OBRAZLOŽENJE

1.KONTEKST PRIJEDLOGA

•Razlozi i ciljevi prijedloga

Voda je ograničeni resurs u EU-u čija se trećina područja suočava s problemima u opskrbi vodom. Zbog sve većih potreba stanovništva i klimatskih promjena raspoloživost dovoljne količine vode zadovoljavajuće kvalitete u budućnosti će biti još veći izazov za Europu. Prekomjerno zahvaćanje vode, posebno za navodnjavanje u poljoprivredi, ali i za industrijsku uporabu i urbani razvoj, jedna je od glavnih prijetnji vodnom okolišu EU-a, a raspoloživost vode primjerene kvalitete ključan je uvjet za rast gospodarskih sektora koji ovise o vodi, ali i za društvo u cjelini. Procjenjuje se da su ukupni učinci suše iz 2003. na gospodarstvo iznosili najmanje 8,7 milijardi EUR (odnosi se uglavnom na mediteranske zemlje, Francusku i Ujedinjenu Kraljevinu), izmjereno kao procijenjeni gubici nastali izravno zbog suše (EK, 2007.). Neposredni učinci suše, kao što su štete u poljoprivredi i na infrastrukturi, te neizravni učinci, kao što je nesklonost ulaganju u rizično područje, mogu isto tako imati ozbiljan gospodarski učinak.

Zbog učinka klimatskih promjena učestalost i intenzitet suša i šteta koje one uzrokuju za okoliš i gospodarstvo drastično su se povećali u zadnjih trideset godina: između 1976. i 2006. broj područja i ljudi pogođenih sušama povećao se za gotovo 20 %, a ukupni troškovi nastali zbog suša iznosili su 100 milijardi EUR (EK, 2012.). Suše iz ljeta 2017. mogu dodatno ilustrirati dimenzije gospodarskih gubitaka; u skladu s prognozama, samo talijanski poljoprivredni sektor imat će gubitke od 2 milijarde EUR. Očekuje se da će se taj trend nastaviti jer nestašica vode ne pogađa samo nekoliko manjih dijelova Europe, nego predstavlja problem u cijelom EU-u i ima znatne posljedice za okoliš i gospodarstvo. To pak može utjecati na konkurentnost i učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Da bi se odgovorilo na taj problem, europskim vodnim resursima trebalo bi učinkovitije upravljati. U Komunikaciji Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o nestašici vode i sušama navedena je hijerarhija mjera koje bi države članice trebale uzeti u obzir pri rješavanju problema nestašice vode i suša te je istaknuto da ušteda vode mora postati prioritet i da bi trebalo istražiti sve mogućnosti za poboljšanje učinkovitosti potrošnje vode. Kao dio integriranog pristupa upravljanju vodama, osim štednje vode, pročišćene otpadne vode iz postrojenja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda pouzdana su alternativna vodoopskrba za različite svrhe. Od svih njih, poljoprivredno navodnjavanje ima najveći potencijal za veću primjenu ponovne uporabe vode i može najviše pridonijeti smanjenju nestašice vode u Europi. Ponovnom uporabom pročišćenih otpadnih voda općenito se manje utječe na okoliš nego primjerice prijenosom vode ili desalinizacijom i ostvaruje se niz gospodarskih i društvenih koristi te koristi za okoliš. Nadalje, time se produljuje životni ciklus vode, čime se pomaže očuvanju vodnih resursa i u potpunosti poštuju ciljevi kružnog gospodarstva. Iako je očito da se samom ponovnom uporabom vode u EU-u ne bi mogli riješiti problemi nestašice vode, primjena praksi ponovne uporabe vode još uvijek nije dosegnula svoj puni potencijal, a same se prakse znatno razlikuju među državama članicama.

Opći je cilj pridonijeti smanjenju nestašice vode u EU-u u kontekstu prilagodbe klimatskim promjenama, i to povećanjem ponovne uporabe vode, posebno za poljoprivredno navodnjavanje kad god je to relevantno i isplativo, a da se istodobno osigura visoka razina zaštite javnog zdravlja i okoliša. Utvrđivanjem usklađenih minimalnih zahtjeva (posebno ključnih parametara za referentne patogene) za kvalitetu obnovljene vode i praćenje, zajedno s usklađenim zadaćama upravljanja rizicima, osigurali bi se ravnopravni uvjeti za sve koji su uključeni u ponovnu uporabu vode i one na koje to utječe, spriječile bi se moguće prepreke slobodnom kretanju poljoprivrednih proizvoda navodnjavanih pročišćenom vodom, osigurala bi se zaštita zdravlja i okoliša te bi se time povećalo i povjerenje u praksu ponovne uporabe vode. Procjenjuje se da bi predloženi instrument mogao dovesti do ponovne uporabe vode u poljoprivrednom navodnjavanju u količini od 6,6 milijardi m3 godišnje, u odnosu na 1,7 milijardi m3 godišnje u slučaju nepostojanja pravnog okvira EU-a. Ponovnom uporabom više od 50 % ukupne količine vode koja je teoretski dostupna za navodnjavanje iz postrojenja za pročišćavanje otpadnih voda u EU-u izbjeglo bi se više od 5 % izravnog zahvaćanja iz vodnih tijela i podzemnih voda, čime bi se ukupni problemi u opskrbi vodom smanjili za više od 5 %. Kad bi se odmah djelovalo, pridonijelo bi se smanjenju problema u opskrbi vodom tamo gdje su već prisutni u EU-u, a gospodarske subjekte i poljoprivrednike pripremilo bi se da budu spremni djelovati u onim područjima EU-a koja će se suočiti sa sve većim problemima u opskrbi vodom u nadolazećim godinama i desetljećima.

Potreba za rješavanjem ovog problema na razini EU-a potvrđena je u Komunikaciji Komisije iz 2012. „Plan zaštite europskih vodnih resursa” (COM(2012) 673). U Provjeri prikladnosti politike EU-a o slatkim vodama (SWD(2012) 393), objavljenoj u studenome 2012. kao sastavni dio Plana, zaključeno je da se radi rješavanja problema nestašice vode „treba još više oslanjati na alternativne mogućnosti vodoopskrbe koje imaju manji učinak na okoliš”. Komunikacija Komisije „Zatvaranje kruga – akcijski plan EU-a za kružno gospodarstvo” (COM(2015) 614) sadržava niz mjera za promicanje ponovne uporabe vode, uključujući i pripremu zakonodavnog prijedloga o minimalnim zahtjevima za ponovnu uporabu vode u svrhu navodnjavanja i napajanja podzemnih voda. Taj je prijedlog uključen u Program rada Europske komisije za 2017. i 2018. jer pridonosi političkim prioritetima koje je Komisija utvrdila za promicanje gospodarstva koje je u većoj mjeri kružno. Osim toga, njime se može upotpuniti planirana buduća modernizacija zajedničke poljoprivredne politike. Naposljetku, predloženom se Uredbom pridonosi provedbi ciljeva održivog razvoja u EU-u, posebno šestog cilja održivog razvoja „Čista voda i odvodnja” kojim se utvrđuje cilj da se na svjetskoj razini do 2030. znatno poveća recikliranje i sigurna ponovna uporaba vode.

U svojim zaključcima o komunikacijama Komisije o planu zaštite europskih vodnih resursa i o kružnom gospodarstvu te u zaključcima o održivom upravljanju vodama (11902/16) Vijeće se sa zanimanjem osvrnulo na namjeru da se pitanje ponovne uporabe vode riješi zakonodavnim prijedlogom. Nadalje, Europski parlament u svojoj Rezoluciji iz rujna 2015. o praćenju europske građanske inicijative „Right2Water” i Odbor regija u svojem mišljenju iz prosinca 2016. „Učinkovit sustav upravljanja vodama: osmišljavanje inovativnih rješenja” potaknuli su Komisiju da izradi zakonodavni okvir za ponovnu uporabu vode.

•Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području

U ovom trenutku postoje dva instrumenta EU-a u čijim se odredbama utvrđuje važnost i potiče ponovna uporaba vode, međutim u njima se ne određuju uvjeti za ponovnu uporabu:

·Okvirna direktiva o vodama (2000/60/EZ): u njezinu Prilogu VI. dijelu B ponovna uporaba vode navodi se kao jedna od mogućih dodatnih mjera,

·Direktiva o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (91/271/EEZ): u njezinu članku 12. propisuje se, kao dio uvjeta za ispuštanje otpadnih voda, sljedeće: „Pročišćene otpadne vode ponovno će se koristiti kad god je moguće. Putovi odlaganja moraju biti takvi da se minimaliziraju štetni utjecaji na okoliš”.

U Okvirnoj direktivi o vodama rješavanje pitanja nestašice vode jedan je od ključnih aspekata upravljanja vodama. Tim se zakonodavstvom, među ostalim, utvrđuje središnji cilj postizanja dobrog stanja europskih voda do 2015. Njime se od država članica zahtijeva da odrede značajke stanja svojih voda u smislu pritisaka zbog ljudskih aktivnosti te da utvrde „programe mjera” za postizanje dobrog stanja. Ti su programi dio planova upravljanja riječnim slivovima koje treba preispitati i dostaviti Europskoj komisiji svakih šest godina. Godine 2007., u okviru politike EU-a o nestašici vode i sušama (COM(2007) 414) razmatralo se uključivanje planova za suzbijanje nestašice vode u planove upravljanja riječnim slivovima, uključujući odgovarajuće određivanje cijene vode i primjenu ekoloških zahtjeva za riječne tokove. Utvrđena je hijerarhija mjera koje bi države članice trebale uzeti u obzir pri rješavanju problema nestašice vode i suša, u kojoj se prednost daje mjerama štednje i učinkovite potrošnje vode, dok bi se dodatna infrastruktura za opskrbu vodom trebala uzeti u obzir samo kao opcija u slučaju kad su sve ostale opcije iscrpljenje. Predloženu Uredbu o ponovnoj uporabi vode treba razmatrati u okviru takvog integriranog pristupa upravljanju vodama. Nadalje, predloženom Uredbom dopunit će se Direktiva o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda.

Prijedlog uredbe bio bi u skladu s postojećim zakonodavnim okvirom EU-a za vode te bi ga dopunjavao ne snižavajući pritom primjenjive razine zaštite okoliša; to se posebno odnosi na:

·Okvirnu direktivu o vodama, Direktivu o podzemnim vodama, Direktivu o standardima kvalitete okoliša, Direktivu o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda, Direktivu o mulju iz otpadnih voda, Okvirnu direktivu o otpadu, Uredbu o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija te Direktivu o nitratima,

·sigurnost hrane, posebno Uredbu o higijeni hrane.

•Dosljednost u odnosu na druge politike Unije

Opći cilj prijedloga u potpunosti je u skladu sa Sedmim programom djelovanja za okoliš te, na globalnoj razini, s UN-ovim Programom održivog razvoja do 2030. i ostvarenjem šestog cilja održivog razvoja „Svima osigurati pristup vodi i odvodnji”, posebno u pogledu dvaju sljedećih ciljeva: