Prijedlogom se neće potpuno uskladiti pravila o nepoštenim uvjetima te stoga on neće imati nikakav učinak na Direktivu Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima.

Kao jednu od glavnih prepreka prekograničnoj prodaji 39 % poduzeća koja ostvaruju prodaju na internetu, ali ne prekograničnu, navodi različito nacionalno ugovorno pravo. To se prije svega odnosi na pravne lijekove u slučaju neispravnih proizvoda što navodi 49 % maloprodajnih trgovaca iz EU-a koji prodaju na internetu i 67 % onih koji se trenutačno nastoje baviti prekograničnom prodajom na internetu ili razmatraju takvu prodaju. Različitim nacionalnim pravilima ugovornog prava stvoreni su jednokratni troškovi za maloprodajne trgovce koji prodaju robu potrošačima u vrijednosti otprilike 4 milijarde EUR; ti troškovi najveći utjecaj imaju na mikropoduzeća te mala i srednja poduzeća (MSP). Cilj je ovih prijedloga stvoriti okruženje koje pogoduje poduzećima i olakšati prekograničnu prodaju, osobito MSP-ovima. Poduzećima bi trebalo pružiti pravnu sigurnost i spriječiti nastanak nepotrebnih troškova uzrokovanih različitim nacionalnim pravom pri prodaji robe i digitalnog sadržaja izvan domaćeg tržišta.

Cilj je inicijative uklanjanje prepreka internetskoj trgovini koje su povezane s potrošačkim ugovornim pravom i pružanje pomoći pri uspostavljanju stvarnog jedinstvenog digitalnog tržišta u korist poduzeća i potrošača. Države članice ne mogu u dostatnoj mjeri ostvariti taj cilj. Pravila o prodaji robe navedena u Direktivi 1999/44/EZ zahtijevaju minimalnu usklađenost i stoga omogućuju različitu provedbu u državama članicama. To je dovelo do pravne rascjepkanosti. Samo se koordiniranom intervencijom na razini Unije koja za cilj ima uklanjanje postojećih različitih nacionalnih pristupa u zakonodavstvu Europske unije o zaštiti potrošača potpunim usklađivanjem može pridonijeti ostvarenju unutarnjeg tržišta rješavanjem tog problema.

U skladu s Direktivom 1999/44/EZ države članice ovlaštene su obvezati potrošače na obavješćivanje prodavatelja o nedostatku u roku od dva mjeseca od njegova otkrivanja, kako bi iskoristili svoja prava. U slučaju neupućivanja obavijesti, potrošači gube pravo na pravne lijekove. Iako u 11 država članica potrošači nemaju tu obvezu, u 12 država članica potrošači moraju obavijestiti o nedostatku u roku od dva mjeseca, a u pet država članica potrošači to moraju učiniti u nekom drugom roku.

Direktivom 1999/44/EZ predviđena je hijerarhija pravnih lijekova dostupnih potrošačima. Ako roba nije u skladu s ugovorom, potrošač ima pravo na to da mu se roba uskladi s ugovorom zahtijevajući prvo popravak ili zamjenu. Potrošač može tek u drugom koraku zatražiti raskid ugovora ili sniženje cijene. Taj je pristup slijedilo 20 država članica, dok su druge države članice potrošačima nudile slobodan odabir pravnog lijeka ili su preuzele hijerarhiju pravnih lijekova, ali su predvidjele i drugi pravni lijek, na primjer pravo na odbijanje neusklađene robe u kratkom roku.

Razlike u nacionalnim obveznim pravilima koja se primjenjuju na potrošačke ugovore o prodaji u državama članicama proizlaze uglavnom iz nacionalnih obveznih pravila kojima se premašuju direktive EU-a o minimalnoj usklađenosti . Takve razlike postoje u nekoliko ključnih područja i one dovode do dodatnih troškova za poduzeća te do nepostojanja pravne sigurnosti za potrošače.

Ispitanici na strani potrošača većinom prepoznaju da se usklađivanjem može unaprijediti prekogranična e-trgovina, ali bi potpuno usklađivanje poduprli samo ako se ne smanje postojeće razine zaštite potrošača u državama članicama. Isto tako upozoravaju na rizik stvaranja različitih sustava, ovisno o prodajnom kanalu. Udruge potrošača snažno se protive bilo kakvom obliku primjene trgovačkog prava. Štoviše, razmatrajući različite značajke ugovora među poduzećima te između poduzeća i potrošača i uzimajući u obzir moguće sukobe s postojećim pravnim instrumentima, organizacije potrošača ne podupiru uključivanje ugovora među poduzećima u područje primjene ovog prijedloga. Većina bi poduzeća prednost dala usklađenim pravilima EU-a o prodaji robe potrošačima. Međutim, neka poslovna udruženja imaju dvojbe u pogledu potrebe za bilo kakvim djelovanjem, ali u slučaju djelovanja na razini EU-a, prednost bi dala primjeni trgovačkog prava i izmjeni Uredbe (EZ) br. 593/2008 (Rim I). Poslovne organizacije preporučuju da se u što većoj mjeri izbjegne sektorski pristup koji bi mogao dovesti do različitih pravila za prodaju na internetu i izvan njega te za prodaju robe i digitalnog sadržaja. Velika većina udruženja pravne struke prednost bi dala usklađenim pravilima EU-a i jednakom sustavu za ugovore među poduzećima i ugovore između poduzeća i potrošača.

Savjetovanje s državama članicama: od lipnja do listopada 2015. organizirane su tri jednodnevne radionice s državama članicama. Raspravljena su relevantna pitanja i s nacionalnim tijelima zaduženima za provedbu na sastanku Odbora za suradnju u zaštiti potrošača (travanj 2015.) i s nacionalnim tijelima odgovornima za politiku zaštite potrošača na sastanku Mreže za politiku zaštite potrošača (svibanj 2015.).

Provedeni su i detaljni razgovori s poduzećima od lipnja do kolovoza 2015. kako bi se prikupili podaci o troškovima povezanima s ugovornim pravom koje snose poduzeća kada prodaju u inozemstvu.

3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

Odabir potpunog usklađivanja dovest će do jednostavnih i modernih pravila kojima se otklanjaju prepreke ugovornog prava i stvaraju ravnopravni uvjeti za poduzeća, istovremeno osiguravajući potrošačima visoku razinu zaštite u cijelom EU-u.

Odabirom direktive ostavlja se sloboda državama članicama da prilagode provedbu svojem nacionalnom pravu. Uredbom bi se zahtijevao puno detaljniji i sveobuhvatniji sustav nego direktivom kako bi njezini učinci bili izravno primjenjivi. To bi za posljedicu imalo znatno veće zadiranje u nacionalno zakonodavstvo.

Države članice općenito bi poduprle usklađena pravila EU-a, ali su oprezne kad je riječ o političkoj izvedivosti i razlikovanju između pravila za prodaju na internetu i izvan njega. Neke bi od njih umjesto izrade novog zakonodavstva prednost dale boljoj provedbi, izvršenju i evaluaciji postojećeg. Velika većina ispitanih država članica podržava uključivanje samo ugovora između poduzeća i potrošača. Osim toga, bitan broj država članica izričito se protivi bilo kakvom obliku primjene trgovačkog prava te time i izmjeni Uredbe Rim I.

U pogledu sadržaja pravila, većina udruženja potrošača podupire slobodan odabir pravnih lijekova, dok većina ispitanika na strani poduzeća iznosi tvrdnje u prilog hijerarhiji pravnih lijekova za zaštitu potrošača u cijelom EU-u. Države članice podijeljene su: dok neke prednost daju hijerarhiji pravnih lijekova, druge bi poduprle potrošačev slobodan odabir pravnih lijekova. Većina je ispitanika pravne struke za slobodan odabir pravnih lijekova za potrošače, dok drugi prednost daju zadržavanju hijerarhije pravnih lijekova uz mogućnost pregovaranja među strankama. Kada je riječ o prebacivanju tereta dokazivanja, organizacije potrošača zagovaraju rok dulji od šest mjeseci (uglavnom dvije godine) i gotovo su sve za dulji zakonski jamstveni rok. Poduzeća bi željela zadržati postojeći šestomjesečni rok za prebacivanje tereta dokazivanja i poduprla bi potpuno usklađivanje postojećeg dvogodišnjeg zakonskog jamstvenog roka. Države članice i pravna struka općenito bi podržale zadržavanje postojećih pravila o prebacivanju tereta dokazivanja i zakonskom jamstvu.

•Prikupljanje i primjena stručnog znanja

Komisija se oslonila na nekoliko gospodarskih i pravnih studija koje su naručene posebno za potrebe ove inicijative ili u okviru strategije jedinstvenog digitalnog tržišta. One su uključivale ispitivanje provedeno 2015. radi utvrđivanja glavnih prekograničnih prepreka jedinstvenom digitalnom tržištu, Eurostatove statistike za 2014., Eurobarometre i panel MSP-ova. U poredbenoj pravnoj studiji prikazan je pregled obveznih pravila primjenjivih na ugovorne obveze u ugovorima o prodaji za robu koja se prodaje na daljinu, a posebno na internetu.

•Procjena učinka

Odbor za nadzor regulative dostavio je početno mišljenje o nacrtu procjene učinka 16. listopada 2015. koji je izmijenjen uzimajući u obzir napomene Odbora te je ponovno podnesen. Odbor je 9. studenoga 2015. dostavio drugo mišljenje, kojim je odobren nacrt procjene učinka uz određene napomene. Revidirano izvješće o procjeni učinka i sažetak objavljuju se zajedno s prijedlozima. Razmotrene alternativne politike Uz razmatranje posljedica u slučaju nikakvih promjena politike, procjenom učinka ispitane su sljedeće alternativne politike: i. prva mogućnost: ciljana potpuno usklađena pravila za robu i digitalni sadržaj; ii. druga mogućnost primjena trgovačkog prava u kombinaciji s postojećim usklađenim pravilima o robi; ciljana i potpuno usklađena pravila za digitalni sadržaj; iii. treća mogućnost: bez promjene politike o robi i ciljana potpuno usklađena pravila o digitalnom sadržaju; iv. četvrta mogućnost: bez promjene politike o robi i minimalno usklađena pravila o digitalnom sadržaju; v. peta mogućnost: dobrovoljni europski tipski ugovor u kombinaciji sa znakom pouzdanosti EU-a.

Na temelju poredbene analize učinaka tih mogućnosti u izvješću o procjeni učinka zaključeno je da bi se prvom mogućnošću najbolje ostvarili ciljevi politike. Tom će se mogućnošću smanjiti troškovi trgovaca povezani s ugovornim pravom i olakšati prekogranična e-trgovina. Poduzeća će se uvelike moći osloniti na vlastito pravo pri prekograničnoj prodaji jer će glavna pravila, koja su relevantna za prekograničnu trgovinu, biti jednaka u svim državama članicama. Iako će nova pravila o prodaji robe na internetu uključivati određene jednokratne troškove prilagodbe za poduzeća koja prodaju na internetu, ti bi troškovi trebali biti uravnoteženi uštedama na troškovima proizišlima iz mogućnosti prodaje diljem EU-a bez dodatnih troškova povezanih s ugovornim pravom zahvaljujući potpuno usklađenim pravilima. U odnosu na trenutačnu situaciju to će posebno iskoristiti mala poduzeća jer će uštede na troškovima proizišle iz potpuno usklađenih prekograničnih pravila o robi biti znatnije što je poduzeće manje. Stoga će se novim pravilima poduzećima osigurati pravna sigurnosti i povoljno poslovno okruženje. Potrošači će imati jasan skup prava u cijelom EU-u te će se stoga osjećati sigurnijima pri kupnji robe ili pristupanju digitalnom sadržaju preko granice. Iako će u nekoliko država članica razina zaštite možda biti smanjena u odnosu na nekoliko pojedinačnih točaka, ovom će se mogućnošću znatno povećati cjelokupna postojeća razina zaštite potrošača u EU-u u okviru Direktive 1999/44/EZ, osobito produljenjem roka za prebacivanje tereta dokazivanja na dvije godine. Iako države članice neće moći donijeti ili zadržati pravila o zaštiti potrošača kojima se osigurava veća zaštita, bit će osigurana cjelokupno visoka razina zaštite potrošača i ojačana prekogranična provedba pravila. Time će se stvoriti situacija koja je pogodna i za poduzeća i za potrošače. Povećat će se tržišno natjecanje, što će dovesti do sveukupnog povećanja trgovine i, posljedično, do većeg izbora po konkurentnijim cijenama za potrošače, uz znatne makroekonomske dobitke za EU.

Ako politika ostane nepromijenjena neće se pridonijeti postizanju ciljeva jedinstvenog digitalnog tržišta te bi to moglo imati negativne ekonomske učinke u odnosu na trenutačno stanje.

Druga mogućnost dovela bi do povećanog poticanja prekogranične isporuke jer bi trgovci mogli prodavati svoje proizvode preko granice u cijelosti na temelju vlastitog prava. Potrošači bi mogli u određenoj mjeri imati koristi od većeg izbora i nižih cijena. U određenim slučajevima mogu imati potencijalno višu razinu zaštite potrošača na temelju trgovačkog prava ako se to odnosi na posebne točke izvan okvira njihova nacionalnog prava. Međutim, kao posljedica primjene trgovačkog prava na prodaju robe na internetu i odgovarajućeg odstupanja od Uredbe (EZ) br. 593/2008 (Rim I), europski potrošači više ne bi imali višu razinu zaštite koja je uz trgovačko pravo možda predviđena njihovim nacionalnim pravom kojim se u provedbi prelazi Direktiva 1999/44/EZ. To bi imalo negativan učinak na povjerenje potrošača u prekograničnu kupnju. Osim toga, vrlo je vjerojatno da se takva promjena ne bi mogla ograničiti na trgovce u EU-u te bi stoga uključivala i uklanjanje zaštite koja je omogućena obveznim pravilima o potrošačkim ugovorima u transakcijama s trgovcima iz trećih zemalja.

U okviru treće i četvrte mogućnosti za robu bi i dalje postojale prepreke prekograničnoj trgovini povezane s ugovornim pravom.

Petom mogućnošću moglo bi se pomoći poduzećima da prodaju robu diljem EU-a i pružiti potrošačima zadovoljavajuću razinu zaštite, što bi uvelike ovisilo o sadržaju pravila tipskog ugovora koja dogovara industrija i o stupnju u kojem će poduzeća u EU-u upotrebljavati i prihvatiti znak pouzdanosti. Potrošači će se možda osjećati sigurnije pri kupnji od stranih trgovaca kojima je dodijeljen znak pouzdanosti EU-a. Međutim, trgovci bi i dalje bili obvezni poštovati obvezna nacionalna pravila zemlje uobičajenog boravišta potrošača ako pružaju višu razinu zaštite potrošača od pravila tipskog ugovora, a mogu se i dalje suočavati s troškovima povezanima s ugovornim pravom.

Glavni učinci prijedloga

Procjenom učinka razmatra se utjecaj obaju prijedloga, Direktive o određenim aspektima ugovora o isporuci digitalnog sadržaja i Direktive o određenim aspektima ugovora o prodaji robe na internetu i drugoj prodaji robe na daljinu.

Dvama će se prijedlozima otkloniti prepreke prekograničnoj trgovini na internetu koje su povezane s ugovornim pravom i za potrošače i trgovce. Uklanjanjem tih prepreka potiče se prekogranična trgovina: kad bi se prepreke povezane s ugovornim pravom uklonile, 122 000 više poduzeća prodavalo bi na internetu u inozemstvu. Izvoz unutar EU-a povećao bi se za oko 1 milijardu EUR. Povećanje internetskog maloprodajnog natjecanja dovest će do smanjenja maloprodajnih cijena u svim državama članicama u prosjeku za 0,25 % na razini EU-a. Posljedica tog smanjenja cijena i povećanja povjerenja potrošača zbog jedinstvenih prava EU-a, bit će dodatna potražnja potrošača. Potrošnja u kućanstvima, koja je odraz dobrobiti potrošača, povećala bi se u svakoj državi članici u prosjeku za 0,23 % na razini EU-a, što odgovara iznosu od približno 18 milijardi EUR. Između 7,8 i 13 milijuna dodatnih potrošača počelo bi kupovati na internetu u drugim zemljama. Prosječan iznos koji svaki prekogranični kupac potroši godišnje isto bi se tako povećao za 40 EUR. To će povećanje ponude i potražnje imati izravne učinke na glavne makroekonomske varijable u svakoj državi članici i u EU-u kao cjelini. Očekuje se trajno povećanje ukupnog stvarnog BDP-a EU-a od približno 4 milijarde EUR godišnje.

Na koga će se i kako utjecati