Drugim izvješćem „Izgledi za čisti zrak” dopunjuje se prvo izvješće Komisije o provedbi Direktive o nacionalnim gornjim granicama emisija, koje je objavljeno u lipnju 2020., tako što se navodi procjena o izglednom kretanju onečišćenja zraka i tome koliko će ono vjerojatno odstupati od obveza smanjenja onečišćenja zraka do 2030. Na tim će se nalazima temeljiti nadolazeći akcijski plan za nultu stopu onečišćenja 2021., čiji je cilj usmjeriti EU prema nultoj stopi onečišćenja i netoksičnom okolišu, kako je najavljeno u europskom zelenom planu. Naposljetku, u ovom se izdanju procjenjuje učinak onečišćenja zraka na ekosustave. Time će se, zajedno s praćenjem ekosustavâ koje se zahtijeva Direktivom o nacionalnim gornjim granicama emisija, dobiti informacije za analizu na kojoj će se temeljiti provedba strategije za bioraznolikost, s obzirom na to da je onečišćenje zraka važan pokretač gubitka bioraznolikosti.

U ovom drugom izdanju izvješća „Izgledi za čisti zrak” procjenjuju se izgledi za ostvarenje ciljeva iz Direktive o nacionalnim gornjim granicama emisija za 2030. i kasnije, pri čemu se u obzir uzima cilj nulte stope onečišćenja iz europskog zelenog plana i cilj iz programa Čisti zrak za Europu da se učinak onečišćenja zraka na zdravlje do 2030. prepolovi u usporedbi sa stanjem 2005. U drugom izvješću „Izgledi za čisti zrak” ažuriraju se analiza i zaključci prvog izvješća objavljenog 2018., pri čemu se u obzir uzima razvoj događaja do kojeg je došlo kao posljedica Direktive o nacionalnim gornjim granicama emisija i drugog relevantnog zakonodavstva i politika. U ovom se izdanju prikazuje i učinak klimatske politike na ostvarenje tih ciljeva i napominje se da će postizanje klimatskog cilja do 2030. uvelike doprinijeti prepolovljivanju učinaka onečišćenja zraka na zdravlje do 2030.

Iako su se 2020. počele primjenjivati nacionalne obveze smanjenja emisija na temelju Direktive o nacionalnim gornjim granicama emisija, u izvješću Komisije o provedbi te direktive pokazalo se da gotovo sve države članice trebaju odmah i znatno smanjiti emisije barem nekih onečišćujućih tvari kako bi ispunile svoje obveze. To se posebno odnosi na amonijak. Isto je vidljivo i iz analize razlike između emisija iz posljednjeg izvješća (koje odgovara 2018.) i razine emisija koja je dopuštena Direktivom o nacionalnim gornjim granicama emisija za razdoblje 2020.–2029., u kojoj se pokazalo da mnoge države članice moraju smanjiti svoje emisije i do 10 % u manje od dvije godine. Emisije će za barem 30 % morati smanjiti šest država članica za PM2,5 i pet država članica za NOx.

Države članice obvezale su se u prosincu 2018. na klimatske i energetske ciljeve za 2030., što zahtijeva uspostavu odgovarajućih politika i mjera. Tim mjerama i primjenom postojećeg zakonodavstva o suzbijanju onečišćenja zraka na izvoru postiglo bi se smanjenje emisija svih onečišćujućih tvari u zrak koje se zahtijeva Direktivom o nacionalnim gornjim granicama emisija u čitavom EU-a za razdoblje od 2030. nadalje, osim za amonijak. Međutim, time se prikrivaju razlike među državama članicama u ispunjenju njihovih nacionalnih obveza.

Kad bi se u potpunosti provelo cjelokupno postojeće zakonodavstvo, obvezu smanjenja emisija SO2 za 2030. ispunile bi sve države članice osim jedne. To bi se lakše postiglo mjerama najavljenima u NAPCP-ima. Dvije države članice ne bi ispunile obveze za NOx, PM2,5 i NMHOS, čak i uz mjere koje su najavile u svojim NAPCP-ima, i stoga bi trebale uvesti daljnje mjere. Pojavio bi se velik problem s amonijakom jer postojeće zakonodavstvo ne bi bilo dovoljno da se ispune obveze smanjenja do 2030. u 22 države članice. Iako su države članice u svojim NAPCP-ima najavile da bi uspostavile dodatne mjere za smanjenje emisija amonijaka, one u 15 država članica i dalje ne bi bile dovoljne za ispunjenje obveza u pogledu amonijaka do 2030.

Općenito, države članice moraju što prije u potpunosti provesti cjelokupno postojeće zakonodavstvo i mjere koje su najavile. Kad je riječ o 15 država članica kojima će obveza u pogledu amonijaka biti problem čak i ako uvedu mjere koje se planiraju u NAPCP-ima, one hitno trebaju osmisliti dodatne mjere. To se zahtijeva i Direktivom o nacionalnim gornjim granicama emisija ako se predviđa da država članica neće ispuniti jednu od svojih obveza smanjenja emisija.

U modeliranju u okviru ovog izvješća „Izgledi za čisti zrak” utvrđene su troškovno najučinkovitije mjere kontrole onečišćenja zraka kojima bi se svim državama članicama omogućilo da ispune svoje obveze na temelju Direktive o nacionalnim gornjim granicama emisija, čak i ako se ne uzmu u obzir moguće sinergije s klimatskim mjerama. Za SO2, PM2,5 i NOx uglavnom je riječ o mjerama u industrijskim postupcima i industrijskom izgaranju. Veliku većinu troškovno učinkovitih mjera za smanjenje NMHOS-a usmjerilo bi se na emisije iz izgaranja biomase za grijanje kućanstava i, u manjoj mjeri, na one koje nastaju upotrebom otapala. Sve mjere kojima bi se emisije amonijaka smanjile na troškovno najučinkovitiji način odnose se na poljoprivredu i uvelike su povezane s praksom hranidbe životinja, gospodarenjem stajskim gnojem i upotrebom gnojiva.

4.Izgledi za postizanje dugoročnih ciljeva

Kad je riječ o cilju da se učinci onečišćenja zraka na zdravlje prepolove do 2030. u usporedbi s 2005., u prvom izvješću „Izgledi za čisti zrak” zaključeno je da će se taj učinak (izražen kao broj preuranjenih smrti uzrokovanih onečišćenjem zraka) zaista smanjiti za više od 50 % do 2030. ako države članice provedu sve zakonodavne akte donesene od 2014. do 2017. za smanjenje emisija onečišćujućih tvari. U toj su analizi uzeti u obzir učinci mjera kojima se može istodobno smanjiti više onečišćujućih tvari. Međutim, u tom je izvješću izraženo manje pozitivno mišljenje o učincima na ekosustave jer se nijedna nova mjera uvedena u razdoblju od 2014. do 2017. nije odnosila na smanjenje emisija amonijaka iz poljoprivrede, što je glavni izvor onečišćenja zraka koje utječe na ekosustave.

U metodologiji primijenjenoj za drugo izvješće „Izgledi za čisti zrak” u obzir se uzimaju razvoj politika i zakonodavstva od 2018. (o klimatskoj politici EU-a i dodatnoj kontroli onečišćenja) i informacije (kao što su bolji inventari emisija i bolje razumijevanje njihovih učinaka na zdravlje te njihove gospodarske vrijednosti) koji nisu bili uključeni u prvo izvješće „Izgledi za čisti zrak”. Stoga nije moguća izravna usporedba rezultata dvaju izvješća o izgledima. Međutim, i dalje je korisno procijeniti najnovije rezultate u ostvarivanju ciljeva programa za čisti zrak i na temelju toga utvrditi ostvareni napredak.

4.1.Pozadinska koncentracija onečišćujućih tvari

Kad bi države članice provele sve postojeće sektorske zakonodavne akte kojima se regulira onečišćenje zraka i mjere potrebne za ostvarenje klimatskih i energetskih ciljeva za 2030., kako je dogovoreno u prosincu 2018., emisije onečišćujućih tvari smanjile bi se dovoljno da se ispune zahtjevi iz Direktive o nacionalnim gornjim granicama emisija na razini EU-a do 2030. za sve onečišćujuće tvari osim amonijaka. Osim toga, ni u jednoj zoni upravljanja kvalitetom zraka ne bi se prekoračila vrijednost od 25 µg/m3 za PM2,5 u pozadinskoj koncentraciji; u 2019. postojalo je 14 takvih zona u četirima državama članicama.

Očekuje se da će se broj zona u kojima bi izračunane pozadinske koncentracije PM2,5 bile usklađene s vrijednošću od 10 µg/m³ iz trenutačnih Smjernica WHO-a povećati s 41 % svih zona u 2015. na 90 % u 2030., ponovno uz pretpostavku da se potpuno provede sve postojeće zakonodavstvo. Kad bi se uvele sve tehnički izvedive mjere kontrole onečišćenja zraka, taj bi se udio povećao na 98 %. U najambicioznijem scenariju u smislu politike u području kvalitete zraka i klimatske politike (koja uključuje promjene načina života kako bi se ublažile klimatske promjene i uvođenje svih tehnički mogućih mjera za ublažavanje onečišćenja zraka) pozadinske koncentracije smanjile bi se 2050. ispod trenutačne vrijednosti iz Smjernica WHO-a u svim zonama.

Taj se trend može vidjeti i u promjenama u izloženosti stanovništva EU-a onečišćenju zraka. Kad bi se proveli svi propisi doneseni u području čistog zraka i zaštite klime, udio stanovništva EU-a koji živi u područjima s pozadinskom koncentracijom PM2,5 manjom od 10 µg/m³ (vrijednost iz Smjernica WHO-a) bi se više nego udvostručio od 2015. do 2030. (slika 2.). Međutim, to bi značilo da bi 12 % stanovništva EU-a 2030. i dalje bilo izloženo razinama sitnih čestica većima od preporučenih vrijednosti iz Smjernica WHO-a. Uz najambiciozniju politiku za čisti zrak (u okviru koje bi se uspostavile sve tehnički izvedive mjere za ublažavanje) taj bi se udio smanjio na 4 %. Taj preostali udio posljedica je onečišćenja zraka čiji je izvor izvan EU-a (susjedne zemlje i međunarodni promet) ili je prirodnog podrijetla. Međutim, ta se pozitivna kretanja odnose samo na pozadinsku koncentraciju i ne uključuju moguće žarišne točke onečišćenja, među ostalim one u kojima je onečišćenje veće od preporučenih vrijednosti WHO-a, koje bi i dalje trebalo riješiti.

Slika 2.: Distribucija izloženosti stanovništva česticama PM2,5 za ključne scenarije, EU27 (izvor: IIASA)

Napomena: MTFR znači „najveće tehnički izvedive mjere smanjenja onečišćenja zraka”.

4.2.Učinci na zdravlje

Predviđa se da će se preuranjene smrti koje uzrokuju čestice PM2,5 smanjiti za približno 55 % od 2005. do 2030. ako se potpuno provedu sve politike o kojima su se države članice već dogovorile. To bi podrazumijevalo smanjenje procijenjenog broja tih preuranjenih smrti za 28 % od 2020. do 2030. Mjerama najavljenima u NAPCP-ima to bi se smanjenje od 2020. do 2030. ubrzalo, a preuranjene smrti smanjile za 31 %. Kad bi se uvele najintenzivnije mjere kontrole onečišćenja zraka, preuranjene smrti smanjile bi se za 44 % od 2020. do 2030. Međutim, i dalje bi bilo više od 130 000 preuranjenih smrti godišnje u EU-u samo zbog onečišćenja česticama PM2,5.