HR Službeni list Europske unije C 487/14

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora „Politika EU-a na području biološke raznolikosti”

(samoinicijativno mišljenje)

(2016/C 487/03)

Izvjestitelj: Lutz RIBBE

Odluka Plenarne skupštine: 21.1.2016. Pravni temelj: pravilo 29. stavak 2. Poslovnika (samoinicijativno mišljenje) Nadležna stručna skupina: Stručna skupina za poljoprivredu, ruralni razvoj i zaštitu okoliša Datum usvajanja u Stručnoj skupini: 5.9.2016. Datum usvajanja na plenarnom zasjedanju: 21.9.2016. Plenarno zasjedanje br.: 519 Rezultat glasovanja (za/protiv/suzdržani): 156/31/22

1. Zaključci i preporuke

1.1. Politika EU-a na području biološke raznolikosti klasičan je primjer politike neodržanih obećanja na europskoj i nacionalnoj razini, unatoč tome što su u politici potpuno ispravno identificirani problemi i uvedeni potrebni instrumenti.

1.2. EGSO ukazuje na izjave Komisije o važnosti biološke raznolikosti koja je usporediva s važnošću klimatskih ciljeva. Ne radi se samo o očuvanju životinjskih i biljnih vrsta, već o životnim uvjetima samog čovječanstva.

1.3. EGSO poziva na dosljednu i pravovremenu provedbu Direktive o pticama i Direktive o staništima. Osim toga, EGSO smatra i da bi dosljedna i pravovremena provedba Direktive o vodama mogla dati značajan doprinos boljoj zaštiti biološke raznolikosti.

1.4. Države članice moraju napokon utvrditi konkretne financijske potrebe koje proizlaze iz provedbe europskog prava, a Komisija mora staviti na raspolaganje potrebna sredstva. Kako se financiranje mreže Natura 2000. putem fondova Zajednice, posebno Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) u mnogim dijelovima pokazalo neuspješnim, EGSO poziva na uspostavu zasebne proračunske linije koja mora biti na raspolaganju za financiranje mreže Natura 2000.

1.5. EGSO zahtijeva usklađivanje svih političkih područja koja imaju utjecaj na očuvanje biološke raznolikosti. S tim u vezi EGSO očekuje da se i revizija ekološki značajnih površina na sredini razdoblja provedbe i moguće preispitivanje ZPP-a sredinom provedbenog razdoblja iskoriste za to da se u budućnosti pojača usmjerenost ZPP-a na postizanje ciljeva biološke raznolikosti. EGSO smatra da je sada potrebna promjena u pogledu opsega i kvalitete ekološki značajnih površina.

1.6. EGSO izričito pozdravlja jačanje zelene infrastrukture. EGSO u tom pogledu poziva Komisiju i države članice na razvoj i provedbu dosljedne strategije za zelenu infrastrukturu. Nadalje, poziva EU da ulaganje u zelene transeuropske mreže (TEN-G) proglasi prioritetom. I ovdje su hitno potrebna namjenska sredstva.

1.7. Tijekom proteklih godina nije se ništa bitno promijenilo u pogledu nedosljednosti politika EU-a koju su u više navrata utvrdile i kritizirale službe Komisije, Vijeće za okoliš, Europski parlament, Odbor regija i EGSO! Ako se vlastiti prijedlozi za rješavanje pitanja biološke raznolikosti ne shvaćaju ozbiljno i ne provode, onda ni ne začuđuje da se a) ne mogu ostvariti željeni rezultati i b) među pogođenima i u društvu širi razočaranje.

1.8. Različite strategije, odnosno programi EU-a za biološku raznolikost iz 1998., 2001., 2006. i 2010. godine, u kojima su problemi dobro opisani i gdje su prikazani ispravni instrumenti, moraju se stoga s vremenskim odmakom smatrati u potpunosti nekorisnima, naime nisu uspjele ispuniti političko obećanje i zaustaviti gubitak biološke raznolikosti koji je uzrokovalo društvo.

1.9. EGSO stoga ponovno utvrđuje, kao što je to već učinio u mnogim svojim ranijim mišljenjima o politici EU-a na području biološke raznolikosti, da je u pitanju nedostatak političke volje, a ne nedostatak pravne osnove! Promjene postojeće pravne osnove nisu potrebne.

2. Kontekst: kronologija politike EU-a na području biološke raznolikosti i reakcije EGSO-a

2.1. Nakon što je u strategiji za biološku raznolikost (1) usvojenoj 1998. godine utvrđeno da se bogata raznolikost vrsta unutar Europske unije tijekom stoljeća utjecajem ljudskih intervencija postupno smanjila i da su te intervencije u posljednjim desetljećima poprimile ogromne razmjere, Europsko je vijeće 2001. godine donijelo strategiju za održivost (Strategiju iz Göteborga) u kojoj su izneseni jasni ciljevi u pogledu biološke raznolikosti, tj. da se gubitak biološke raznolikosti u EU-u treba smanjiti do 2010. godine i da treba poduzeti mjere za oporavak staništa i prirodnih ekosustava.

2.2. Da bi se ostvario taj cilj, 2001. godine objavljen je akcijski plan za biološku raznolikost (2) te je u svibnju 2006. slijedio drugi akcijski plan za biološku raznolikost (3), no taj drugi plan nije se znatno razlikovao od prvoga.

2.3. U ožujku 2010. godine čelnici EU-a morali su priznati da nisu u mogućnosti ispuniti svoje obećanje iz 2001. godine, i to usprkos raznim akcijskim planovima koje je EGSO procijenio ispravnima i učinkovitima.

2.4. Zatim je na temelju komunikacije Komisije „Mogućnosti za koncept i cilj biološke raznolikosti EU-a za razdoblje nakon 2010. godine” (4) donesena još jedna „Strategija EU-a za biološku raznolikost za 2020. godinu” (5), u kojoj su pak u suštini samo ponovno izneseni stari zahtjevi i instrumenti ranijih akcijskih planova, a početno postavljeni cilj za 2010. godinu pomaknut je na 2020.

2.5. U strategiji se optimistički navodi da Strategija EU-a za biološku raznolikost za 2020. godinu EU dovodi na pravi put k ostvarenju njegovih ciljeva u pogledu biološke raznolikosti i k ispunjavanju njegovih obveza na svjetskoj razini.

2.6. EGSO je također iznio svoje stajalište i primjedbe o toj strategiji (6) te je, među ostalim, izrazio duboku zabrinutost zbog činjenice da politika u prošlosti nije imala ni snage ni volje za provedbu mjera koje su godinama bile prepoznate kao nužne, iako se u Komunikaciji u više navrata ističe kako će od uvjerljive politike na području biološke raznolikosti i društvo i gospodarstvo imati jednaku korist. Ni središnje direktive EU-a za zaštitu prirode nisu još uvijek – 32 odnosno 19 godina nakon njihovog stupanja na snagu! – u potpunosti provedene u državama članicama.

2.7. EGSO-u tada nije bilo jasno kako bi se mogao prevladati dotadašnji nedostatak političke volje. Smatrao je također da u tom smislu predložena strategija za biološku raznolikost ne donosi stvaran napredak. Dotadašnje rasprave u Vijeću ministara u vezi s tom komunikacijom ukazivale su na to da smo još uvijek daleko od integracije politike na području biološke raznolikosti u druge sektorske politike.

2.8. Odbor je već tada smatrao presudnim da se kod tada predviđenih procesa reformi politika (npr. ribarstvene, poljoprivredne, prometne, energetske i kohezijske politike) uspostavi bliska veza sa strategijom za biološku raznolikost. Pritom je uočio velika pomanjkanja te došao do zaključka da Komisija mora ozbiljnije shvatiti vlastitu strategiju za biološku raznolikost.

2.9. Tvrdnja iznesena u novoj strategiji EU-a za biološku raznolikost da je pronađen pravi put za zaustavljanje gubitka biološke raznolikosti već nakon samo četiri godine ne zvuči pretjerano uvjerljivo. To vrlo jasno proizlazi iz revizije na sredini razdoblja provedbe strategije za biološku raznolikost (7).

3. Revizija na sredini provedbenog razdoblja strategije za biološku raznolikost

3.1. Sama strategija sastoji se od ukupno šest jasno definiranih pojedinačnih ciljeva s ukupno 20 mjera. U okviru revizije na sredini razdoblja provedbe strategije navodi se sljedeće:

3.1.1. cilj 1. („zaustaviti pogoršanje stanja svih vrsta i staništa obuhvaćenih zakonodavstvom EU-a o prirodi i postići znatno i mjerljivo poboljšanje njihova stanja…”): iako je postignut određeni napredak, on je ipak prespor za ostvarenje cilja. Prije svega postoje značajni nedostaci u vezi sa završetkom morske mreže Natura 2000, s učinkovitim upravljanjem područjima mreže Natura 2000 i s osiguravanjem potrebnih sredstava za potporu mreži Natura 2000. Iako je mreža Natura 2000 za kopnena staništa u međuvremenu „uglavnom dovršena”, 2012. godine planovi su upravljanja bili izrađeni ili u izradi za samo 58 % područja mreže Natura 2000.

3.1.2. cilj 2. („očuvati i poboljšati ekosustave i njihove usluge uspostavom zelene infrastrukture i obnoviti najmanje 15 % narušenih ekosustava do 2020.”): do sada poduzetim mjerama „nije zaustavljen trend pogoršanja ekosustava i usluga”.

3.1.3. cilj 3. („povećati doprinos poljoprivrede i šumarstva održavanju i poboljšanju biološke raznolikosti”): nije došlo do ostvarivanja nekog posebno značajnog napretka, a „trajno pogoršanje stanja vrsta i staništa od važnosti za EU povezano s poljoprivredom pokazuje da treba poduzeti veće napore kako bi se očuvala i poboljšala biološka raznolikost na tim područjima. Zajednička poljoprivredna politika (ZPP) ima odlučujuću ulogu u tom procesu u interakciji s relevantnim politikama zaštite okoliša.” U međuvremenu postoje brojni instrumenti, ali ih države članice moraju koristiti „u dovoljnoj mjeri”. Samo ako se ti instrumenti počnu primjenjivati „u većoj mjeri”, EU bi mogao ostvariti svoj cilj do 2020. godine. Općenito „treba poduzeti veće napore”.

3.1.4. cilj 4. („osiguravanje održivog korištenja ribljih resursa”): iako je ostvaren „znatan napredak u uspostavi okvira politike za održivo ribarstvo”, „provedba politike na razini EU-a nije ravnomjerna i još postoje veliki izazovi za postizanje ciljeva u skladu sa zacrtanim rokovima. Godine 2013. samo nešto više od 50 % stokova s procijenjenim maksimalnim održivim prinosom izlovljeno je na održiv način.” U svim (!) europskim morima i dalje se bilježi negativan trend.

3.1.5. cilj 5. („suzbijanje invazivnih stranih vrsta”): to je jedini cilj gdje se EU nalazi „na pravom putu” te se očekuje da će se ostvariti cilj postavljen za 2020. godinu.

3.1.6. cilj 6. („doprinos sprečavanju gubitka biološke raznolikosti na svjetskoj razini”): „nedovoljno se … napreduje u smanjenju utjecaja potrošačkih navika u EU-u na svjetsku biološku raznolikost” te „postojeća nastojanja možda neće biti dovoljna za pravodobno postizanje ciljeva biološke raznolikosti iz Aichija”.

3.2. Ova otrežnjujuća revizija na sredini razdoblja provedbe predstavljena je upravo u vrijeme kada Komisija razmišlja o temeljitoj reviziji ključnih direktiva EU-a o zaštiti prirode, odnosno Direktive o divljim pticama iz 1979. i Direktive o flori, fauni i staništima iz 1992. godine.

3.3. Stručna izvješća (8) o provjeri prikladnosti Direktive o pticama i Direktive o flori, fauni i staništima potvrđuju ono što EGSO uporno ponavlja godinama: pravni je okvir dovoljan i ne može se iskorištavati kao opravdanje za neuspjeh u ostvarivanju ciljeva u vezi s očuvanjem biološke raznolikosti. Glavni nedostaci nalaze se u izostanku provedbe, u nedostatku proračuna za očuvanje prirode i u nedosljednosti politike EU-a.

4. Opće napomene

4.1. EGSO ponavlja svoje tvrdnje da EU-u pogledu očuvanja biološke raznolikosti ne nedostaje zakona, uredbi, programa, oglednih projekata, političkih izjava ili smjernica, već mu nedostaju provedba i usklađeno djelovanje na svim razinama političke aktivnosti. Smatra da ovu izjavu nije potvrdila samo evaluacijska studija, već i zaključci Vijeća za okoliš od 16. prosinca 2015. (9), koji se ne razlikuju bitno od zaključaka Vijeća za okoliš iz 2011. godine. Sve dok se direktive u potpunosti ne provedu i dok se ne osiguraju, odnosno ne stave na raspolaganje dovoljna sredstva te sve dok ostale politike EU-a ne budu dosljedno usmjerene na interese biološke raznolikosti, neće se ostvariti ni željeni rezultati.

4.2. Novi strateški ili akcijski dokumenti i/ili revizije pravnog okvira ne mijenjaju ništa, već samo dovode u zabludu da postoji odgovarajuća politička aktivnost koja ne vodi nikamo ako se ne otklone pravi problemi izostanka provedbe.

4.3. Za uspješno djelovanje na području očuvanja biološke raznolikosti potrebno je nekoliko pristupa:

4.4. Uspostava mreže Natura 2000

4.4.1. Za „klasičnu” zaštitu prirode, odnosno npr. za očuvanje rijetkih biljnih i životinjskih vrsta i jedinstvenih staništa (kao što su močvare, suha staništa, ostaci poluprirodnih šumskih formacija itd.), mreža Natura 2000 ima središnji značaj. Ona se uglavnom temelji na Direktivi o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore iz 1992. godine i na područjima zaštite ptica koja su već utvrđena Direktivom o pticama iz 1979. godine.

4.4.2. Donošenjem posebice Direktive o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore države članice i Europska komisija dale su dva obećanja: — s jedne strane obećale su dovršiti uspostavu mreže Natura 2000 u roku od 3 godine (10), a — s druge strane dano je i obećanje da će se na raspolaganje staviti novčana sredstva kako taj trošak ne bi opteretio zemljoposjednike i korisnike zemljišta.

4.4.3. Mreža je, dakle, trebala biti dovršena do 1995. godine, prije 20 godina (!). Iako je u međuvremenu kao područje Nature 2000 označena većina prijavljenih područja, koja čine 18 % kopnene površine država članica EU-a, s tim označavanjem posao ipak nije završen. Na mnogim područjima trenutačno ne postoji stalna pravna zaštita, a planovi gospodarenja ili upravljanja postoje samo za nešto više od polovine područja. No dokle god građanima i vlastima, a posebice zemljoposjednicima i korisnicima zemljišta nije jasno što je dozvoljeno a što zabranjeno, ne može se ni provoditi uspješna zaštita prirode niti se mogu osigurati nadoknade za eventualna ograničenja korištenja.

4.4.4. To potvrđuje i činjenica da je Vijeće za zaštitu okoliša 19. prosinca 2011. pozvalo države članice – a time i sebe – da čim prije dovrše uspostavu mreže Natura 2000 i da razviju i provedu planove gospodarenja ili ekvivalentne instrumente te na taj način stvore održivu osnovu za strateško planiranje u pogledu kasnije provedbe višegodišnjeg financijskog okvira za razdoblje 2014. – 2020. Za nešto što je zapravo trebalo biti dovršeno već prije 20 godina, 2011. je godine još jednom zatraženo da se dovrši čim prije, a to ni do danas nije učinjeno!

4.4.5. Iz tog je razloga Vijeće za zaštitu okoliša 16. prosinca 2015. ponovno pozvalo države članice a time i samo sebe, ovaj put čak i izričito, da dovrše postupak uspostave mreže Natura 2000.

4.5. Mjere izvan zaštićenih područja

4.5.1. Komisija, Vijeće za zaštitu okoliša i Europski parlament (11) s pravom naglašavaju da se politika na području biološke raznolikosti ne odnosi samo na zaštitu biljnih i životinjskih vrsta i staništa, već i na zaštitu temelja za proizvodnju i život ljudi. Samo jedan od mnogih primjera jest oprašivanje insekata kao što su pčele ili leptiri čija je ekonomska vrijednost nemjerljiva – i to ne samo za poljoprivredu. Međutim, Komisija je morala ustvrditi da ekosustavi više nisu u mogućnosti pružiti osnovne usluge kao što su oprašivanje, čist zrak i voda optimalne kvalitete u optimalnoj količini (12).

4.5.2. Očuvanje (učinkovitosti) oprašivača ili razgrađivača, ali i npr. mnogih drugih vrsta, ne može se ostvariti ako se usredotočujemo isključivo na označivanje zaštićenih područja. U okviru politike EU-a na području biološke raznolikosti mora se, dakle, dodatno formulirati i zahtjev koji se odnosi na površinu izvan zaštićenih područja, a u tom slučaju odlučujuću ulogu igra dosljednost s politikom uporabe zemljišta.

4.5.3. Pritom je potpuno ispravno to što i Komisija i Vijeće neprestano naglašavaju važnost npr. poljoprivrednog sektora, što su posljednji put učinili u okviru revizije na sredini razdoblja provedbe: Vijeće „sa zabrinutošću napominje da poljoprivreda stvara najveći pritisak na kopnene ekosustave i da do 2012. nije bilo mjerljiva poboljšanja stanja staništa i vrsta povezanih s poljoprivredom obuhvaćenih Direktivom o staništima i žali zbog znatnog propadanja poljskih ptica, travnjačkih leptira i usluga oprašivanja, koje naglašava stalne pritiske iz određenih primjera poljoprivredne prakse, kao što su neki oblici napuštanja i intenzifikacije poljoprivrednog zemljišta” (13).

4.6. Nedosljednost politike EU-a

4.6.1. U strategiji EU-a za biološku raznolikost za 2020. godinu istaknuto je da je ona sastavni dio strategije Europa 2020 (14)., ali se u strategiji Europa 2020. ni na jednom mjestu ne nalaze pojmovi „biološka raznolikost”, „staništa”, „zaštita prirode”, kao niti „zaštita vrsta”, „zaštita raznolikosti genetskih izvora” i „ekosustav”! Samo se pojam „raznolikost vrsta” spominje na dva mjesta, i to samo u kratkim rečenicama, u okviru teme o učinkovitom korištenju resursa. Stoga je EGSO-u potpuno neshvatljivo kako je Europska komisija mogla takvo što izjaviti; njezina stvarna politika dokazuje upravo suprotno.

4.6.2. Pritom bi strategija Europa 2020. mogla, s obzirom na to da strategija EU-a za održivost iz 2001. godine politički gotovo više ne igra nikakvu ulogu, predstavljati idealan okvir za rješavanje ovoga problema. EGSO je više puta tražio da ministri gospodarstva i financija promisle o npr. ekonomskom značaju gubitka biološke raznolikosti (15). No to se nije dogodilo.

4.6.3. Budući da ciljevi direktiva EU-a o zaštiti prirode i strategije EU-a za biološku raznolikost također zadovoljavaju zahtjeve međunarodno dogovorenih ciljeva (npr. ciljeva iz Aichija u okviru Konvencije UN-a o biološkoj raznolikosti ili ciljeva održivog razvoja), hitno je potrebno da se politika na području biološke raznolikosti potpuno integrira u strategiju za provedbu ciljeva održivog razvoja, odnosno u novu strategiju EU-a za održivi razvoj.

4.6.4. Politiku na području biološke raznolikosti za sada još uvijek mnoge službe Komisije i neki sastavi Vijeća EU-a smatraju konkurentnim područjem politike koje djelomično blokira, odnosno onemogućuje gospodarski razvoj i ograničava financijska sredstva.

4.6.5. Pritom je nesporno da postoje nekompatibilnosti između različitih zahtjeva za korištenje, a remećenje ekosustava povremeno se sprečava, na primjer, direktivama o zaštiti prirode. No, upravo je to zadatak zaštite prirode. Država mora, naime, osigurati ravnotežu između gospodarske uporabe i očuvanja prirodnih resursa. U tom se smislu zaštita prirode ne razlikuje od drugih područja politike u kojima je slobodna interakcija tržišnih snaga uređena regulatornim mjerama.

4.6.6. Nije novost da ne postoji prava usklađenost između klasične gospodarske politike i politike zaštite okoliša. Već 2006. godine EGSO se žalio na činjenicu da između zahtjeva i stvarnosti postoji ogroman jaz i da javne odluke o planiranju i programi potpore često pridonose daljnjem ugrožavanju bioraznolikosti (16).

4.6.7. Glavni je razlog ovog sukoba ciljeva proturječje između ostvarivanja pojedinačnih interesa, a posebice između gospodarskih i javnih interesa. Dosadašnje izjave EU-a navode na zaključak da se EU zalaže za očuvanje biološke raznolikosti u općem interesu. Stoga bi se trebale definirati jasne smjernice za ograničavanje onih gospodarskih interesa koji su protivni zaštiti biološke raznolikosti, te bi se trebalo osigurati poštovanje tih ograničenja.

4.7. Poljoprivredna politika/poljoprivreda

4.7.1. EGSO se u više navrata bavio odnosima između poljoprivrede, zajedničke poljoprivredne politike i biološke raznolikosti i pritom utvrdio kako je prisutan postupan, ali ogroman i kontinuiran gubitak biološke raznolikosti, iako se poljoprivrednici uglavnom pridržavaju zakonskih odredbi. Do njega, dakle, dolazi i u okviru zakona, pri primjeni tzv. dobre, stručne prakse. To se ne može promijeniti reformom zakona o zaštiti prirode, već samo promjenom praksi korištenja u kombinaciji s promjenom politike financiranja poljoprivrede. EGSO ukazuje na svoje samoinicijativno mišljenje o reformi zajedničke poljoprivredne politike u 2013 (17)., u kojoj je detaljno opisano koje promjene smatra nužnima.

4.7.2. Komisija je itekako svjesna značaja poljoprivrede te je ustvrdila da je zajednička poljoprivredna politika politički instrument koji ima najznačajniji utjecaj na biološku raznolikost u ruralnim područjima te da je jedan od neuspjeha u pogledu biološke raznolikosti ukidanje obvezne mjere „zemljište na ugaru” (18). Poljoprivredna politika i dalje je često u suprotnosti s politikom na području biološke raznolikosti, iako neki elementi ZPP-a, posebice kroz poljoprivredno-ekološke programe iz 2. stupa, pokazuju kako bi se ti sukobi mogli riješiti.

4.7.3. Mjera „zemljište na ugaru” uvedena je sredinom 80-ih godina, ali ne da bi se unaprijedila ekološka stabilnost kulturnih krajolika, već da bi se smanjili viškovi. S reformom ZPP-a 2013. godine, međutim, ponovno se pojavila zamisao da se dio zemljišta manje intenzivno obrađuje. U kontekstu ozelenjivanja propisana su i obvezna „ekološki značajna područja”. Tada je nastala žestoka rasprava o a) opsegu i b) značenju pojma „ekološkog značaja”.

4.7.4. Tako je, na primjer, uzgoj mahunarki ili komercijalnih usjeva danas definiran kao „ekološki značajan”. Iako je povećanje površina na kojima se uzgajaju mahunarke ili komercijalni usjevi u načelu pozitivno, te mjere neće istinski pridonijeti poboljšanju biološke raznolikosti. Činjenica da je uporaba pesticida na ekološki značajnim površinama djelomično dopuštena u oštroj je suprotnosti s namjerom ozelenjivanja poljoprivredne politike, jer pesticidi ne doprinose povećanju raznolikosti, već dovode do njezinog smanjenja.

4.7.5. Komisija treba što prije napraviti inicijalnu ocjenu učinka usvojenih mjera, pogotovo stoga što je „ozelenjivanje” bio jedan od glavnih obrazloženja za zadržavanje poljoprivrednih isplata iz proračuna EU-a.

4.7.6. Pored toga, i imajući u vidu te pretpostavke, horizontalne politike EU-a, a posebno one koje se bave istraživanjima, razvojem i inovacijama, trebale bi također uzeti u obzir i posvetiti posebnu pažnju doprinosu koji u poljoprivrednom sektoru te aktivnosti mogu dati za poboljšanje biološke raznolikosti u EU-u.

4.8. Zelena infrastruktura

4.8.1. Direktiva o staništima ima jednu ključnu tehničku slabu točku: iako je u njezinom članku 10. izričito naglašena važnost povezivanja elemenata krajolika, Direktiva ne sadrži obvezujući mehanizam koji bi u Europi doveo do stvaranja dosljednog sustava povezanih biotopa. Komisija je u svojoj komunikaciji o zelenoj infrastrukturi opisala na koji bi se način taj nedostatak mogao nadoknaditi odgovarajućim ulaganjima u očuvanje i obnovu zelene infrastrukture – kako na malim, tako i na velikim površinama. U tom je kontekstu izuzetno važno da se usvoji i provede dosljedna strategija za zelenu infrastrukturu. Ona bi u svakom slučaju trebala kao središnji element sadržavati metodološki okvir i financijski instrument za transeuropske mreže za zelenu infrastrukturu (TEN-G). To se odnosi na velike i na male površine, npr. u poljoprivrednim krajolicima.

4.9. Zapažanja o politikama u državama članicama i potencijalnim državama kandidatkinjama

4.9.1. U mnogim državama članicama, odnosno državama kandidatkinjama i dalje dolazi do ozbiljnog uništavanja prirode. Spomenut ćemo samo nekoliko primjera:

4.9.2. U Rumunjskoj je područje prirodnih šuma u trenutku ulaska u EU zauzimalo površinu veću od 2 000 km2. Te površine gotovo su u potpunosti klasificirane kao područja mreže Natura 2000. U međuvremenu je u Rumunjskoj došlo do krčenja šuma velikog razmjera, što je prouzročilo trajni gubitak te europske prirodne baštine.

4.9.3. Riječni ekosustavi na Balkanu, posebice u zemljama zapadnog Balkana, daleko su najvredniji u Europi. Oko jedne trećine rijeka u državama nasljednicama Jugoslavije i u Albaniji imaju prirodnu dinamiku i mogu se nazvati prirodnim rijekama. Zbog dokumentiranog planiranja više od 2 700 (!) hidroelektrana na najmanje jednoj trećini zaštićenih područja, prirodna dinamika i biološka raznolikost tih rijeka ozbiljno su ugrožene. Za financiranje tih projekata koriste se javna sredstva. U gotovo svim državama članicama EU-a bioraznolikost gotovo svih rijeka već je ozbiljno narušena, pa se danas, također u okviru provedbe Okvirne direktive EU-a o vodama, znatne količine novca moraju ulagati u njezinu obnovu.

4.9.4. Brojne vrste ptica koje su navedene u Dodatku I. Direktive o pticama i koje su zaštićene u EU-u, bezobzirno se love u državama kandidatkinjama na Balkanu. Lov na ptice predstavlja ozbiljan i neriješen problem i u mnogim državama članicama. Pucanje u čaplje žličarke, ždralove, male vrance i patke njorke, da spomenemo tek neke vrste, dovodi do slabljenja uzgojne populacije tih vrsta u EU-u.

4.10. Financiranje

4.10.1. Drugi problem koji je spomenut i u reviziji na sredini razdoblja provedbe i u zaključcima Vijeća, jest problem financiranja – ne samo, ali i mreže Natura 2000. U komunikaciji iz 2004. godine (19) Komisija se izjasnila o financiranju mreže, uključujući i a) razinu potrebnih sredstava i b) pitanje iz kojeg se izvora trebaju crpiti ta sredstva. Kao okvirni iznos tada je navedeno 6,1 milijardi EUR godišnje te je odlučeno da se neće uvoditi zasebna linija financiranja niti će se proširiti program Life, već će se koristiti 2. stup ZPP-a i drugi fondovi EU-a..

4.10.2. EGSO je tada izrazio dvojbe glede razine sredstava i smatrao da postoji hitna potreba da se, što je prije moguće, prikažu točniji izračuni troškova. Sumnjao je, na primjer, da će za nove države članice predodređeni iznos od 0,3 milijarde EUR, u odnosu na 5,8 milijardi EUR za EU, biti dovoljan (20).

4.10.3. Do danas se u vezi s ovom točkom nije ništa promijenilo i još je uvijek isti iznos u razmatranju. Odgovorne države članice i Komisija do sada nisu uspjele razjasniti ovo pitanje.

4.10.4. EGSO je tada ukazao na opasnost da bi pri financiranju mjera u okviru mreže Natura 2000 iz 2. stupa moglo doći do konkurencije s drugim mjerama ruralnog razvoja (21). To se potvrdilo na dva načina: s jedne strane su plaćanja iz 2. stupa u financijskom razdoblju 2007. – 2013. smanjena za 30 % u odnosu na prethodna financijska razdoblja, a s druge strane Europski revizorski sud i Vijeće za zaštitu okoliša s pravom ističu kako države članice nisu uvijek prepoznavale Europski fond za regionalni razvoj (EFRR) kao mogući instrument za promicanje bioraznolikosti, a njegov potencijal za financiranje mreže Natura 2000 nije ostvaren u dostatnoj mjeri (22).

4.10.5. Komisija (23) je na temelju toga morala utvrditi da je Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj još uvijek glavni izvor financiranja zajednice za mrežu Natura 2000 i biološku raznolikost u EU-u, ali istovremeno i da je pokriveno samo 20 % svih financijskih potreba za gospodarenje zaštićenim područjima, uključujući potrebe mreže Natura 2000 u Europi.

4.10.6. Stoga je hitno potrebno odrediti točne financijske potrebe za provedbu europskih direktiva za zaštitu prirode i za stavljanje na raspolaganje sredstava izdvojenih u obliku zasebne proračunske linije (primjerice u okviru proširenog proračuna za LIFE).

4.11. Sudjelovanje i uključivanje

4.11.1. Manjkavosti u provedbi Strategije EU-a za biološku raznolikost, posebno u slučaju mreže Natura 2000, djelomice su prouzročene nedovoljnom uključenošću odnosno nedovoljnim sudjelovanjem civilnog društva u pojedinim zaštićenim područjima. Određivanje zaštićenih područja ponajprije je upravni akt koji se mora usvajati uz potpuno poštovanje načela vladavine prava. Međutim, u razvoj i provedbu planova upravljanja i gospodarenja trebaju u velikoj mjeri biti uključeni i vlasnici zemljišta, korisnici zemljišta, organizacije za zaštitu prirode i jedinice lokalne samouprave. To često nije tako, što je u mnogim slučajevima izazvalo nepovjerenje i neprihvaćanje politike EU-a na području biološke raznolikosti.

Bruxelles, 21. rujna 2016. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Georges DASSIS

(1) COM(1998) 42 final.

(2) COM(2001) 162 final.

(3) COM(2006) 216 final.

(4) COM(2010) 4 final.

(5) COM(2011) 244 final.

(6) SL C 24, 28.1.2012., str. 111.

(7) COM(2015) 478 final.

(8) Institut Milieu, IEEP i ICF, Evaluation Study to support the Fitness Check of the Birds and Habitats Directives („Evaluacijska studija za potporu provjere prikladnosti direktiva o pticama i staništima”), ožujak 2016.

(9) Vijeće Europske unije, dokument br. 15389/15.

(10) Države članice su u roku od tri godine (tj. do 1995. godine) trebale prijaviti odgovarajuća područja. Te prijave djelomično nisu zaključene do današnjeg dana.

(11) Vidi između ostaloga: Rezolucija Europskog parlamenta od 2. veljače 2016. o reviziji na sredini razdoblja provedbe strategije EU-a za biološku raznolikost (2015/2137(INI)).

(12) COM(2010) 548 final, 8.10.2010, str. 3.

(13) 15389/2015, točka 36.

(14) COM(2011) 244 final, str 2.

(15) SL C 48, 14.7.2015., str. 150., točka 2.3.

(16) SL C 195, 18.8.2006., str. 96.

(17) SL C 354, 28.12.2010., str. 35.

(18) COM(2010) 548 final, str. 5.

(19) COM(2004) 431 final.

(20) SL C 221, 8.9.2005., str. 108., točka 3.10.1.

(21) SL C 221, 8.9.2005., str. 108., točke 3.14.1. i 3.14.2.

(22) Vijeće za zaštitu okoliša od 16.12.2015.

(23) COM(2010) 548 final, str. 13.