KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA Napredak u vezi s Programom Europske unije o postupovnim zaštitnim mjerama za osumnjičene ili optužene osobe - jačanje temelja europskog kaznenopravnog područja /* COM/2013/0820 final */





KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA Napredak u vezi s Programom Europske unije o postupovnim zaštitnim mjerama za osumnjičene ili optužene osobe - jačanje temelja europskog kaznenopravnog područja Dobro je poznata maksima da „se pravda ne smije samo provoditi već da to mora biti i vidljivo.” U europskom pravosudnom području posljedica je da građani moraju imati, ne samo pravo na pravično suđenje bilo gdje u Europskoj uniji, već biti sigurni u to kada ostvaruju svoje pravo kako bi se slobodno kretali u Europskoj uniji. Sudska tijela u državama članicama moraju imati povjerenja u kaznenopravni sustav drugih država članica kako bi ispravno funkcionirala. Kako bi se razvilo to pravosudno područje temeljeno na uzajamnom priznavanju i uzajamnom povjerenju, od Komisije je u Stockholmskom programu[1] zatraženo da podnese prijedloge kako bi se ojačala postupovna prava osumnjičenih ili optuženih osoba.[2] Na osnovi tog političkog mandata sa snažnim naglaskom na osnaživanje građanskih prava u kaznenim postupcima kako bi se omogućilo pravo na pravično suđenje diljem Europske unije Komisije je pripremila Program o postupovnim pravima. Trenutačni paket nastavak je uspješnog zakonodavnog programa. Korak po korak, ostvaren je jako dobar napredak, a Europska je unija donijela tri direktive o postupovnim pravima. · Direktiva o pravu na usmeno i pismeno prevođenje u kaznenim postupcima donesena je 2010. godine i mora se prenijeti do 27. listopada 2013. godine.[3] Optuženicima će biti omogućeno besplatno usmeno prevođenje ne samo tijekom suđenja, već i tijekom policijskog ispitivanja i važnih sastanaka s njihovim odvjetnikom, kao i pismeno prevođenje dokumenata važnih za ostvarivanje njihova prava na obranu. · Direktiva o pravu na informaciju u kaznenom postupku uslijedila je 2012. godine, a mora se provesti do 2. lipnja 2014. godine.[4] Osumnjičenim osobama koje se uhiti treba se omogućiti pisana obavijest o pravima na jednostavnom svakodnevnom jeziku s informacijama o njihovim pravima. Prevest će se ako bude potrebno. · Direktiva o pravu na odvjetnika i pravu na komunikaciju nakon lišenja slobode donesena je u listopadu 2013. godine.[5] Ta mjera temelj je Programa o postupovnim pravima. Svim osumnjičenicima jamčit će se pravo na odvjetnika od najranije faze postupka do njegova završetka. Štoviše, svatko koga se liši slobode dobit će priliku komunicirati sa svojom obitelji i, ako se tu osobu uhiti u nekoj drugoj zemlji EU-a, s konzulatom. Te direktive prekretnica su za jačanje postupovnih prava građana EU-a. Novosti Ugovora iz Lisabona u području kaznenog prava, uključujući glasovanje kvalificiranom većinom u Vijeću i ulogu Europskog parlamenta kao suzakonodavca dovele su do tih pionirskih instrumenata koji su stvoreni zajedničkim naporima institucija. Osim toga, u lipnju 2011. godine, objavljena je Zelena knjiga o primjeni kaznenopravnog zakonodavstva EU-a u pitanjima pritvora istražujući vezu između pritvora i uzajamnog povjerenja u Europskoj uniji. Uvjeti pritvora mogu imati izravan utjecaj na neometano funkcioniranje uzajamnog priznavanja sudskih odluka, a ispodprosječni uvjeti pritvora mogu navesti suca da odbije predaju tražene osobe npr. u postupku europskog uhidbenog naloga.[6] Odgovori i analiza tih odgovora objavljeni su na stranici Komisije. Premda su pritvor prije suđenja i promicanje alternativnih rješenja važna pitanja koja su pokrenule države članice i civilno društvo, zaključak je da je prioritet ispravna i pravovremena provedba postojećeg zakonodavstva EU-a[7]. Komisija uvodi paket od pet pravnih mjera za ostvarivanje napretka u vezi s Programom o postupovnim pravima i za daljnje osnaživanje temelja europskog kaznenopravnog područja. Taj se paket nastavlja na nedavno uspješno usvajanje triju Direktiva o postupovnim pravima. Sastoji se od tri prijedloga Direktiva o: (1) jačanju određenih aspekata pretpostavke nedužnosti i prava prisutnosti na suđenju u kaznenim postupcima, (2) posebnim zaštitnim mjerama za djecu koja su osumnjičena ili optužena u kaznenim postupcima i (3) privremenoj pravnoj pomoći za osumnjičene i optužene osobe lišene slobode i pravnoj pomoći u postupcima europskog uhidbenog naloga. Budući da poduzete mjere moraju biti proporcionalne cilju djelovanja EU-a, postoje još dvije preporuke Komisije: (4) postupovne zaštitne mjere za ranjive skupine osumnjičene ili optužene u kaznenim postupcima i (5) pravo na pravnu pomoć za osumnjičene i optužene osobe u kaznenim postupcima 1. Razlog djelovanja na razini EU-a · Zajednička osnova: Povelja EU-a i Europska konvencija o ljudskim pravima (EKLJP) EU ima jaku tradiciju razvijanja i promicanja temeljnih prava. Povelja o temeljnim pravima Europske unije (Povelja EU-a) i Europska konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (EKLJP) čine temelj za zaštitu prava osumnjičenih i optuženih osoba u kaznenopravnom sustavu Europske unije. Ugovor čini Povelju EU-a pravno obvezujućom[8] i u njemu se predviđa da će EU pristupiti EKLJP-u.[9] Sve države članice potpisnice su EKLJP-a. Pravo na učinkovito pravno sredstvo, na pravično suđenje, da se osobu smatra nedužnom i pravo na obranu kako je predviđeno u člancima 47. i 48. Povelje EU-a te u članku 6. EKLJP-a moraju se potvrditi u području prava EU-a. Ovo znači da postoji značajan pravni okvir prepoznat u državama članicama za prava obuhvaćena tim paketom. Preusmjeravanje prioriteta: nadopunjavanje sigurnosti postupovnim pravima i uzajamnim povjerenjem kao uvjetom za uzajamno prepoznavanje U desetljeću prije stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona, zakonodavstvo EU-a fokusiralo se na lakšu borbu protiv kriminala, što je dovelo do impresivnog broja instrumenata za pravosudnu suradnju i uzajamno prepoznavanje s ciljem kaznenog progona počinitelja. Najpoznatija je Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu kojim se omogućuje izručenje traženih osoba u najbržem mogućem roku iz država članica. Cilj je prvenstveno osigurati da slobodno kretanje građana preko granica EU-a ne ometa prekogranično izvršavanje zakona. Instrumenti EU-a omogućuju nacionalnim sudskim tijelima da uzajamno, lako i odmah priznaju istražne mjere i kaznene odluke protiv optuženika diljem Europske unije. U njima se polazi od pretpostavke da se zahtjev treba priznati i izvršiti jer svaka država članica ima pravosudni sustav koji omogućuje prava na pravično suđenje do relativno slične razine. Sustav uzajamnog priznavanja može jedino biti zadovoljavajući ako države članice imaju povjerenja u međusobne kaznenopravne sustave. No, zaštita postupovnih prava osumnjičenih i optuženih osoba još uvijek se uvelike razlikuje između država članica. Ta situacija dovodi do praznina u ostvarivanju uzajamnog povjerenja potrebnog između država članica EU-a. Kako bi se popunile te praznine, Europska unija mora osigurati da sve države članice održavaju zajedničku minimalnu razinu postupovnih prava te da se ta prava mogu provoditi pravom EU-a. To je razlog zašto se Ugovorom iz Lisabona dopušta djelovanje na razini EU-a koje se tiče prava pojedinaca u kaznenim postupcima u članku 82. stavku 2. točki (b) UFEU-a. To se navodi i u ovlaštenju koje je Europsko vijeće za razdoblje od 2010. do 2014. godine ustupilo Komisiji: „veliki napredak ostvaren je u području pravosudne i policijske suradnje u vezi s mjerama kojima se olakšava kazneni progon Sada je vrijeme da se poduzmu mjere kako bi se poboljšala ravnoteža između mjera kaznenog progona pojedinaca i mjera zaštite postupovnih prava pojedinca. Potrebno je uložiti napor kako bi se ojačale postupovne zaštitne mjere i poštovanje vladavine prava u kaznenim postupcima, bez obzira na to gdje u Europskoj uniji građani odluče putovati, studirati, raditi ili živjeti.”[10] · Povjerenje građana u ravnopravne uvjete u postupovnim pravima Potreba da se zaštite prava na pravično suđenje osumnjičenih i optuženih osoba ima jasnu prekograničnu dimenziju. Oko 14,1 milijun građana EU-a imaju stalno prebivalište izvan svoje matične države,[11] 10 % građana EU-a živjelo je i radilo u inozemstvu u jednom trenutku u svom životu, a 13 % u inozemstvo je otišlo zbog obrazovanja ili osposobljavanja.[12] Budući da ljudi konstantno putuju i da se kreću unutar granica Europske unije te da postoji rizik da budu uključeni u kazneni postupak izvan svoje matične zemlje, Europska unija mora osigurati ravnopravne uvjete u postupovnim pravima u kaznenim postupcima. 2. Vrijeme za dobro promišljene mjere kako bi se ostvario napredak na Programu o postupovnim pravima Europske unije · Zašto ići dalje na razini EU-a? Nakon što ih provedu države članice, nedavno donesenim direktivama o postupovnim pravima osigurat će se da osumnjičene ili optužene osobe imaju koristi od niza različitih temeljnih jamstava. No Program o postupovnim pravima potrebno je osnažiti. · Osumnjičene ili optužene osobe odmah će se obavijestiti o njihovu pravu na šutnju, no što se događa ako oni iskoriste ovo pravo? U nekom državama članicama, sudska tijela mogu shvatiti ovu šutnju kao potvrdu bilo kojih dokaza protiv te osobe. Prava na pravično suđenje moraju se utemeljiti na čvrstoj osnovi i mora se omogućiti zaštita pretpostavke nedužnosti diljem EU-a. · Onima koji ne govore ili ne razumiju jezik na kojima se vodi kazneni postupak omogućit će se usmeno ili pismeno prevođenje, no što je s onima koji, na primjer, ne mogu pravilno pratiti kaznene postupke i sudjelovati u njima zbog svoje rane dobi ili mentalnog invaliditeta? Postojeće Direktive EU-a o zaštitnim mjerama za osumnjičene i optužene osobe odnose se i na djecu. Zbog svoje prirodne ranjivosti, zainteresirane strane i države članice uvelike prepoznaju da djeca trebaju više posebne pažnje, na primjer, obaveznu pomoć odvjetnika pri susretu s policijom ili kaznenopravnim sustavom.[13] Trenutačno, prava djece i drugih ranjivih skupina na pravično suđenje nisu dovoljno zajamčena u Europskoj uniji, ne postoji sveobuhvatna zaštita. Stockholmskim programom izričito se predviđa da se mora donijeti posebna mjera kako bi se osigurala zajednička minimalna pravila za ranjive skupine. Takva minimalna pravila osnažit će povjerenje država članica u kaznenopravni sustav drugih država članica čime će se pomoći u poboljšanju uzajamnog priznavanja odluka u kaznenim stvarima. Posebne zaštitne mjere potrebne su kako bi se zadovoljile potrebe djece i ranjivih skupina tijekom kaznenih postupaka. · Direktivom o pravu na odvjetnika omogućuje se bilo kojoj osumnjičenoj ili optuženoj osobi pravo na odvjetnika od najranije faze postupka i , npr., kada tu osobu ispituje policija. No što kada te osobe nemaju sredstava kojima bi si priuštili odvjetnika? Potrebna im je pravna pomoć kako bi se osiguralo da im je pravo na odvjetnika učinkovito. · Potreba za usklađenim mjerama Komisija predstavlja usklađeni paket mjera kojima se uzimaju o obzir i poštuju razlike između pravne tradicije i sustava država članica, kako je predviđeno u članku 82. članku 2. UFEU-a, nastojeći njegovati uzajamno povjerenje i poštujući u isto vrijeme načelo proporcionalnosti (članak 5. UFEU-a). Svaki se element pažljivo procijenio kako bi se odlučilo trebaju li se poduzeti mjere na razini EU-a, i ako je to slučaj, na kojoj razini i u kojem obliku, uključujući moguće troškove za države članice. Potreba za oprezom posebno je očita u vremenima fiskalne konsolidacije kada se mogući troškovi moraju oprezno procijeniti. Stoga, na primjer, u području pravne pomoći, Komisija ne predlaže u paketu pravno obvezujuće parametre za testiranje ispunjavanja uvjeta za pravnu pomoć u direktivi. Ograničit će se troškovi država članica pri pružanju privremene pravne pomoći i pravne pomoći u postupcima europskog uhidbenog naloga. · Šira perspektiva: postupovne zaštitne mjere i Ured europskog javnog tužitelja. Ovaj će paket također pridonijeti jačanju pravnih zaštitnih mjera za pojedince u postupcima koje vodi Ured europskog javnog tužitelja. U nedavno predstavljenom prijedlogu Uredbe Vijeća[14] pojašnjava se da osumnjičeni ima sva prava koje mu daje zakonodavstvo EU-a, Povelja EU-a i primjenjivi nacionalni zakon, a izričito se poziva na pravo na pravnu pomoć i na pravo da se osobu smatra nedužnom. Uvođenjem većih prava ojačat će se postupovne zaštitne mjere koje se primjenjuju na postupke koje vodi Ured europskog javnog tužitelja i poboljšat će povjerenje javnosti u dobro funkcioniranje tog Ureda, 3. Glavni elementi prijedloga 3.1. Snažni temelji za pravo na pravično suđenje - pretpostavka nedužnosti · Pretpostavka nedužnosti — temeljno načelo pravde Da se optuženike smatra nedužnima dok im sud konačnom odlukom ne dokaže krivnju i da je tužiteljstvo to koje im mora dokazati krivnju jedno je od najstarijih i najvažnijih načela u kaznenim postupcima, sadržano u svim bitnim međunarodnim i regionalnim instrumentima ljudskih prava. Inspirirano člankom 6. stavkom 2. EKLJP-a i člankom 11. stavkom 1. Opće deklaracije o ljudskim pravima, u članku 48. stavku 1. Povelje EU-a stoji da: „Svaki optuženik smatra se nedužnim sve dok mu se ne dokaže krivica u skladu sa zakonom.” Tijekom godina, Europski sud za ljudska prava (ESLJP) razjasnio je područje primjene načela pretpostavke nedužnosti. Članak 6. stavak 2. EKLJP-a obuhvaća tri glavna pitanja:[15] pravo da nadležna tijela osobu ne smatraju krivom prije konačne odluke,[16]da je teret dokaza odgovornost tužiteljstva i da bilo kakva opravdana sumnja o krivnji treba ići u prilog optuženiku,[17]pravo da se osobu informira o optužbi.[18] Pretpostavka nedužnosti osnovni je preduvjet za pravično suđenje, a ESLJP je izjavio da kršenje pretpostavke nedužnosti narušava pravo na pravično suđenje.[19] Ovo se posebno odnosi na pravo da se osoba ne tereti samu sebe, na pravo da ne surađuje te na pravo na šutnju.[20] Pravo osobe da ju se smatra nedužnom obuhvaća različite potrebe i stupnjeve zaštite u vezi s fizičkim osobama i pravnim osobama, kao što je prepoznato sudskom praksom Suda pravde o pravu da osoba ne tereti samu sebe.[21] U prijedlogu Direktive uzimaju se u obzir ove razlike i stoga se može primijeniti samo na fizičke osobe. · Pretpostavka nedužnosti kao temelj i poveznica prava utvrđenih u Direktivi o postupovnim pravima Prava na pravično suđenje koja se spominju u postojećim instrumentima EU-a, uključujući pravo na informacije, pravo da se razumiju i prate postupci te pravo na branitelja stoga nadopunjuju pretpostavku nedužnosti i neodvojivi su od nje, omogućujući pritom pravično suđenje i uzajamno povjerenje. U Stockholmskom programu Komisiju se poziva da pregleda daljnje elemente minimalnih postupovnih prava za osumnjičene ili optužene osobe uz konkretno spominjanje pretpostavke nedužnosti. Komisija u direktivi predlaže jačanje određenih aspekata pretpostavke nedužnosti u kaznenim postupcima, aspekata koji su blisko povezani i neophodni za funkcioniranje instrumenata postupovnih prava i uzajamnog prepoznavanja u klimi međusobnog povjerenja. To će nadalje potaknuti kulturu među profesionalcima u kojoj će se rjeđe pribjegavati mjerama kao što je pritvor prije suđenja. · Jačanje određenih aspekata prava osobe da ju se smatra nedužnom na razini EU-a. Predložena Direktiva fokusira se na određene aspekte pretpostavke nedužnosti koja proizlazi iz sudske prakse ESLJP-a i na pitanje gdje postoji potreba uspostavljanja zajedničkih minimalnih normi za ostvarivanje uzajamnog povjerenja. Njome se pružaju čvrsti temelji drugim instrumentima postupovnih prava koji su već doneseni ili su predloženi zajedno s tom Direktivom. Nadalje, budući da je pravo optužene osobe da prisustvuje suđenju osnovno pravo obrane i dio prava na pravično suđenje, kako tumači ESLJP,[22] jačanje tog prava doprinijet će osnaživanju prava na pravično suđenje, a to je spomenuto u prijedlogu. Razina zaštitnih mjera u zakonodavstvu država članica općenito je prihvatljiva i čini se da nema sustavnih problema u ovome području. Međutim, još uvijek postoje pitanja u vezi s kojima bi se trebale osnažiti pravne zaštitne mjere. Nadalje, kršenje pretpostavke nedužnosti još uvijek se često događa širom Europske unije. (a) Javno upućivanje na krivnju prije osude Javna izjava policije ili sudskih tijela prema kojoj je netko tko nije osuđen kriv šteti ugledu te osobe, a može utjecati i na porotu ili suca koji odlučuje u predmetu. Sukladno sudskoj praksi ESLJP-a, [23] u Direktivi stoji čvrsto načelo da, prije konačne presude, službene odluke i izjave, na primjer, policije i sudskih nadležnih tijela ne smiju prikazati osumnjičenu ili optuženu osobu kao krivu. Time se štiti ugled i privatnost onih uključenih u kaznene postupke. (b) Teret dokaza - svaka sumnja u krivnju trebala bi ići u korist osumnjičenoj ili optuženoj osobi U kaznenim postupcima, teret dokaza treba biti odgovornost tužiteljstva, a svaka sumnja trebala bi ići u korist osumnjičenoj ili optuženoj osobi, ne dovodeći u pitanje neovisnost sudskih tijela pri procjeni krivnje osumnjičene ili optužene osobe. Presuda se mora temeljiti na predočenim dokazima, a ne na navodima i pretpostavkama. Međutim, ESLJP se složio da se u ograničenom broju posebnih slučajeva teret dokaza može prenijeti na obranu, a Direktiva će odražavati ovu normu, uspostavljajući ravnotežu između javnog interesa za učinkoviti kazneni progon i prava obrane. [24] (c) Pravo na šutnju - bez prisile na terećenje samog sebe ili suradnju Pravo na šutnju, pravo osobe da ne tereti sebe i pravo da ne surađuje su „općenito priznate međunarodne norme u srži pojma pravednog postupka.”[25] Ona osiguravaju da se osumnjičenu ili optuženu osobu ne može neprimjereno prisiliti na pružanje dokaza što bi prekršilo načelo da je teret dokaza odgovornost tužiteljstva. Predložena Direktiva ne samo da održava ta načela u odnosu na fizičke osobe, već pruža i posebno pravno sredstvo. Bilo kakva uporaba dokaza do kojih se došlo kršenjem tih prava bit će isključena osim u posebnim slučajevima gdje uporaba takvih dokaza ne dovodi u pitanje sveukupnu pravičnost postupaka. (d) Pravo prisustvovanja suđenju - zajednička minimalna norma i pravno sredstvo Ako se osumnjičenoj ili optuženoj osoba sudi u odsutnosti, tj. ako ona nije prisutna na suđenju, pravo obrane je ugroženo: optuženicima se uskraćuje prilika da sudu iznesu svoju verziju događaja te da pobiju dokaze. Okvirnom odlukom 2009/299/PUP[26] poboljšana je zaštita takvih optuženika u raznim drugim instrumentima EU-a o uzajamnom priznavanju sudačkih odluka u skladu s normama ESLJP-a[27] uz uspostavljanje moguće osnove za odbijanje u slučaju pravosudne suradnje ako se ne zadovolje određene zajedničke minimalne norme. Predložena Direktiva stoga uzima prisustvovanje suđenju kao temeljno pravo optuženog koje je uspostavio ESLJP i čini to minimalnom normom EU-a primjenjivom i na domaće kaznene postupke. Podložno je jako ograničenim izuzecima kako bi se osiguralo da optuženici s lošim namjerama neopravdano ne odugovlače izvršenje pravde. Pruža se konkretno pravno sredstvo u obliku ponovnog suđenja, kako ga je uspostavio ESLJP [28] u slučajevima gdje se prekršilo pravo prisustvovanja suđenju. 3.2. Zaštita za one kojima je najpotrebnija - posebne zaštitne mjere za ranjive skupine · Tko treba posebnu zaštitu i zašto? U Stockholmskom programu ističe se potreba osnaživanja prava pojedinaca koji su ranjivi u kaznenim postupcima. „važno je pridati posebnu pažnju osumnjičenim i optuženim osobama koje ne mogu razumjeti ili pratiti sadržaj ili značenje postupaka zbog svoje dobi, psihičkog ili fizičkog stanja.”[29] U međunarodnim normama i sudskoj praksi ESLJP-a priznaju se njihove posebne potrebe. Netko je možda ranjiv jer ne može učinkovito sudjelovati u kaznenim postupcma: „učinkovito sudjelovanje” u ovome kontekstu podrazumijeva da optuženi dobro razumije prirodu sudskog procesa te moguće rizike za njega, uključujući važnost bilo koje kazne koja se može odrediti.”[30] Djeca se po definiciji smatraju ranjivima, zbog svoje mlade dobi, nedovršenog fizičkog i psihološkog razvoja i emocionalne nezrelosti.[31] Djeca su također podložnija lošem postupanju i zdravstvenim problemima nego druge osumnjičene ili optužene osobe. Ona nisu u mogućnosti prikladno izraziti svoje poteškoće ili zdravstvene probleme. Sve države članice stoga smatraju da djeca trebaju posebne zaštitne mjere i zaštitu u kaznenim postupcima. Situacija je drukčija za odrasle. Razlozi zašto odrasla osoba ne može učinkovito sudjelovati u postupcima mogu biti višestruki, na primjer duševna bolest, tjelesni invaliditet ili poteškoće pri učenju. Ne postoji standardna definicija toga tko je ranjiva odrasla osoba u kaznenim postupcima u državama članicama EU-a. · Direktiva o bitnim zaštitnim mjerama za djecu Tri već donesene Direktive o postupovnim pravima primjenjuju se na sve osumnjičene ili optužene osobe, uključujući djecu. Međutim, premda osiguravaju određene zaštitne mjere posebno za djecu, u njima se ne uzimaju dovoljno u obzir posebne potrebe koje djeca mogu imati, npr. teško ili nemoguće razumijevanje ili praćenje postupaka, povećani rizik lošeg postupanja zbog njihove ranjivosti. U predloženoj se Direktivi osigurava: · da se postupovne zaštitne mjere primjenjuju na djecu od trenutka kada budu osumnjičeni ili optuženi da su počinili kazneno djelo (područje primjene), · da djeci nakon uhićena pomažu roditelji ili druge odgovarajuće osobe te da se i djecu i njihove roditelje informira o njihovim pravima, · da se djeca ne mogu odreći svojih prava na branitelja jer postoji veliki rizik da neće razumjeti posljedice svojih djela. Obavezan branitelj osnovna je mjera predložene Direktive, · da se njihove osobne i obiteljske situacije i potrebe ispravno procijene prije presude i da se djeci omogući medicinski pregled ako su lišeni slobode, da se tijekom cijelog postupka ispitivanje provodi u okolnostima pri kojima se uzimaju u obzir djetetova dob i razina zrelosti te da se ispitivanje policije audiovizualno snima ako to nije nerazmjerno, · da se djeci ne može suditi u njihovoj odsutnosti, kako bi se osiguralo da se djecu ne može proglasiti krivima, a da nisu imali priliku pobiti osnove takve presude i razumjeti osnove moguće presude kako bi se spriječilo da djeca ponovo krše zakon te kako bi se poticala socijalna integracija. · da sudska nadležna tijela koja se brinu o djeci prolaze posebnu obuku; da se štiti dječja privatnost kako bi se olakšala ponovna integracija u društvo, npr. osiguravanjem da postupci u načelu nisu otvoreni za javnost, · da se djecu liši slobode samo ako je to jedino rješenje te da se djecu pritvori odvojeno od odraslih, Iz međunarodnih normi proizlazi da bi djeca suočena s kaznenopravnim sustavom trebala imati koristi od alternativnih mjera zatvorskih kazni i obrazovanja, te da ih se treba lišiti slobodne samo u iznimnim okolnostima. Kada su lišena slobode, djeca su u posebno ranjivom položaju zbog rizika za njihov fizički, psihički i socijalni razvoj koji su im svojstveni. Kako bi se spriječilo loše postupanje i zlostavljanje u slučaju lišavanja slobode, trebale bi se predvidjeti određene zaštitne mjere. Uzimajući u obzir te posebne potrebe djece, Direktiva sadržava posebna pravila o specifičnom tretmanu djece u slučaju lišavanju slobode. U Direktivi će se stoga promicati prava djece, imajući na umu međunarodne smjernice i preporuke o pravosuđu naklonjenom djeci, a dio je i Programa EU-a o pravima djeteta.[32] Direktiva neće utjecati na nacionalne propise koji odlučuju o kaznenoj odgovornosti[33]. · Preporuka Komisije koja osigurava prepoznavanje ranjivih skupina i uzimanje u obzir njihovih potreba Definirati zašto su ljudi ranjivi u kaznenim postupcima, zbog razloga koji nisu mlada dob, nije moguće u ovoj fazi. Bilo kakva definicija mogla bi se okritizirati kao stigmatizacija. To je rezultat nekoliko konzultacija i sastanaka sa zainteresiranim stranama i državama članicama. Međutim, u isto vrijeme zainteresirane strane su općenito priznale da neki ljudi trebaju posebne zaštitne mjere u kaznenim postupcima kako bi se osiguralo da razumiju i ostvaruju svoja prava. Ako ljudi ne razumiju postupke ili posljedice svojih djela kao što je priznanje, bilo to zbog toga jer im se ranjivost nije utvrdila ili jer se nisu provele posebne zaštitne mjere, to vodi do „neravnopravnosti stranaka”, što smanjuje mogućnost pravičnog suđenja te dovodi u opasnost integritet sudskog procesa. Ako se ne poduzmu mjere na razini EU-a, nejednaka razina zaštite zadržat će se diljem EU-a. Stoga, jedini uravnoteženi pristup koji bi uskladio, s jedne strane, potrebe da se u obzir uzmu proporcionalnost i supsidijarnost i, s druge strane, potrebe za povećanjem razine zaštite ranjivih skupina je Preporuka Komisije koja potiče temeljna prava ranjivih skupina u kaznenim postupcima. · Bit je Preporuke uspostavljanje mehanizama procjene kako bi se osiguralo da se ranjive osobe utvrde i prepoznaju te da se njihove posebne potrebe zadovolje u kaznenim postupcima. Preporučuje se da nezavisni stručnjak izvrši procjenu kako bi se pravilno utvrdio stupanj ranjivosti te kako bi se prepoznale posebne potrebe pojedinca. · Uspostavljanje odgovarajućih zaštitnih mjera za ranjive skupine: Preporuka poziva države članice da utvrde konkretne zaštitne mjere ovisno o procjeni, kao što je obavezno dodjeljivanje branitelja, pomoć treće osobe, audiovizualno snimanje policijskog ispitivanja i medicinska pomoć. Premda Preporuka državama članicama daje više fleksibilnosti nego Direktiva, ipak će pridonijeti podizanju normi o postupovnim pravima ranjivih odraslih skupina i poticanju uzajamnog povjerenja. Komisija će procijeniti do koje su mjere države članice poduzele mjere kako bi se Preporuka provela četiri godine nakon što je objavljena i, ako je to potrebno, predložiti zakonodavne mjere kako bi se osnažila postupovna prava ranjivih skupina. 3.3. Učinkovito pravo na odvjetnika - pravo na pravnu pomoć Na temelju članka 6. stavka 3. točke (c) EKLJP-a, u članku 47, stavku 3. Povelje EU-a stoji da „Pravna pomoć osigurava se za osobe koje nemaju dostatna sredstva, ako je takva pomoć potrebna za osiguravanje učinkovitoga pristupa pravosuđu.” Pravo na pravnu pomoć nerazdvojivo je povezano s pravom na branitelja. Za osobe koje nemaju sredstava, pravo na branitelja ne može biti učinkovito osim ako država omogući pravnu pomoć kako bi se osigurala sudska pomoć. Stoga, kako bi pravo na branitelja bilo učinkovito te kako bi se dodatno ojačalo uzajamno povjerenje u Europskoj uniji, pravna pomoć mora biti dostupna onima koji je trebaju. Direktiva o određenim aspektima prava na pravnu pomoć · Osiguravanje pravne pomoći za dobivanje branitelja kada je najpotrebnija - „privremena pravna pomoć” U ranoj fazi postupaka osumnjičena ili optužena osoba posebno je ranjiva, posebno ako je lišena slobode. Pravo na branitelja u toj fazi od presudne je važnosti za zaštitu prava na pravično suđenje, uključujući pravo osobe da ne tereti samu sebe, kao što stoji u sudskoj praksi EKLJP-a. U članku 6. EKLJP-a zahtijeva se da se, kao pravilo, osumnjičenim ili optuženim osobama omogući pristup pravnoj pomoći od trenutka kada ih se uhiti ili pritvori prije suđenja te da se takva pomoć dodijeli službeno ako je to potrebno. Ne bi trebali čekati na branitelja dok se ne obradi njihov zahtjev za pravnu pomoć i dok se ne procijeni ispunjavaju li uvjete za to. Stoga, predložena Direktiva o pravu na pravnu pomoć omogućuje osumnjičenim ili optuženim osobama koje su lišene slobode da dobiju pristup privremenoj pravnoj pomoći već u ovoj ranoj fazi postupka i sve dok nadležna tijela ne donesu konačnu odluku o zahtjevu za pravu pomoć. · Posebni naglasak na osobe protiv kojih se vodi postupak europskog uhidbenog naloga U Direktivi o pravu na branitelja predviđa se pravo na dvostruko pravno zastupanje u postupcima europskog uhidbenog naloga, tj. u državama članicama koje ga provode i koje su ga izdale kako bi se potaknulo uzajamno povjerenje diljem Europske unije. Međutim, kako bi ovo bilo učinkovito, mora postojati jamstvo pristupa pravnoj pomoći u postupcima europskog uhidbenog naloga. Osobama traženima na temelju europskog uhidbenog naloga također se mora pružiti pravo na privremenu pravnu pomoć kada ih se liši slobode u državama članicama koje ga provode, a da ne moraju čekati za pravni savjet dok se rješava zahtjev za pravnu pomoć. Preporuka o nekim daljnjim pitanjima u vezi s pravnom pomoći u kaznenim postupcima · Usmjerenost prema većoj usklađenosti kriterija odlučivanja o pravu na pravnu pomoć Iz članka 47. stavka 3. Povelje EU-a i članka 6. stavka 3. točke (c) EKLJP-a proizlazi da države članice mogu odlučiti ima li osoba pravo na pravnu pomoć ako ta osoba nema dovoljno sredstava („test ocjene imovinskog stanja”) i/ili ako interesi pravde zahtijevaju odobravanje pravne pomoći, npr. u složenim slučajevima ili zbog osobne situacije osumnjičenika, ozbiljnosti prekršaja ili težine moguće kazne (test utemeljenosti zahtjeva). Način na koji se kombiniraju i procjenjuju ti kriteriji za dokazivanje ispunjavaju li se uvjeti za pravnu pomoć uvelike varira u državama članicama. Neke države članice primjenjuju samo test ocjene imovinskog stanja, druge primjenjuju test utemeljenosti zahtjeva, dok neke kombiniraju oba testa. Postoje znatne razlike u načinu na koji se test ocjene imovinskog stanja i test utemeljenosti zahtjeva tumače i razumiju. Zbog velike raznovrsnosti sustava pravne pomoći i potrebe da se mjere održe proporcionalnima, posebno u vremenima gospodarskih i financijskih izazova, to se pitanje rješava u obliku Preporuke. Prilikom procjene ispunjavanja uvjeta za pravnu pomoć, u Preporuci se uzimaju u obzir zajednički objektivni kriteriji. U Preporuci se razjašnjava okvir za procjenu kako je razvijeno u sudskoj praksi ESLJP-a i promovira se usklađenost između raznih pravnih sustava, s ciljem jačanja uzajamnog povjerenja. · Osiguravanje kvalitete i učinkovitosti usluga pravne pomoći ESLJP smatra da se obveza države da pruža besplatnu pravnu pomoć ne ispunjava samo dodjeljivanjem branitelja kojeg financira država.[34] Država mora osigurati da pomoć koju pruže branitelji zaslužni za pravnu pomoć bude praktična i učinkovita. U tu svrhu, u Preporuci se traži od država članica da uspostave mehanizme kako bi se osigurala usluga pravne pomoći na visokoj razini, promovirali sustavi za akreditiranje branitelja te neprestane profesionalne obuke profesionalaca u području pravne pomoći i branitelja. Provedba ove Preporuke unaprijedit će kvalitetu i učinkovitost usluga pravne pomoći te povećati uzajamno povjerenje u pravne sustave drugih država članica. Kako bi se produbio učinak i primjena Preporuke, Komisija će se obratiti postojećoj stručnoj skupini u vezi s pravosudnom suradnjom u kaznenim stvarima. Grupa može pomoći Komisiji u sastavljanju smjernica za primjenu Preporuke te olakšati zazmjenu najboljih praksi između država članica. Komisija će procijeniti do koje su mjere države članice poduzele mjere kako bi se Preporuka provela četiri godine nakon što je objavljena i, ako je to potrebno, predložiti zakonodavne mjere kako bi se osnažilo pravo na pravnu pomoć u kaznenim postupcima. 4. Zaključak Ovaj paket odražava zajedničke minimalne norme prava na pravično suđenje u Europskoj uniji uz ostvarivanje napretka u Programu o postupovnim pravima Europske komisije. U kombinaciji sa svim sredstvima na raspolaganju kako bi se ostvarila prekogranična pravosudna suradnja u okruženju uzajamnog povjerenja preko zajedničkih minimalnih normi , paketom se podupire razvoj europskog područja slobode, sigurnosti i pravde. Novi režim uveden Ugovorom iz Lisabona uskoro će postati u cijelosti učinkovit. Prijelazni režim za pravosuđe i unutarnje poslove tog Ugovora koji je obuhvaćen prijašnjim takozvanim „trećim stupom” ističe 30. studenog 2014. godine. Od tog datuma Komisija će imati ovlasti izvršavanja zakona nad cijelom pravnom stečevinom pravosuđa i unutarnjih poslova, a Europski sud pravde imat će punu nadležnost za instrumente uzajamnog priznavanja korištene prije Ugovora iz Lisabona. To će, zajedno s uspostavljanjem sustava tužiteljstva diljem cijele Europske unije koji sprječava prijevaru protiv financijskih interesa EU-a, promijeniti izgled europskog kaznenopravnog područja. Zbog internacionalizacije zločina, to bi trebalo dovesti do porasta u zahtjevima za istragu i izvršenje odluka u kaznenim stvarimadiljem EU-a kao rezultat provedbe mnogih mjera uzajamnog priznavanja. Zbog toga ima još više razloga da se ostvari napredak u Europskom programu o postupovnim pravima brzim donošenjem ovog paketa, Dugoročno, ovaj okvir postupovnih prava na razini EU-a prenijet će se u nacionalno zakonodavstvo. Njegov utjecaj na omogućavanje prava na pravično suđenje u praksi morat će se oprezno procijeniti, a bilo kakve praznine utvrditi, po mogućnosti s ciljem izrade konsolidiranog prijedloga o pravima na pravično suđenje. [1] SL C 115, 4.5.2010., str. 1. [2] SL C 291, 4.12.2009., str. 1. [3] Direktiva 2010/64/EU od 20. listopada 2010., SL L 280, od 26.10.2010., str. 1–7. [4] Direktiva 2012/13/EU od 22. svibnja 2010., SL L 142, od 1.6.2012., str. 1–10. [5] Direktiva 2013/48/EU od 22. listopada 2013., SL L 294, od 6.11.2013., str. 1-12. [6] Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, SL L 190, 18.7.2002., str. 1.-18. [7] http://ec.europa.eu/justice/newsroom/criminal/opinion/110614_en.htm. [8] Članak 6. stavak 1. UEU-a. [9] Članak 6. stavak 3. UEU-a. [10] Uvodna izjava 10., SL C 291, 4.12.2009., str. 1. [11] Eurostat, Statistika o migraciji i populaciji migranata (ožujak 2013). [12] Eurobarometar 337/2010. [13] Vidjeti npr. Smjernice Odbora ministara Vijeća Europe o pravosuđu naklonjenom djeci. [14] Prijedlog Uredbe Vijeća o osnivanju Ureda europskog javnog tužitelja, COM(2003) 534 konačna verzija; 17.7.2013. [15] Barberà, Messegué i Jabardo protiv Španjolske, zahtjevi br. 10588/83, 10589/83 i 10590/83, presuda od 6. prosinca 1988. [16] Minelli protiv Švicarske, zahtjev br. 8660/79, presuda od 25. ožujka 1983. [17] Vidjeti bilješku 14. [18] Ovo je spomenuto u Direktivi 2012/13/EU od 22. svibnja 2012. o pravu na informaciju u kaznenom postupku. [19] John Murray protiv UK-a, zahtjev 18731/91, presuda od 26. siječnja 1996. [20] Murray protiv UK-a, vidi Funke protiv Francuske, zahtjev br. 10828/84, presuda od 25. veljače 1993., Saunders protiv UK-a, zahtjev br. 19187/91, presuda od 17. prosinca 1996. [21] Vidjeti između ostalog predmet C-301/04 P Komisija protiv SGL Carbona [2006] ECR I-5915 i predmet T-112/98 Mannesmannröhren-Werke protiv Komisije [2001] ECR II-732. [22] Colozza protiv Italije, zahtjev br. 9024/80, presuda od 12. veljače 1985. [23] Minelli protiv Švicarske, zahtjev 8660/79, presuda od 25. ožujka 1983.; Allenet de Ribemont protiv Francuske, zahtjev br. 15175/89, presuda od 10. veljače 1995.; Pandy protiv Belgije, zahtjev 13583/02, presuda od 21. rujna 2006.; Garlicki protiv Poljske, zahtjev 36921/07, presuda od 14. lipnja 2011. [24] Salabiaku protiv Francuske, zahtjev 10519/83, presuda od 7. listopada 1988.; Barberà, Messegué i Jabardo protiv Španjolske, zahtjev 10590/83, presuda od 6 prosinca 1988. [25] Heaney i McGuiness protiv Irske, zahtjev 34720/97, presuda od 21 prosinca 2000. [26] Okvirna odluka Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. o izmjeni okvirnih odluka 2002/584/PUP , 2005/214/PUP , 2006/783/PUP , 2008/909/PUP i 2008/947/PUP, SL C 81, 27.3.2009., str. 24-36. [27] Colozza protiv Italije, zahtjev 9024/80, presuda od 12. veljače 1985. [28] Vidjeti bilješku 25. [29] SL C291, 4.12.2009., str. 1. [30] S.C protiv UK-a, zahtjev br. 60958/00, presuda od 10. studenog 2004. [31] Prema članku 1. Konvencije UN-a o pravima djeteta koju su ratificirale sve države članice EU-a i EU, svaka osoba ispod dobi od 18 godina smatra se djetetom. [32] Komunikacija Komisije Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija, 15.2.2011. COM(2011) 60 konačna verzija [33] Ovo je dob kada djeca počinju kazneno odgovarati za svoja djela. [34] Slučaj ESLJP Pavlenko protiv Rusije, zahtjev br. 42371/02, presuda od 4. listopada 2010., stavak 99.