1. Uvod

Strategijom Europske komisije za održivu i pametnu mobilnost utvrđuju se temelji za zelenu i digitalnu preobrazbu prometnog sustava EU-a i njegovu otpornost na buduće krize. Kako je predviđeno u europskom zelenom planu, emisije stakleničkih plinova iz prometa trebale bi se smanjiti za 90 % do 2050., u skladu sa zahtjevom da se u EU-u do 2050. postigne klimatska neutralnost. Stoga je glavni prioritet strategije za održivu i pametnu mobilnost potaknuti širu upotrebu vozila s niskim i nultim emisijama, obnovljivih i niskougljičnih goriva te povezane infrastrukture za sve vrste prijevoza bez daljnje odgode. U tom je kontekstu nužno osigurati da ni jedna regija ni područje EU-a ne budu zapostavljeni te da se na odgovarajući način uklone regionalne razlike u uvođenju infrastrukture za alternativna goriva, posebno u slabije razvijenim regijama ili regijama s posebnim potrebama i okolnostima.

Poticanje šire upotrebe obnovljivih i niskougljičnih goriva mora se odvijati usporedno sa stvaranjem opsežne mreže infrastrukture za punjenje i opskrbu gorivom kako bi se u potpunosti omogućila široka primjena vozila s niskim i nultim emisijama u svim vrstama prijevoza. Strategijom za održivu i pametnu mobilnost pojačava se ambicija vodeće europske inicijative „Punjenje” u okviru Mehanizma za oporavak i otpornost da će se do 2025. na ceste postaviti najmanje milijun od najviše tri milijuna javno dostupnih mjesta za punjenje i 500 od 1 000 mjesta za opskrbu vodikom koja će biti potrebna do 2030. Ističe se i ambicija da se lukama i zračnim lukama pruži potpora pri prelasku na multimodalni prijevoz s niskim i nultim emisijama, da se podupru prometna čvorišta i potakne upotreba obnovljivih i niskougljičnih goriva.

Komisijin prijedlog nove uredbe o uvođenju infrastrukture za alternativna goriva ključna je politička inicijativa za ostvarenje ambicije utvrđene u strategiji za održivu i pametnu mobilnost. Ovaj se plan objavljuje uz taj zakonodavni prijedlog i sadržava skup dodatnih mjera za potporu brzom uvođenju infrastrukture za alternativna goriva.

Uvođenje se zaista može ubrzati unaprjeđenjem postupaka planiranja i izdavanja dozvola, ciljanom javnom potporom i brzim rješavanjem preostalih tehničkih problema koji dovode u pitanje ulaganja. Komisija je pojačala početnu financijsku potporu iz proračuna EU-a za uvođenje takve infrastrukture. Napredak u provedbi Mehanizma za oporavak i otpornost trebao bi uvelike pomoći razvoju tržišta i istodobno pridonijeti oporavku od krize uzrokovane bolešću COVID-19. Učinkovito planiranje i izdavanje dozvola bit će dodatni faktor na nacionalnoj i lokalnoj razini. Ovom se Komunikacijom poziva na bolju suradnju među nacionalnim i lokalnim tijelima i brzu razmjenu najbolje prakse mnogobrojnih dionika diljem EU-a. Komisija je već počela podupirati tu suradnju: pri sastavljanju ovog plana Komisija se oslonila na stručno znanje Foruma za održivi promet (FOP), u kojem se okupljaju ključni sudionici na tržištu iz javnog i privatnog sektora.

2. Trenutačno stanje

Izvješće Komisije o primjeni Direktive 2014/94/EU Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi infrastrukture za alternativna goriva daje sveobuhvatnu procjenu trenutačnog stanja kad je riječ o uvođenju infrastrukture za alternativna goriva u EU-u. Ta procjena pokazuje da se tržišna zrelost znatno razlikuje ovisno o vrsti prijevoza. Iako su si neke države članice zadale ambicioznije ciljeve, u EU-u još uvijek nije postignuta sveobuhvatna i potpuna mrežna pokrivenost lako upotrebljivom infrastrukturom za sve vrste prijevoza. U nedavnom tematskom izvješću o infrastrukturi za punjenje električnih vozila Europski revizorski sud istaknuo je da postoje znatne razlike među državama članicama kad je riječ o uvođenju infrastrukture za punjenje i pozvao ih je da na tome porade.

U cestovnom prometu sada postoji znatan tržišni zamah za električna vozila. Na mnogim se tržištima u EU-u 2020. ubrzala registracija novih električnih vozila, što je potaknuto većom dostupnosti modela, produljenom potporom za kupnju i zahtjevom da proizvođači ispunjavaju standardne vrijednosti emisija CO2 za automobile i kombije. Do kraja 2020. u državama članicama bilo je 2,24 milijuna baterijskih električnih vozila i punjivih hibridnih električnih vozila. U cjelokupnom voznom parku električnih vozila bilo je 0,3 % autobusa i 0,03 % kamiona. Međutim, kupnja tih vozila i dalje je vrlo koncentrirana na samo nekoliko tržišta. Na razini pojedinačnih država članica plan i ciljni udio koji treba postići do 2030. kreće se od manje od 1 % do više od 40 % električnih automobila u ukupnom voznom parku.

Slično situaciji s kupnjom električnih vozila, uvođenje javno dostupne infrastrukture za punjenje također je vrlo koncentrirano. Do kraja 2020. u državama članicama bilo je više od 226 000 javno dostupnih mjesta za punjenje, od čega je 89 % bilo mjesta za punjenje male snage (sa snagom jednakom ili manjom od 22 kW), a 11 % mjesta za punjenje visoke snage (sa snagom većom od 22 kW). Međutim, 70 % te infrastrukture nalazi se u samo tri države članice: Nizozemskoj, Francuskoj i Njemačkoj. Razina ambicije u nekim se državama povećala, ali planirano uvođenje infrastrukture i dalje se uvelike razlikuje diljem EU-a.

Kad je riječ o vozilima koja upotrebljavaju stlačeni prirodni plin (SPP), koji je zrela tehnologija, ne očekuje se da će se trenutačni vozni park od 1,2 milijuna vozila znatno povećati u nadolazećim godinama. Čini se da je postojeća infrastruktura, koja se 2020. sastojala od 3 642 mjesta za punjenje, uglavnom dostatna za ispunjenje buduće potražnje. Isto vrijedi i za postojeću infrastrukturu za ukapljeni prirodni plin (UPP): države članice ne predviđaju znatno povećanje trenutačnog voznog parka do 2030. U EU-u je 2020. bilo 332 mjesta za punjenje UPP-om i ona su služila za glavne prometne koridore TEN-T-a i vozni park od 6 000 kamiona koji upotrebljavaju UPP. Iako još postoje određeni nedostaci, infrastruktura za punjenje već pruža naprednu mrežnu povezanost. Pitanje koje i dalje treba riješiti jest dekarbonizacija prirodnog plina.

Vozila s pogonom na vodik i dalje su tržišna niša zbog još uvijek visokih troškova vozila i goriva i nedovoljne opće učinkovitosti vozila. Iako su neke države članice postavile ambiciozne ciljeve za uvođenje, mnoge nemaju strategiju za to. U funkciji je 2020. bilo 125 postaja za opskrbu vodikom, koje su bile koncentrirane u samo nekoliko država članica, a ukupni je vozni park obuhvaćao ~2 000 vozila. Neki proizvođači najavili su serijsku proizvodnju kamiona s pogonom na vodikove gorivne ćelije u drugoj polovini ovog desetljeća.

Samo nekoliko država članica ima namjensku infrastrukturu za biogoriva (e85, ED95) koja će se upotrebljavati u vozilima s dvojnim gorivom. Broj registracija tih vozila ne mijenja se te i dalje ostaje nizak.

Kad je riječ o vodnom prometu, dostupni su ograničeni podaci o upotrebi biogoriva, plovila s pogonom na održiva alternativna goriva i opskrbe električnom energijom s kopna za brodove na vezu. U svijetu je 2019. ukupno naručeno približno 300 brodova na UPP. Samo je polovina tih brodova u pogonu, a druga polovina još nije isporučena. Broj električnih plovila (uključujući hibride) u upotrebi diljem svijeta slično je nizak: u funkciji je 2019. bilo 160 brodova, a još su 104 bila u izgradnji, no tržišni interes raste. Uvođenje i upotreba opskrbe električnom energijom s kopna i dalje su na niskoj razini. Početkom 2021. približno 50 riječnih i morskih luka u EU-u imalo je barem jedno mjesto za opskrbu električnom energijom s kopna. Glavni je cilj predstojeće inicijative FuelEU Maritime potaknuti potražnju za alternativnim gorivima u pomorskom prometu kao dio paketa za usklađivanje tog sektora s ambicijama EU-a da se ostvari klimatska neutralnost do 2050. Stoga se očekuje da će se u nadolazećim godinama ubrzati trend povećanja upotrebe alternativnih goriva i brodova s niskim ili nultim emisijama.

Kad je riječ o upotrebi alternativnih goriva u željezničkom prometu, elektrificirano je približno 60 % mreže koja služi za 80 % ukupnog prometa i elektrifikacija željezničke infrastrukture napreduje. Usto su u nekim državama članicama podneseni prvi tržišni nalozi za vlakove s pogonom na vodikove gorivne ćelije.

Kad je riječ o upotrebi alternativnih goriva u zračnom prometu, održiva zrakoplovna goriva (napredna biogoriva i obnovljiva sintetička goriva) već se danas mogu miješati s kerozinom do 50 % i koristiti putem postojeće infrastrukture za punjenje. Rezultati istraživanja i inovacija koje se trenutačno razvijaju mogli bi dovesti do povećanja maksimalnog udjela za miješanje. Međutim, zbog troškovnih prepreka proizvodnja i upotreba i dalje su neznatne te čine 0,05 % ukupne upotrebe mlaznog goriva. Inicijativom ReFuelEU Aviation nastoji se riješiti to pitanje. Zračni prijevoznici i zračne luke u EU-u podupiru i ulažu u povećanje upotrebe održivih zrakoplovnih goriva, odnosno opskrbu energijom iz obnovljivih izvora. Zračne luke već su poduzele brojne inicijative za smanjenje utjecaja zračnog prometa na svojoj razini (opskrba zrakoplova u mirovanju električnom energijom na izlazima i na položajima udaljenima od terminala).

Zrakoplovna industrija također mnogo ulaže u nove tehnologije za električne i hibridne zrakoplove te zrakoplove na vodik. Europska agencija za sigurnost zračnog prometa (EASA) 2020. je certificirala prvi mali potpuno električni zrakoplov, a očekuje se da će se sljedećih godina certificirati i zrakoplovi s nultim emisijama CO2 za kratke komercijalne letove. Osim tih noviteta počinju se uvoditi i novi koncepti za potpuno autonomne zrakoplove (bespilotne letjelice) s novim rješenjima za prijevoz tereta, ali potencijalno i za putnički prijevoz. Za uvođenje tih vrsta zrakoplova bit će potrebna dostatna opskrba energijom iz obnovljivih izvora i ulaganje u infrastrukturu za opskrbu i punjenje gorivom u zračnim lukama. To je posebno važno za proizvodnju i opskrbu vodikom.

Potrebna ulaganja

U europskom zelenom planu predviđa se da će do 2025. biti potrebno najmanje četverostruko povećanje infrastrukture za punjenje električnom energijom kako bi se ispunile potrebe povećanog voznog parka električnih vozila. Iz toga je vidljivo da će za EU uvođenje mjesta za punjenje u nadolazećim godinama biti velik izazov i da će biti potrebno ulagati u povezanost mreže.