1.2.2.

EGSO se pita zašto se tako rijetko ili gotovo uopće ne spominju brojne nedavno ostvarene promjene od ključne važnosti koje utječu na EU i Aziju. Primjerice: — ne pokušavaju se utvrditi ili razmotriti veliki strateški izazovi s kojima će se Europa suočavati u budućim odnosima s Azijom; — ne potiču se ni ne razmatraju povezanost pod vodstvom Azije ili s druge strane pitanja povezana s ulaganjima koja su većinom ili djelomično usmjerena prema Europi; — ne spominju se veliki trgovinski sporazumi ili sporazumi o gospodarskom partnerstvu između EU-a i vodećih azijskih zemalja, neovisno o tome jesu li već na snazi ili je njihovo sklapanje još u tijeku: smatramo zapanjujućim da se nedavno sklopljen sporazum o gospodarskom partnerstvu između EU-a i Japana, najvažniji sporazum te vrste (koji se već primjenjuje), uopće ne spominje; — u okviru odjeljka „povezanost među ljudima” ne spominju se postojeći dijalozi civilnog društva između EU-a i Azije, a posebice vodeća tijela civilnog društva za praćenje uspostavljena na temelju tih trgovinskih sporazuma; — ne pokušava se ocijeniti potencijalna uloga civilnog društva, unatoč aktivnoj ulozi u praćenju, posebice s obzirom na to da u cijeloj Aziji ne postoji velika tradicija u tom pogledu; — ne pokušavaju se razmatrati društvena pitanja, unatoč tome što je to često ključna tema za ta tijela, uključujući provedbu temeljnih konvencija Međunarodne organizacije rada, promicanje rodne ravnopravnosti (cilj održivog razvoja br. 5), pa čak i ljudska prava; — uopće se ne spominje kineska inicijativa „Jedan pojas, jedan put” – unatoč činjenici da ta inicijativa ne samo da je usmjerena na Europu nego i utječe na svaku drugu azijsku zemlju te unatoč tome što se njome predlaže stvarna trgovina, infrastruktura i financijska potpora; — ne razmatra se mogućnost da inicijativa „Jedan pojas, jedan put” donese velike dugove bez otvaranja mnogih novih radnih mjesta niti se sagledavaju njezine potencijalne strateške mogućnosti ili izazovi za Europu; — ne pokušava se, osim usput, razmotriti strategija EU-a za srednju Aziju, ni kako na nju utječe strateška igra moći u tom području u kojoj sudjeluju Kina, Ruska Federacija i mnoge druge zemlje, uključujući Tursku, Iran i Indiju; — ne spominje se ni ne evaluira Euroazijska ekonomska unija, koju je uspostavila Rusija i koja obuhvaća i europske i srednjoazijske zemlje te pokazuje ambicije u pogledu daljnjeg širenja; — ne spominju se upravljanje potražnjom za energijom ni suprotstavljeni interesi za goleme resurse ugljikovodika koji se nalaze u srednjoj Aziji, osim upućivanja na to da treba „podupirati energetsku povezanost među partnerima iz Azije i s njima”; — ne spominju se trenutačne inicijative za povezivanje na području prometa ili energije, kao što je Međuvladino povjerenstvo za prometni koridor Europa-Kavkaz-Azija (TRACECA) (2); — ne pokušava se povezati promet i potrebu za infrastrukturom u regiji s, primjerice, ciljem održivog razvoja br. 9, koji obuhvaća infrastrukturu; — jednako tako, gotovo se uopće ne spominju izazovi s kojima se suočavaju EU i Azija u pogledu ispunjavanja ciljeva koji proizlaze iz Pariškog klimatskog sporazuma, osobito u vezi s onečišćenjem okoliša; — ne spominje se sve veća opasnost od oružanog sukoba, uključujući uporabu svemirske i digitalne tehnologije, ni potreba za dijalogom s azijskim zemljama u tom kontekstu; — ne spominju se najbolji načini suradnje s azijskim zemljama kako bi se ojačale međunarodne organizacije, osobito WTO; — samo se usputno spominje Indija, unatoč njezinoj veličini i potencijalnoj snazi, te samo jedanput Iran, koji sve više postaje jedan od ključnih aktera u široj regiji.