Uvod

Irački narod, iračka vlada i iračke oružane snage, uz međunarodnu podršku globalne koalicije za borbu protiv Daiša, uspješno su prekinuli nadzor Daiša nad državnim područjem u Iraku. Sukob u zemlji traje godinama (od 2003. pa i prije), ali je terorističko djelovanje Daiša od 2014. nadalje najjeziviji primjer unutarnjeg nasilja do sada. Irak sada mora iskoristiti novu priliku koja mu je pružena da izgradi uključiv i odgovoran politički sustav koji će služiti stanovništvu iz svih regija te pripadnicima svih zajednica i religija, kojim će se očuvati raznolikost zemlje i poboljšati njezin demokratski poredak. To je ključno kako bi se ponovno izgradilo povjerenje između ljudi i njihove vlade te kako bi se izbjegao povratak na sektaštvo i separatizam koji dovode do podjela.

Trogodišnja borba protiv Daiša ostavila je ogromne posljedice za zemlju. To uključuje mnogo izgubljenih života civila i vojnika, raširenu patnju i traumu ljudi, raseljavanje više milijuna osoba, uništenje društvene strukture, posebno u zajednicama koje su pogođene sukobom, veliko razaranje javne i privatne infrastrukture te nesigurnu financijsku i gospodarsku situaciju. Pred iračkom vladom i iračkim narodom sada su mnogi izazovi. Za Irak, Bliski istok i cijelu međunarodnu zajednicu neophodno je da Irak prevlada te izazove jer svi osjećaju posljedice krize i na sve njih može negativno utjecati nastavak nestabilnosti u Iraku.

Za EU je posebno važno i od ključnog interesa da se osigura da Irak iz te krize izađe snažniji. Ako se ne riješe osnovni uzroci krize, jedinstvo zemlje, njezina sigurnost, demokratski poredak i gospodarski razvoj bit će ugroženi, a napori koje je poduzela iračka vlada u pogledu reformi i pomirenja bit će narušeni. Ako dođe do takvog raspleta situacije, vrlo vjerojatno će se povećati sektaške podjele i etničke napetosti. Ne samo da bi Irak ostao utočište terorizma koji je izravna i stalna prijetnja za sigurnost EU-a, već bi i zemlja uronila u novu krizu čije bi humanitarne posljedice utjecale na susjedne zemlje i na EU, posebno u obliku nezakonitih migracija. Stoga je ključno da EU i međunarodna zajednica nastave podržavati Irak u ovom kritičnom razdoblju.

Na temelju općih ciljeva Globalne strategije za vanjsku i sigurnosnu politiku Europske unije te znanja stečenih provedbom regionalne strategije EU-a za Siriju i Irak te protiv prijetnje Daiša iz 2015., ova je Komunikacija prirodan sljedeći korak u angažmanu EU-a kojim se pozornost preusmjerava s teritorijalne borbe protiv Daiša na načine na koje se može pridonijeti rješavanju posebnih izazova s kojima se Irak sada suočava. Ona je odgovor na zahtjev Vijeća za vanjske poslove EU-a od 19. lipnja 2017. da Visoki predstavnik za vanjske poslove i sigurnosnu politiku te Europska komisija predstave strategiju u kojoj se daju smjernice i sljedeći koraci u pogledu angažmana EU-a u Iraku. Tri su osnovna cilja te strategije za Irak:

1. utvrditi velike izazove s kojima se suočava Irak;

2. utvrditi interese i strateške ciljeve EU-a u njegovim odnosima s Irakom;

3. utvrditi prioritete djelovanja EU-a na temelju trenutačne podrške EU-a, uz primarnu usmjerenost podrške EU-a na najneposrednije izazove, odnosno daljnje raseljavanje, stabilizaciju i pomirenje, u skladu s prioritetima iračke vlade. Uspjeh provedbe strategije u konačnici će ovisiti o političkoj volji oblikovatelja politika u Iraku.

1. Izazovi s kojima se suočava Irak i regionalni kontekst

1.1. Humanitarni izazov, izazov lokalnog upravljanja i izazov stabilizacije: Irak se suočava s golemim i neposrednim humanitarnim izazovom. Posljedica su trogodišnjeg sukoba u cijeloj zemlji strahovita kršenja osnovnih ljudskih prava lokalnog stanovništva, uključujući manjine, koji se vjerojatno mogu smatrati zločinima protiv čovječnosti, što je znatno utjecalo na društvenu strukturu zemlje. Više od 3 milijuna Iračana interno je raseljeno, a još je nekoliko milijuna prijeko potrebna humanitarna pomoć. To uključuje ranjive skupine, kao što su djeca koja se već nekoliko godina ne školuju i žene koje su bile žrtve seksualnog nasilja. Posljedica je sukoba veliko razaranje civilne infrastrukture, uključujući sustave za distribuciju vode, medicinske ustanove i škole, kao i ozbiljni nedostatak osnovnih usluga. Sukob je znatno utjecao i na okoliš jer je došlo do onečišćenja tla i podzemnih voda, što je bilo popraćeno negativnim utjecajem na zdravlje i mogućnosti zarade ljudi.

Početnim naporima Iraka i međunarodne zajednice u cilju stabilizacije oslobođenih područja ostvaren je znatan uspjeh te se dva milijuna raseljenih osoba mirno i neometano već vratilo na područja s kojih potječu. Međutim, još se puno toga mora napraviti kako bi se ostalih tri milijuna raseljenih građana vratilo svojim domovima. Kako bi se omogućio siguran, dobrovoljan, dostojanstven i nediskriminirajući povratak raseljenih građana svojim domovima, iračka vlada mora omogućiti sigurnost, provesti razminiranje, vratiti osnovne usluge i obnoviti infrastrukturu, stvoriti mogućnosti zarade te hitno zajamčiti uvođenje odgovornog i predstavničkog sustava civilnog upravljanja na oslobođenim područjima kako bi se izgradilo povjerenje. Ključno je i riješiti probleme povezane s identifikacijskim ispravama, stanovanjem, pravom na zemljište i vlasničkim pravima kako bi se osigurala uspješna dugoročna stabilizacija. Ova zadaća uključuje političke, sigurnosne, financijske i logističke izazove. Na nekim nedavno oslobođenim područjima već su zabilježene poteškoće pri ponovnoj uspostavi vladavine prava uz potpuno poštovanje ljudskih prava. Kako bi procesi stabilizacije i obnove bili učinkoviti, moraju biti popraćeni nastojanjima da se postigne političko pomirenje te riješe nezadovoljstva i slabosti koji su omogućili pojavljivanje Daiša. Time će se ujedno smanjiti rizik od pretvaranja tih procesa u katalizator daljnjih napetosti među zajednicama.

1.2. Sigurnosni je izazov dvojak: obraniti iračko društvo od neprestanih terorističkih napada i spriječiti de facto rascjepkanost sigurnosnih struktura. Nakon sloma velikog dijela iračke vojske 2014. prouzročenog ubrzanim širenjem Daiša iračka politička i vjerska tijela morala su potaknuti građane Iraka da se pridruže novim ili postojećim oružanim skupinama pod zajedničkim nazivom „Narodne mobilizacijske snage” kao hitnim i izvanrednim sredstvom podrške iračkim sigurnosnim snagama za sprečavanje širenja Daiša i njegova povratka na područje koje je prethodno izgubio. Irak je zadržao visokokvalificiranu, ali malobrojnu nacionalnu vojsku kojoj je potrebna dodatna strukturna podrška. Snage iračke vlade, uključujući pešmerge iz iračke regije Kurdistan, primaju znatnu međunarodnu potporu, uključujući materijale i obuku za neposrednu borbu protiv Daiša. Međutim, nakon godina sukoba, tijekom kojih se ustalila praksa vojnog odgovora policije, potrebno je provesti reformu iračke policije kako bi se promicale odgovorne policijske operacije usmjerene na vladavinu prava kojima se poštuju ljudska prava i gradi povjerenje među svim zajednicama. Učinkovita i dubinska reforma sigurnosnog sektora u vojnom i civilnom području postala je hitan prioritet kako bi se ojačali nadležnost i legitimitet države te kako bi se omogućili učinkovit nadzor nad državnim područjem te obuzdavanje terorističkih i kriminalnih prijetnji. Ona će morati uključivati ispravne mehanizme za ponovno uključivanje velikog dijela mobiliziranih vojnika u društvo. Jačanje vladavine prava i poboljšanje standarda u području ljudskih prava isto su tako ključni za ograničavanje rizika od buduće pojave nasilja.

1.3. Politički izazov: početni uspjeh Daiša donekle je bio odraz političke rascjepkanosti Iraka koja je proizašla iz prethodne krizne situacije te ju je zapravo samo dodatno pojačala. Stoga su očuvanje i jačanje jedinstva, sigurnosti i razvoja zemlje sada važni kao nikada prije: politička reforma i nacionalno pomirenje trebali bi biti u središtu napora političkih struktura Iraka. Vlada je još u rujnu 2014. iznijela ambiciozan program reformi koje se odnose na rješavanje najhitnijih izazova; taj se plan mora provesti na svakoj razini zemlje. Temeljni su elementi programa borba protiv korupcije i poštena raspodjela nacionalnog bogatstva, jačanje vladavine prava i potpuno poštovanje ljudskih prava te nastojanje da se postigne nacionalno pomirenje i politička uključivost. Međutim, provedba tog programa usporena je zbog preusmjeravanja pozornosti na kampanju protiv Daiša te zbog političkih podjela u zemlji i raširenoga dugotrajnog izazova korupcije i nepotizma. Iračka će se vlada morati ugledati na inicijative koje je već poduzela kako bi vratila povjerenje u politički sustav, spriječila rascjepkanost i ojačala jedinstvo zemlje. Kako bi se izbjegao ponovni nastanak uvjeta koji su doveli do pojave Daiša, nužna je sveobuhvatna nacionalna politika društvene, političke i gospodarske reintegracije stanovništva, posebno na područjima pogođenima sukobom, a ne samo politika povratka. Hitno se mora riješiti i situacija s brojnim manjinama u Iraku kako bi se očuvala raznolikost iračkog društva te njegova jedinstvenost i stabilnost. Ključno je i rješavanje problema siromaštva i društvene isključenosti na područjima koja nisu izravno pogođena sukobom, uključujući na jugu zemlje, jer je uravnotežen napredak i razvoj u cijeloj zemlji ključan za njezinu stabilnost. Za dugoročnu stabilnost zemlje ključno je obnoviti angažman u cilju pronalaženja usuglašenih političkih rješenja za dugotrajne i nedavne sukobe. Jedan je od hitnih prioriteta s pomoću konstruktivnog dijaloga o svim važnim pitanjima cijeloga političkog, sigurnosnog i gospodarskog spektra pridonijeti da odnosi između savezne vlade i vlade regije Kurdistan postanu održivi i stabilni. Vodeće načelo tog dijaloga mora biti da sudionici ne poduzimaju jednostrane radnje te da im cilj bude potpuna provedba iračkog ustava.

1.4. Gospodarski i financijski izazov: političke reforme i pomirenje moraju biti potpomognuti koherentnim politikama usmjerenima na gospodarski i društveni razvoj koje će koristiti svim Iračanima i koje se temelje na pravednom modelu raspodjele bogatstva i međugeneracijskoj pravičnosti. Prihodi Iraka od nafte do sada nisu proizveli koristi za cijelu zemlju zbog prakse traženja brzog profita, neučinkovitosti poduzeća u državnom vlasništvu, usmjerenosti na kratkoročnu potrošnju preko napuhanog javnog sektora i raširene korupcije. Zbog toga se Irak suočava s trajnim makroekonomskim problemima koji se hitno moraju riješiti jer je dobar fiskalni i monetarni okvir odlučujući čimbenik za stabilnost zemlje. Irak se ubraja u zemlje s višim srednjim dohotkom, ali ovo razvrstavanje temelji se na bruto domaćem proizvodu (BDP) po stanovniku, koji se smanjio sa 7 021 USD 2013. na 4 533 USD 2016. te ono nije odraz teške stvarnosti u kojoj četvrtina stanovništva danas živi ispod granice siromaštva. Povećanje proizvodnje nafte, koja je 2017. iznosila u prosjeku oko 4,5 milijuna barela dnevno, u posljednje tri godine održavalo je gospodarstvo i prihode zemlje. Međutim, kombinacija šoka zbog pada cijene nafte i oružanog sukoba prouzročila je recesiju gospodarstva koje nije vezano uz naftu i ogroman deficit javnih financija od 14 % BDP-a 2016. U međuvremenu je vlada u srpnju 2016. sklopila stand-by aranžman s Međunarodnim monetarnim fondom (MMF) kojim se osigurava pomoć u iznosu od 5,3 milijarde USD, od čega je 2,1 milijarda USD već isplaćena. Zemlje skupine G7, uključujući EU, podržale su taj aranžman koji ovisi o programu fiskalnih i gospodarskih reformi. S obzirom na stanje na kraju 2017., nastavak stand-by aranžmana MMF-a nesiguran je jer se dogovoreni program reformi u dovoljnoj mjeri ne odražava u fiskalnoj politici iračke vlade. Prekidom programa ugrozila bi se sposobnost Iraka da ispuni svoje financijske obveze zbog čega bi znatna potpora zemalja skupine G7 ostala neučinkovita.

Ukupno gledajući, gospodarstvo Iraka 2017. bilo je u recesiji uz umjereno pozitivnije naznake za 2018. koje će ovisiti o sigurnosnoj situaciji i tržištu nafte. Irak je za 2017. s Organizacijom zemalja izvoznica nafte (OPEC) dogovorio da se njegova proizvodnja nafte smanji za 6 %, što je ograničilo rast njegova BDP-a i smanjilo javne prihode. Budući da je sporazum s OPEC-om produljen, ne očekuje se da će se javni prihodi od nafte znatnije povećati 2018., a potrebne su strože mjere štednje kako bi se ispunili uvjeti stand-by aranžmana i kako bi vladine financije ostale likvidne. Stoga je jedini način da Irak postigne prijeko potrebnu makroekonomsku stabilnost i ispuni svoje financijske obveze taj da ubrza upravne i fiskalne reforme koje su se trebale provesti još i prije sigurnosne krize. Iraku predstoji ogromno gospodarsko i financijsko opterećenje s obzirom na humanitarne izazove te izazove stabilizacije i obnove – iračka vlada procijenila je da će obnova zemlje nakon sukoba s Daišom koštati 150 milijardi USD. Društveni troškovi obnove bit će golemi, osobito za reintegraciju više milijuna interno raseljenih osoba, osoba s invaliditetom i traumama, veterana i mladih osoba koje su prekinule školovanje. Osim toga, zemlja ima velikih poteškoća sa stvaranjem radnih mjesta za sve brojnije mlado stanovništvo. Zbog niskih cijena nafte otvara se mogućnost diverzifikacije gospodarstva, no iako takva strukturna pretvorba obično traje godinama, potrebne su neposredne mjere kako bi se sve brojnije mlado stanovništvo integriralo u tržište rada. Više mu se ne može osigurati radno mjesto u javnom sektoru kao što je to bio slučaj tijekom razdoblja visokih cijena nafte, čime se naglašava važnost razvoja snažnoga privatnog sektora i izravnih stranih ulaganja koji mogu postati snažan pokretač rasta i stvaranja radnih mjesta.

1.5. Migracijski izazov: Irak je zemlja-domaćin izbjeglicama, ali i zemlja iz koje izviru znatni migracijski tokovi. Zemlja pruža utočište 250 000 izbjeglica iz Sirije, a u njoj se nalazi i tri milijuna interno raseljenih osoba. Velik broj interno raseljenih osoba, zajedno s teškim uvjetima povratka na oslobođena područja te nestabilnom političkom i gospodarskom situacijom dodatno povećavaju rizik od migracijskih tokova, unutar Iraka i prema Europi. Od 2014. do 2016. više od 135 000 Iračana nezakonito je došlo u EU. Broj zahtjeva za azil u EU-u koji su podnijeli irački državljani 2016. dosegnuo je 125 286. Nakon početka provedbe izjave EU-a i Turske broj nezakonitih dolazaka u EU znatno se smanjio, ali rizik od nezakonitih migracija u EU i dalje je visok. Gotovo je 7 500 Iračana 2017. (siječanj–rujan) nezakonito došlo u EU. Do sada se samo ograničen broj Iračana koji nezakonito borave u EU-u vratio u Irak. Međutim, broj dobrovoljnih povrataka iz EU-a u Irak u stalnom je porastu. Istodobno se stopa odobravanja azila smanjuje, što dovodi do povećanja broja Iračana koji su primorani vratiti se iz EU-a, a dodatni je razlog tomu poboljšanje situacije u Iraku i poraz Daiša.