Glava II. – U poglavlju II. utvrđuju se dodatni uvjeti koje bi trebala ispuniti plovila Unije kako bi mogla loviti u vodama trećih zemalja, bilo u okviru sporazuma o pristupu ribolovu ili u okviru izravnog odobrenja. Središnji je element zabrana ribarenja u okviru izravnog odobrenja kada je na snazi sporazum o pristupu ribolovu, osim ako je drukčije utvrđeno u takozvanoj klauzuli o isključivosti u kojoj je vidljivo to načelo u sporazumima. Načelo na kojem se temelji ova glava jest to da Unija treba osigurati da aktivnosti njezine vanjske flote ne ugrožavaju održivost živih morskih resursa u vodama obalnih država. U slučaju izravnog odobrenja, država članica zastave trebala bi prilikom davanja odobrenja svojim plovilima slijediti najbolje dostupne znanstvene savjete i primijeniti pristup predostrožnosti. Komisija raspolaže svim relevantnim informacijama i može intervenirati ako sumnja u sukladnost planirane ribolovne aktivnosti s Uredbom.

Prijedlog

UREDBE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

o održivom upravljanju vanjskim ribarskim flotama i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1006/2008

EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 43. stavak 2.,

uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,

nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,

uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora,

uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija,

uzimajući u obzir mišljenje Europskog nadzornika za zaštitu podataka,

u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom,

budući da:

(1)Uredbom Vijeća (EZ) br. 1006/2008 („Uredba o ribolovnim odobrenjima”) uspostavljen je sustav za odobravanje ribolovnih aktivnosti koje ribarska plovila Unije obavljaju izvan voda Unije i pristup plovila trećih zemalja vodama Unije,

(2)Unija je ugovorna strana Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. (UNCLOS) te je ratificirala Sporazum Ujedinjenih naroda iz 1995. o provedbi odredbi Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora u pogledu očuvanja i upravljanja pograničnim ribljim stokovima i visokomigracijskim ribljim stokovima potpisan 4. kolovoza 1995. (Sporazum UN-a o ribljim stokovima). Tim međunarodnim odredbama utvrđuje se načelo da sve države moraju donijeti odgovarajuće mjere kako bi osigurale održivo upravljanje morskim resursima i kako bi u tom cilju međusobno surađivale.

(3)Unija je prihvatila Sporazum Organizacije za hranu i poljoprivredu Ujedinjenih naroda od 24. studenoga 1993. o promicanju sukladnosti s međunarodnim mjerama za očuvanje i gospodarenje od strane ribarskih plovila na otvorenom moru (Sporazum FAO-a o sukladnosti). U tom se sporazumu utvrđuje da se ugovorna strana mora suzdržati od dodjele odobrenja za uporabu plovila za ribolovne aktivnosti na otvorenom moru ako nisu ispunjeni određeni uvjeti, kao i da mora provesti sankcije ako nisu ispunjene određene obveze u pogledu izvješćivanja.

(4)Unija podržava Međunarodni plan djelovanja FAO-a za sprečavanje, suzbijanje i zaustavljanje nezakonitog, neprijavljenog i nereguliranog ribolova (IPOA NNN) donesen 2001. U IPOA-NNN-u i Dobrovoljnim smjernicama FAO-a o postupcima države zastave koji su podržani 2014. naglašava se odgovornost države zastave da osigura dugoročno očuvanje i održivo iskorištavanje živih morskih resursa i morskih ekosustava. U IPOA-NNN-u predviđeno je da bi država zastave trebala izdavati odobrenja plovilima koja viju njezinu zastavu da obavljaju ribolovne aktivnosti u vodama koje nisu pod njezinim suverenitetom ili nadležnošću. U Dobrovoljnim smjernicama preporučuje se i da država zastave i obalna država dodjeljuju odobrenja kada se ribolovne aktivnosti obavljaju u okviru sporazuma o pristupu ribolovu ili čak izvan takvog sporazuma. Obje bi se trebale uvjeriti u to da se takvim aktivnostima ne ugrožava održivost stokova u vodama obalne države (stavci 40. i 41.).

(5)Pitanje obveza i pratećih odgovornosti i dužnosti države zastave i, gdje je to primjereno, međunarodne organizacije zastave, za očuvanje i gospodarenje živim resursima otvorenog mora u okviru UNCLOS-a sve je važnije pitanje na međunarodnoj razini. U okviru obveze postupanja s dužnom pažnjom koja proizlazi iz UNCLOS-a to je bio slučaj i za istovremenu nadležnost obalne države i nadležnost države zastave te, gdje je to primjereno, nadležnost međunarodne organizacije zastave da osigura pouzdano očuvanje morskih bioloških resursa u morskim područjima koja su u nacionalnoj nadležnosti. Obveza postupanja s dužnom pažnjom obveza je države da uloži najveći mogući napor te da učini sve kako bi spriječila nezakoniti ribolov, a to uključuje obvezu da donese potrebne administrativne mjere i mjere za provedbu kako bi osigurala da ribarska plovila koja viju njezinu zastavu, njezini državljani ili ribarska plovila koja djeluju u njezinim vodama nisu uključena u aktivnosti kojima se krše primjenjive mjere očuvanja i gospodarenja. Iz tih razloga važno je organizirati aktivnosti ribarskih plovila Unije izvan vodâ Unije i sustav upravljanja koji se odnosi na te aktivnosti na takav način da se međunarodne obveze Unije mogu izvršavati djelotvorno i učinkovito i da se izbjegavaju situacije u kojima bi se Uniji moglo zamjeriti zbog međunarodno nezakonitih radnji.

(6)Ishodi Konferencije Ujedinjenih naroda o održivom razvoju iz 2012. „Rio +20” kao i razvoj događaja na međunarodnoj razini u pogledu suzbijanja nezakonite trgovine divljom faunom i florom trebali bi se odraziti u vanjskoj ribarstvenoj politici Unije.

(7)Cilj zajedničke ribarstvene politike (ZRP), kako je utvrđen u Uredbi (EU) br. 1380/2013 Europskog parlamenta i Vijeća („Osnovna uredba”), jest osigurati da ribolovne aktivnosti budu ekološki, gospodarski i društveno održive i da se njima upravlja na način koji je u skladu s ciljevima postizanja gospodarskih i društvenih koristi te koristi za zapošljavanje te da pridonose dostupnosti zaliha hrane.

(8)U Uredbi (EU) br. 1380/2013 naglašava se potreba da se na međunarodnoj razini promiču ciljevi ZRP-a i da se osigura da su ribolovne aktivnosti Unije izvan vodâ Unije utemeljene na istim načelima i standardima koji se primjenjuju na temelju prava Unije, dok se istovremeno promiču ravnopravni uvjeti za subjekte Unije i subjekte trećih zemalja.