuju na važnost brzog odgovora, osobito u kriznim situacijama.

6.7. Stopa zaposlenosti u sektoru zdravstvenih i socijalnih usluga između 2000. i 2017. u zemljama OECD-a porasla je za 48 % ( 18 ) . Kako stanovništvo bude starilo i mijenjalo se, rast će i mijenjati se potražnja za zdravstvenim uslugama; procjenjuje se da će se do 2030. globalna potražnja za zdravstvenim radnicima gotovo udvostručiti ( 19 )

6.8. Čak i prije izbijanja pandemije bolesti COVID-19 sposobnost pružanja osnovnih zdravstvenih usluga u brojnim je zemljama bila ograničena zbog konstantnog manjka zdravstvene radne snage i predviđenog globalnog manjka od 18 milijuna zdravstvenih radnika do 2030. ( 20 )

6.9. Važno je jasno definirati načela mogućeg prijenosa ili kombinacije vještina i zadaća. Treba koordinirati rad institucija u kojima se osposobljavaju zdravstveni radnici kako bi pravovremenim ispravcima upisnih kvota i nastavnih planova odgovorile na potrebe nacionalnog sustava zdravstvene skrbi.

6.10. Ljudske resurse u sektoru zdravstvene i socijalne skrbi treba razvijati u skladu s načelom koordinacije, međusektorske suradnje i integracije skrbi, pri čemu zajednički cilj treba biti postizanje kontinuiteta skrbi za građane dostupne 24 sata dnevno, sedam dana u tjednu, 365 dana godišnje.

6.11. Posebnu pozornost valja pridati dostupnosti liječenja u lokalnim zajednicama, osobito u rijetko naseljenim područjima, udaljenim ili izoliranim ruralnim područjima i na otocima, gdje je potrebno aktivnije upotrebljavati moderna sredstva prijevoza i rješenja telemedicine.

7. Planiranje zdravstvene radne snage

7.1. EGSO vjeruje da se planiranjem zdravstvene radne snage trebaju uspostaviti uvjeti za profesionalnu praksu kojom se poboljšava kvaliteta skrbi i sigurnost bolesnika. Istovremeno, na svim razinama treba osigurati kapacitete za visokokvalitetno osposobljavanje.

7.2. Upravljanje zdravstvenom radnom snagom mora se smatrati strateški važnom aktivnošću na razini čitave državne uprave i sagledati kroz ključnu ulogu vlade države članice te provoditi primjenom višesektorskog pristupa, uzimajući u obzir različite perspektive i prioritete.

7.3. Upravljanje zdravstvenom radnom snagom mora se baviti svim fazama „životnog ciklusa članova profesije”, od zapošljavanja budućih studenata do zapošljavanja umirovljenika. Postupak odabira kandidata za osposobljavanje, zapošljavanje i unapređivanje treba biti transparentan i pošten i u okviru tog postupka ne smije postojati diskriminacija.

7.4. Prilikom planiranja zdravstvene radne snage bitno je razmotriti i jasno zastupati potrebe građana i zdravstvenih radnika. Postupcima planiranja i upravljanja moraju se uspostaviti metode za utvrđivanje svih potreba članova profesije, od radnih uvjeta, materijalnih prava, mogućnosti za napredovanje, odgovarajućeg vremena i sredstava dodijeljenih za učenje i istraživanje do uspostave održive ravnoteže između osobnog i poslovnog života.

7.5. Planiranje zdravstvene radne snage mora pratiti planiranje strukture ali i mjere i postupke potrebne za ostvarivanje utvrđenih ciljeva, kako bi se definiralo što je potrebno postići i na koji način.

7.6. EGSO predlaže ažuriranje Akcijskog plana za radnu snagu u području zdravstva i skrbi u Europskoj uniji ( 21 ) . Razvoj planiranja i predviđanja radne snage u području integrirane zdravstvene skrbi te prilagodba vještina radnika u području zdravstva i dugotrajne skrbi ključni su za poboljšanje pristupa tim uslugama i njihove kvalitete.

7.7. Socijalni partneri i sve zainteresirane organizacije civilnog društva moraju imati aktivnu ulogu u postupku planiranja zdravstvene radne snage. Važno je definirati odnose između različitih profesionalnih skupina te potreba stanovništva i sustava za određenim kompetencijama.

7.8. Nužno je utvrditi neprivlačna geografska područja i područja djelatnosti u kojima postoji manjak ljudskih resursa kako bi se očuvala prava zdravstvenih radnika i pružili im se odgovarajući poticaji. EGSO predlaže da Europska komisija iznese preporuke o najmanjim omjerima resursa po jedinici stanovništva za osnovno univerzalno zdravstveno osiguranje i hitne slučajeve, uzimajući u obzir zemljopisnu raspodjelu i dobni profil ( 22 )

7.9. Kao temelj za te preporuke važno je poboljšati međunarodne postupke prikupljanja podataka kako bi se, gdje je to moguće, radi utvrđivanja razlika i izbjegavanja pogrešnog tumačenja podataka, uskladile podatkovne kategorije. Da bi se podaci stavili u kontekst, važno je pokazati nacionalna odstupanja od kategorija usklađenih na razini Europe ( 23 )

7.10. Pitanje financijskih sredstava rješavat će se na različite načine, ovisno o gospodarskim okolnostima u svakoj državi članici. Činjenice ukazuju na to da države članice moraju zajamčiti da se pri planiranju sustava općenito, a pri planiranju zdravstvene radne snage pogotovo, u obzir uzima šire okruženje i sposobnost vlade da na njega utječe ( 24 )

7.11. Pri planiranju radne snage treba uzeti u obzir razvoj digitalnih tehnologija jer se inovacijama u tim područjima otvaraju mogućnosti za uspostavu novih radnih okruženja u kojima se pruža skrb i zahtijevaju nove vještine.

8. Radni uvjeti

8.1. Važnost radnih uvjeta kao čimbenika u odlučivanju članova profesije o tome hoće li započeti karijeru u zdravstvu, odnosno hoće li ostati u zdravstvu ili ga napustiti, ističe važnost dosljednosti politika u područjima kao što su obrazovanje, zapošljavanje, obiteljski život, financije i migracije. Iako je rasprava o planiranju zdravstvene radne snage uvelike usmjerena na plaću kao ključni čimbenik zapošljavanja i zadržavanja radnika, pristup obrazovanju i osposobljavanju, uključujući profesionalni razvoj i sposobnost zadržavanja vještina, praktični uvjeti kao što su dostupnost skrbi, službeno radno vrijeme, osiguravanje dovoljnog broja osoblja, konkretne mogućnosti za profesionalni razvoj i ravnoteža između privatnog i poslovnog života doprinose zdravom radnom okruženju u kojem karijera u medicini predstavlja privlačan i održiv odabir ( 25 )

8.2. Europske i međunarodne zdravstvene organizacije primjećuju da se liječnici koji rade u bolnicama, općim i privatnim praksama u sve većoj mjeri suočavaju s nasiljem, koje je ponekad ekstremno, i to ne kao dio sukoba već u svom svakodnevnom radu ( 26 ) . EGSO poziva Europsku komisiju i sve dionike da pokažu političku predanost i budu svjesni toga da zdravstvene radnike treba hitno zaštititi dok obavljaju svoj posao.

8.3. Zbog izloženosti na radnom mjestu, zdravstvenim radnicima prijeti opasnost od zaraznih bolesti. Prijenos bolesti dovodi do izostajanja s posla, obolijevanja, a u nekim slučajevima i smrti zdravstvenih radnika. To u konačnici dovodi do smanjenja radne snage, a time utječe na kvalitetu skrbi za bolesnike i njihovu sigurnost.

8.4. Zdravstveni radnici mogu biti izloženi i psihološkom stresu, a potencijalno i mentalnim poremećajima, koji utječu na njihov poslovni i privatni život. U posljednjih nekoliko godina porastao je broj zdravstvenih radnika koji su smanjili svoje radno opterećenje ili otišli u prijevremenu mirovinu zbog sindroma izgaranja, depresije ili drugih stanja povezanih s mentalnim zdravljem ( 27 ) . EGSO poziva na ulaganja u javne službe za mentalno zdravlje kako bi se svim zdravstvenim radnicima osigurao potpuni i besplatni pristup tim uslugama.

9. Mobilnost

9.1. EGSO naglašava da se pravo na mobilnost mora poštovati unutar EU-a i izvan njega. Prekograničnu mobilnost treba olakšati i pojedinačnim radnicima i struci u cjelini jer pruža mogućnost za prijenos znanja i uzajamno učenje, što doprinosi skrbi za bolesnike, a u konačnici i čitavom zdravstvenom sustavu. U slučaju migracije zbog ekonomskih potreba ili nepovoljnih radnih uvjeta od ključne je važnosti utvrditi i ukloniti temeljne uzroke te dinamike i raditi na poboljšanju situacije radne snage u zdravstvu ( 28 )

9.2. Prekogranična mobilnost daje dodatnu dimenziju planiranju zdravstvene radne snage; uspostava europske službe za praćenje zdravstvenih radnika, kojom se državama članicama pomaže u uspostavi i održavanju struktura planiranja i koordinaciji prekograničnih aspekata planiranja, predstavljala bi koristan dugoročni infrastrukturni element. Tu bi službu trebalo povezati s procesima EU-a, osobito europskim semestrom i planiranjem za slučaj pandemija predviđenim u okviru buduće uredbe EU-a o ozbiljnim prekograničnim prijetnjama zdravlju ( 29 )

9.3. Države članice moraju provoditi etičke politike zapošljavanja u skladu s Globalnim kodeksom SZO-a o međunarodnom zapošljavanju zdravstvenog osoblja ( 30 ) . Zapošljavanje članova profesije iz inozemstva ne bi se trebalo smatrati jednostavnim rješenjem za problem manjka domaćeg zdravstvenog osoblja. Ako postoje asimetrični tokovi u pogledu mobilnosti, valja uložiti napore u uspostavu mehanizama za postizanje ravnoteže kojima se postiže razmjena povoljne za sve strane.

10. Ostale primjedbe

10.1. Učinkovito vodstvo ključno je za upravljanje zdravstvenim radnicima na svim razinama; radi se o složnom i vrlo vrijednom elementu obrazovanja u području zdravstvene skrbi koji se u sve većoj mjeri prepoznaje kao neophodan za postizanje visokih standarda obrazovanja, istraživanja i kliničke prakse.

10.2. Zbog toga bi visokokvalitetno i dostatno obrazovanje u području vodstva i razvoja trebalo biti dio nastavnog plana i programa svih zdravstvenih profesija ( 31 )

Bruxelles, 22. rujna 2022. Predsjednica Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Christa SCHWENG

(1) Europska komisija objavila je 2012. Akcijski plan za radnu snagu u području zdravstva u EU-u.

(2) Europska komisija, GU za zapošljavanje, socijalna pitanja i uključenost. (2014). „Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission” („Odgovarajuća socijalna zaštita za potrebe dugotrajne njege u društvu koje stari: izvješće koje su zajednički pripremili Odbor za socijalnu zaštitu i Europska komisija”), Ured za publikacije, https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352 str. 14.

(3) Rezolucija Europskog parlamenta od 15. studenoga 2018. o uslugama skrbi u EU-u za poboljšanu ravnopravnost spolova, https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TA-8-2018-0464_HR.html.

(4) SL C 129, 11.4.2018., str. 44.; SL C 487, 28.12.2016., str. 7.; SL C 204, 9.8.2008., str. 103.; brošura i Mišljenje EGSO-a „Gospodarske, tehnološke i društvene promjene u naprednim zdravstvenim uslugama za starije”, (SL C 240, 16.7.2019., str.10. ); Mišljenje EGSO-a „Ususret novom modelu skrbi za starije osobe: pouke iz pandemije COVID-a 19”, (SL C 194, 12.5.2022., str. 19.).

(5) Addati, L., Cattaneo, U. i Pozzan, E. Izvješće „Care at Work: Investing in Care Leave and Services for a More Gender Equal World of Work” („Skrb na djelu: ulaganje u dopust radi skrbi i usluge skrbi u svrhu postizanja veće rodne jednakosti u svijetu rada”), 2020. Međunarodna organizacija rada, Ženeva https://www.ilo.org/global/topics/care-economy/WCMS_838653/lang--en/index.htm.

(6) https://www.who.int/publications/i/item/WHO-HIS-SDS-2018.53.

(7) Mišljenje EGSO-a „Utjecaj socijalnih ulaganja na zapošljavanje i javne proračune”, SL C 226, 16.7.2014., str. 21.

(8) Eurofound (2020.), „Long-term care workforce: Employment and working conditions” („Radna snaga u području dugotrajne skrbi: Zapošljavanje i uvjeti rada”), Ured za publikacije Europske unije, Luxembourg, https://www.eurofound.europa.eu/nb/publications/customised-report/2020/long-term-care-workforce-employment-and-working-conditions.

(9) Barslund, Mikkel i dr. (2021.). „Study: Policies for long-term Carers” („Studija: Politike za dugotrajne pružatelje skrbi”), 2021. Bruxelles, Europski parlament, https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2021/695476/IPOL_STU(2021)695476_EN.pdf.

(10) https://www.euro.who.int/__data/assets/pdf_file/0011/186932/12-Summary-Economic-crisis,-health-systems-and-health-in-Europe.pdf.

(11) Europska komisija, Glavna uprava za zapošljavanje, socijalna pitanja i uključivanje, „Long-term care report: trends, challenges and opportunities in an ageing society” („Izvješće o dugotrajnoj skrbi: Trendovi, izazovi i prilike u društvu koje stari”) (2021.), svezak I., Poglavlje 3., Ured za publikacije, str. 12. i 28., https://data.europa.eu/doi/10.2767/677726.

(12) Vidjeti bilješku 11., str. 68–70.

(13) Europska komisija, GU za zapošljavanje, socijalna pitanja i uključivanje: Zigante, V., „Informal care in Europe: exploring formalisation, availability and quality” („Neformalna skrb u Europi: istraživanje mogućnosti formalizacije, dostupnosti i kvalitete”) (2018.), Ured za publikacije, https://data.europa.eu/doi/10.2767/78836.

Spasova, S. i dr. (2018.). „Challenges in long-term care in Europe. A study of national policies” („Izazovi u području dugotrajne skrbi u Europi. Studija nacionalnih politika”), Europska mreža za socijalnu politiku (ESPN), Bruxelles: Europska komisija. https://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=en&pubId=8128&furtherPubs=yes.

(14) Vidjeti bilješku 11., poglavlje 3.

(15) Europska komisija, GU za zapošljavanje, socijalna pitanja i uključenost. (2014.) „Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission” („Odgovarajuća socijalna zaštita za potrebe dugotrajne njege u društvu koje stari: izvješće koje su zajednički pripremili Odbor za socijalnu zaštitu i Europska komisija”), Ured za publikacije, str. 36., https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352, i Paneuropska komisija za zdravlje i održivi razvoj (2021.), „Drawing light from the pandemic: a new strategy for health and sustainable development. A review of the evidence” („Pouke izvučene iz pandemije: Nova strategija za zdravlje i održivi razvoj. Analiza dostupnih informacija”), https://www.euro.who.int/__data/assets/pdf_file/0015/511701/Pan-European-Commission-health-sustainable-development-eng.pdf.

(16) Danis, K., Fonteneau, L. i dr. (2020.). „High impact of COVID-19 in long-term care facilities: suggestion for monitoring in the EU/EEA” („Znatne posljedice bolesti COVID-19 u ustanovama za dugotrajnu skrb, prijedlog za praćenje u EU-u/EGP-u”). Euro Surveillance: Europski glasnik za zarazne bolesti, 25(22)., https://doi.org/10.2807/1560-7917.ES.2020.25.22.2000956.

(17) SL C 286, 16.7.2021., str. 109.; SL C 429, 11.12.2020, str. 251.; SL C 242, 23.7.2015., str. 48.; SL C 143, 22.5.2012.; SL C 18, 19.1.2011., str. 74.; SL C 77, 31.3.2009., str. 96.

(18) https://one.oecd.org/document/ECO/WKP(2021)43/en/pdf.

(19) Liu JX, Goryakin Y, Maeda A, Bruckner T, Scheffler R. „Global health workforce labor market projections for 2030” („Projekcije za globalno tržište rada za zdravstvene radnike do 2030.”). Human Resources for Health 2017; 15:11 (https://human-resources-health.biomedcentral.com/articles/10.1186/s12960-017-0187-2).

(20) https://www.who.int/health-topics/health-workforce#tab=tab_1.

(21) Europska komisija objavila je 2012. Akcijski plan za radnu snagu u području zdravstva u EU-u.

(22) Politika Stalnog odbora europskih liječnika (CPME) o radnoj snazi u zdravstvu (https://www.cpme.eu/policies-and-projects/professional-practice-and-patients-rights/health-systems-and-health-workforce).

(23) Vidjeti bilješku 2.

(24) Russo G, Pavignani E, Guerreiro CS, Neves C. „Can we halt health workforce deterioration in failed states? Insights from Guinea Bissau on the nature, persistence and evolution of its HRH crisis” („Možemo li zaustaviti propadanje zdravstvene radne u propadajućim državama? Uvidi iz Gvineje Bisau o naravi, postojanosti i razvoju krize ljudskih resursa u zdravstvu”). Human Resources for Health 2017.;15(1):12.

(25) Vidjeti bilješku 2.

(26) https://www.cpme.eu/api/documents/adopted/2020/3/EMOs.Joint_.Statement.on_.Violence.FINAL_.12.03.2020.pdf.

(27) Dyrbye, L. N., T. D. Shanafelt, C. A. Sinsky, P. F. Cipriano, J. Bhatt, A. Ommaya, C. P. West i D. Meyers. 2017. Burnout among health care professionals: A call to explore and address this underrecognised threat to safe, high-quality care (Sindrom izgaranja među zdravstvenim radnicima: poziv na istraživanje i rješavanje te nedovoljno prepoznate prijetnje sigurnoj i visokokvalitetnoj skrbi). NAM Perspectives. Dokument za raspravu, Nacionalna medicinska akademija, Washington, DC.

(28) Europska komisija, GU za zapošljavanje, socijalna pitanja i uključenost. (2014). „Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission” („Odgovarajuća socijalna zaštita za potrebe dugotrajne njege u društvu koje stari: izvješće koje su zajednički pripremili Odbor za socijalnu zaštitu i Europska komisija”), Ured za publikacije, https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352 str. 14.

(29) Europska komisija, GU za zapošljavanje, socijalna pitanja i uključenost. (2014). „Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission” („Odgovarajuća socijalna zaštita za potrebe dugotrajne njege u društvu koje stari: izvješće koje su zajednički pripremili Odbor za socijalnu zaštitu i Europska komisija”), Ured za publikacije, https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352 str. 14.

(30) https://www.who.int/publications/m/item/migration-code

(31) Van Diggele, C., Burgess, A., Roberts, C. i Mellis, C. (2020.). „Leadership in healthcare education (Vodstvo u obrazovanju zdravstvenih djelatnika). BMC Medical Education, 20 (dod. 2.), 456. https://doi.org/10.1186/s12909-020-02288-x.