1. Obvezivanje na sigurno, uključivo i kvalitetno obrazovanje u izvanrednim situacijama i dugotrajnim krizama u okviru vanjskog djelovanja EU-a

U okviru programa održivog razvoja do 2030., a posebno njegova cilja br. 4, prepoznaje se važnost kvalitetnog obrazovanja i osposobljavanja kao važnog temelja u rješavanju velikih globalnih izazova. To je priznato 2016. na Svjetskom humanitarnom sastanku na vrhu pokretanjem platforme Obrazovanje ne može čekati (eng. Education Cannot Wait) za promjenu načina pružanja obrazovanja u izvanrednim situacijama i dugotrajnim krizama.

Pravo na obrazovanje prepoznato je u Povelji Europske unije o temeljnim pravima, koja je vodilja institucijama EU-a te državama članicama prilikom provedbe prava EU-a. Ono je neophodno za miran društveni razvoj, gospodarski rast i ostvarivanje osobnog potencijala. U Ugovoru o Europskoj uniji EU se izričito obvezuje na promicanje zaštite prava djeteta. Pravo na kvalitetno i uključivo obrazovanje, osposobljavanje i cjeloživotno učenje prvo je načelo europskog stupa socijalnih prava. Djeca imaju posebno mjesto u okviru vanjskog djelovanja EU-a, koje se temelji na pravima djece i isticanju da je „neophodno poboljšati situaciju djece ako želimo spriječiti nestabilnost država i osigurati dugoročni održivi razvoj, socijalnu koheziju, stabilnost i sigurnost ljudi na nacionalnoj, regionalnoj i globalnoj razini”.

Međutim, činjenica je da je pristup kvalitetnom obrazovanju milijunima djece uskraćen zbog sve dugotrajnijih sukoba, prisilnog raseljavanja, nasilja, klimatskih promjena i katastrofa. Zbog njih se djeca ne obrazuju te postaju izgubljeni naraštaji; to su ujedno i temeljni razlozi zbog kojih se mnogi odlučuju na opasno putovanje prema Europi i drugim dijelovima svijeta, što utječe na njihovu stabilnost i razvoj.

Od djece u svijetu koja ne pohađaju nastavu, svako drugo živi u uvjetima krize i sukoba. Nastavu ne pohađa ni gotovo polovina izbjeglica osnovnoškolske dobi. Zbog toga EU mora reagirati primjenom svojih instrumenata i pristupa. EU je posljednjih godina znatno povećao svoju potporu za obrazovanje u izvanrednim situacijama i dugotrajnim krizama diljem svijeta jer prepoznaje činjenicu da je u kriznim situacijama obrazovanje sektor s najvećim manjkom sredstava: na njega otpada manje od 3 % ukupnih humanitarnih sredstava na svjetskoj razini. EU je iznos financijskih sredstava koja se u izvanrednim situacijama i krizama dodjeljuju za obrazovanje povećao s 1 % svoje humanitarne pomoći 2015. na 8 % 2018., a cilj je da se 2019. dostigne cilj od 10 %. Velik udio bilateralne razvojne pomoći za obrazovanje za razdoblje 2014. – 2020. dodijeljen je nestabilnim zemljama i zemljama pogođenima krizom. EU je vodeći donator za obrazovanje kao odgovor na sirijsku regionalnu krizu te pruža znatno multilateralno financiranje za globalne inicijative koje se odnose na obrazovne potrebe u izvanrednim situacijama i krizama.

Pomoć koju EU trenutačno pruža za obrazovanje u izvanrednim situacijama i dugotrajnim krizama odnosi se na sve razine obrazovanja te uključuje rad s vladama, agencijama Ujedinjenih naroda, nevladinim organizacijama, civilnim društvom, subjektima iz privatnog sektora, Globalnim partnerstvom za obrazovanje i ostalim dionicima. Bilateralna potpora i politički dijalog s vladama popraćeni su brojnim inicijativama za ublažavanje poremećaja u obrazovanju diljem svijeta: od uspostavljanja privremenih prostora za učenje do razvoja programa za učenje na daljinu za djecu koja ne mogu doći do školskih objekata. Na primjer, EU je odgovorio na obrazovne potrebe sirijske djece za obrazovanjem, uzimajući u obzir razmjere potreba, putem bilateralnog financiranja razvoja, humanitarne pomoći, Regionalnog uzajamnog fonda EU-a za odgovor na krizu u Siriji te Instrumenta za pomoć izbjeglicama u Turskoj.

Posljednjih su godina potrebe na terenu znatno porasle te su se pojavili novi izazovi. Iako potrebe premašuju dostupna sredstva, EU treba pojačati svoj odgovor tako što će raditi na tome da sredstva dođu do onih kojima je potpora najpotrebnija te na globalnoj razini poticati dodjeljivanje potpore za daljnje djelovanje.

U ovoj se Komunikaciji stoga predlaže ažurirani okvir politike EU-a za rješavanje, u okviru vanjskog djelovanja EU-a, sve većih izazova u području obrazovanja u izvanrednim situacijama i dugotrajnim krizama izvan EU-a. Predlaže se pristup kojim se na temelju koordinacije, komplementarnosti i političkog djelovanja (povezanost – nexus) učvršćuje međusobna odgovornost među relevantnim vanjskim instrumentima EU-a za odgovor na obrazovne potrebe u izvanrednim situacijama i krizama putem humanitarne i razvojne pomoći. U njoj se odražavaju i novi i budući prioriteti, primjerice utjecaj nasilja na obrazovanje.

Odgovor na obrazovne potrebe u izvanrednim situacijama i krizama zahtijeva holistički pristup. U ovoj se Komunikaciji iznosi Komisijino shvaćanje pojma obrazovanja u izvanrednim situacijama i dugotrajnim krizama u najširem smislu, na temelju strateškog i integriranog pristupa promicanju sigurnih, uključivih i kvalitetnih prilika za učenje za svakoga. Obrazovanje obuhvaća cjeloživotno učenje, uključujući formalno i neformalno pružanje obrazovanja na utvrđenim razinama u obrazovnim sustavima, te se odnosi na obrazovanje u ranom djetinjstvu, primarno, sekundarno, obrazovanje poslije sekundarnog koje nije tercijarno te tercijarno obrazovanje (uključujući tehničko i strukovno osposobljavanje, sveučilišno obrazovanje i ostale oblike razvoja vještina).

Pristup Komisije obrazovanju u izvanrednim situacijama i krizama obuhvaća iznenadne i sporo nastale izvanredne situacije, sukobe, situacije u kojima je prisutno nasilje, prisilno raseljavanje, katastrofe (prirodne i uzrokovane djelovanjem čovjeka) i izvanredne situacije povezane s javnim zdravljem, dugotrajne krize i krize koje se ponavljaju ili bilo koju njihovu kombinaciju. U cilju podrške neprekinutom pružanju obrazovanja, taj pristup učinkovit je u povezanim područjima humanitarne i razvojne pomoći jer obuhvaća pripravnost, smanjenje rizika od katastrofa, mjere ublažavanja, odgovor na izvanredne situacije, pomoć tijekom dugotrajnih kriza i oporavak.

1.1. Opasnost od izgubljenih naraštaja

Djeca čine trećinu svjetskog stanovništva, ali više od polovine svih osoba pogođenih humanitarnim krizama. Djevojčice i dječaci izloženi tim krizama čine polovinu sve djece na svijetu koja ne pohađaju nastavu, a taj broj neprestano raste. Sirija, Irak, Jemen, Afganistan, Južni Sudan i Demokratska Republika Kongo nalaze se među 35 zemalja koje su pogođene krizama i u kojima gotovo 75 milijuna djece školske dobi (od 3 do 18 godina) doživljava poremećaje u obrazovanju. Taj je rizik znatno viši za raseljene osobe. Agencija Ujedinjenih naroda za izbjeglice procjenjuje da je trenutačno raseljeno više od 65 milijuna osoba (što je najveći broj od Drugog svjetskog rata), a prosječno trajanje raseljenosti može biti dulje od 20 godina. Tek nešto više od polovine izbjeglica osnovnoškolske dobi pohađa školu, manje od četvrtine osoba odgovarajuće dobne skupine ide u srednju školu, a svega jedan posto sudjeluje u tercijarnom obrazovanju. Djevojčice su u mnogo lošijem položaju te u pogođenim zemljama imaju 2,5 puta veće izglede da neće pohađati nastavu.

Budućnost milijuna djece i mladih ugrožena je sve većim nasiljem u obrazovnom okruženju, uključujući napade na škole i sveučilišta, otmice učenika i studenata, vojnu upotrebu škola, prisutnost mina, neeksplodiranih eksplozivnih sredstava i ostataka rata u blizini škola te uništavanje obrazovnih zgrada. Vlasti mogu zloupotrebljavati obrazovanje kako bi potaknule mržnju i netoleranciju, povećale nejednakost i ugnjetavanje te unovačile ranjivu djecu za izvršenje činova nasilja. Nejednakost u pružanju obrazovanja može rezultirati osjećajem nepravde i dodatno otežati položaj marginaliziranih skupina, što na kraju može rezultirati sukobom.

Djeca i mladi koji ne pohađaju nastavu izloženi su povećanom riziku seksualnog i rodno uvjetovanog nasilja, nasilnog ekstremizma, prisilnog braka, rane trudnoće, dječjeg rada i prisilnog novačenja. Neprestani, nasilni i često dugotrajni sukobi, prisilno raseljavanje, nejednakost te ograničene gospodarske mogućnosti i pristup osnovnim uslugama dodatno povećavaju ranjivost na te rizike. Učinci kriza na pristup obrazovanju, primjerice zatvaranje škola i prisutnost vojske u školama, mogu potaknuti raseljavanje stanovništva u potrazi za sigurnijim okruženjem, često u okolnostima u kojima im je život u opasnosti. Obrazovanje je kapital koji im može pomoći u takvim situacijama.

Izvanredne situacije i dugotrajne krize dodatno oslabljuju obrazovne sustave u kojima već nedostaje sredstava, čime se ugrožavaju ishodi učenja te potencijal djece i mladih. Česti poremećaji školovanja i psihosocijalna šteta koju uzrokuju traumatični događaji otežavaju učenje i dodatno se pogoršavaju manjkom nastavnika i pretrpanim učionicama.





1.2. Jačanje vanjskog djelovanja EU-a

U cilju ostvarenja ciljeva održivog razvoja te u skladu s Programom za obrazovanje do 2030., EU će se usmjeriti na četiri strateška prioritetna područja djelovanja:

1.jačanje sustava i partnerstava za brz, učinkovit, djelotvoran i inovativan odgovor u području obrazovanja;