Taj rast i inovacije u podatkovnom gospodarstvu te provedba prekograničnih javnih usluga mogu se ugroziti preprekama slobodnom kretanju podataka u EU-u, kao što su neopravdani zahtjevi u pogledu lokalizacije podataka koje propisuju javna tijela. Mjerama za lokalizaciju podataka zapravo se ponovno uvode digitalne „kontrole granica”. One među ostalim obuhvaćaju zahtjeve nadzornih tijela da pružatelji financijskih usluga svoje podatke pohranjuju lokalno, provedbu pravila o poslovnoj tajni koja podrazumijevaju lokalnu pohranu ili obradu podataka i opsežne propise kojima se zahtijeva lokalna pohrana arhiviranih informacija koje generira javni sektor bez obzira na njihovu osjetljivost.

Druga nova pitanja odnose se na primjenu pravila o odgovornosti za svu štetu prouzročenu kvarom povezanog uređaja ili robota te na prenosivost i interoperabilnost podataka. U kontekstu novih tehnologija kao što su internet stvari ili robotika postoji složena i sofisticirana međuovisnost unutar proizvoda (na temelju hardvera i softvera), ali i među međusobno povezanim uređajima. Štoviše, mogu se pojaviti nova pitanja povezana s autonomnim strojevima, koji svojim neočekivanim i nehotičnom ponašanjem mogu nanijeti štetu osobama i predmetima. Te pojave mogu dovesti do pravne nesigurnosti u pogledu primjene postojećeg okvira za odgovornost i sigurnost.

Neopravdanim ograničenjima slobodnog kretanja podataka mogao bi se otežati razvoj podatkovnoga gospodarstva EU-a. Ta se ograničenja odnose na zahtjeve koje javna tijela propisuju u vezi s lokacijom podataka u svrhu pohrane i obrade. Pitanje slobodnog kretanja podataka odnosi se na sve vrste podataka: poduzeća i subjekti u podatkovnom gospodarstvu posluju s industrijskim i strojno generiranim podacima, bez obzira na to jesu li ti podaci osobni ili ne, i s podacima nastalima zahvaljujući ljudskom djelovanju. U strategiji jedinstvenog digitalnog tržišta Komisija je najavila da će predložiti inicijativu za rješavanje problema ograničenja slobodnog kretanja podataka na području EU-a zbog razloga koji nisu zaštita osobnih podataka i problema neopravdanih ograničenja povezanih s lokacijom podataka u svrhu pohrane i obrade. Takva ograničenja uključuju pravne akte koje donose države članice te administrativna pravila i prakse s jednakim učinkom. S rastom podatkovnoga gospodarstva njihov se broj povećava, što dovodi do nesigurnosti u pogledu toga gdje se podaci mogu pohranjivati ili obrađivati. To može utjecati na sve sektore gospodarstva te na organizacije privatnog i javnog sektora, koje bi mogle imati poteškoća u pristupu inovativnijim i/ili jeftinijim podatkovnim uslugama. Neopravdanim ograničenjima u pogledu lokacije podataka narušavaju se sloboda pružanja usluga i sloboda poslovnog nastana propisane Ugovorom i njima se krši relevantno sekundarno pravo. To dovodi do rizika od fragmentacije tržišta, smanjenja kvalitete usluga za korisnike i manje konkurentnosti pružatelja podatkovnih usluga, posebno manjih subjekata.

Kako je predsjednik Juncker naglasio u svojem govoru o stanju Europske unije 14. rujna 2016., biti Europljanin znači imati pravo na zaštitu svojih osobnih podataka u okviru čvrstih europskih zakona. Jer Europljani ne žele da im bespilotne letjelice nad glavama bilježe svaki korak, a poduzeća svaki klik mišem. Zato su se Parlament, Vijeće i Komisija u svibnju ove godine dogovorili o zajedničkoj europskoj uredbi o zaštiti podataka. Riječ je o čvrstom europskom propisu koji se primjenjuje na sva poduzeća, neovisno o njihovu poslovnom nastanu, svaki put kad ona obrađuju vaše podatke. Jer Europa cijeni privatnost. To je pitanje ljudskog dostojanstva.

U 2014. vrijednost podatkovnoga gospodarstva EU-a procijenjena je na 257 milijardi EUR odnosno 1,85 % BDP-a EU-a . Njegova se vrijednost 2015. povećala na 272 milijarde EUR, odnosno 1,87 % BDP-a EU-a (godišnji rast od 5,6 %). U istoj je procjeni predviđeno da će se, ako se pravovremeno uspostave uvjeti okvira politike i pravnog okvira za podatkovno gospodarstvo, njegova vrijednost do 2020. povećati na 643 milijarde EUR, što će činiti 3,17 % ukupnog BDP-a EU-a.

Podaci su postali bitan resurs za gospodarski rast, otvaranje novih radnih mjesta i društveni napredak. Analiza podataka omogućuje optimizaciju procesa i odluka, inovacije i predviđanje budućih događaja. Taj globalni trend ima golem potencijal u različitim područjima, od zdravstva, zaštite okoliša, sigurnosti hrane, klime i učinkovitosti resursa do energetike, inteligentnih prometnih sustava i pametnih gradova.

Kako bi se ostvarila maksimalna vrijednost iz takve vrste podataka, sudionici na tržištu trebaju imati pristup velikim i različitim skupovima podataka. Međutim, to je teško postići ako subjekti koji generiraju podatke zadržavaju te podatke za sebe i ako se podaci posljedično analiziraju u izoliranim sustavima. Pitanja pristupa i prijenosa povezana s neobrađenim podacima (podaci koji nisu obrađeni ili izmijenjeni od bilježenja) koje generiraju ti strojevi ili procesi stoga su ključna za stvaranje podatkovnoga gospodarstva i zahtijevaju pažljivu procjenu.

Komisija će na temelju ishoda dijalogâ i daljnjeg prikupljanja dokaza o razmjerima i prirodi ograničenja u pogledu lokacije podataka i njihovih učinaka, prije svega na MSP-ove i novoosnovana poduzeća, među ostalim i u okviru popratnog javnog savjetovanja, po potrebi pokrenuti postupak u slučaju povrede prava kako bi uklonila neopravdana ili neproporcionalna ograničenja u pogledu lokacije podataka i može, bude li to potrebno, donijeti dodatne inicijative o slobodnom protoku podataka. U tom će se kontekstu svako daljnje djelovanje poduzeti u skladu s načelima bolje regulative.

nakon objave ove Komunikacija Komisija će s državama članicama i ostalim dionicima započeti strukturirane dijaloge o opravdanjima za mjere povezane s lokacijom podataka i o njihovoj proporcionalnosti, uzimajući kao polazište ograničenja koja je Komisija utvrdila do sada.

Europsko vijeće je u svojim zaključcima od 15. prosinca 2016. pozvalo na uklanjanje preostalih prepreka u okviru jedinstvenog tržišta, uključujući one koje ometaju slobodan protok podataka.

Lokalizacija podataka onemogućuje i šire korištenje usluga pohrane i računalstva u oblaku. To može imati i šire društvene posljedice. Učinkovitijom uporabom informatičkih resursa moglo bi se pridonijeti neto smanjenju potrošnje energije i emisija ugljika za najmanje 30 %. Malo poduzeće koje prijeđe na poslovanje u oblaku moglo bi smanjiti svoju potrošnju energije i emisije ugljika za više od 90 % tako da se za rad svojih poslovnih aplikacija služi oblakom umjesto vlastitom infrastrukturom. Očekuje se da će se do kraja 2020. globalno tržište energetski učinkovitih podatkovnih centara povećati na gotovo 90 milijardi EUR. Fragmentiranim tržištem podatkovnih usluga spriječio bi se potpuni razvoj tih energetski učinkovitijih usluga u EU-u i dovela bi se u opasnost i spremnost na ulaganje.

Europa trenutačno interno odnosno unutar EU-a zadovoljava 84 % svoje krajnje potražnje za uslugama „povezanima s IKT-om” (savjetovanje, smještaj na poslužitelju, razvoj). Kada bi se zahvaljujući uklanjanju ograničenja u pogledu lokalizacije podataka te usluge mogle lakše pružati prekogranično unutar EU-a, BDP bi se zbog manjih troškova i veće učinkovitosti mogao povećati za do 8 milijardi EUR godišnje.

Zabrinutost zbog privatnosti opravdana je, ali je javna tijela ne bi trebala upotrebljavati kao razlog za neopravdano ograničenje slobodnog protoka podataka. Kako je već navedeno, Općom uredbom uvodi se jedinstveni skup pravila s visokom razinom zaštite osobnih podataka u cijelom EU-u. Njome se jača povjerenje potrošača u internetske usluge i osigurava jedinstvena primjena pravila u svim državama članicama preko snažnijih nacionalnih tijela za zaštitu podataka. Općom uredbom potiče se stvaranje povjerenja potrebnog za obradu podataka i ona čini temelj slobodnog protoka osobnih podataka u EU-u. Njome se uklanjaju ograničenja slobodnog kretanja osobnih podataka unutar Unije koja se temelje na razlozima povezanima sa zaštitom osobnih podataka. Međutim, ograničenja koja se temelje na razlozima koji nisu zaštita osobnih podataka, npr. ona u skladu s poreznim ili računovodstvenim propisima, nisu obuhvaćena Općom uredbom. Nadalje, neosobni podaci, tj. podaci koji nisu povezani s fizičkom osobom čiji je identitet utvrđen ili se može utvrditi, i dalje su izvan područja primjene Opće uredbe. To, primjerice, mogu biti neosobni strojno generirani podaci.

Strojno generirani podaci mogu po prirodi biti osobni ili neosobni. Ako strojno generirani podaci omogućuju utvrđivanje identiteta fizičke osobe, smatraju se osobnim podacima, a to podrazumijeva da se sva pravila o osobnim podacima primjenjuju sve dok ti podaci ne budu u potpunosti anonimizirani (npr. podaci o lokaciji iz mobilnih aplikacija).

Poveznica između slobodnog protoka podataka i novih pitanja pristupa podacima i njihova prijenosa jest činjenica da će poduzeća i subjekti u podatkovnom gospodarstvu obrađivati i osobne i neosobne podatke i da će tokovi i skupovi podataka redovito sadržavati obje vrste podataka. U svim mjerama politike moraju se uzeti u obzir ta gospodarska stvarnost i pravni okvir za zaštitu osobnih podataka uz istodobno poštovanje temeljnih prava pojedinaca.

3.2.Ograničen pristup podacima

Za procjenu tog novog pitanja treba prvo analizirati kako poduzeća i ostali sudionici na tržištu mogu pristupiti velikim i različitim skupovima podataka koji su potrebni u podatkovnom gospodarstvu.

Raspoloživi dokazi upućuju na to da poduzeća koja raspolažu velikim količinama podataka općenito upotrebljavaju uglavnom vlastite kapacitete za podatkovnu analitiku. U većini slučajeva podatke generira i analizira isto poduzeće, a čak i kada je analiza podataka povjerena podugovornoj strani, daljnja ponovna uporaba podataka nije moguća. Nadalje, u nekim slučajevima proizvođači, poduzeća koja pružaju usluge ili drugi sudionici na tržištu koji posjeduju podatke zadržavaju za sebe podatke koje generiraju njihovi strojevi ili koji su generirani njihovim proizvodima i uslugama te tako potencijalno ograničavaju ponovnu uporabu na podređenim tržištima. Mnoga poduzeća ne iskorištavaju ili korisnicima ne omogućuju pristupačna sučelja za programiranje aplikacija (API-jevi) (kojima se utvrđuje kako bi različite aplikacije trebale međusobno funkcionirati) koja mogu služiti kao sigurne ulazne točke za nove i inovativne uporabe podataka u vlasništvu poduzeća.

Stoga je razmjena podataka općenito i dalje ograničena. Tržišta podataka polako nastaju, ali njihova uporaba nije proširena. Poduzeća možda ne raspolažu pravim alatima i vještinama za kvantifikaciju gospodarske vrijednosti svojih podataka i možda se boje gubitka ili ugrožavanja svoje konkurentske prednosti ako podaci postanu dostupni konkurentima.

3.3.Neobrađeni strojno generirani podaci: pravna situacija na razini EU-a i nacionalnoj razini

Neobrađeni strojno generirani podaci nisu zaštićeni postojećim pravima intelektualnog vlasništva jer se smatra da nisu rezultat intelektualnog napora i/ili da nemaju nikakav stupanj originalnosti. U skladu s pravom sui generis iz Direktive o bazama podataka (96/9/EZ), kojim se proizvođačima baza podataka daje pravo sprječavanja izvlačenja i/ili ponovne uporabe cijele baze podataka ili znatnog dijela sadržaja baze podataka, zaštita se može osigurati samo pod uvjetom da stvaranje takve baze podataka uključuje znatno ulaganje u postizanje, verifikaciju ili predstavljanje njezina sadržaja. Nedavno donesenom Direktivom o zaštiti poslovnih tajni (2016/943/EU), koja se mora prenijeti u nacionalno pravo do lipnja 2018., osigurat će se zaštita poslovnih tajni od nezakonitog pribavljanja, korištenja i otkrivanja. Kako bi se podaci smatrali „poslovnom tajnom”, moraju se poduzeti mjere za zaštitu tajnosti informacija koje predstavljaju „intelektualni kapital poduzeća”.

Na podatke se u skladu s pravom različitih država članica primjenjuju pravni zahtjevi samo ako ti podaci ispunjuju posebne uvjete na temelju kojih ih se može smatrati, na primjer, pravom intelektualnog vlasništva, pravom baza podataka ili poslovnom tajnom. Međutim, na razini EU-a neobrađeni strojno generirani podaci kao takvi općenito ne bi ispunili relevantne uvjete.

Stoga na nacionalnoj razini ili razini Unije trenutačno ne postoje sveobuhvatni okviri politike za neobrađene strojno generirane podatke koji se ne smatraju osobnim podacima ili za uvjete njihova ekonomskog iskorištavanja i utrživosti. To se pitanje najčešće uređuje ugovornim rješenjima. Dostatan odgovor mogla bi biti upotreba postojećih instrumenata općeg ugovornog prava i prava tržišnog natjecanja koji su dostupni u Uniji. Osim toga, mogli bi se predvidjeti dobrovoljni ili krovni sporazumi koji bi obuhvaćali određene sektore. Neovisno o tome, ako različiti sudionici na tržištu nemaju jednaku pregovaračku moć, tržišna rješenja sama po sebi možda neće biti dostatna za osiguranje pravednih rezultata kojima se pogoduje inovacijama, omogućivanje jednostavnog pristupa za nove sudionike na tržištu i izbjegavanje ovisnosti.

3.4.Situacija u praksi

U određenim slučajevima proizvođači ili pružatelji usluga mogu postati de facto „vlasnici” podataka koje generiraju njihovi strojevi ili procesi, čak i ako su ti strojevi u vlasništvu korisnika. De facto kontrola tih podataka može biti izvor diferencijacije i konkurentske prednosti za proizvođače. Međutim, to može biti problematično jer proizvođač često sprječava korisnika da drugoj strani odobri uporabu podataka.

Različiti sudionici na tržištu koji kontroliraju podatke stoga mogu, ovisno o posebnostima tržišta, iskoristiti nedostatke u regulativnom okviru ili prethodno opisane pravne nesigurnosti na način da korisniku nametnu nepoštene standardne uvjete ugovora ili uporabom tehničkih sredstava, kao što su vlasnički format ili enkripcija. Iako je nekoliko država članica proširilo područje primjene Direktive o nepoštenim uvjetima ugovora u području zaštite potrošača i na transakcije među poduzećima (B2B), to nisu učinile sve države članice. To bi moglo dovesti do toga da, primjerice, korisnici i poduzeća u sve većoj mjeri budu vezani isključivim dogovorima o iskorištavanju podataka. Mogla bi se pojaviti praksa dobrovoljnog dijeljenja podataka, ali bi pregovori o takvim ugovorima mogli podrazumijevati znatne transakcijske troškove za slabije stranke u slučaju nejednakog pregovaračkog položaja ili znatnih troškova najma stručne pravne pomoći.

3.5.Budući okvir EU-za pristup podacima

Mogućnost osiguravanja pristupa strojno generiranim podacima trenutačno ispituje nekoliko država članica, koje mogu odlučiti same urediti to pitanje. Neusklađeni pristup mogao bi dovesti do fragmentacije i bio bi štetan za razvoj podatkovnoga gospodarstva EU-a te funkcioniranje prekograničnih podatkovnih usluga i tehnologija na unutarnjem tržištu.

Komisija se stoga namjerava uključiti u dijalog s državama članicama i ostalim dionicima kako bi razmotrila mogući budući okvir EU-a za pristup podacima. Prema mišljenju Komisije u tom bi se dijalogu trebalo usredotočiti na najučinkovitije načine postizanja sljedećih ciljeva:

poboljšanje pristupa anonimnim strojno generiranim podacima: dijeljenjem, ponovnom uporabom i objedinjavanjem strojno generirani podaci postaju izvor stvaranja vrijednosti, inovacija i raznolikosti poslovnih modela

olakšavanje i poticanje dijeljenja takvih podataka: svakim budućim rješenjem trebalo bi njegovati učinkovit pristup podacima, uzimajući u obzir, na primjer, moguće razlike u pregovaračkoj moći sudionika na tržištu

zaštitu ulaganja i imovine: u svakom budućem rješenju trebalo bi uzeti u obzir i legitimne interese sudionika na tržištu koji ulažu u razvoj proizvoda, osigurati im pravedan povrat ulaganja i time pridonijeti inovacijama. Istovremeno, svakim budućim rješenjem trebala bi se osigurati pravedna raspodjela koristi među imateljima podataka, izvršiteljima obrade i pružateljima aplikacija u vrijednosnim lancima;

izbjegavanje otkrivanja povjerljivih podataka: svakim budućim rješenjem trebalo bi ublažiti rizik otkrivanja povjerljivih podataka, posebno postojećim ili potencijalnim konkurentima. U tom bi pogledu trebalo omogućiti i pravilnu klasifikaciju podataka prije procjene može li se određeni podatak dijeliti ili ne;