EUROPSKA KOMISIJA Strasbourg, 22.11.2016. COM(2016) 723 final 2016/0359(COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o okvirima za preventivno restrukturiranje, pružanju druge prilike i mjerama za povećanje učinkovitosti restrukturiranja i postupaka u pogledu nesolventnosti i razrješenja te izmjeni Direktive 2012/30/EU (Tekst značajan za EGP) {SWD(2016) 357 final}

{SWD(2016) 358 final}



OBRAZLOŽENJE 1.KONTEKST PRIJEDLOGA •Razlozi i ciljevi prijedloga Stečajni propisi pokrivaju širok raspon mjera od rane intervencije prije nego društvo zapadne u ozbiljne teškoće, pravovremenog restrukturiranja da bi se osiguralo očuvanje održivih dijelova poslovanja, likvidacija imovine u slučaju kada se društva ne mogu sačuvati na drugi način te naposljetku do pružanja druge prilike poštenim poduzetnicima putem razrješenja od dugova. Funkcionalni stečajni okvir koji pokriva sve te mjere ključan je dio dobrog poslovnog okruženja jer pruža podršku trgovini i ulaganju, pomaže stvaranju i očuvanju radnih mjesta i pomaže gospodarstvima da lakše podnesu udarce na gospodarstvo koji uzrokuju visoke razine loših kredita i nezaposlenosti. Sve su to ključni prioriteti Europske komisije. Stečajna pitanja imaju snažnu dimenziju unutar Unije. Međusobno sve povezanije jedinstveno tržište uz sve jaču digitalnu dimenziju znači da je jako malo društava isključivo nacionalno kada se razmatraju aspekti poput baze klijenata, lanca opskrbe, opsega djelatnosti, investitora i baze kapitala (između ostalog). Važno je napomenuti da stečajna pitanja također odvraćaju od prekograničnog širenja i ulaganja. Brojni ulagači navode nesigurnost po pitanju stečajnih propisa ili rizika od dugih ili složenih stečajnih postupaka u drugim zemljama kao glavni razlog zbog kojeg se ne ulaže ili stupa u poslovni odnos izvan vlastite zemlje. Veći stupanj usklađenosti u stečajnom pravu stoga je općenito ključan za funkcionalno jedinstveno tržište i za pravu uniju tržišta kapitala. Iz tog je razloga to pitanje dugo privlačilo značajan interes na razini EU-a. Povećana konvergencija stečajnih postupaka i postupaka restrukturiranja prekograničnim bi ulagačima osigurala veću pravnu sigurnost te potaknula pravovremeno restrukturiranje održivih društava u financijskim poteškoćama. Neučinkoviti i različiti stečajni zakoni investitorima otežavaju procjenu kreditnog rizika, posebno kada razmatraju prekogranična ulaganja. Veća prekogranična podjela rizika, jača i likvidnija tržišta kapitala te diverzificirani izvori financiranja poslovanja iz EU-a poboljšat će financijsku integraciju, smanjiti troškove dobivanja kredita i povećati konkurentnost EU-a. Restrukturiranje i stečaj Danas u Europi polovina svih poslovanja ne opstane dulje od pet godina. Broj stečajeva trgovačkih društva narastao je otkako je gospodarska kriza doživjela vrhunac 2009. godine i ostaje visok, iako se čini da se taj trend sada preokreće. U nekoliko država članica teži se tome da se održiva poduzeća u financijskim poteškoćama usmjeravaju prema likvidaciji, a ne prema ranom restrukturiranju. Procjenjuje se da EU-u 200 000 poduzeća ode u stečaj svake godine (ili 600 dnevno), što rezultira izravnim gubitkom 1,7 milijuna radnih mjesta svake godine. Svaki je četvrti od njih prekogranični stečaj, odnosno uključuje vjerovnike i dužnike u više od jedne države članice EU-a. Značajan postotak tvrtki i povezanih radnih mjesta mogao bi se sačuvati kad bi preventivni postupci postojali u svim državama članicama u kojima one imaju upravu, imovinu ili vjerovnike. Usto, kad su na raspolaganju pravovremeni postupci preventivnog restrukturiranja, moguće je djelovati prije nego što poduzeća prestanu vraćati zajmove. Time bi se doprinijelo smanjenju rizika da se zajmovi pri konjunkturnom padu pretvore u loše kredite, čime se smanjuje povezani negativan utjecaj na financijski sektor. No prekogranična dimenzija i troškovi različitih stečajnih okvira mnogo su širi. Kao prvo, iako vjerovnici u svom lancu opskrbe mogu imati dobavljače koji su isključivo domaća poduzeća, ako neki dobavljač ima financijske poteškoće i ne može se spasiti, to može imati negativne učinke koji mogu dovesti do stečaja prekograničnog društva. Učinak tih prekograničnih stečajeva može biti iznimno velik jer je vjerojatnije da se radi o većim poslovanjima. Kao drugo, neki prekogranični vjerovnici društva (posebno MSP-ovi) mogu radije odustati od prekograničnih potraživanja jednostavno zato što bi im to bilo preskupo, primjerice ako je potrebno lokalno pravno savjetovanje. Naposljetku, očekuje se da će budući razvoji jedinstvenog tržišta dovesti do više društava s prekograničnim poslovanjima te tako i do više stečaja s prekograničnim učincima. Veliko tržište posebno je potrebno inovativnim društvima da bi mogla napredovati i izbjeći stečaj u prvih pet godina. Kvaliteta okvira za restrukturiranje i stečaj u državama članicama izravno utječe na stope povrata za vjerovnike. Pokazatelji Svjetske banke ukazuju na to da u EU-u stope povrata variraju između 30 % u Hrvatskoj i Rumunjskoj i 90 % u Belgiji i Finskoj. Stope povrata više su u gospodarstvima u kojima je restrukturiranje najčešći stečajni postupak. U takvim gospodarstvima vjerovnici u prosjeku mogu očekivati povrat potraživanja od 83 % naspram prosjeka od 57 % u postupcima likvidacije. Iako rezultati odražavaju i gospodarske faktore poput općeg stanja gospodarstva, za postizanje boljih rezultata za društvo ističe se važnost sveobuhvatnog stečajnog okvira ukorijenjenog u jakom institucionalnom i kulturalnom okruženju. Elementi postupaka preventivnog restrukturiranja koji utječu na učinkovitost te tako i na broj spašenih poslovanja i njihovu dugoročnu održivost znatno se razlikuju između država članica. Primjerice, učinkoviti okvir trebao bi zahtijevati da poslovanje u poteškoćama ima pristup postupcima preventivnog restrukturiranja što je ranije moguće. Međutim, u nekoliko država članica dužnici ne mogu restrukturirati svoje dugove prema vjerovnicima prije nego što stvarno postanu nesolventni, ili se, ako to učine, suočavaju s vrlo strogim ili skupim uvjetima pristupa. Uvjeti za odgodu provedbe ovrhe za podršku pregovora o restrukturiranju također su vrlo različiti: u nekim zemljama takva odgoda nije moguća, dok u ostalima postoje brojne mogućnosti trajanja i iznimaka. Kada vjerovnici donose planove, pravila u državama članicama znatno se razlikuju u pogledu formiranja kategorija, mogućnosti restrukturiranja samo s određenim vjerovnicima ne dirajući prava neuključenih vjerovnika, potrebne većine i uvjeta potrebnih da bi sudsko ili upravno tijelo potvrdilo plan restrukturiranja. Zaštita novog financiranja i privremenog financiranja (osnovnih elemenata za osiguravanje uspjeha planova restrukturiranja) također se razlikuje u državama članicama: od minimalne zaštite od tužbi radi pobijanja dužnikovih radnji do provođenja prioriteta nad postojećim dugovima u narednim stečajnim postupcima. U konačnici uključivanje sudskih ili upravnih tijela i upravitelja koje su dodijelila sudska ili upravna tijela u rasponu je od minimalnoga do punog uključivanja. Takva odstupanja gotovo posve onemogućuju plan restrukturiranja za prekograničnu grupu društava s podružnicama u više od dvije države članice. Druga prilika U brojnim državama članicama za odlazak u stečaj treba više od tri godine, ali pošteni poduzetnici mogu razriješiti dugove i započeti iznova. Nedovoljni okviri druge prilike imaju za posljedicu to da su mnogi poduzetnici zapeli u dugove što ih tjera u sivu ekonomiju ili su se morali preseliti u druge jurisdikcije koje imaju povoljniji režim. Preseljenje je skupo za vjerovnike koji bi morali u obzir uzeti dodatni rizik da bi poduzetnik mogao dobiti brže razrješenje u drugoj jurisdikciji. Preseljenje podrazumijeva i visoke gospodarske i ljudske troškove za poduzetnike jer bi prema Uredbi (EU) br. 2015/848 o postupku u slučaju nesolventnosti oni možda trebali imati poslovni nastan u državi članici određeno vrijeme prije nego im se dopusti podnošenje zahtjeva za razrješenje u toj jurisdikciji. Nadalje, dokazi pokazuju da kraća razdoblja davanja razrješnice imaju pozitivan učinak i na potrošače i na ulagače, jer brže ponovno ulaze u cikluse potrošnje i ulaganja. Za uzvrat to potiče poduzetništvo. Samo razrješenje od duga možda u nekim državama članicama nije dovoljno da bi se poduzetnicima omogućilo pokretanje nove poslovne aktivnosti, odnosno ako je stečaj popraćen naredbom o zabrani koja traje tijekom duljeg vremenskog razdoblja i koja se može izdati bez razmatranja o tome je li poduzetnik djelovao u dobroj vjeri. Da bi se poštenim poduzetnicima dala učinkovita druga prilika, zabrane povezane s prezaduženošću također trebaju biti vremenski ograničene tako da isteknu najkasnije po završetku razdoblja davanja razrješnice. Osobni podaci koji se upotrebljavaju u vezi s prezaduženošću dužnika trebaju biti odgovarajući, relevantni i ograničeni na ono što je potrebno u odnosu na svrhe za koje se obrađuju i čuvaju u obliku koji im omogućuje identifikaciju subjektovih podataka koja nije dulja od onog što je potrebno za svrhe u koje se osobni podaci obrađuju. Opća uredba o zaštiti podataka koja zamjenjuje Direktivu 95/46/EZ i koja će se primjenjivati od 25. svibnja 2018. dodatno pojašnjava pravni okvir i zahtjeve pri obradi osobnih podataka. Prezaduženost fizičkih osoba velik je gospodarski i društveni problem. S nepodmirenim dugovanjima trajno se susreće 11,4 % europskih građana, često za komunalne račune. To je uglavnom zbog nepovoljnih makroekonomskih uvjeta u kontekstu financijske i gospodarske krize (npr. nezaposlenost) u kombinaciji s osobnim okolnostima (npr. rastava, bolest). To ne utječe samo na poduzetnike. Iako potrošači uglavnom imaju isti tretman prema nacionalnim stečajnim pravima, to nije slučaj u svim državama članicama. To rezultira povećanim troškovima za sustave socijalne sigurnosti država članica i gospodarskim posljedicama poput smanjene potrošnje, radne aktivnosti i gubitka prilika za rast prihoda.

Ukupna učinkovitost restrukturiranja, stečaja i druge prilike Prekomjerno trajanje postupaka restrukturiranja, stečaja i razrješenja u nekoliko država članica važan je faktor koji pokreće niske stope povrata i odvraća ulagače od poslovanja u nadležnostima u kojima postoji rizik od predugog trajanja postupaka. U polovini država članica stečaj se rješava za dvije do četiri godine. Osim u tri države članice, trajanje postupaka nije se popravilo u zadnje četiri godine, a u dvije države članice trajanje postupaka se u istom vremenskom roku povećalo. Posebni aspekti koji imaju važnu ulogu u trajanju postupaka na razini su specijalizacije sudaca te tako i njihove sposobnosti donošenja brzih odluka, profesionalizma upravitelja u području restrukturiranja, stečaja i druge prilike te uvođenja digitalnih komunikacijskih sredstava u tim postupcima. Specijalizirani stečajni upravitelji i suci te dostupnost digitalnih alata mogu uvelike doprinijeti smanjenju trajanja postupaka, manjim troškovima i poboljšanju kvalitete pomoći ili nadzora. Unatoč poboljšanju konjunkturnih uvjeta razina loših kredita, čiji se broj naglo povećao u gotovo svim državama članicama uslijed gospodarske krize, ostaje visoka. Visoke razine loših kredita imaju izravnu posljedicu na kapacitet banaka za podržavanje rasta. U nekim su državama članicama ciljane reforme imale pozitivan učinak. Međutim, činjenica da su loši krediti i dalje brojni u Europskoj uniji ukazuje na to da treba poduzimati daljnje mjere kako negativan međusobni utjecaj slabe kvalitete imovine, usporenih kreditnih trendova i niskog rasta ne bi postao uobičajen. Mjere za povećanje učinkovitosti okvira restrukturiranja, stečaja i druge prilike doprinijele bi učinkovitom upravljanju kreditima sa statusom neispunjenja obveza i smanjenju akumuliranja loših kredita u bankovnim bilancama. Tim bi se mjerama doprinijelo i povećanju preostale vrijednosti koju vjerovnici mogu očekivati ako se omogući ranije i brže restrukturiranje ili sanacija dužnika koji se suočavaju s financijskim poteškoćama. Konačno, te mjere mogu poslužiti i za izbjegavanje budućeg nagomilavanja loših kredita jer se nad kreditima na kojima prestaje provedba može učinkovitije provesti ovrha. Poboljšanje pravnog okruženja ovršnih režima neće u potpunosti riješiti pitanje postojećih loših kredita za koje su već počeli ovršni postupci. Međutim, pojačavanje pravnog okruženja moglo bi pomoći ubrzati preostale korake postupaka. Na taj način reforme stečajnog prava mogu dopunjavati ostale aktualne reforme na razini EU-a u sektoru bankarstva i u pogledu tržišta kapitala. Cilj prijedloga Ključni je cilj prijedloga smanjenje najznačajnijih prepreka slobodnom protoku kapitala što proizlazi iz razlika u okvirima restrukturiranja i stečaja u državama članicama. Cilj je da sve države članice uspostave ključna načela o učinkovitim okvirima preventivnog restrukturiranja i druge prilike i mjere da bi se sve vrste stečajnih postupaka učinile učinkovitijima smanjenjem njihova trajanja i povezanih troškova te poboljšanjem njihove kvalitete. Točnije, takvi okviri usmjereni su na pomoć povećanju ulaganja i prilika za zapošljavanje na jedinstvenom tržištu, smanjenje nepotrebnih likvidacija održivih društava, izbjegavanje nepotrebnih gubitaka radnih mjesta, sprječavanje nagomilavanja loših kredita, olakšavanje prekograničnih restrukturiranja i smanjenje troškova i povećanje prilika za novi početak poštenih poduzetnika. Da bi okviri restrukturiranja bili učinkovitiji, uz ključna načela nužna su i usmjerenija pravila. Pravila o dužnostima brige voditelja društava koja se približavaju stečaju također imaju značajnu ulogu u razvoju kulture spašavanja poslovanja umjesto njihove likvidacije, jer oni potiču rano restrukturiranje, sprečavaju loše postupanje i gubitke za vjerovnike koji se mogu izbjeći. Jednako su važna i pravila o alatima za rano upozoravanje. Prijedlogom se ne usklađuju ključni stečajni aspekti poput pravila o uvjetima za pokretanje stečajnih postupaka, zajedničke definicije stečaja, rangiranja potraživanja i tužbe radi pobijanja dužnikovih radnji u širem smislu. Iako bi takva pravila bila korisna za postizanje pune pravne sigurnosti, kako su potvrdili brojni dionici u javnom savjetovanju, trenutačna se raznolikost pravnih sustava država članica u pogledu stečajnih postupaka čini prevelikom da bi se premostila s obzirom na brojne poveznice između stečajnog prava i povezanih područja nacionalnog prava, poput poreznog prava, radnog prava i socijalne sigurnosti. Propisana usklađenost mogla bi zahtijevati dalekosežnije promjene trgovačkog prava, građanskog prava i prava trgovačkih društava, pri čemu se fleksibilnijim odredbama riskira nepostizanje željenih promjena. Nadalje, pravila povezana s podnošenjem i provjerom potraživanja navedenih u Komunikaciji Komisije od prosinca 2012. od prilično su male važnosti s obzirom na poboljšanja koja donosi Uredba o postupku u slučaju nesolventnosti. Umjesto toga ovaj je prijedlog usmjeren na rješavanje najvažnijih problema koji se mogu riješiti usklađivanjem. Stečajni postupci moraju se prilagoditi da bi se dužnicima u financijskim poteškoćama omogućilo rano restrukturiranje. Pravila koja bi ovome doprinijela uključuju ukidanje obveze podnošenja zahtjeva za pokretanje stečajnog postupka kada je dužnik i dalje u formalnom stečajnom postupku jer bi u protivnom takvo podnošenje moglo spriječiti postizanje ciljeva restrukturiranja; te u režimu tužbi radi pobijanja dužnikovih radnji u stečajnim postupcima za zaštitu transakcija zaključenih u dobroj vjeri s obzirom na preventivno restrukturiranje dužnika. Prijedlog također pokriva one mjere povezane sa stečajem koje imaju izravan utjecaj na trajanje postupaka, poput specijalizacije sudaca i stručnosti upravitelja te koje su usko povezane s okvirom preventivnog restrukturiranja poput zaštite novog financiranja od tužbi radi pobijanja dužnikovih radnji. U cilju poticanja poduzetništva, poduzetnici i upravitelji društava ne trebaju biti stigmatizirani kad ne uspiju u svojim poštenim poslovnim nastojanjima. Pojedince ne bi trebalo odvraćati od poduzetničke aktivnosti ili im uskraćivati mogućnost druge prilike. Procjenjuje se da bi pružanje prave druge prilike poduzetnicima za ponovno pokretanje poslovanja stvorilo tri milijuna radnih mjesta diljem Europe. Komisija je u osmišljavanju prijedloga vodila računa o tome da se postigne odgovarajuća ravnoteža između interesa dužnika i vjerovnika, osiguravajući zaštitne mjere kada predložene mjere imaju potencijalno negativan učinak na prava strana. Prije svega, prijedlog je usmjeren na poboljšanje kulture spašavanja u EU-u. Pravila o restrukturiranju poslovanja i pravima dioničara pretežno će doprinijeti pravilima „prevencije”, pravilima o tužbama radi pobijanja dužnikovih radnji, stečajnim upraviteljima i sudskim ili upravnim tijelima za „povrat vrijednosti” i pravila o drugoj prilici za „razrješenje od dugova”. Osim gospodarske dobiti ostvarit će se i pozitivan društveni utjecaj. Prijedlog određuje zajedničke ciljeve u obliku načela ili u obliku usmjerenih detaljnih pravila, gdje je to potrebno. Ciljajući na postizanje potrebne jedinstvenosti okvira diljem EU-a, prijedlog daje fleksibilnost državama članicama u postizanju ciljeva primjenom načela i usmjerenih pravila na način koji odgovara njihovim nacionalnim kontekstima. To je posebno važno jer neke države članice već imaju uspostavljene funkcionalne elemente okvira. Cilj nije uplitanje u područja koja dobro funkcioniraju, već utemeljenje zajedničkih okvira za čitavi EU da bi se osiguralo učinkovito restrukturiranje, druga prilika i učinkoviti postupci i na nacionalnoj i na prekograničnoj razini. Poticanje radnih mjesta i rasta u Europi zahtijeva snažniju kulturu spašavanja koja pomaže održivim poslovanjima restrukturiranje i nastavak rada uz usmjeravanje poduzeća koja nemaju šansu za preživljavanje zbog brze likvidacije i koja poštenim poduzetnicima daje drugu priliku u nevolji. Taj je prijedlog važan korak prema takvoj promjeni kulture. Institucionalna podloga Europski parlament je 2011. godine donio Rezoluciju o stečajnom postupku koja je sadržavala preporuke za usklađivanje specifičnih aspekata materijalnog stečajnog prava, uključujući restrukturiranja i prava trgovačkih društava. Iste je godine Vijeće pozvao države članice na smanjenje razdoblja davanja razrješnice i podmirenja duga za poštene poduzetnike nakon stečaja na najviše tri godine do 2013. godine. Uz takvu podlogu i uz prepoznavanje značajnih razlika između nacionalnih stečajnih okvira, Europska komisija u prosincu 2012. godine izdala je Komunikaciju koja je isticala potrebu za pristupom korak-po-korak u određenim područjima u kojima bi razlike između domaćeg stečajnog prava mogle otežati funkcioniranje učinkovitog jedinstvenog tržišta. Prva od aktivnosti ovog pristupa bila je izmjena i dopuna Uredbe (EZ) br. 1346/2000. To se provelo donošenjem Uredbe (EU) 2015/848 o postupku u slučaju nesolventnosti. Ova se Uredba usredotočuje na rješavanje sukoba nadležnosti i prava u prekograničnim stečajnim postupcima i osigurava priznavanje presuda povezanih sa stečajem diljem EU-a. Njome se ne usklađuju materijalna stečajna prava država članica. Kao sljedeći korak Komisija je 2014. godine usvojila Preporuku o restrukturiranju i drugoj prilici. Preporuka je usmjerena na restrukturiranje i drugu priliku, jer se smatralo da bi djelovanje na ta dva polja na razini EU-a donijelo naviše dodane vrijednosti. Preporukom su države članice pozvane na uvođenje učinkovitih predstečajnih postupaka s ciljem pomaganja održivim dužnicima da restrukturiraju i tako izbjegnu stečaj i (ii) pružanje druge prilike za poduzetnike čime im se omogućuje razrješenje u roku od tri godine nakon stečaja. Nakon prilagodbe provedene su dvije evaluacije provedbe u 2015. i 2016. godini. Te su revizije pokazale da unatoč tome što je Preporuka dala korisne smjernice za države članice koje provode reforme u području stečaja to nije proizvelo željeni učinak u pogledu dosljednih promjena u svim državama članicama, čime bi se olakšalo spašavanje poduzeća u financijskim poteškoćama i pružanje druge prilike poduzetnicima. To se duguje njenoj tek djelomičnoj provedbi u značajnom broju zemalja članica, uključujući one koje su pokrenule reforme.

I dalje postoje države članice u kojima se poslovanje ne može restrukturirati prije nego što postane nesolventno. Iako su neke od ostalih država članice uvele nove postupke preventivnog restrukturiranja ta se pravila razlikuju samo u nekoliko aspekata Preporuke. Nekoliko je država članica od donošenje Preporuke za drugu priliku po prvi put uvelo režim razrješenja od duga za fizičke osobe. Međutim, važna odstupanja preostaju tijekom trajanja razdoblja davanja razrješnice . Takve razlike u pravnim okvirima država članica znače trajnu pravnu nesigurnost, dodatne troškove za ulagače u procjeni njihovih rizika, manje razvijena tržišta kapitala i trajne prepreke za učinkovito restrukturiranje održivih tvrtki u EU-u, uključujući prekogranične grupe poduzeća. „Izvješće pet predsjednika” od 22. lipnja 2015. o „Dovršetku europske ekonomske i monetarne unije”navodi stečajno pravo kao jednu od najvažnijih prepreka koje sprječavaju integraciju tržišta kapitala u europodručju i izvan njega. U tom je kontekstu Akcijski plan o Uniji tržišta kapitala iz 2015. godine najavio zakonodavnu inicijativu o poslovnoj nesolventnosti, uključujući rano restrukturiranje i drugu priliku. Namjena inicijative je rješavanje glavnih prepreka slobodnog protoka kapitala i izgradnja nacionalnih režima koji dobro funkcioniraju. Uz to je Strategija jedinstvenog tržišta najavila da će Komisija podržati poštene poduzetnike te predložiti zakonodavstvo kojim će se osigurati da države članice pružaju regulatorno okruženje koje može riješiti stečaj bez da se poduzetnike odvraća od iskušavanja novih ideja. Zaključcima Vijeća od srpnja 2016. godine o planu za ispunjenje Bankarske unije istaknut je značaj rada Komisije na zakonodavnim prijedlozima za minimalno usklađivanje u području stečajnog prava u kontekstu Unije tržišta kapitala (CMU), uzimajući u obzir da se time može pomoći i nastojanjima za smanjenje budućih razina loših kredita. U novije vrijeme Komisija je u Komunikaciji o Uniji tržišta kapitala – ubrzavanje reforme ponovno navela da neučinkovitosti i razlike u nacionalnim stečajnim okvirima uzrokuju pravnu nesigurnost, prepreke vjerovnicima pri povratu vrijednosti i prepreke učinkovitom restrukturiranju održivih poduzeća u EU-u, uključujući prekogranične grupe. •Dosljednost s postojećim odredbama politike u određenom području Uredba o prekograničnim stečajnim postupcima Od 26. lipnja 2017. Uredba (EU) 2015/848 zamijenit će Uredbu Vijeća (EZ) 1346/2000. Uredba 2015/848 bavi se problemima nadležnosti, važećeg zakona, priznavanja i provođenja stečajnih odluka kao i koordinacijom prekograničnih stečajnih postupaka. Njome se označava važeći zakon, odnosno restrukturiranje i stečajne postupke koji već postoje u državama članicama i osigurava njihovo priznavanje diljem EU-a. Preinačena Uredba pokriva i brojne vrste stečajnih postupaka, uključujući preventivne/predstečajne postupke i određene osobne stečajne postupke pod uvjetom da ispunjavaju određene uvjete (npr. predstečajni postupci moraju biti najranije dostupni u slučaju kada je mogućnost stečaja izvjesna, postupci moraju uključiti sve ili značajan dio vjerovnika dužnika i moraju biti javni). Međutim, Uredba 2015/848 ne obvezuje države članice da uvedu specifične vrste postupaka ili da osiguraju da su njihovi postupci učinkoviti u promicanju preventivnih restrukturiranja i druge prilike. Prijedlog bi stoga bio dopuna Uredbi 2015/848 time što bi od država članica zahtijevao da osiguraju da su njihovi nacionalni postupci preventivnog restrukturiranja u skladu s određenim minimalnim načelima učinkovitosti. Preporuka o novom pristupu stečaju i nesolventnosti Cilj te Preporuke upućene državama članicama bio je određivanje minimalnih standarda za: (i) postupke preventivnog restrukturiranja kojima se dužnicima u financijskim poteškoćama omogućava restrukturiranje u ranoj fazi s ciljem izbjegavanja stečaja i (ii) razrješenje od dugova unutar određenih rokova za poštene poduzetnike koji su bankrotirali kao jedan od nužnih koraka da bi im se pružila druga prilika. Prijedlogom se osnažuju odredbe Preporuke iz 2014. te se premašuje njezin opseg utvrđivanjem usmjerenih pravila o povećanju učinkovitosti svih vrsta postupaka, uključujući postupke likvidacije. Pravni okvir financijskih usluga Posebni režim primjenjuje se na društva za osiguranje i društva za reosiguranje kako su definirana u članku 13. točkama 1. i 4. Direktive 2009/138/EZ, kreditne institucije kako su definirane u članku 4. stavku 1. točki 1. Uredbe (EZ) br. 575/2013, investicijska društva i subjekte za zajednička ulaganja kako su definirani u članku 4. stavku 1. točkama 2. i 7. Uredbe (EZ) br. 575/2013, središnje druge ugovorne strane kako su definirane u članka 2. točki 1. Uredbe (EU) br. 648/2012, središnje depozitorije vrijednosnih papira kako su definirani u članku 2. točki 1. Uredbe (EU) 909/2014 i ostale financijske institucije i subjekte navedene u članku 1. stavku 1. prvom podstavku Direktive 2014/59/EU. Za njih nacionalna nadzorna tijela imaju sveobuhvatne ovlasti intervencija kako je to prikladno da bi se takvi dužnici isključili iz postupaka preventivnog restrukturiranja predviđenih u ovom prijedlogu. Ovaj prijedlog također ne dovodi u pitanje Direktivu 98/26/EZ o konačnosti namire u platnim sustavima i sustavima za namiru vrijednosnih papira, Direktivu 2002/47/EZ o financijskom kolateralu i Uredbu (EU) br. 648/2012 o OTC izvedenicama, središnjoj drugoj ugovornoj strani i trgovinskom repozitoriju. To je važno da bi se izbjegla preklapanja između tih instrumenata i trenutačnih prijedloga koja bi utjecala na sposobnost osiguranih vjerovnika za uporabu svog kolateralnog financijskog osiguranja koje je dao gospodarski subjekt, uključujući iznose nadoknade odobrene središnjim drugim ugovornim stranama ili središnjim bankama / Europskoj središnjoj banci ili financijskog kolaterala koji je nefinancijsko trgovačko društvo sklopilo s financijskom institucijom. Bez bonitetnog izuzeća takvih transakcija od provođenja odgoda može doći do negativnog utjecaja na stabilnost financijskih tržišta. Direktive o zaštiti radnika Odgovarajuće i pravovremeno informiranje i savjetovanje s radnicima poboljšava učinkovito postupaka restrukturiranja. Brojne direktive jamče pravo na informacije i savjetovanje prije restrukturiranja i/ili kolektivnih otkazivanja. Ovim se prijedlogom zadržavaju prava koja jamče Direktive 98/59/EZ, 2001/23/EZ, 2002/14/EZ, 2008/94/EZ i 2009/38/EZ, bez intervencija te se uz to zahvaćenim radnicima daje pravo na glasovanje o planu restrukturiranja. U skladu s Direktivom 2008/94 države članice dužne su uspostaviti jamstvene institucije koje u slučaju formalnih stečajnih postupaka poslodavca jamče plaćanje nepodmirenih potraživanja radnika koja rezultiraju iz ugovora o radu ili radnih odnosa. Države članice mogu proširiti pokrivenost tih institucija za jamstva i na ostale vrste postupaka i trenutačne prijedloge za uštedu, ali države članice nisu obvezane proširiti pokrivenost na postupke restrukturiranja ondje gdje to još nije predviđeno. Prijedlog je usmjeren na uspostavu preventivnih postupaka u svakoj državi članici da bi se dužnicima pomoglo da izbjegnu stanje nesolventnosti. Međutim, ne uspiju li napori restrukturiranja te dužnik postane nesolventan prema nacionalom pravu, odredbe Direktive 2008/94 primjenjivat će se u skladu s tim.

Prema prijedlogu, nepodmirena potraživanja radnika kako su definirana u Direktivi 2008/94/EZ treba u načelu izuzeti iz odgode provedbe ovrhe, koja bi dovela do privremene suspenzije mogućnosti radnika da naplate ta potraživanja, neovisno o tome jesu li nastala prije ili nakon odobrenja odgode. Odgoda bi u pogledu takvih potraživanja trebala biti dopuštena samo za iznose i za razdoblje u kojem država članica jamči isplatu takvih potraživanja drugim sredstvima. Direktiva 2001/23/EZ usmjerena je na zaštitu prava radnika u slučaju prijenosa poduzeća. Prema prijedlogu restrukturiranje može obuhvatiti prijenos dijela poduzeća ili poslovanja. U tim slučajevima Direktiva 2001/23/EZ i razina zaštite za radnike koju jamči u potpunosti će se primijeniti i ovaj prijedlog neće na to utjecati. Kada restrukturiranje obuhvaća dio poduzeća ili poslovanja, prava radnika trebaju se štititi u skladu s Direktivom 2001/23/EZ ne dovodeći u pitanje mogućnosti koje su dopuštene člankom 5. stavkom 2. te Direktive. Članak 5. stavak 2. Direktive 2001/23/EZ navodi da se, kada su postupci pod nadzorom nadležnog javnog tijela, premještena osoba može osloboditi od prethodnih obveza ako radnici primaju naknadnu koja je barem jednaka onoj koju bi primali od postojećeg jamstvenog fonda za radnike. Uz to se radni uvjeti mogu izmijeniti u dogovoru s radnicima. Direktiva 2002/14/EZ uspostavlja pravo na neprestano informiranje i savjetovanje radničkih zastupnika u društvu, uključujući o odlukama koje bi vjerojatno dovele do značajnih promjena u organizaciji rada ili ugovornih odnosa. Takvo savjetovanje treba se odvijati u pogledu postizanja sporazuma o tim odlukama. Ovaj prijedlog neće utjecati na prava jamčena Direktivom 2002/14/EZ. Nadalje, uz prava radnika na savjetovanje i financiranje prema Direktivi 2002/14 i ne dovodeći ih u pitanje, prijedlog će dati zahvaćenim radnicima pravo glasa o planu restrukturiranja. U svrhe glasovanja o planu restrukturiranja, države članice mogu odlučiti smjestiti radnike u kategoriju koja nije jedna od kategorija vjerovnika. Direktiva 2012/30/EU o pravu trgovačkih društava Članci 19. stavak 1., 29., 34., 35., 40. stavak 1. točka b, 41. 1. i 42. Direktive 2012/30/EU osiguravaju nužnost sazivanja glavne skupštine dioničara. Ako se kapital poveća gotovinskim ulozima, članak 33. Direktive utvrđuje pravo na prvokup dioničara za nove dionice. I zahtjev za glavnom skupštinom dioničara u slučaju povećanja kapitala kao i odredba o pravima na prvokup mogli bi ugroziti učinkovitost procesa donošenja i provedbe plana restrukturiranja. Prijedlog zahtijeva da države članice odstupaju od odredbi prava trgovačkog društva u mjeri potrebnoj za osiguravanje da dioničari ne zloupotrebljavaju svoja prava da onemoguće napore restrukturiranja prema Direktivi 2012/30/EU. Međutim, države članice ne moraju odstupiti od pravila prava o trgovačkim društvima ako mogu osigurati da gore navedeni zahtjevi prava trgovačkog društva ne mogu ugroziti učinkovitost procesa restrukturiranja ili ako države članice imaju druge, jednako učinkovite alate za osiguravanje da dioničari neopravdano ne ometaju donošenje ili provedbu plana restrukturiranja koji bi povratio održivost poslovanja. Pravila za državnu potporu Prijedlog neće utjecati na pravila o državnim potporama. Državni vjerovnici ne daju svoja potraživanja i stoga se to ne može smatrati davanjem neusklađene državne potpore dužnicima jednostavnim sudjelovanjem u planu restrukturiranja pod uvjetom da mjere restrukturiranja utječu na državne vjerovnike na isti način kao i na privatne vjerovnike te da se ponašaju kao privatni operateri tržišnog gospodarstva stavljeni u najsličniju situaciju. Taj prijedlog također ne dovodi u pitanje pravila o punom povratu nezakonite državne potpore, kako je potvrđeno u slučaju C-454/09 New Interline (stavak 36.) i slučaju C-610/10 Magefesa (stavak 104.). •Dosljednost u odnosu na druge politike Unije Jedna od najavljenih mjera na Akcijskom planu o Uniji tržišta kapitala od 30. rujna 2015. bila je da će Komisija proizvesti zakonodavnu inicijativu o stečaju poslovanja, uključujući rano restrukturiranje i drugu priliku, vodeći se iskustvom Preporuke iz 2014. Inicijativa će se temeljiti na nacionalnim sustavima koji dobro funkcioniraju. Uz to je Strategija jedinstvenog tržišta najavila da će Komisija podržati poduzetnike u dobroj vjeri te predložiti zakonodavstvo kojim će se osigurati da države članice pružaju regulatorno okruženje koje može riješiti stečaj bez da se poduzetnike odvraća od iskušavanja novih ideja. Gospodarski značaj funkcionalnih stečajnih okvira posebno je važan u financijskom sektoru u kontekstu rješavanja visokih razina privatnog duga i loših kredita što je slučaj u nekim državama članicama. Sveobuhvatnom procjenom Europske središnje banke 2015. godine utvrđeno je 980 milijardi eura neprihodujuće izloženosti u bankovnom sustavu. Takvi krediti iznimno opterećuju sposobnost banaka da financiraju realno gospodarstvo u nekoliko država članica. Banke su glavni izvor kredita za poslovanja i kućanstva te su stoga posebno osjetljive na neučinkovitosti stečajnih okvira. Dobri stečajni okviri mogli bi pomoći u rješavanju problema, ali ne mogu samostalno rješavati izazove s kojima se banke suočavaju u upravljanju oslabljenim bilancama. Rješavanje problema viška duga i loših kredita zahtijeva dodatne politike i opće uvjete. Dobri stečajni okviri na papiru ne donose zadovoljavajuće ishode ako nema i odgovarajuće sudske infrastrukture ili odgovarajućih politika oporezivanja za osiguravanje financijske stabilnosti. Nadalje, specifične politike mogu biti potrebne da bi se smanjio višak duga. Za vjerovnike se te mjere posebno odnose na vrednovanje imovine, ciljeve sanacije koje postavlja nadzornik i porezni tretman otpisa. Za dužnike bi dostupnost socijalnih sigurnosnih mreža smanjila učinak odlučnijih strategija sanacije i oporavka koje vjerovnici smatraju nužnima. Prijedlog će pomoći u prevenciji akumuliranja loših kredita. Ključni dopunski elementi u tom kontekstu kao prvo omogućavaju tvrtkama jednostavnije restrukturiranje te stoga brže vraćanje financijske održivosti i ispunjavanje svojih obveza te da se, kao drugo, osigura da banke mogu povratiti imovinu kada dužnici nemaju šanse povratiti održivost. Uspješan plan restrukturiranja pretvorit će loše kredite u kredite koje društvo zapravo može otplatiti. Pri likvidaciji osigurani kreditori moraju razmotriti mogućnost znatnog smanjenja vrijednosti svojih potraživanja. S druge strane, pri restrukturiranju se izbjegava stečaj, ugovorna dugovanja se uglavnom otplaćuju, a pregovori se u većini slučajeva tiču samo financijskoga duga. Podaci pokazuju da su najviše stope povrata za vjerovnike u gospodarstvima u kojima je restrukturiranje najčešći stečajni postupak i da 45 % gospodarstava OECD-a upotrebljava restrukturiranje kao najučestaliji način očuvanja održivih tvrtki. Također imaju prosječnu stopu povrata od 83 centa po dolaru, u odnosu na 57 centa po dolaru u zemljama u kojima je likvidacija najčešći ishod. Drugi važan čimbenik kojim se poboljšavaju ukupne stope povrata, a time i preostala vrijednost mogućih loših kredita, jest brza obrada predmeta povezanih s restrukturiranjem i stečajevima. Razrješenje od poduzetničkih, a možda i privatnih dugova također će pomoći da se iz bilanci kreditnih institucija uklone krediti koji se svakako ne mogu platiti. Broj navedenih slučajeva također se može smanjiti razvojem uspješnih mehanizama za restrukturiranje duga između dužnika i vjerovnika s ograničenim posredovanjem ili bez posredovanja sudskih ili upravnih tijela ili sudskih postupaka. Međutim, taj prijedlog nije osmišljen za rješavanje niti će u punoj mjeri riješiti probleme s prisilnom naplatom kredita s kojima se suočavaju banke, posebno problem učinkovitosti naplate, zbog čega je ograničena sposobnost banaka da financiraju realno gospodarstvo. Kao što je i određeno u Komunikaciji Komisije „Ususret dovršetku bankarske unije” od 24. studenoga 2015., učinkovitost postupaka restrukturiranja i stečajnih postupaka mora se poboljšati. Komisija je pregledala i nacionalne stečajne okvire kao dio europskog semestra koji je okvir EU-a za gospodarsko upravljanje. Dugotrajni, neučinkoviti i skupi stečajni postupci u nekim državama članicama prepoznati su kao čimbenik koji pridonosi nedostatnom razduživanju u privatnom sektoru nakon krize i pogoršava prezaduženost. Učinkovita i transparentna javna uprava i učinkoviti pravosudni sustavi nužni su za podršku gospodarskog rasta i ispunjavaju visokokvalitetne usluge za tvrtke i građane, uključujući u pogledu stečajnih okvira. U tom će pogledu Komisija u kontekstu europskog semestra nastaviti raditi s državama članicama da bi se poboljšao njihov pravosudni sustav. Zbog izostanka praksi dogovorenog zajedničkog prikupljanja podataka i male usporedivosti samih podataka između država nije moguće steći cjelovitu sliku situacije u državama članicama, posebno u pogledu učinka na financijske institucije. Stoga, kako je i najavljeno u Komunikaciji o Uniji tržišta kapitala – ubrzavanje reforme, Komisija provodi vrednujući pregled režima provođenja kredita (uključujući stečaj) da bi se utvrdila detaljna i pouzdana slika rezultata banaka kada su suočene s kreditima sa statusom neispunjenja obveza u pogledu kašnjenja, troškova i povrata vrijednosti. Revizija će pomoći državama članicama koje nastoje učiniti svoje sustave učinkovitijima i transparentnijima. Komisija će stoga nastaviti razmotriti pitanja koja se ne tiču izravno ovog prijedloga. Jačanje i konvergencija u radu nacionalnih okvira za restrukturiranje duga, provođenje kredita, stečaj i razrješenje od dugova također će doprinijeti funkcioniranju jedinstvenog tržišta, a posebno Unije tržišta kapitala. Konvergencija u načelima i povjerenje u učinkovitu provedbu tih načela država članica bit će ključna za stvaranje uvjeta za vjerovnike za davanje kredita dužnicima u drugim državama članicama. Vjerovnici neće izvršavati prekogranične posudbe ako im manjka povjerenja u njihovu sposobnost zaštite u slučaju neplaćanja i povrata vrijednosti ili kolaterala prema potrebi. Utvrđivanjem zajedničkih načela za podršku usklađivanju okvira nacionalnog restrukturiranja i stečaja, ovaj prijedlog predstavlja daljnji doprinos restrukturiranju dugova. Osobni i poslovni dugovi pojedinačnih poduzetnika često su isprepleteni: poduzetnici uzimaju osobne kredite za pokretanje i vođenje vlastita poslovanja, primjerice jer za poslovni kredit jamče osobnom imovinom poput automobila ili fizičke osobe upotrebljavaju potrošačke kredite da bi kupile imovinu za svoje profesionalno djelovanje. Prema tom prijedlogu obje se vrste duga mogu konsolidirati gdje se to primjenjivo kada ih steknu pojedinci u svom poduzetničkom djelovanju. U isto vrijeme prijedlog poziva zemlje članice na širenje primjene načela razrješenja i na fizičke osobe koje nisu poduzetnici, odnosno potrošači. Brojne države članice zadnjih su godina usvojile ili reformirale nacionalne zakone o potrošačkoj nesolventnosti uviđajući važnost omogućavanja razrješenja dugovanja i dobivanja druge prilike. Međutim, nemaju sve države članice takve zakone, a razdoblja davanja razrješnice za prezadužene potrošače i dalje su vrlo duga. Pomaganje potrošačima da se vrate u gospodarski ciklus potrošnje važan je dio funkcionalnih tržišta i maloprodajnih financijskih usluga. Komisija će i dalje promatrati način na koji su države članice reformirale svoje nacionalne okvire i pratiti kako provode tu specifičnu odredbu druge prilike u prijedlogu da bi se pregledala situacija potrošačke prezaduženosti.

2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST •Pravna osnova Prijedlog je utemeljen na člancima 53. i 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU). Prijedlogom se uspostavlja sveobuhvatni skup načela i gdje je to potrebno, usmjerenih ciljeva za učinkoviti okvir preventivnog restrukturiranja i druge prilike. Također se osiguravaju mjere kojima bi postupci bili učinkovitiji, uključujući formalni stečaj (postupci likvidacije) s ciljem smanjenja njihova trajanja. Učinkovita druga prilika također bi podrazumijevala ograničenje trajanja naredbi o zabrani koje su izdane za poštene prezadužene poduzetnike da bi im se omogućilo osnivanje i obavljanje poduzetničke aktivnosti nakon razumnog vremenskog razdoblja. Cilj ovog prijedloga je uklanjanje prepreka za provođenje osnovnih sloboda poput slobodnog kretanja kapitala i ostvarivanje slobode poslovnog nastana, koje rezultira iz razlika u nacionalnim zakonima i postupcima o preventivnom restrukturiranju, stečaju i drugoj prilici. Prijedlogom će se posebno ukloniti dodatni ex ante troškovi za ulagače pri procjeni rizika dužnika koji ulaze u financijske poteškoće u jednoj ili više država članica i ex post troškovi restrukturiranja društava koja imaju poslovni nastan, vjerovnike ili imovinu u ostalim državama članicama, što je uobičajeno pri restrukturiranju međunarodnih grupa društava. Prijedlogom će se također ukloniti troškovi dodatne procjene rizika i prekograničnog izvršenja koje imaju vjerovnici prezaduženih poduzetnika koji se presele u drugu državu članicu da bi dobili drugu priliku u puno kraćem vremenskom roku. Time bi se također uklonili dodatni troškovi za same poduzetnike koji se presele u drugu državu članicu da bi dobili drugu priliku. Problemi jedinstvenog tržišta nisu ograničeni samo na prekogranične situacije. Čak i isključivo nacionalni stečajevi mogu imati domino efekt na funkcioniranje jedinstvenog tržišta. Društva koja rade prekogranično imaju u svojem lancu opskrbe dobavljače koji mogu biti u potpunosti domaća poslovanja. Kada dobavljač ima financijske poteškoće i ne može se spasiti, to može imati negativne učinke koji mogu pokrenuti stečaj prekograničnog društva. Instrument ograničen samo na prekogranične stečajeve ne bi riješio probleme jedinstvenog tržišta, niti bi za ulagače bilo izvedivo unaprijed odrediti prekograničnu ili domaću prirodu dužnikovih budućih potencijalnih financijskih poteškoća. Prijedlog premašuje pitanja sudske suradnje i utemeljuje stvarne minimalne standarde. Iz tih razloga možda neće biti prikladno upotrebljavati članak 81. kao pravu osnovu. Nekoliko je država članica poduzelo ili poduzima neovisne radnje te su nedavno provele ili započele pripremne radnje za donošenje novih pravila za poboljšanje okvira preventivnog restrukturiranja i druge prilike. Međutim, ta se nacionalna pravila uvelike sadržajno razlikuju, a kao posljedica pružaju nejednaku razinu transparentnosti i zaštitu za ulagače. Prekogranično ulaganje ulagača može biti spriječeno jer su troškovi istog puno viši nego što bi trebali biti. Ako EU ne reagira, očekuje se da će ostale države članice koje reformiraju postojeće okvire restrukturiranja i druge prilike ili koje uvode te okvire po prvi put slijediti taj trend različitosti. Ovaj prijedlog osmišljen je i za prevenciju takvih različitih razvoja u zakonodavstvu te budućih prepreka koje iz tog proizlaze. •Supsidijarnost S obzirom na značajne razlike između okvira nacionalnog restrukturiranja i druge prilike u EU-u te izostanak trendova konvergencije u novijim zakonodavnim promjenama na nacionalnoj razini, nije izgledno da će pojedinačne države članice moći osigurati cjelokupnu koherentnost njihova zakonodavstva s ostalim stečajnim zakonodavstvima. Za procjenu pitanja supsidijarnosti pri drugoj prilici mora se načiniti razlika između fizičkih osoba koje su poduzetnici i onih koje su potrošači. Za razliku od poduzetnika koji su stalno u potrazi za bilo kojim izvorima ulaganja (često i prekograničnih), potrošači u ovoj fazi često primaju lokalna financiranja (krediti u lokalnim bankama). Stoga bi se problem prezaduženosti potrošača prvo trebao rješavati na nacionalnoj razini. Međutim, nedavno su u odgovorima na Zelenu knjigu o maloprodajnim financijskim uslugama industrijski ispitanici često istaknuli različite nacionalne zakone o stečaju potrošača kao prepreku za prodaju prekograničnih maloprodajnih financijskih proizvoda. Države članice stoga mogu razmotriti primjenu istih načela razrješavanja na sve fizičke osobe, uključujući potrošače. Funkcionalno jedinstveno tržište EU-a zahtijeva dosljedan okvir restrukturiranja i druge prilike koji može riješiti prekograničnu dimenziju poduzeća jer je interakcija između tvrtki lociranih u različitim državama članicama postala sve učestalija. Mjere EU-a stoga će dodati vrijednost olakšavajući prekogranično ulaganje u EU-u, osiguravajući da će održiva poduzeća u financijskim poteškoćama, bez obzira na to jesu li locirana na jedinstvenom tržištu, imati koristi od većeg izbora dostupnih alata za sprečavanje stečaja. Istovremeno će poduzetnici imati koristi od mogućnosti uporabe razumnog trajanja razdoblja davanja razrješnice u njihovim državama članicama. To se realno ne može postići samostalnim djelovanjem država članica. Uz to, osiguravanje da prekogranični vjerovnici i dužnici uključeni u takve procese restrukturiranja imaju na raspolaganju odgovarajuće mjere sigurnosti imat će pozitivne gospodarske učinke. Predložena pravila stvorit će pravnu sigurnost za vjerovnike i ulagače koji žele uzimati kredit u ostalim državama članicama; potrebne će informacije biti dostupne da bi mogli donijeti informirane odluke. Kao zaključak, prijedlog poštuje načelo supsidijarnosti predlaganjem djelovanja samo onda i u mjeri da države članice ne mogu same ostvariti ciljeve. •Proporcionalnost Prijedlog je osmišljen da bi se poštovalo načelo proporcionalnosti. Sredstva koja upotrebljava bit će oblikovana da bi se postigao cilj osiguravanja valjanog funkcioniranja jedinstvenog tržišta. Budući instrumenti EU-a trebali bi postaviti zajedničke ciljeve i opća pravila, ostavljajući slobodu državama članicama da definiraju kako žele postići te ciljeve. •Odabir instrumenta i stupnja usklađenosti Čini se da je obvezujući instrument u obliku Direktive koji postavlja minimalni okvir usklađenosti nužan za postizanje ciljeva politike za restrukturiranje, stečaj i druge prilike. Preporuka Komisije iz 2014. godine nije uspjela osigurati da države članice imaju dosljedan i jasan odgovor na njome utvrđene probleme. Nadalje, Komisija je dodatno istaknula nedostatke u funkcioniranju jedinstvenog tržišta EU-a zbog nedostatka konvergencije u stečajnim okvirima za Akcijski plan o Uniji tržišta kapitala i Strategiju jedinstvenog tržišta. Direktivom bi se državama članicama dopustilo zadržavanje fleksibilnosti kao najprikladnije sredstvo za provedbu prema načelima njihovih nacionalnih konteksta poput dostupnosti alata za rano upozoravanje ili dužnosti direktora kada se bliži stečaj. Također bi mogle uspostaviti detaljnije usmjerene ciljeve koji su potrebni za ostvarivanje ciljeva prijedloga poput maksimalnih razdoblja odgode provedbe ovrhe ili većine za donošenje pravila restrukturiranja. Restrukturiranje, stečaja i druga prilika vrlo su regulirani na nacionalnoj razini i povezani su s ostalim pravnim područjima poput prava trgovačkih društava, prava o zapošljavanju, poreznog prava i prava o državnoj potpori. Nadalje, restrukturiranje, stečaj i druga prilika različito se tretiraju u državama članicama ne samo zbog različitih povijesnih i gospodarskih razvoja, već i zato što različiti pristupi štite društvene vrijednosti poput prava radnika ili prava vlasništva. Minimalni su standardi stoga najprikladnija sredstva za osiguravanje dosljednog okvira u svim državama članicama dok se državama članicama omogućuje i da upotpune odredbe Direktive. Primjerice, države članice mogu dodatno poticati novo i privremeno financiranje u postupcima restrukturiranja tako da im daju prioritet nad potraživanjima prije restrukturiranja u naknadnim postupcima likvidacije. Države članice također mogu poboljšati okvire druge prilike širenjem osobnog područja primjene na sve fizičke osobe, uključujući potrošače. Države članice također mogu poboljšati tretman radnika u fazi donošenja planova restrukturiranja tražeći da se radnici stave u vlastitu kategoriju, zasebno od vjerovnika. 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA •Ex post evaluacija/provjera primjerenosti postojećeg zakonodavstva

Prijedlog se temelji na Preporuci iz 2014. godine o novom pristupu stečaju i nesolventnosti. Evaluacijom Komisije zaključeno je da su neke države članice samo djelomično preuzele Preporuku, uključujući one koje su primile preporuke povezane sa stečajem prema europskom semestru. Čak i države članice koje su Preporuku provele isto su učinile na selektivan način, što znači da značajne razlike i dalje postoje. Kao posljedica, sama Preporuka nije dovoljna da bi se postigli ciljevi konvergencije i smanjenje neučinkovitosti za pravila koja omogućuju rano restrukturiranje duga i drugu priliku. •Savjetovanja s dionicima Komisija je provela opsežno savjetovanje s dionicima. Javno savjetovanje na internetu od 23. ožujka 2016. do 14. lipnja 2016. primilo je više od 260 doprinosa iz 27 država članica (posebno Njemačke, nakon čega slijedi Ujedinjena Kraljevina, Belgija i Litva). S vladinim stručnjacima država članica održani su posebni sastanci. Sastavljena je neformalna skupina sastavljena od odabranih dionika s posebnim zanimanjem za pitanja restrukturiranja duga, stečaja i druge prilike koja se u 2016. godini sastala tri puta. U konačnici je 11. srpnja 2016. godine organizirana konferencija o konvergenciji stečajnih okvira unutar Europske unije pod predsjedanjem Slovačke. Većina je država članica poduprla ciljeve Komisije za poboljšanje okvira ranog restrukturiranja i druge prilike, ali je inzistirala na tome da bi usklađivanje trebalo ostati uglavnom na razini načela zbog složenih poveznica s ostalim pravnim područjima, kao što je to pravo trgovačkih društava. Dionici, poslovne organizacije, profesionalna udruženja, financijske institucije, organizacije potrošača, sindikati i znanstvenici uglavnom su podupirali minimalna usklađena pravila pristupa ranom restrukturiranju i drugoj prilici te su pozdravili ideju učinkovitog i isplativog stečajnog okvira EU-a za spašavanje održivih poslovanja. Naglasili su i da se treba predvidjeti uravnoteženi pristup kojim bi se čuvali interesi svih dionika te spriječio moralni hazard. Sektor bankarstva i neki ostali dionici smatrali su da, ako se razmatraju, pravila EU-a o razrješenju potrošača trebaju biti pokrivena zasebnim instrumentima. Europski parlament podržao je usklađivanje određenih aspekata restrukturiranja i stavio naglasak na osiguravanje druge prilike svim fizičkim osobama. •Prikupljanje i primjena stručnih znanja Stručna skupina o restrukturiranju i stečajnom pravu održala je šest sastanaka stručne grupe između siječnja i srpnja 2016. godine. Sveobuhvatna poredbena pravna studija o nezavisnim stečajnim pravima u svim državama članicama provedena je u pogledu utvrđivanja svih područja na kojima razlike u nacionalnim pravima mogu izazvati prepreke na jedinstvenom tržištu. Provedena je i gospodarska studija o utjecaju minimalnih standarda za rekonstruiranje, stečaj i drugu priliku. •Procjena učinka Razmatrale su se sljedeće mogućnosti visoke razine: Opcija 1.: održavanje statusa quo (polazni scenarij) Opcija 2.: uspostava potpuno usklađenog okvira za postupak preventivnog restrukturiranja i druge prilike Opcija 3.: uvođenje alternativnog, opcionalnog režima restrukturiranja i druge prilike u EU-u Opcija 4.: pokretanje usklađenog minimalnog pravnog okvira u području restrukturiranja i druge prilike za poduzetnike Odabrana opcija pod procjenom utjecaja morala je uspostaviti minimalni usklađeni pravni okvir za restrukturiranje i drugu priliku za poduzetnike uz neobvezujuće odredbe o drugoj prilici za potrošače i učiniti postupke učinkovitijima. Opcija kojoj se daje prednost nudi sljedeće prednosti: (i) učinkovite mogućnosti za rano restrukturiranje; (ii) poboljšane prilike za pregovaranje pružajući dužniku „prostor za disanje” putem odgode provođenja ovrhe (moratorij); (iii) olakšavanje nastavka poslovanja dužnikova poslovanja tijekom restrukturiranja; (iv) sprečavanje da manjinski vjerovnici koji se ne slažu ugroze napore restrukturiranja, pri tom čuvajući njihove interese; (v) poboljšanje prilika za uspjeh planova restrukturiranja; (vi) smanjeni troškovi i trajanje postupaka restrukturiranja; (vii) omogućavanje razrješenja prezaduženih poduzetnika u razumom vremenu (tri godine);

(viii) povećanje učinkovitosti postupaka restrukturiranja, stečaja i druge prilike. Opcija kojoj se daje prednost pomoći će smanjenju prepreka za prekogranično ulaganje. To bi rezultiralo spašavanjem više održivih poduzeća nego što je to sada slučaj, jer manjinski vjerovnici ne bi mogli destabilizirati proces pregovora u nadi da će steći neku komercijalnu korist, na primjer prisiljavanjem ranog povrata duga. Učinkovitim preventivnim postupcima može se ograničiti pojava loših kredita u razdobljima konjunkturnog pada i osigurati visoka stopa povrata kod kredita čija je vrijednost smanjena. Opcija kojoj se daje prednost trebala bi dovesti do povećanja stopa povrata koje zauzvrat dovode do nižih troškova posudbe. Opcijom kojoj se daje prednost smanjit će se troškovi i povećati prilika za novi početak za fizičke osobe (poduzetnike). Ex ante troškovi procjene rizika ulaganja će pasti, a stope povrata u stečajnim postupcima će se poboljšati. Što je veće usklađivanje režima restrukturiranja, to su niži troškovi pravnih savjeta koji se trenutačno upotrebljavaju za izbjegavanje primjene višestrukih nacionalnih okvira restrukturiranja i stečaja. Opcija kojoj se daje prednost povećat će samozapošljavanje jer smanjenje razdoblja davanja razrješnice povećava stopu samozapošljavanja. Opcija kojoj se daje prednost također će pogodovati potrošnji i rastu. Opcija kojoj se daje prednost značit će da neke države članice snose troškove prilikom izmjena i dopuna njihovih okvira restrukturiranja i druge prilike. Neke će države članice morati uspostaviti preventivne postupke ili prilagoditi postupke koji su već objavljeni prema Prilogu A Uredbe o stečaju. Neke izmjene prava trgovačkih društava mogu biti potrebne da bi se provele odredbe o položaju dioničara u restrukturiranju. •Primjerenost propisa i pojednostavljivanje Opcija kojoj se daje prednost smanjit će prepreke za pružanje prekograničnih zajmova MSP-ovima: učinkovito restrukturiranje omogućit će MSP-ovima koji su vjerovnici da se oporave brže nego što bi to učinili kad bi dužnik ušao u stečaj. To je zato što su stope povrata vjerovnika općenito više kada okviri stečaja i restrukturiranja omogućavaju rano i učinkovito restrukturiranje održivih tvrtki i brzu sanaciju neodrživih tvrtki. Kao dužnici, MSP-ovi će imati pristup alatima za rano upozoravanje koji bi trebali rezultirati većim brojem rano podnesenih zahtjeva za restrukturiranjem. MSP-ovi će posebno imati koristi i od modela planova restrukturiranja koji su nacionalno razvijeni jer će oni dužnicima olakšati izradu nacrta plana restrukturiranja uz odgovarajuća razrješenja. Promoviranjem fleksibilnijeg okvira restrukturiranja i boljih uvjeta za novi početak nakon neuspjeha, stopa propadanja društava može se smanjiti kao i negativne lančane reakcije na povezane stečajeve u lancu opskrbe. Jednostavniji uvjeti razrješenja za poduzetnike također doprinose većem nastanku društava. Podizanje učinkovitosti postupaka restrukturiranja, stečaja i razrješenja te posebno digitalizacija svih stečajnih postupaka pomoći će smanjenju trajanja postupaka i povećanju njihove učinkovitosti, što bi se očitovalo u nižim troškovima restrukturiranja i većim stopama povrata za vjerovnike. •Temeljna prava Sloboda vođenja poslovanja i pravo za dohodovno zaposlenje (članci 16. i 15. Povelje o temeljnim pravima): ta su prava zajamčena. Dužnici u financijskim poteškoćama mogu nastaviti s radom tijekom pregovora o restrukturiranju te imati potpunu ili barem djelomičnu kontrolu nad imovinom i poslovima. Prezaduženi poduzetnici mogli bi iznova započeti nakon potpunog razrješenja od duga. Pravo vlasništva i pravo na učinkovit lijek i pošteno suđenje (članci 17. i 47. Povelje): iako određeni dijelovi postupka mogu utjecati na ta prava, oni su nužni i razmjerni da bi se olakšala brza provedba planova restrukturiranja koja može vratiti održivost dužnika. Odgovarajuće mjere zaštite moraju biti uključene u svaki slučaj da bi se osiguralo da su legitimni interesi strana zaštićeni od zlouporabe. Prava radnika na informiranje i savjetovanje (članak 27. Povelje): na njih će predložene mjere pozitivno utjecati jer prijedlog ne dovodi u pitanje postojeće zakonodavstvo Unije na tom području, te uz to osigurava pravo zahvaćenim radnicima da glasuju o planovima restrukturiranja. Prava na kolektivno pregovaranje i djelovanje (članak 28. Povelje): prijedlog ne dovodi u pitanje prava radnika i zaposlenika ili svake od njihovih organizacija na pregovaranje i sklapanje sporazuma na odgovarajućim razina te, u slučajevima sukoba interesa poduzimanja kolektivnog djelovanja da bi se branili njihovi interesi, uključujući štrajkove u skladu s pravom Unije i nacionalnim pravima i praksama. 4.UTJECAJ NA PRORAČUN Ovaj prijedlog neće imati utjecaj na proračun EU-a. Troškovi provedbe i prenošenja Direktive u potpunosti će se pokrivati glasovanjem o raspodjeli proračuna Programa za pravosuđe. Troškovi pripreme i provedbe izvješća pet godina nakon datuma primjene Direktive te svakih sedam godina nakon tog pokrit će se raspodjelom proračuna za instrumente u području politika pravosuđa i potrošača za predmetne godine. 5.OSTALI DIJELOVI •Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja Komisija će olakšati provedbu Direktive u državama članicama putem: pružanja pomoći pri prijenosu; organiziranja dviju radionica prijenosa te vježbi za privremeno preuzimanje dionica; organiziranja bilateralnih sastanaka uključujući na zahtjev država članica; pružanja predložaka državama članicama za komuniciranje mjera nacionalnog prijenosa.

Države članice također će se pozvati na poduzimanje određenih mjera provedbe, poput naznačivanja namjenske točke kontakta, obavještavanja o svim nacionalnim mjerama prijenosa i podizanja svijesti. Da bi se osiguralo praćenje i provedba pravila, prijedlog bi zahtijevao da države članice prikupe podatke na temelju standardne metodologije, prema pokazateljima kao što su to broj prijava za svaku vrstu postupka (restrukturiranje, stečaj, druga prilika), trajanje, ishod postupaka, administrativni troškovi postupaka, stope povrata i uspjeh tih postupaka. Podaci će se razvrstati prema veličini i vrsti dužnika da se može objektivno procijeniti učinkovitost postupaka države članice. Potrebno je da države članice godišnje prenesu podatke Komisiji. Rad Direktive prvi će se put pregledati pet godina nakon njezinog početka primjene te svakih sedam godina nakon toga. •Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga Direktiva ima tri odvojena glavna dijela: okviri preventivnog restrukturiranja (Glava II.) i druge prilike za poduzetnike (Glava III.) i mjere za podizanje učinkovitosti restrukturiranja, stečaja i druge prilike (Glava IV.). Glave I., IV. i VI. imaju horizontalno područje primjene. Glava I. Opće odredbe: sadržava odredbe o području primjene, i materijalne i osobne, nekoliko definicija te odredbu o dostupnosti alata za rano upozoravanje za dužnike, bilo da se radi o pravnim ili fizičkim osobama koje se bave trgovinom, poslovanjem ili profesionalnim aktivnostima (poduzetnici). Iako su odredbe Glave III. ograničene na poduzetnike, izričito je navedeno da države članice mogu proširiti te odredbe na sve fizičke osobe da bi osigurale dosljednost rješavanja osobnog duga. Nekoliko država članica ne razlikuje osobne dugove koji su nastali uslijed poslovne aktivnosti od onih nastalih izvan tih aktivnosti. Ništa u Direktivi ne pokazuje da bi se trebalo provoditi takvo razlikovanje ili da je prikladno. Direktiva poziva države članice na primjenu istih načela o drugoj prilici na sve fizičke osobe. Glava II. Okviri preventivnog restrukturiranja: uspostavlja zajedničke temeljne elemente za okvire preventivnog restrukturiranja koji ciljaju na to da se dužnicima u financijskim poteškoćama, bilo da se radi o pravnim ili fizičkim osobama, pruži učinkovit pristup postupcima s pomoću kojih se olakšava pregovaranje o planu restrukturiranja u ranoj fazi, vjerovnicima se olakšava donošenje plana, a sudskim ili upravnim tijelima eventualno potvrđivanje plana. Članak 4.: okviri preventivnog restrukturiranja mogu sadržavati jedan ili više postupaka ili mjera pod uvjetom da dužnik može kombinirati sve ondje navedene elemente da bi učinkovito pregovarao o planu restrukturiranja ili ga donio. Članak 5.: dužnik bi trebao ostati u posjedu svoje imovine i poslova. Izmiritelji ili nadzornici (upravitelji u području restrukturiranja) mogu imati ulogu, ali sudsko ili upravno tijelo ne bi trebalo imenovati te upravitelje u svakom slučaju. Članci 6. i 7.: za omogućavanje odvijanja pregovora i uklanjanje neprihvatljivih vjerovnika, dužnik bi trebao imati pristup odgodi provedbe ovrhe. Zabrinutosti da bi na vjerovnike odgoda mogla negativno utjecati rješavaju se odredbama o trajanju odgode, uvjetima njene obnove i uvjetima za ukidanje odgode. Nepodmirena potraživanja radnika izuzeta su od odgode u mjeri u kojoj države članice ne pružaju odgovarajuću minimalnu zaštitu drugim sredstvima. Dužnik također ne bi trebao imati obvezu niti bi mu trebalo prijetiti pokretanje ostalih vrsta stečajnih postupaka, posebno postupaka likvidacije za razdoblja odgode tako da može nastaviti s radom svog poslovanja. Također bi trebao moći računati na nastavak provođenja ugovora s dobavljačima i ostavim vjerovnicima pod uvjetom da zadovoljava svoje obveze prema tim ugovorima. Članak 8.: pruža minimalne obvezne informacije koje trebaju biti uključene u planove restrukturiranja. Države članice mogu zahtijevati dodatne obvezne informacije, pod uvjetom da to ne stvara nerazmjerno opterećenje na dužnike. Države članice trebale bi na internetu razviti modele plana restrukturiranja i praktične informacije o tome kako predlagač plana može upotrijebiti te modele. Članak 9.: osigurava donošenje plana restrukturiranja od strane vjerovnika ili kategorija vjerovnika na koje to utječe. Kada su uključeni vjerovnici s različitim interesima, trebali bi se također tretirati u različitim kategorijama. Osigurani vjerovnici bi barem trebali uvijek biti tretirani zasebno od neosiguranih vjerovnika. Države članice također osiguravaju da se radnici tretiraju u zasebnoj kategoriji od drugih vjerovnika. Članak 10.: navodi slučajeve kada plan restrukturiranja treba potvrdu sudskog ili upravnog tijela da bi bio obvezujući te navodi uvjete za takvu potvrdu. Članak 11.: pruža uvjete koji trebaju biti ispunjeni da bi se osiguralo da plan restrukturiranja koji ne podržavaju sve kategorije vjerovnika svejedno potvrdi sudsko ili upravno tijelo. Članak 12.: navodi načelo da dioničarima i drugim nositeljima udjela ne treba biti dopušteno da ometaju donošenje plana restrukturiranja održivog poslovanja, pod uvjetom da su zaštićeni njihovi legitimni interesi. Članak 13.: pruža pravila o vrednovanju o tome kada i kako se ono mora odrediti da bi se osigurala poštena zaštita strana koje se ne slažu. Članak 14.: navodi učinke planova restrukturiranja na zahvaćene i nezahvaćene strane. Članak 15.: navodi minimalna pravila o žalbama kao mjerama sigurnosti za zaštitu legitimnih interesa strana, a također i osiguravaju da takve mjere sigurnosti ne odgađaju potvrdu ili provedbu planova restrukturiranja. Članci 16. i 17.: osiguravaju minimalnu zaštitu za novo financiranje koje je potrebno za provedbu plana restrukturiranja, privremenog financiranja nastalog da bi se osigurao kontinuitet poslovanja tijekom pregovora o restrukturiranju kao i ostale transakcije sklopljene u bliskoj povezanosti s planom restrukturiranja.

Članak 18.: sadržava obvezu zemalja članica da odrede specifične dužnosti direktora kada se bliži stečaj koje bi ih potaknule da pokrenu rano restrukturiranje kada je poslovanje održivo. Glava III. Druga prilika za poduzetnike: određuje minimalne odredbe o razrješenju od duga za prezadužene poduzetnike kao osnovni uvjeti za osiguravanje druge prilike za poduzetnike. Države članice mogu upotpuniti tu minimalnu zaštitu pružanjem još boljeg tretmana poduzetnicima, primjerice kroz pravila o pristupu financijama za one koji počinju iznova. Članak 19.: određuje načelo da prezaduženi poduzetnici moraju imati učinkoviti pristup potpunom razrješenju, bez minimalnog ponovnog plaćanja iznosa ili postotka duga. Članak 20.: poduzetnici bi trebali imati prednost potpunog razrješenja od dugova nakon najviše tri godine, bez potrebe ponovnog podnošenja zahtjeva sudskom ili upravnom tijelu. Početna točka trogodišnjeg razdoblja razlikuje se ovisno o tome je li poduzetnik vršio plaćanja vjerovniku prema planu otplate ili se postupak sastoji samo od realizacije imovine. Ograničenja kratkog razdoblja davanja razrješnice uključena su u članku 22. Članak 21.: poduzetnici koji su dobili zabranu na temelju povezanosti s njihovom prezaduženošću trebali bi također imati prednosti od kratkotrajnih naredbi o zabrani da bi im se pružila učinkovita druga prilika. Ograničenja iz članka 22. trebaju se primjenjivati. Članak 22.: pruža državama članicama veliki raspon za diskreciju u postavljanju ograničenja za odredbe o pristupu razrješenju i o razdobljima davanja razrješnice, pod uvjetom da su ta ograničenja jasno naznačena i da su nužna za zaštitu općeg interesa. Članak 23.: budući da su osobna dugovanja profesionalne i neprofesionalne prirode često isprepletena, države članice trebale bi, gdje je to primjenjivo, pokušati konsolidirati zasebne postupke za postizanje učinkovitog pristupa drugoj prilici za poduzetnike. Glava IV. Mjere za povećanje učinkovitosti postupaka restrukturiranja, stečaja i razrješenja: ne primjenjuje se samo na postupke preventivnog restrukturiranja i razrješenja, već i na stečajne postupke. Članak 24.: zahtjeva od država članica da osiguravaju da su članovi sudstva i ostalih kompetentnih tijela valjano obučeni te da specijalizirani za predmete restrukturiranja, stečaja i druge prilike. Članak 25.: zahtjeva da države članice potiču početnu i daljnju obuku kao i utvrđivanje pravila ponašanja za upravitelje koji se bave predmetima restrukturiranja, stečaja i druge prilike. Članak 26.: sadržava minimalne standarde za imenovanje, nadzor i plaćanje upravitelja u području restrukturiranja, stečaja i druge prilike. Članak 27.: navodi uporabu elektroničkih sredstava komunikacije u kontekstu restrukturiranja, stečaja i druge prilike. Glava V. Nadzor restrukturiranja, stečaja i druge prilike: sadržava minimalna pravila o prikupljanju podataka u državama članicama i o prenošenju tih podataka Komisiji s pomoću standardiziranog predloška za prijenos podataka; Glava IV. Završne odredbe: pravila o odnosu Direktive s ostalim instrumentima Unije, o pregledu primjene Direktive, o donošenju standardnih obrazaca, o stupanju na snagu i o početku primjene.



2016/0359 (COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o okvirima za preventivno restrukturiranje, pružanju druge prilike i mjerama za povećanje učinkovitosti restrukturiranja i postupaka u pogledu nesolventnosti i razrješenja te izmjeni Direktive 2012/30/EU (Tekst značajan za EGP)

EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 53. i 114., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima, uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora, Uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija, Djelujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom, budući da: (1)Cilj je ove Direktive uklanjanje prepreka za ostvarivanje temeljnih sloboda poput slobodnog kretanja kapitala i slobode poslovnog nastana, koje rezultira iz razlika u nacionalnim zakonima i postupcima preventivnog restrukturiranja, stečaja i druge prilike. Direktiva je usmjerena na uklanjanje takvih prepreka osiguravanjem da održiva poduzeća u financijskim poteškoćama imaju pristup učinkovitim nacionalnim okvirima preventivnog restrukturiranja koji im omogućavaju nastavak rada; da pošteni prezaduženi poduzetnici dobiju drugu priliku nakon potpunog razrješenja od duga nakon razumnog vremenskog razdoblja; i da se poboljša učinkovitost postupaka restrukturiranja, stečaja i razrješenja posebno u pogledu njihova kraćeg trajanja. (2)Restrukturiranje bi trebalo omogućiti poduzećima u financijskim poteškoćama nastavak poslovanja u cijelosti ili djelomično promjenom sastava, uvjeta ili strukture imovine i odgovornosti ili njihove strukture kapitala, uključujući prodaju imovine ili dijelova poslovanja. Okviri preventivnog restrukturiranja trebali bi prije svega omogućiti poduzećima restrukturiranje u ranoj fazi i izbjegavanje njihova stečaja. Tim bi se okvirima trebala maksimalno povećati ukupna vrijednost vjerovnicima, vlasnicima i gospodarstvu u cjelini te bi se trebao spriječiti nepotreban gubitak radnih mjesta i gubici znanja i vještina. Time bi se izbjeglo i nagomilavanje loših kredita. U procesu restrukturiranja trebaju se zaštititi prava svih uključenih strana. Istovremeno bi neodrživa poduzeća koja nemaju mogućnost opstanka trebalo likvidirati što je prije moguće. (3)Postoje razlike između država članica u pogledu raspona postupaka koji su dostupni dužnicima u financijskim poteškoćama da bi restrukturirali njihovo poslovanje. Neke države članice imaju ograničen raspon postupaka, što znači da se poslovi mogu restrukturirati samo u relativno kasnoj fazi, u okviru stečajnih postupaka. U drugim državama članicama restrukturiranje je moguće u ranijoj fazi, ali dostupni postupci nisu toliko učinkoviti koliko bi trebali biti ili su vrlo formalni, posebno ograničavajući uporabu izvansudskih procesa. Jednako tako, nacionalni propisi koji poduzetnicima omogućuju drugu priliku, posebno odobravajući im razrješenje od obveze vraćanja dugova nastalih za vrijeme poslovanja, variraju među državama članicama u pogledu trajanja razdoblja davanja razrješnice i uvjeta za davanje takvog razrješenja. (4)U brojnim državama članicama za odlazak u stečaj treba više od tri godine, ali pošteni poduzetnici mogu razriješiti dugove i započeti iznova. Nedovoljni okviri druge prilike imaju za posljedicu to da se poduzetnici moraju preseliti u drugu jurisdikciju kako bi im se omogućio novi početak u razumnom vremenskom roku, uz znatne dodatne troškove i za vjerovnike i za same dužnike. Dugotrajne naredbe o zabrani koje često prate postupak koji vodi do razrješenja stvaraju prepreke slobodi pokretanja poduzetničke aktivnosti i samozapošljavanju. (5)Prekomjerno trajanje postupaka restrukturiranja, stečaja i druge prilike u nekim državama članicama važan je faktor koji pokreće niske stope povrata i odvraća ulagače od poslovanja u nadležnosti u kojima postoji opasnost od predugog trajanja postupaka. (6)Sve se te razlike prenose na dodatne troškove za ulagače pri procjeni rizika dužnika koji ulaze u financijske poteškoće u jednoj ili više država članica i troškove restrukturiranja društava koja imaju poslovni nastan, vjerovnike ili imovinu u ostalim državama članicama, što je najvjerojatnije slučaj restrukturiranja međunarodnih grupa društava. Brojni ulagači navode nesigurnost po pitanju stečajnih propisa ili rizik od dugih ili složenih stečajnih postupaka u drugim zemljama kao glavni razlog zbog kojih se ne ulaže ili stupa u poslovni odnos izvan vlastite zemlje. (7)Te razlike dovode do nejednakih uvjeta za pristup kreditima i nejednakih stopa povrata u državama članicama. Viši stupanj usklađenosti u području restrukturiranja, stečaja i druge prilike stoga je neophodan za dobro funkcioniranje unutarnjeg tržišta općenito, a posebno za uniju tržišta kapitala. (8)Trebali bi se ukloniti i troškovi dodatne procjene rizika i prekograničnog izvršenja koje imaju vjerovnici prezaduženih poduzetnika koji se presele u drugu državu članicu da bi dobili drugu priliku u puno kraćem vremenskom roku. Usto bi se trebali smanjiti i dodatni troškovi za poduzetnike koji proizlaze iz potrebe za preseljenjem u drugu državu članicu da bi imali koristi od druge prilike. Nadalje, prepreke koje proizlaze iz dugotrajnih naredbi o zabrani povezane s prezaduženošću poduzetnika guše poduzetništvo. (9)Prepreke prakticiranju osnovnih sloboda nisu ograničene samo na prekogranične situacije. Međusobno sve povezanije jedinstveno tržište na kojem bi roba, usluge, kapital i radnici slobodno cirkuliraju uz sve jaču digitalnu dimenziju znači da je jako malo društava isključivo nacionalno uzmu li se u obzir svi relevantni elementi, a neki od tih elemenata su baze klijenata, lanac opskrbe, područje djelatnosti, ulagači i baze kapitala. Čak i u potpunosti nacionalni stečajevi mogu imati učinak na funkcioniranje jedinstvenog tržišta kroz takozvani domino efekt stečaja, pri čemu stečaj poduzeća može potaknuti daljnje stečajeve u lancu opskrbe. (10)Uredba (EU) 2015/848 Europskog parlamenta i Vijeća bavi se pitanjima ovlasti, prepoznavanja i provođenja primjenjivog zakona i suradnju u prekograničnim stečajnim postupcima kao i s međusobnom povezanošću stečajnih registara. Njen raspon pokriva preventivne postupke koji promoviraju spašavanje gospodarski održivih dužnika kao i postupke koji daju drugu priliku poduzetnicima. Međutim, Uredba (EU) 2015/848 ne bavi se odstupanjima između tih postupaka u nacionalnim zakonodavstvima. Nadalje instrumenti ograničeni samo na prekogranične stečajeve ne bi uklonili sve prepreke slobodnog kretanja niti bi ulagačima bilo izvedivo da unaprijed odrede prirodu prekograničnih ili domaćih budućih potencijalnih financijskih poteškoća dužnika. Stoga postoji potreba za premašivanjem pitanja sudske suradnje i utemeljuje stvarne minimalne standarde. (11)Nužno je smanjiti troškove restrukturiranja i za dužnike i za vjerovnike. Stoga se razlike koje otežavaju rano restrukturiranje u financijskim teškoćama i mogućnost druge prilike za poštene proizvođača trebaju smanjiti. To treba dovesti do veće transparentnosti, pravne sigurnosti i predvidljivosti u Uniji. To bi također trebalo povećati povrate svih vrsta vjerovnika i ulagača te potaknuti prekogranična ulaganja. Većom bi se usklađenošću također trebalo olakšati restrukturiranje koncerna, bez obzira gdje se članovi koncerna u Uniji nalaze. (12)Uklanjanje prepreka učinkovitog restrukturiranja za održiva poduzeća u financijskim poteškoćama doprinijelo bi smanjenju gubitka radnih mjesta, gubicima za vjerovnike u lancu nabave, očuvanju znanja i iskustva i vještina te bi tako doprinijelo gospodarstvu u cjelini. Olakšavanje druge prilike za poduzetnike izbjegava njihovo isključenje s tržišta rada te im omogućuje ponovno pokretanje poduzetničkih djelatnosti, uz usvajanje pouka iz prošlih iskustava. U konačnici, smanjenje trajanja postupaka restrukturiranja rezultiralo bi većim stopama povrata za vjerovnike jer bi protjecanjem vremena došlo samo do daljnjih gubitaka vrijednosti poduzeća. Povrh toga, učinkovitijim bi se stečajnim okvirima omogućila preciznija procjena rizika kod odluka o uzajmljivanju i pozajmljivanju i olakšala prilagodba prezaduženih poduzeća, minimizirajući gospodarske i socijalne troškove povezane s postupkom smanjenja njihovih zaduženja.

(13)Posebno bi mala i srednja poduzeća trebala imati koristi od usklađenijeg pristupa na razini Unije jer se koriste učinkovitijim postupcima restrukturiranja u nekim državama članicama, a ne posjeduju resurse neophodne da bi se mogli nositi s visokim troškovima restrukturiranja. Mala i srednja poduzeća često nemaju sredstva za najam profesionalnog savjetovanja, posebno kada se suočavaju s financijskim poteškoćama, stoga alati za rano upozoravanje moraju biti na snazi da bi upozorili dužnike na hitno djelovanje. Da bi se pomoglo da se ta poduzeća restrukturiraju uz niske troškove, plan za model restrukturiranja treba također biti razvijen na nacionalnoj razini i dostupan na internetu. Dužnici ih trebaju moći upotrijebiti i prilagoditi svojim vlastitim potrebama i specifičnostima svojeg poslovanja. (14)Iz područja primjene Direktive primjereno je isključiti dužnike koji su društva za osiguranje i društva za reosiguranje kako su definirana u članku 13. točkama 1. i 4. Direktive 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kreditne institucije kako su definirane u članku 4. stavku 1. točki 1. Uredbe (EZ) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća, investicijska društva i subjekti za zajednička ulaganja kako su definirani u članku 4. stavku 1. točkama 2. i 7. Uredbe (EZ) br. 575/2013, središnje druge ugovorne strane kako je određeno točkom 1. članka 2. Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog Parlamenta i Vijeća, središnji depozitoriji vrijednosnih papira kako su definirani u članku 2. točki 1. Uredbe (EU) 909/2014 Europskog Parlamenta i Vijeća i ostale financijske institucije i subjekti navedeni u članku 1. stavku 1. prvom podstavku Direktive 2014/59/EU Europskog Parlamenta i Vijeća. One su podložne posebnim sporazumima i nacionalna tijela za nadzor imaju širok opseg ovlasti interveniranja. (15)Prezaduženost potrošača pitanje je od velike gospodarske i društvene važnosti te je usko povezano sa smanjenjem viška duga. Nadalje, često nije moguće uočiti jasnu razliku između potrošačkih i poslovnih dugova poduzetnika. Režim druge prilike za poduzetnike ne bi bio učinkovit ako bi poduzetnici za razrješenje poslovnih osobnih dugova i neposlovnih osobnih dugova morali proći zasebne postupke s različitim uvjetima pristupa i razdobljima davanja razrješnice. Iz tih razloga, iako ova Direktiva ne uključuje obvezujuća pravila za prezaduženost potrošača, iz tih bi razloga države članice trebale moći primijeniti odredbe razrješenja i na potrošače. (16)Što prije dužnik može otkriti svoje financijske poteškoće i poduzeti odgovarajuće radnje, to je veća vjerojatnost izbjegavanja neminovnog stečaja ili u slučaju poslovanja čija je održivost trajno narušena, uređenijeg i učinkovitijeg procesa likvidacije. Jasne informacije o dostupnim postupcima preventivnog restrukturiranja kao i alati ranog upozoravanja trebali bi stoga biti na snazi da bi potaknuli dužnike koji počinju imati financijske probleme da poduzmu rane mjere. Mogući mehanizmi ranog upozoravanja trebali bi uključiti dužnosti računovodstva i nadzora za dužnika ili dužnikove uprave kao i prijavu dužnosti prema ugovorima o kreditu. Uz to, treće strane s relevantnim informacijama kao što su računovođe, porezna tijela i tijela socijalnog osiguranja moglo bi se potaknuti ili obvezati nacionalnim pravom da upozore kad uoče negativno kretanje. (17)Okvir restrukturiranja trebao bi biti dostupan dužnicima da bi se omogućilo rješavanje njihovih financijskih poteškoća u ranoj fazi kada se čini da je vjerojatno da se njihov stečaj može spriječiti i osigurati nastavak njihova poslovanja. Okvir restrukturiranja trebao bi biti dostupan prije nego što dužnik postane nesolventan prema nacionalnom pravu, odnosno prije nego što dužnik ispuni uvjete za pokretanje kolektivnog stečajnog postupka koji normalno obuhvaća ukupno smanjenje investicija dužnika i imenovanje likvidatora. Ispitivanje održivosti stoga se ne bi trebalo provesti kao preduvjet za početak pregovora i za odobrenje odgode provedbe ovrhe. Točnije, održivost poduzeća trebala bi najčešće biti procjena koju trebaju provesti vjerovnici na koje to utječe koji većinski pristaju na određene prilagodbe njihovih potraživanja. Međutim, da bi se izbjegli svi potencijalni rizici zlouporabe postupka, financijske poteškoće dužnika trebale bi odražavati mogućnost izvjesnog stečaja, a plan restrukturiranja trebao bi moći spriječiti stečaj dužnika i osigurati održivost poslovanja. (18)Da bi se promicala učinkovitost i smanjile odgode i troškovi, nacionalni okviri preventivnog restrukturiranja moraju uključiti fleksibilne postupke kojima se uključenost sudskih ili administrativnih tijela ograničava na nužne ili odgovarajuće situacije da bi se štitili interesi vjerovnika i drugih zainteresiranih strana na koje bi to moglo utjecati. Da bi se izbjegli nepotrebni troškovi i odrazila rana priroda postupka dužnici bi, u načelu, trebali zadržati kontrolu nad svojom imovinom i svakodnevnim radom njihova poslovanja. Imenovanje upravitelja restrukturiranja, bilo da je izmiritelj koji podržava pregovore za plan restrukturiranja ili stečajni upravitelj koji nadzire djelovanje dužnika, ne smije biti obavezno u svakom slučaju, već se treba provesti posebno za svaki slučaj, ovisno o okolnostima slučaja ili o posebnim potrebama dužnika. Nadalje, za pokretanje procesa restrukturiranja koji može biti neformalan sve dok to ne utječe na prava treće osobe ne mora nužno postojati sudska naredba. U svakom slučaju, stupanj nadzora mora biti osiguran kada je to potrebno da bi se zaštitili legitimni interesi jednog ili više vjerovnika ili druge zainteresirane strane. To posebno može biti slučaj kada općenitu odgodu provedbe ovrhe odobri sudsko ili upravno tijelo ili kada se čini nužnim nametnuti plan restrukturiranja kategorijama vjerovnika koji se ne slažu. (19)Dužnik bi trebao moći zatražiti privremenu odgodu provedbe ovrhe od sudskog ili upravnog tijela koja bi također trebala obustaviti i obvezu podnošenja zahtjeva za pokretanjem stečajnih postupaka kada takve radnje mogu štetno utjecati na pregovore i otežati izglede restrukturiranja poslovanja dužnika. Odgoda ovrhe može biti općenita, odnosno može utjecati na sve vjerovnike ili može biti usmjerena na pojedinačne vjerovnike. Da bi se osigurala poštena ravnoteža između prava dužnika i vjerovnika, odgoda se treba odobriti za razdoblje koje nije duže od četiri mjeseca. Složena restrukturiranja ipak mogu zahtijevati više vremena. Države članice mogu odlučiti da se u tim slučajevima produljenja tog razdoblja mogu dobiti od sudskih ili upravnih tijela, pod uvjetom da postoje dokazi da pregovori o planu restrukturiranja napreduju i da vjerovnici nisu nepravedno oštećeni. Ako se odobre daljnja produljenja, sudsko ili upravno tijelo trebalo bi biti uvjereno da postoji velika vjerojatnost donošenja plana restrukturiranja. Države članice trebale bi osigurati da se bilo koji zahtjev za produljenjem početnog trajanja odgode podnese u razumnom roku da bi se sudskim ili upravnim tijelima omogućilo donošenje odluke u danom roku. Kada sudsko ili upravno tijelo ne donese odluku o produljenju odgode provedbe ovrhe prije isteka, učinak odgode trebao bi prestati na dan isteka razdoblja odgode. U interesu pravne sigurnosti ukupno razdoblje odgode trebalo bi biti ograničeno na dvanaest mjeseci. (20)Da bi se osiguralo da vjerovnici nisu oštećeni, odgoda se ne smije odobriti ili, ako je odobrena, ne smije se produžiti ili se mora ukinuti kada su vjerovnici nepravedno oštećeni odgodom provedbe ovrhe. U utvrđivanju jesu li vjerovnici nepravedno oštećeni, sudska ili administrativna tijela mogu u obzir uzeti hoće li odgoda sačuvati cjelokupnu vrijednost imovine, djeluje li se dužnik u lošoj namjeri ili s namjerom uzrokovanja štete ili se općenito ponaša protivno legitimnim očekivanjima općenitog tijela vjerovnika. Pojedinačni vjerovnik ili kategorija vjerovnika bili bi nepravedno oštećeni odgodom ako bi njihova potraživanja primjerice bila znatno gora kao posljedica odgode nego što bi bila da odgoda nije odobrena ili ako je vjerovnik u nepovoljnijem položaju od vjerovnika u sličnom položaju. (21)Vjerovnicima na koje se primjenjuje odgoda tijekom razdoblja odgode također ne smije biti dopušteno obustavljanje provedbe, raskidanje, ubrzavanje ili modificiranje izvršnih ugovora na bilo koji način, pod uvjetom da dužnik nastavi biti u skladu s postojećim obvezama prema tim ugovorima. Prijevremeno raskidanje ugrozilo bi sposobnost poslovanja da nastavi s radom tijekom pregovora restrukturiranja, posebno kada se tiče poslovnih ugovora za osobne potrepštine poput plina, električne energije, vode, telekomunikacijskih usluga i usluga plaćanja karticom. Međutim, da bi se zaštitili interesi vjerovnika i osiguralo najmanje ometanje rada vjerovnika u lancu opskrbe, odgoda se ne treba primjenjivati u pogledu potraživanja koja proizlaze prije odobrenja odgode. Da bi se postiglo uspješno restrukturiranje, dužnik treba u uobičajenom poslovnom tijeku poslovanja platiti potraživanja koja duguje dužnicima na koje ne utječe odgoda i potraživanja vjerovnicima na koje odgoda utječe, a koja nastanu nakon odobrenja odgode. (22)Kada dužnik uđe u stečajni postupak, neki dobavljači mogu imati ugovorna prava koja im omogućuju raskid ugovora o opskrbi isključivo na temelju stečaja (poznato kao ipso facto klauzule). To može biti točno kada dužnik podnese zahtjev za mjere preventivnog restrukturiranja. Kada se pozovu takve klauzule kada dužnik samo pregovara o planu restrukturiranja ili traži odgodu provedbe ovrhe u svakom slučaju povezanom s odgodom, rano raskidanje može imati negativan učinak na poslovanje dužnika i uspješno spašavanje poslovanja. Stoga, kada sudsko ili upravno tijelo odobri odgodu nužno je da vjerovnicima na koje se primjenjuje odgoda nije dopušteno pozvati se na klauzule ipso facto koje se odnose na pregovore o planu restrukturiranja ili odgodu ili bilo koji sličan slučaj povezan s odgodom. (23)Vjerovnici bi trebali imati pravo osporiti odgodu kad je odobri sudsko ili upravo tijelo. Kada odgoda više nije nužna u pogledu olakšavanja donošenja plana restrukturiranja, primjerice jer je jasno da većina vjerovnika ne daje podršku za restrukturiranje koja je potrebna prema nacionalnom pravu, vjerovnici bi trebali moći zatražiti ukidanje odgode. (24)Pravo glasa o donošenju plana restrukturiranja trebali bi imati svi vjerovnici na koje utječe plan restrukturiranja, ali i nositelji udjela, kad je to dopušteno prema nacionalnom pravu. Strane na koje ne utječe plan restrukturiranja ne bi trebale imati glasačka prava u pogledu plana, niti bi njihova podrška trebala biti potrebna za odobrenje bilo kojeg plana. Glasovanje može biti u obliku formalnog procesa glasovanja ili savjetovanja i dogovora s potrebnom većinom zahvaćenih strana. Međutim kada je glasovanje u obliku savjetovanja i dogovora, zahvaćene strane čije slaganje nije nužno svejedno moraju imati mogućnost priključivanja planu restrukturiranja. (25)Da bi se osiguralo da se prava koja su u suštini slična tretiraju pravično i da se planovi restrukturiranja mogu donijeti bez dovođenja u pitanje prava zahvaćenih strana, zahvaćene strane trebaju se tretirati u zasebnim kategorijama u skladu s kriterijima formiranja kategorija prema nacionalnom pravu. Za početak, osigurani i neosigurani vjerovnici uvijek se trebaju tretirati u zasebnim kategorijama. Nacionalnim pravom može biti određeno da se osigurana potraživanja mogu podijeliti na osigurana i neosigurana potraživanja na temelju vrednovanja kolaterala. U nacionalnom pravu mogu se utvrditi i specifična pravila koja podržavaju formiranje kategorija u kojima nerazvrstani ili na drugi način posebno ranjivi vjerovnici, poput radnika ili malih dobavljača, mogu profitirati od takvog formiranja kategorija. Nacionalnim pravom mora se u svakom slučaju osigurati da se pitanja od posebne važnosti za svrhu formiranja kategorija, poput potraživanja povezanih strana, tretiraju na odgovarajući način, a trebaju i sadržavati pravila koja se bave potencijalnim potraživanjima i spornim potraživanjima. Sudsko ili upravno tijelo trebalo bi pregledati formiranje kategorija kada se plan restrukturiranja preda za potvrdu, ali države članice mogu odrediti i da ta tijela mogu pregledavati formiranje kategorija i u ranijoj fazi ako predlagatelj plana unaprijed traži potvrdu ili smjernice. (26)Potrebna većina treba biti utvrđena nacionalnim pravom da bi se osiguralo da manjina zahvaćenih strana u svakoj kategoriji ne može spriječiti donošenje plana restrukturiranja koji ne smanjuje nepravedno njihova prava i interese. Bez pravila većine koje obvezuje osigurane vjerovnike koji se ne slažu, rano restrukturiranje u brojnim slučajevima ne bi bilo moguće, primjerice kada je potrebno financijsko restrukturiranje, a poslovanje je inače održivo. Da bi se osiguralo da strane imaju pravo glasa o donošenju plana restrukturiranja proporcionalno udjelima koje imaju u poslovanju, potrebna većina treba biti temeljena na iznosu potraživanja vjerovnika ili interesima nositelja udjela u svakoj danoj kategoriji. (27)Ispitivanje „najboljeg interesa vjerovnika” omogućuje da se nesuglasnim vjerovnicima osigura da ne budu oštećeniji planom restrukturiranja, nego što bi to bilo u slučaju likvidacije, bilo da to podrazumijeva djelomičnu likvidaciju ili prodaju poslovanja kao društva koje nastavlja poslovati. To ispitivanje trebalo bi se primjenjivati u svakom slučaju kada se plan treba potvrditi da bi bio obvezujući za nesuglasne vjerovnike ili kategorije vjerovnika, što može biti slučaj. (28)Iako bi se plan restrukturiranja uvijek trebao smatrati donesenim ako potrebna većina u svakoj kategoriji podržava plan, plan restrukturiranja koji ne podržava potrebna većina u svakoj zahvaćenoj kategoriji može i dalje potvrditi sudsko ili upravno tijelo pod uvjetom da ga podržava najmanje jedna zahvaćena kategorija vjerovnika i da kategorije koje se ne slažu nisu nepravedno oštećene predloženim planom (mehanizam nadglasavanja među kategorijama). Plan bi posebno trebao poštivati pravilo apsolutnog prioriteta koje osigurava da je nesuglasna kategorija vjerovnika u potpunosti isplaćena prije nego što niža kategorija može primiti bilo koju distribuciju ili zadržati bilo kakav interes prema planu restrukturiranja. Pravilo apsolutnog prioriteta služi kao osnova za raspodjelu vrijednosti među vjerovnicima u restrukturiranju. Kao posljedica apsolutnog pravila prioriteta, nijedna kategorija vjerovnika ne može prema planu restrukturiranja primiti ili zadržati gospodarske vrijednosti ili koristi koje premašuju ukupan iznos potraživanja ili interesa te kategorije. U usporedbi sa strukturom kapitala poduzeća koje se restrukturira, pravilo apsolutnog prioriteta omogućava određivanje vrijednosti koja se dodjeljuje stranama prema planu restrukturiranja na osnovi vrijednosti poduzeća kao društva s trajnim poslovanjem. (29)Iako se legitimni interesi dioničara ili ostalih nositelja udjela trebaju zaštititi, države članice trebale bi osigurati da dioničari ne mogu neopravdano blokirati donošenje plana restrukturiranja kojim bi se vratila održivost dužnika. Primjerice, donošenje plana restrukturiranja ne bi trebalo biti uvjetovano pristankom nositelja udjela bez intrinzične vrijednosti, odnosno nositelja udjela koji nakon procjene poduzeća ne bi primili nikakvo plaćanje ili drugu naknadu ako se primjenjuje normalno rangiranje likvidacijskih prioriteta. Države članice mogu primijeniti različita sredstva postizanja ovog cilja, primjerice tako da nositeljima udjela ne daju pravo glasa o planu restrukturiranja. Međutim, kada nositelji udjela imaju pravo glasovanja o planu restrukturiranja, sudsko ili upravno tijelo trebalo bi moći potvrditi plan bez obzira na neslaganje jedne ili više kategorija nositelja udjela kroz mehanizam nadglasavanja među kategorijama. Više kategorija nositelja udjela može biti potrebno kada postoje različite kategorije vlasničkih udjela s različitim pravima. Nositelji udjela za mala i srednja poduzeća koji nisu samo ulagači, već i vlasnici poduzeća te doprinose poduzeću na načine poput stručnosti u upravljanju možda nemaju poticaja za restrukturiranje prema tim uvjetima. Iz tog razloga mehanizam nadglasavanja među kategorijama za predlagatelja plana treba ostati neobavezan. (30)Potrebno je da sudsko ili upravno tijelo potvrdi plan restrukturiranja kako bi se osiguralo da je smanjenje prava vjerovnika ili interesa nositelja udjela proporcionalno prednostima restrukturiranja i da oni imaju pristup učinkovitom pravnom lijeku. Sudsko i upravno tijelo stoga bi trebalo odbiti plan za koji je utvrđeno da smanjuje prava nesuglasnih vjerovnika ili nositelja udjela tako da su ona manja od onoga što bi mogli razumno očekivati u slučaju likvidacije poslovanja dužnika, bilo djelomičnom likvidacijom i prodajom ili prodajom kao društva s trajnim poslovanjem, ovisno o određenim okolnostima svakog dužnika. Međutim, kada se plan potvrdi putem mehanizma nadglasavanja među kategorijama, pravilo apsolutnog prioriteta treba se primijeniti na temelju procjene poduzeća u kojoj se u obzir uzima dugoročna vrijednost poslovanja dužnika, za razliku od likvidacijske vrijednosti društva s trajnim poslovanjem. Procjena poduzeća u pravilu je viša od likvidacijske vrijednosti društva s trajnim poslovanjem jer obuhvaća činjenicu da poslovanje nastavlja s aktivnostima i ugovorima uz minimalno ometanje, ima povjerenje financijskih vjerovnika, dioničara i klijenata, nastavlja stvarati prihode i ograničava utjecaj na radnike. (31)Uspjeh plana restrukturiranja često može ovisiti o tome postoje li, kao prvo, financijski resursi za podršku rada poslovanja tijekom pregovora o restrukturiranju i, kao drugo, za provedbu plana restrukturiranja nakon njegove potvrde. Novo financiranje ili privremeno financiranje trebalo bi stoga biti isključeno iz tužbi radi pobijanja dužnikovih radnji koje pokušavaju proglasiti takvo financiranje ništavnim, poništivim ili neprovedivim jer je to čin koji ima štetan utjecaj na opće tijelo vjerovnika u kontekstu naknadnih stečajnih postupaka. Nacionalni zakoni o stečaju prema kojima su moguće tužbe radi pobijanja dužnikovih radnji ako i kada dužnik konačno ode u stečaj ili u kojima je propisano da novi davatelji kredita mogu podlijegati građanskopravnim, administrativnim ili kaznenim sankcijama zbog davanja kredita dužnicima u financijskim poteškoćama ugrožavaju dostupnost financiranja koje je nužno za uspješne pregovore i provedbu plana restrukturiranja. Za razliku od novog financiranja koje bi trebalo potvrditi sudsko ili upravno tijelo kao dio plana restrukturiranja, kada se odobri privremeno financiranje strane ne znaju hoće li plan u konačnici biti potvrđen ili ne. Ograničenje zaštite privremenog financiranja na slučajeve kada plan donose vjerovnici ili potvrđuje sudsko ili administrativno tijelo obeshrabrilo bi pružanje privremenog financiranja. Da bi se izbjegle potencijalne zlouporabe, zaštićeno treba biti isključivo financiranje koje je razumno i neposredno nužno za nastavak rada ili opstanak poslovanja dužnika ili za očuvanje ili poboljšanje vrijednosti tog poslovanja dok se čeka na potvrdu tog plana. Zaštita od tužbi radi pobijanja dužnikovih radnji i zaštita od osobne odgovornosti minimalna su jamstva koja se odobravaju za privremeno financiranje i novo financiranje. Međutim poticanje novih davatelja kredita da preuzmu povećani rizik ulaganja u održivog dužnika u financijskim poteškoćama može zahtijevati daljnje poticaje poput davanja prednosti takvom financiranju barem u odnosu na neosigurana potraživanja u daljnjim stečajnim postupcima. (32)Zainteresirane zahvaćene strane trebale bi imati mogućnost podnošenja žalbe na odluku o potvrdi plana restrukturiranja. Međutim, da bi se osigurala učinkovitost plana, smanjila nesigurnost i izbjegle neopravdane odgode, žalbe ne bi trebale imati suspenzivan učinak na provedbu plana restrukturiranja. Kada je utvrđeno da su manjinski vjerovnici zbog plana pretrpjeli neopravdanu štetu, države članice kao alternativu ukidanja plana trebaju razmotriti novčanu naknadu pojedinim nesuglasnim vjerovnicima koju plaća dužnik ili vjerovnici koji su dali svoj glas za plan.

(33)Da bi se promicala kultura ranog pribjegavanja preventivnom restrukturiranju, poželjno je da se i transakcije koje se poduzimaju u dobroj vjeri, a usko su povezane s donošenjem ili provedbom plana restrukturiranja, zaštite od tužbi radi pobijanja dužnikovih radnji u daljnjim stečajnim postupcima. Transakcije koje se razmatraju i koje su usko povezane s pregovorima o planu restrukturiranja mogu biti, primjerice, prodaja društva kćeri da bi se dobila gotovina koju poduzeće u financijskim poteškoćama treba da nastavi s poslovanjem tijekom pregovora o restrukturiranju. Transakcije u svrhu ispunjavanja plana restrukturiranja ili koje su s njima usko povezane odvijaju se kada dužnik da u zalog dionice društva kćeri da bi osigurao novi kredit uključen u plan ili kada provodi zamjenu duga za kapital predviđenu planom. Takva bi zaštita trebala povećati sigurnost u pogledu transakcija s poduzećima za koja se zna da su u poteškoćama te ukloniti strah vjerovnika i ulagača da će se sve takve transakcije proglasiti ništavnima u slučaju neuspješnog restrukturiranja. (34)Tijekom postupaka preventivnog restrukturiranja radnici moraju imati punu zaštitu prema radnom pravu. Ovom se Direktivom posebno ne dovode u pitanje prava radnika zajamčena Direktivom Vijeća 98/59/EZ, Direktivom Vijeća 2001/23/EZ, Direktivom 2002/14/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, Direktivom 2008/94/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktivom 2009/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća. Obveze koje se tiču informiranja i savjetovanja radnika prema nacionalnom pravu kojim se primjenjuju prethodno navedene Direktive ostaju u potpunosti nepromijenjene. To uključuje obvezu izvješćivanja i savjetovanja s predstavnicima radnika o odluci da se upotrijebi okvir za preventivno restrukturiranje u skladu s Direktivom 2002/14/EZ. S obzirom da je potrebno osigurati primjerenu zaštitu radnika, države članice bi u načelu sva nepodmirena potraživanja radnika kako su definirana u 2008/94/EZ trebale izuzeti iz odgode provedbe ovrhe neovisno o tome jesu li ta potraživanja nastala prije ili nakon odobrenja odgode. Takva bi odgoda trebala biti dopuštena samo za iznose i za razdoblje u kojem je isplata takvih potraživanja učinkovito zajamčena drugim sredstvima prema nacionalnom pravu. Kada države članice prošire pokrivenost jamstva plaćanja nepodmirenih potraživanja radnika utvrđenih Direktivom 2008/94/EZ na postupke preventivnog restrukturiranja uspostavljene ovom Direktivom, izuzeće potraživanja radnika od odgode provođenja ovrhe više nije opravdana u mjeri pokrivenoj tim jamstvom. Kada prema nacionalnom pravu postoje ograničenja odgovornosti jamstvenih institucija, bilo u pogledu duljine jamstva ili iznosa plaćenog radnicima, radnici bi trebali moći ostvariti svoja potraživanja za bilo koji manjak poslodavaca čak i tijekom razdoblja odgode provedbe ovrhe. (35)Kada plan restrukturiranja obuhvaća prijenos dijela poduzeća ili poslovanja, prava radnika koja proizlaze iz ugovora o radu ili iz radnog odnosa, prije svega uključujući pravo na plaće, trebaju biti zaštićena u skladu s člancima 3. i 4. Direktive 2001/23/EZ ne dovodeći u pitanje posebna pravila koja se primjenjuju u slučaju stečajnog postupaka prema članku 5. te Direktive te posebno mogućnosti dopuštene člankom 5. stavkom 2. te Direktive. Nadalje uz i ne dovodeći u pitanje prava na informiranje i savjetovanje, uključujući o odlukama koje vjerojatno dovode do značajnih promjena u organizaciji rada ili ugovornih odnosa s ciljem postizanja dogovora o tim odlukama, koja se jamče Direktivom 2002/14/EZ, prema ovo Direktivi radnici na koje utječe plan restrukturiranja trebali bi imati pravo glasovanja o planu. U svrhu glasovanja o planu restrukturiranja, države članice mogu odlučiti smjestiti radnike u zasebnu kategoriju u odnosu na ostale kategorije vjerovnika. (36)Da bi se dodatno promicala preventivna restrukturiranja, važno je osigurati da direktori nisu obeshrabreni u provođenju opravdanih poslovnih prosuđivanja ili poduzimanju odgovornih gospodarskih rizika, posebno ondje gdje bi to popravilo izglede za restrukturiranje potencijalno održivih poslovanja. Kada poduzeće ima financijske poteškoće, direktori bi trebali poduzeti korake kao što su traženje stručnog savjeta, uključujući savjete o restrukturiranju i stečaju, primjerice uporabom alata za rano upozoravanje gdje je to primjenjivo; zaštita imovine društva da bi se povećala vrijednost i izbjegao gubitak ključne imovine; razmatranje strukture i funkcija poslovanja da bi se ispitala održivost i smanjili rashodi; izbjegavanje onih vrsta transakcija društva koje bi mogle biti podložne tužbama radi pobijanja dužnikovih radnji, osim ako postoji odgovarajuća poslovna opravdanost; nastavak trgovanja u okolnostima u kojima je to prikladno da bi se povećala vrijednost poduzeća kao društva s trajnim pos