Kako se približavao 1. siječnja 1993., datum za pokretanje jedinstvenog tržišta, postalo je jasno da se konačni sustav za oporezivanje transakcija robe neće moći uspostaviti na vrijeme kako bi se omogućilo slobodno kretanje robe. Unatoč tomu, od 1. siječnja 1993. ukinute su sve porezne kontrole na unutarnjim granicama Europske zajednice. Trgovci više nisu bili obveznici poreza na dodanu vrijednost (PDV) kada je njihova roba prelazila iz jedne države članice u drugu. Kako bi se te porezne kontrole na granicama ukinule, bio je potreban sporazum o velikim promjenama sustava za primjenu PDV-a na transakcije unutar Zajednice. Izvorni prijedlozi Komisije, koji su opisani u Bijeloj knjizi o jedinstvenom tržištu iz 1985., bili su predmet rasprave koja nije donijela jasne rezultate sve do listopada 1989., kada se došlo do zaključka da je razdoblje do 1993. prekratko za njihovu provedbu. Umjesto toga, osmišljena je manje ambiciozna alternativa kojom je omogućeno ukidanje poreznih kontrola na granicama uz zadržavanje ključnih značajki odredaba koje su tada postojale.

Prema načelu supsidijarnosti iz članka 5. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji Unija djeluje samo ako države članice ne mogu same u dovoljnoj mjeri ostvariti predviđene ciljeve, nego se zbog opsega ili učinka predloženih mjera one mogu na bolji način ostvariti na razini Unije.

Prijedlog neće negativno utjecati na proračun Unije. S obzirom na to da će se prijedlogom smanjiti prekogranična prijevara u području PDV-a do 41 milijardu EUR godišnje, ukupni godišnji prihod od PDV-a koji prikupi svaka država članica, koji je polazište za izračun vlastitih sredstava na temelju PDV-a, trebao bi se povećati.

Međutim, procjena učinka priložena posebnom prijedlogu o MSP-ovima, koja dopunjuje ovaj prijedlog kako je prethodno navedeno, ukazuje na to da bi trebalo doći do smanjenja troškova usklađivanja u području PDV-a i do 18 % (ili 11,9 milijardi EUR) za MSP-ove i povećanja prekogranične trgovine MSP-ova od približno 13 %.

Predložene izmjene, a posebno proširenje područja primjene mehanizma jedinstvenog kontaktnog mjesta, mogle bi dovesti do prosječnog godišnjeg smanjenja trenutačnih troškova usklađivanja u području PDV-a i do 17 % za tu drugu kategoriju MSP-ova.

Kako bi se procijenio učinak na manja poduzeća, MSP-ove se podijelilo na one koji se najvećim dijelom bave domaćom trgovinom i one koji već sudjeluju i u domaćoj trgovini i trgovini unutar EU-a.

Određene isporuke navedene u članku 14. stavku 5. ne smatraju se isporukama unutar Unije čak i ako bi bila ispunjena dva uvjeta za to, točnije uvjeta u pogledu statusa kupca te u pogledu prijevoza robe. To vrijedi u slučaju isporuka robe s montažom ili instalacijom, s pokusnim radom ili bez njega, isporuka robe koje su izuzete na temelju članka 148. ili 151. i isporuka koje obavlja poljoprivrednik za kojeg vrijedi paušalna odredba definirana u članku 295.

Predlaže se da će prekogranična isporuka robe među poduzećima unutar Unije dovesti do jedinstvene transakcije za potrebe PDV-a: isporuke robe unutar Unije. Stoga iz članaka od 2. do 4. treba ukloniti pojam stjecanja robe unutar Zajednice kao transakcije koja podliježe PDV-u.

U nedavno donesenom izvješću o učinku članaka 199.a i 199.b u borbi protiv prijevara Komisija je navela da će podnijeti odgovarajući zakonodavni prijedlog za produljenje postojećih mjera. To će biti zaseban prijedlog kojim će se obuhvatiti razdoblje od 1. siječnja 2019. do 30. lipnja 2022. s obzirom na to da je predviđeni datum stupanja na snagu ovog prijedloga 1. srpnja 2022.

Glava XIII. poglavlje 1. Direktive o PDV-u sadržava niz odstupanja koja se mogu primijeniti do donošenja konačnih odredbi. Za države koje su bile države članice 1. siječnja 1978. većina odstupanja koja se mogu primijeniti navedena su u Prilogu X. Direktivi o PDV-u. Kako je prethodno objašnjeno, ovaj je prijedlog prvi korak u postupku uspostave konačnog sustava oporezivanja trgovine unutar EU-a na odredištu. Kao dio tog koraka predlaže se brisanje odstupanja za koja bi, ako bi se zadržala, predložene izmjene pravila o mjestu isporuke i imenovanju osobe odgovorne za plaćanje PDV-a dovele do složenosti za porezne obveznike i porezne uprave.

(44)u glavi VII. briše se poglavlje 3.;

(45)članak 85. zamjenjuje se sljedećim:

„Članak 85.

Kad je riječ o uvozu robe, oporezivi iznos je vrijednost u carinske svrhe koja se utvrđuje u skladu s važećim odredbama Unije.”;

(46)u članku 86. stavku 1. točka (b) zamjenjuje se sljedećim:

„(b)popratne rashode, kao što su provizija, troškovi pakiranja, prijevoza i osiguranja koji su nastali do prvog mjesta odredišta na području države članice uvoza te one koji proizlaze iz prijevoza do drugog mjesta odredišta unutar Unije, ako je to drugo mjesto poznato u trenutku nastanka oporezivog događaja.”;

(47)članak 88. zamjenjuje se sljedećim:

„Članak 88.

Pri ponovnom uvozu robe koja je privremeno izvezena iz Unije te ponovno uvezena nakon što su na njoj izvan Unije izvršeni popravci ili je prošla kroz postupak prerade, prilagodbe, dorade ili obrade, države članice dužne su poduzeti mjere kojima se osigurava porezni tretman takve robe u svrhu PDV-a jednak tretmanu kao da su popravak, prerada, prilagodba, dorada ili obrada izvršeni na njihovu području.”;

(48)članak 91. mijenja se kako slijedi:

(a)stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:

„1. Kad su čimbenici koji se upotrebljavaju za utvrđivanje oporezivog iznosa na uvoz iskazani u valuti koja nije valuta države članice u kojoj se vrši razrez, valutni tečaj se utvrđuje u skladu s odredbama Unije koje uređuju izračun vrijednosti za carinske svrhe.”;

(b)treći podstavak stavka 2. zamjenjuje se sljedećim:

„Međutim, u slučaju određenih transakcija iz prvog podstavka ili u slučaju određenih kategorija poreznih obveznika države članice mogu se koristiti valutnim tečajem koji se utvrđuje u skladu s važećim odredbama Unije kojima se uređuje izračun vrijednosti za carinske svrhe.”;

(49)u članku 93. točka (b) zamjenjuje se sljedećim:

„(b)u slučaju isporuke robe unutar Unije;”;

(50)briše se članak 94.;

(51)članak 131. zamjenjuje se sljedećim:

„Članak 131.

Izuzeća predviđena poglavljima od 2. do 9. primjenjuju se ne dovodeći u pitanje ostale odredbe Unije i u skladu s uvjetima koje države članice utvrđuju u svrhu osiguranja ispravne i izravne primjene tih izuzeća i sprečavanja eventualne utaje, izbjegavanja ili zlouporabe.”;