HR Službeni list Europske unije C 89/3

KOMUNIKACIJA KOMISIJE

Smjernice za primjenu članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na sporazume o prijenosu tehnologije

2014/C 89/03

SADRŽAJ

1. UVOD

2. OPĆA NAČELA

2.1. Članak 101. Ugovora i prava intelektualnog vlasništva

2.2. Opći okvir za primjenu članka 101.

2.3. Utvrđivanje tržišta

2.4. Razlika između tržišnih natjecatelja i sudionika koji nisu tržišni natjecatelji

3. PRIMJENA TTBER-A

3.1. Učinci TTBER-a

3.2. Područje primjene i trajanje TTBER-a

3.2.1. Pojam sporazumâ o prijenosu tehnologije

3.2.2. Pojam prijenosa

3.2.3. Sporazumi između dvaju sudionika

3.2.4. Sporazumi koji se odnose na proizvodnju ugovorenih proizvoda

3.2.5. Trajanje

3.2.6. Odnos prema ostalim uredbama o skupnom izuzeću

3.2.6.1. Uredbe o skupnom izuzeću sporazumâ o specijalizaciji i sporazumâ o istraživanju i razvoju

3.2.6.2. Uredba o skupnom izuzeću vertikalnih sporazumâ

3.3. Pragovi tržišnog udjela za sigurne luke

3.4. Apsolutno zabranjena ograničenja tržišnog natjecanja sukladno Uredbi o skupnom izuzeću

3.4.1. Opća načela

3.4.2. Sporazumi između tržišnih natjecatelja

3.4.3. Sporazumi između sudionika koji nisu tržišni natjecatelji

3.5. Isključena ograničenja

3.6. Ukidanje i neprimjena Uredbe o skupnom izuzeću

3.6.1. Postupak ukidanja

3.6.2. Neprimjena Uredbe o skupnom izuzeću

4. PRIMJENA ČLANKA 101. STAVKA 1. I ČLANKA 101. STAVKA 3. UGOVORA IZVAN PODRUČJA PRIMJENE TTBER-A

4.1. Opći okvir za analizu

4.1.1. Mjerodavni čimbenici

4.1.2. Negativni učinci ograničavajućih sporazumâ o licenci

4.1.3. Pozitivni učinci ograničavajućih sporazuma o licenci i okvir za analizu takvih učinaka

4.2. Primjena članka 101. na različite vrste ograničenja licenciranja

4.2.1. Obveze plaćanja licencijske naknade

4.2.2. Ograničenja isključivog licenciranja i prodaje

4.2.2.1. Isključive licence i jedinstvene licence

4.2.2.2. Ograničenja prodaje

4.2.3. Ograničenja outputa

4.2.4. Ograničenja polja primjene

4.2.5. Ograničenja vlastite uporabe

4.2.6. Vezana prodaja i prodaja u paketu

4.2.7. Obveze nenatjecanja

4.3. Sporazumi o namiri

4.4. Tehnološka udruženja

4.4.1. Ocjena osnivanja i rada tehnoloških udruženja

4.4.2. Ocjena pojedinačnih ograničenja u sporazumima između udruženja i njegovih stjecatelja licenci

1. UVOD

1. Ovim se Smjernicama utvrđuju načela pri ocjeni sporazuma o prijenosu tehnologije u skladu s člankom 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (1) (članak 101.). Sporazumi o prijenosu tehnologije odnose se na licenciranje pravâ na tehnologiju kada davatelj licence dopušta stjecatelju licence iskorištavanje licenciranih prava na tehnologiju za proizvodnju robe ili usluga, kao što je to određeno u članku 1. stavku 1. točki (c) Uredbe Komisije (EU) br. 316/2014 od 21. ožujka 2014. o primjeni članka 101. stavka 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na kategorije sporazuma o prijenosu tehnologije (TTBER) (2).

2. Svrha je ovih Smjernica dati upute za primjenu TTBER-a, kao i za primjenu članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na sporazume o prijenosu tehnologije koji nisu obuhvaćeni područjem primjene TTBER-a. TTBER i Smjernice ne dovode u pitanje moguću usporednu primjenu članka 102. Ugovora na sporazume o prijenosu tehnologije (3).

3. Standardi utvrđeni u ovim Smjernicama moraju se primjenjivati u svjetlu specifičnih okolnosti svakog pojedinog slučaja. To isključuje mehaničku primjenu. Svaki slučaj mora se ocjenjivati na temelju svojih vlastitih činjenica, a ove Smjernice moraju se primjenjivati razumno i fleksibilno. Navedeni primjeri služe samo kao ilustracije i ne čine konačni popis slučajeva.

4. Ove Smjernice ne dovode u pitanje tumačenje članka 101. i TTBER-a koje može dati Sud i Opći sud.

2. OPĆA NAČELA

2.1. Članak 101. Ugovora i prava intelektualnog vlasništva

5. Cilj je članka 101. u cjelini zaštititi tržišno natjecanje s namjerom promicanja dobrobiti za potrošače i učinkovite raspodjele sredstava. Člankom 101. stavkom 1. zabranjuju se svi sporazumi i usklađena djelovanja između poduzetnika i odluke udruženja poduzetnika (4) koji utječu na trgovinu između država članice (5) i koji kao cilj ili učinak imaju sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja (6). Kao izuzeće od tog pravila u članku 101. stavku 3. navodi se da se zabrana iz članka 101. stavka 1. ne mora primjenjivati u slučaju sporazumâ između poduzetnika koji pridonose unapređenju proizvodnje ili distribucije proizvoda ili promicanju tehnološkog ili gospodarskog razvoja, a pritom se potrošačima pruža razmjerna korist i ne nameću se ograničenja koja nisu nužna za postizanje navedenih ciljeva te ne omogućavaju tim poduzetnicima eliminaciju tržišnog natjecanja u odnosu na znatan dio predmetnih proizvodâ.

6. Propisima koji se odnose na intelektualno vlasništvo daju se isključiva prava nositeljima patenata, autorskog prava, dizajna, robnih žigova i ostalih zakonski zaštićenih prava. Sukladno propisima o intelektualnom vlasništvu nositelji prava intelektualnog vlasništva imaju pravo sprečavati neovlašteno korištenje svojim intelektualnim vlasništvom te ga iskorištavati, primjerice ustupanjem licencije trećim stranama. Činom stavljanja na tržište unutar Europskoga gospodarskog prostora (EGP) proizvoda u koji je ugrađeno neko pravo intelektualnog vlasništva, uz izuzetak pravâ izvođenja (7), od strane nositelja ili uz njegov pristanak, pravo intelektualnog vlasništva iscrpljuje se u smislu da se njegov nositelj više njime ne može koristiti kako bi kontrolirao prodaju tog proizvoda (tzv. načelo iscrpljivanja prava unutar Unije) (8). Sukladno propisima o intelektualnom vlasništvu nositelj prava nema pravo sprečavati prodaju od strane stjecateljâ licence ili kupaca takvih proizvoda u koje je ugrađena licencirana tehnologija. Načelo iscrpljivanja prava unutar Zajednice usklađeno je s osnovnom funkcijom pravâ intelektualnog vlasništva, a to je da nositelju prava zajamči pravo da ostale isključi iz iskorištavanja svojega intelektualnog vlasništva bez njegova pristanka.

7. Činjenica da propisi o intelektualnom vlasništvu jamče isključiva prava iskorištavanja pravâ intelektualnog vlasništva ne podrazumijeva da su ta prava zaštićena od primjene propisa o tržišnom natjecanju. Članak 101. Ugovora posebno se primjenjuju na sporazume na osnovi kojih nositelj drugom poduzetniku ustupa licencu za iskorištavanje svojih pravâ intelektualnog vlasništva (9). Isto tako se ne podrazumijeva da je sukob između pravâ intelektualnog vlasništva i pravila tržišnog natjecanja Unije inherentan. Obje grane prava dijele isti osnovni cilj promicanja dobrobiti potrošača i učinkovite raspodjele sredstava. Inovacija čini bitnu i dinamičnu sastavnicu gospodarstva koje je otvoreno za tržišno natjecanje. Pravima intelektualnog vlasništva promiče se dinamično tržišno natjecanje na način da se poduzetnici potiču da investiraju u razvoj novih ili poboljšanih proizvoda i procesa. Isto vrijedi za tržišno natjecanje na način da se njime izvršava pritisak na poduzetnike da uvode inovacije. Stoga su i pravâ intelektualnog vlasništva i tržišno natjecanje potrebni kako bi se poticale inovacije i osiguralo njihovo konkurentno iskorištavanje.

8. Pri ocjeni sporazuma o licenciji u skladu s člankom 101. Ugovora mora se imati na umu da stvaranje pravâ intelektualnog vlasništva sa sobom donosi znatna ulaganja i često je rizičan pothvat. Da se ne bi smanjilo dinamično tržišno natjecanje i da bi se održali poticaji za inovacije, poduzetnik inovator ne smije se neopravdano ograničavati u iskorištavanju pravâ intelektualnog vlasništva koja se pokažu vrijednima. Iz tih razloga poduzetnik inovator treba imati slobodu zatražiti odgovarajuću naknadu za uspješne projekte koja je dostatna za održavanje poticaja za ulaganje, uzimajući pri tome u obzir neuspješne projekte. Licenciranje pravâ na tehnologiju isto tako može od stjecatelja licence zahtijevati znatna nenadoknadiva ulaganja (drugim riječima, stjecatelja licencije po napuštanju tog određenog područja aktivnosti ne može iskoristiti licencu za druge aktivnosti ili je prodati, osim uz znatan gubitak) u licenciranu tehnologiju i sredstva za proizvodnju potrebna za njezino iskorištavanje. Članak 101. ne može se primjenjivati bez uzimanja u obzir tih ex ante ulaganja koja poduzimaju sudionici i s njima povezanih rizika. Rizici u koje ulaze sudionici i nenadoknadiva ulaganja koja moraju izvršiti mogu stoga imati za posljedicu sporazum koji nije obuhvaćen člankom 101. stavkom 1. ili koji ispunjava uvjete iz članka 101. stavka 3., ovisno o slučaju, u razdoblju potrebnom za povrat ulaganja.

9. Pri ocjeni sporazuma o licenci u skladu s člankom 101. Ugovora, postojeći analitički okvir dovoljno je fleksibilan da se na primjeren način uzimaju u obzir dinamični aspekti licenciranja pravâ na tehnologiju. Ne postoji pretpostavka da prava intelektualnog vlasništva i sporazumi o licenci kao takvi uzrokuju problem za tržišno natjecanje. Većinom sporazuma o licenci ne ograničava se tržišno natjecanje i stvaraju se pozitivne učinkovitosti za tržišno natjecanje. Licenciranje zaista, po svojoj prirodi, pogoduje tržišnom natjecanju jer pridonosi širenju tehnologije i poticanju inovacija kod davatelja licence i stjecatelja licence. Nadalje, čak i sporazumi o licenci kojima se ograničava tržišno natjecanje često mogu za posljedicu imati pozitivne učinkovitosti za tržišno natjecanje, a koje treba razmatrati sukladno članku 101. stavku 3. i ispitati njihovu uravnoteženost s negativnim učincima za tržišno natjecanje. (10) Velika većina sporazumâ o licenci stoga je sukladna članku 101.

2.2. Opći okvir za primjenu članka 101.

10. Člankom 101. stavkom 1. Ugovora zabranjuju se sporazumi koji kao cilj ili učinak imaju ograničavanje tržišnog natjecanja. Članak 101. stavak 1. primjenjuje se kako na ograničenja tržišnog natjecanja između sudionika sporazuma tako i na ograničenja tržišnog natjecanja između bilo kojeg od tih sudionika i trećih strana.

11. Ocjena toga ograničava li sporazum o licenciranju tržišno natjecanje mora se donijeti u stvarnom kontekstu u kojem bi se tržišno natjecanje odvijalo da nema tog sporazuma koji sadrži navodna ograničenja (11). Prilikom te ocjene nužno je uzeti u obzir vjerojatni učinak sporazuma na tržišno natjecanje između konkurentnih tehnologija (dakle, tržišno natjecanje između poduzetnika koji imaju konkurentne tehnologije) i tržišno natjecanje u okviru jedne tehnologije (što znači tržišno natjecanje između poduzetnika koji koriste istu tehnologiju) (12). Člankom 101. stavkom 1. zabranjuju se ograničenja i tržišnog natjecanja između konkurentnih tehnologija i tržišnog natjecanja u okviru jedne tehnologije. Stoga je potrebno ocijeniti u kojoj mjeri sporazum utječe ili je vjerojatno da će utjecati na ta dva aspekta tržišnog natjecanja.

12. U sljedeća dva pitanja daje se koristan okvir za tu ocjenu. Prvo se pitanje odnosi na utjecaj sporazuma na tržišno natjecanje između konkurentnih tehnologija, a drugo na utjecaj sporazuma na tržišno natjecanje u okviru jedne tehnologije. Budući da ograničenja mogu istovremeno utjecati kako na tržišno natjecanje između konkurentnih tehnologija tako i na tržišno natjecanje u okviru jedne tehnologije, možda će biti potrebno ograničenje analizirati u odnosu na oba pitanja iz točaka (a) i (b) prije nego što se zaključi je li tržišno natjecanje ograničeno u smislu članka 101. stavka 1.: (a) Ograničava li sporazum o licenci stvarno ili potencijalno tržišno natjecanje koje bi postojalo u nedostatku sporazuma koji se razmatra? Ako je odgovor potvrdan, sporazum je vjerojatno obuhvaćen zabranom iz članka 101. stavka 1. Prilikom ocjene neophodno je uzeti u obzir tržišno natjecanje između između sudionika i tržišno natjecanje u odnosu na treće osobe. Primjerice, ako dva poduzetnika s poslovnim nastanima u različitim državama članicama unakrsno licenciraju konkurentne tehnologije i obvezuju se ne prodavati proizvode na nacionalnom tržištu drugog sudionika sporazuma, ograničeno je (potencijalno) tržišno natjecanje koje je postojalo prije stupanja na snagu sporazuma. Slično tomu, kada davatelj licence nameće obveze stjecateljima licence da se ne koriste konkurentnim tehnologijama i tim se obvezama isključuju tehnologije trećih osoba, ograničeno je stvarno ili potencijalno tržišno natjecanje koje bi postojalo u odsutnosti ovog sporazuma. (b) Ograničava li sporazum o licenci stvarno ili potencijalno tržišno natjecanje koje bi postojalo u odsutnosti ugovornog ograničenja ili više njih? Ako je odgovor potvrdan, sporazum je vjerojatno obuhvaćen zabranom iz članka 101. stavka 1. Primjerice, kada davatelj licence ograničava stjecatelje licence, koji nisu bili stvarni ili potencijalni tržišni natjecatelji prije sporazuma, u međusobnom natjecanju, ograničeno je (potencijalno) tržišno natjecanje koje bi postojalo između stjecatelja licence u odsutnosti ograničenja. Takva ograničenja odnose se na vertikalno utvrđivanje cijena i ograničenja između stjecatelja licence u odnosu na područje na kojem se prodaje ili korisnike kojima se prodaje. Međutim, određena ograničenja u određenim slučajevima ne moraju biti obuhvaćena zabranom iz članka 101. stavka 1. kada je ograničenje objektivno potrebno za postojanje sporazuma takve vrste ili takvog sadržaja. (13) Takvo izuzeće od primjene zabrane članka 101. stavka 1. moguće je samo na osnovi vanjskih objektivnih čimbenika koji ne ovise o samim sudionicima, a ne na osnovi subjektivnih stajališta ili značajka sudionika. Nije riječ o tome bi li sudionici u toj određenoj situaciji prihvatili manje ograničavajući sporazum, nego bi li poduzetnici u sličnom položaju i okruženju, uzimajući u obzir vrstu sporazuma i obilježja tržišta, sklopili manje ograničavajući sporazum. (14) Tvrdnje da bi se u odsutnosti ograničenja dobavljač primijenio vertikalnu integraciju nisu dostatne. Odluke za i protiv vertikalne integracije ovise o širokom rasponu složenih gospodarskih čimbenika od kojih je velik broj vezan za čimbenike unutar poduzetnika u pitanju.

13. Prilikom primjene analitičkog okvira iz točke (12) ovih Smjernica, u obzir treba uzeti činjenicu da se u članku 101. stavku 1. Ugovora čini razlika između sporazuma koji za cilj imaju ograničavanje tržišnog natjecanja i sporazuma kod kojih je ograničavanje tržišnog natjecanja učinak. Sporazum ili ugovorno ograničenje zabranjeni su člankom 101. stavkom 1. samo ako je njihov cilj ili učinak ograničiti tržišno natjecanje između konkurentnih tehnologija i/ili tržišno natjecanje u okviru jedne tehnologije.

14. Ograničenja tržišnog natjecanja po cilju su ona koja samom svojom prirodom ograničavaju tržišno natjecanje. To su ograničenja koja u svjetlu željenih ciljeva koji se nastoje ostvariti pravilima tržišnog natjecanja u Uniji imaju tako snažan potencijal za stvaranje negativnih učinaka na tržišno natjecanje da za potrebe primjene članka 101. stavka 1. nije potrebno dokazivati njihove učinke na tržištu (15). Nadalje, nije vjerojatno da su uvjeti iz članka 101. stavka 3. zadovoljeni u slučaju ograničenja po cilju. Ocjena ima li neki sporazum za cilj ograničenje tržišnog natjecanja zasniva se na nekoliko čimbenika. Ti čimbenici uključuju, posebno, sadržaj sporazuma i objektivne ciljeve koji se njime nastoje ostvariti. Možda će biti potrebno uzeti u obzir i kontekst u kojem se sporazum primjenjuje (ili će se primjenjivati) ili stvarno djelovanje i ponašanje sudionika na tržištu (16). Drugim riječima, prije donošenja zaključka o tome je li određeno ograničenje ograničenje tržišnog natjecanja po cilju potrebno je preispitati činjenice na kojima se temelji sporazum te konkretne okolnosti u kojima se primjenjuje. Način na koji se sporazum stvarno provodi može otkriti ograničenje po cilju čak i ako formalni sporazum ne sadrži izričitu odredbu u tom smislu. Dokaz o subjektivnoj namjeri sudionika da ograniče tržišno natjecanje mjerodavni je čimbenik, ali nije nužan preduvjet. Može se smatrati da je sporazum ograničavajući po cilju iako mu ograničenje tržišnog natjecanja nije jedini cilj, već ima druge legitimne ciljeve (17). U slučaju sporazuma o licenci, Komisija smatra da ograničenja obuhvaćena popisom apsolutno zabranjenih ograničenja tržišnog natjecanja iz članku 4. TTBER-a ograničavajuća po samom svom cilju (18).

15. Ako sporazum ne sadržava ograničenja po cilju kojima se ograničava tržišno natjecanje, potrebno je ispitati sadržava li ograničenja po učinku. U obzir treba uzeti i stvarne i potencijalne učinke (19). Drugim riječima, sporazum mora imati vjerojatne učinke protivne tržišnom natjecanju. Smatra se da sporazumi o licenci ograničavaju tržišno natjecanje po učinku ako utječu na stvarno ili potencijalno tržišno natjecanje u mjeri u kojoj se na mjerodavnom tržištu mogu s razumnim stupnjem vjerojatnosti očekivati negativne posljedice za cijene, output, inovacije ili raznovrsnost ili kvalitetu proizvoda i usluga. Vjerojatni negativni učinci na tržišno natjecanje moraju biti osjetni (20). Osjetni učinci protivni tržišnom natjecanju vjerojatno će nastati kada najmanje jedan od sudionika ima ili dobije neki stupanj tržišne snage, a sporazum pridonosi stvaranju, održavanju ili jačanju te tržišne snage ili dopušta sudionicima da iskorištavaju tu tržišnu snagu. Tržišna snaga sposobnost je održavanja cijena iznad razine konkurentnih cijena ili održavanja outputa u odnosu na količinu, kvalitetu i raznolikost proizvodâ ili inovacije ispod konkurentnih razina u vremenskom razdoblju koje nije neznatno. (21) Stupanj tržišne snage koji je uvjet za utvrđivanje povrede članka 101. stavka 1. manji je od stupnja tržišne snage potrebnog za utvrđivanje dominantnog položaja u skladu s člankom 102 (22).

16. Za potrebe utvrđivanja ograničenja tržišnog natjecanja po učinku obično je potrebno utvrditi mjerodavno tržište te ispitati i ocijeniti, posebice, prirodu proizvoda i s njima povezane tehnologije, tržišni položaj sudionika, tržišni položaj tržišnih natjecatelja, tržišni položaj kupaca, postojanje potencijalnih tržišnih natjecatelja i razinu zapreka ulasku na tržište. Međutim, u nekim je slučajevima moguće izravno ukazati na učinke protivne tržišnom natjecanju analiziranjem ponašanja sudionika sporazuma na tržištu. Moguće je, primjerice, potvrditi da je sporazum doveo do povećanja cijena.

17. Međutim, sporazumi o licenci mogu imati i značajne pozitivne učinke na tržišno natjecanje, a velika većina sporazuma o licenci zaista i proizvodi takav pozitivan učinak. Sporazumima o licenci mogu se promicati inovacije dopuštajući inovatorima da ostvare povrat barem dijela svojih troškova za istraživanje i razvoj. Sporazumi o licenci pridonose i širenju tehnologija, čime se može stvoriti vrijednost smanjenjem troškova proizvodnje za stjecatelja licence ili time da mu se omogući proizvodnja novih ili poboljšanih proizvoda. Učinkovitosti na razini stjecatelja licence često proizlaze iz kombinacije tehnologije koju je ustupio davatelj licence i sredstava i tehnologija stjecatelja licence. Takva integracija komplementarnih sredstava i tehnologija može dovesti do takvog odnosa troškova i outputa koji inače ne bi bio moguć. Na primjer, kombinacijom poboljšane tehnologije davatelja licence i boljih kapaciteta proizvodnje ili distribucije stjecatelja licence mogu se smanjiti troškovi proizvodnje ili proizvesti proizvod bolje kvalitete. Licenciranje također može imati pozitivne učinke za tržišno natjecanje jer uklanja prepreke razvoju i iskorištavanju vlastite tehnologije stjecatelja licence. Posebice u sektorima u kojima je velik broj patenata, licenciranje se često javlja radi osiguravanja slobode dizajna i uklanjanja rizika od tužbe radi povrede autorskih prava od strane davatelja licence. Kada je davatelj licence suglasan ne pozivati se na svoja prava intelektualnog vlasništva kako bi spriječio prodavanje proizvoda stjecatelja licence, sporazumom se uklanja prepreka prodaji proizvoda stjecatelja licence i time promiče tržišno natjecanje.

18. U slučaju kada je sporazum o licenci obuhvaćen zabranom iz članka 101. stavka 1. Ugovora, pozitivni učinci sporazuma na tržišno natjecanje moraju se razmotriti u svjetlu njegovih ograničavajućih učinaka sukladno odredbama članka 101. stavka 3. Kada su ispunjena sva četiri uvjeta iz članka 101. stavka 3., predmetni ograničavajući sporazum o licenci smatra se valjanim i provedivim te nije potrebna prethodna odluka u tom smislu (23). Apsolutno zabranjenim ograničenjima tržišnog natjecanja vjerojatno neće ispuniti uvjete članka 101. stavka 3. Sporazumi koji sadrže takva apsolutno zabranjena ograničenja tržišnog natjecanja uglavnom ne ispunjavaju (barem) jedan od prvih dvaju uvjeta iz članka 101. stavka 3. To znači da uglavnom ne stvaraju objektivne gospodarske koristi ili pogodnosti za potrošače. Štoviše, takve vrste sporazuma uglavnom ne ispunjavaju treći uvjet koji se odnosi na test nužnosti. Primjerice, ako sudionici utvrde cijenu po kojoj se proizvod proizveden po licenci mora prodavati, time se u načelu smanjuje output i uzrokuje neučinkovita raspodjela sredstava te više cijene za potrošače. Ograničenje cijene isto tako nije nužno da se postignu moguće učinkovitosti koje proizlaze iz činjenice da oba tržišna natjecatelja raspolažu objema tehnologijama.

2.3. Utvrđivanje tržišta

19. Pristup Komisije utvrđivanju mjerodavnog tržišta iznesen je u njezinoj Obavijesti o definiciji mjerodavnog tržišta u smislu prava tržišnog natjecanja Zajednice (24). Ove se Smjernice odnose samo na aspekte utvrđivanja mjerodavnog tržišta koji su posebno važni za područje licenciranja pravâ na tehnologiju.

20. Tehnologija je input koji je ugrađen ili u proizvod ili u proizvodni postupak. Licenciranje pravâ na tehnologiju stoga može utjecati na tržišno natjecanje i uzvodno na tržištu inputa i nizvodno na tržištu outputa. Na primjer, sporazum između dva sudionika koji prodaju konkurentne proizvode na uzvodnom tržištu i koji isto tako unakrsno licenciranju tehnologije povezane s proizvodnjom tih proizvoda na nizvodnom tržištu može ograničavati tržišno natjecanje na nizvodnom tržištu predmetnih proizvoda ili usluga. Unakrsnim licenciranjem može se ograničiti tržišno natjecanje na uzvodnom tržištu tehnologije, ali i na drugim uzvodnim tržištima inputa. Za potrebe ocjenjivanja učinaka na tržišno natjecanje koji proizlaze iz sporazuma o licenci stoga može biti potrebno utvrditi mjerodavna tržišta proizvodâ i mjerodavna tržišta tehnologija (25).

21. Mjerodavno tržište proizvoda obuhvaća ugovorene proizvode (u koje je ugrađena licencirana tehnologija) i proizvode koje kupci, zbog obilježja tih proizvoda, njihovih cijena ili namijenjene uporabe, smatraju zamjenskim ili zamjenjivim s ugovorenim proizvodima. Ugovoreni proizvodi mogu biti dio tržišta konačnih proizvoda i/ili tržišta međuproizvoda.

22. Mjerodavna tržišta tehnologija sastoje se od licenciranih pravâ na tehnologiju i njihovih zamjena, odnosno, drugih tehnologija koje stjecatelji licence smatraju zamjenskim ili zamjenjivim s licenciranih pravom na tehnologiju s obzirom na obilježja tih tehnologija, licencijsku naknadu koju za njih plaćaju i njihovu namjenu. Polazeći od tehnologije koju davatelj licence stavlja na tržište, potrebno je utvrditi druge tehnologije na koje bi stjecatelji licence mogli preći u slučaju malog, ali trajnog povećanja paritetnih cijena odnosno licencijskih naknada. Alternativa tom pristupu bila bi na tržištu potražiti proizvode u koje je ugrađena licencirana tehnologija (cf. točka (25) u nastavku).

23. termin „mjerodavno tržište” korišten u članku 3. TTBER-a i definiran u članku 1. stavku 1. točki (m) odnosi se na mjerodavno tržište proizvodâ ili mjerodavno tržište tehnologijâ kako u zemljopisnom tako i u proizvodnom smislu.

24. „Mjerodavno zemljopisno tržište” definirano je u članku 1. stavku 1. točki (l) TTBER-a i sastoji se od područja na kojem predmetni poduzetnici nude i potražuju proizvode ili licenciranje tehnologije, a na kojem su uvjeti tržišnog natjecanja dovoljno homogeni te koje se može razlikovati od susjednih područja jer su uvjeti tržišnog natjecanja osjetno različiti u tim područjima. Zemljopisno tržište mjerodavnog tržišta tehnologija može se razlikovati od zemljopisnog tržišta mjerodavnog tržišta proizvodâ.

25. Nakon što se utvrde mjerodavna tržišta, mogu se odrediti tržišni udjeli raznih izvora natjecanja na tržištu i upotrijebiti kao pokazatelji relativne snage sudionika na tržištu. U slučaju tržišta tehnologija jedan od načina jest da se nastavi s izračunom tržišnih udjela na temelju udjela svake pojedine tehnologije u ukupnom prihodu od licencijskih naknada, čime se prikazuje udjel tehnologije na tržištu na kojem se licenciraju konkurentne tehnologije. Međutim, to često može biti samo teorija, a ne i praktičan način analize zbog nedostatka točnih i jasnih podataka o licencijskim naknadama. Još jedan pristup, a koji se koristi za izračun sigurne luke, kako je objašnjeno u članku 8. točki (d), jest izračunati tržišne udjele na tržištu tehnologija na temelju prodaje proizvoda u koje je ugrađena licencirana tehnologija na nizvodnom tržištu proizvoda (za više detalja vidjeti točku (85) ff.). U pojedinačnim slučajevima izvan sigurne luke TTBER-a, može biti potrebno, ako je to izvedivo u praksi, primijeniti oba opisana pristupa radi točnije ocjene tržišne snage davatelja licence i uzimanja u obzir drugih dostupnih čimbenika koji su dobar pokazatelj relativne snage dostupnih tehnologija (za više čimbenika vidjeti točke (156) i (158) ff.) (26).

26. Neki sporazumi o licenci mogu utjecati na tržišno natjecanje u odnosu na inovacije. Međutim, kod analize takvih učinaka, Komisija se uglavnom ograničava na ispitivanje utjecaja sporazuma na tržišno natjecanje na postojećim tržištima proizvodâ i tržištima tehnologija (27). Na tržišno natjecanje na navedenim tržištima mogu utjecati sporazumi kojima se odgađa uvođenje poboljšanih proizvoda ili novih proizvoda koji će s vremenom zamijeniti postojeće proizvode. U takvim slučajevima inovacija je izvor potencijalnog tržišnog natjecanja koje se mora uzeti u obzir pri ocjenjivanju utjecaja sporazuma na tržištima proizvodâ i tržištima tehnologija. Međutim, u ograničenom broju slučajeva može biti korisno i potrebno osim toga analizirati odvojeno učinke tržišnog natjecanja na inovacije. To je posebno slučaj kada sporazum utječe na inovacije tako da ima za cilj stvoriti nove proizvode i kada je u ranoj fazi moguće utvrditi tzv. polove istraživanja i razvoja. (28) U takvim je slučajevima moguće analizirati hoće li nakon provedbe sporazuma ostati dovoljan broj konkurentnih polova istraživanja i razvoja za održavanje učinkovitog tržišnog natjecanja u odnosu na inovacije.

2.4. Razlike između tržišnih natjecatelja i sudionika koji nisu tržišni natjecatelji

27. Općenito, sporazumi između tržišnih natjecatelja znače veći rizik za tržišno natjecanje nego oni između sudionika koji nisu tržišni natjecatelji. Međutim, tržišno natjecanje između poduzetnika koji se koriste istom tehnologijom (između stjecatelja licence u okviru iste tehnologije) čini važnu dopunu tržišnog natjecanja između poduzetnika koji koriste konkurentnu tehnologiju (tržišno natjecanje između konkurentnih tehnologija). Primjerice, tržišno natjecanje između poduzetnika u okviru iste tehnologije može rezultirati nižim cijenama proizvoda u koje je ugrađena predmetna tehnologija, što ne samo da proizvodi neposredne pogodnosti za potrošače tih proizvoda nego i potiče tržišno natjecanje između poduzetnika koji koriste konkurentnu tehnologiju. Činjenica da stjecatelji licence prodaju vlastiti proizvod mora se uzeti u obzir u kontekstu licenciranja. Dakle, ne prodaju proizvod nekog drugog poduzetnika. Time je područje razlikovnosti proizvoda i tržišnog natjecanja na temelju kvalitete proizvoda između stjecatelja licence veće nego u slučaju vertikalnih sporazuma za preprodaju proizvoda.

28. Radi utvrđivanja konkurentnog odnosa između sudionika, potrebno je ispitati bi li sudionici i u odsutnosti sporazuma bili stvarni ili potencijalni tržišni natjecatelji. Ako u odsutnosti sporazuma sudionici ne bi bili stvarni ili potencijalni tržišni natjecatelji na bilo kojemu mjerodavnom tržištu zahvaćenom sporazumom, smatra se da nisu tržišni natjecatelji.

29. U načelu se sudionici u sporazumu ne smatraju tržišnim natjecateljima ako su u položaju jednosmjernog ili dvosmjernog blokiranja. Jednosmjerno blokiranje postoji kada se pravo na tehnologiju ne može iskorištavati bez povrede nekog drugog valjanog prava na tehnologiju ili kada jedan sudionik ne može djelovati na komercijalno održiv način na mjerodavnom tržištu, a da ne povrijedi valjano pravo na tehnologiju drugog sudionika. To je, primjerice, slučaj kada jedno pravo na tehnologiju obuhvaća poboljšanje drugog prava na tehnologiju, a tim se poboljšanjem ne može zakonito koristiti bez licence za osnovno pravo na tehnologiju. Dvosmjerno blokiranje postoji kada se nijedno pravo na tehnologiju ne može iskorištavati bez povrede drugog valjanog prava na tehnologiju ili kada nijedan sudionik ne može djelovati na komercijalno održiv način na mjerodavnom tržištu, a da ne povrijedi valjano pravo na tehnologiju drugog sudionika, i kada sudionici trebaju jedan od drugog dobiti licencu ili odricanje od prava. (29) Međutim, u praksi će postojati slučajevi u kojima nema sigurnosti u pogledu valjanosti i povrede određenog prava na tehnologiju.

30. Sudionici su stvarni tržišni natjecatelji na tržištu proizvodâ ako su prije sklapanja sporazuma obojica već aktivni na istom mjerodavnom tržištu proizvodâ. Činjenica da su obojica sudionika već aktivni na istom mjerodavnom tržištu proizvodâ, a da nisu sklopili sporazum o licenciranju, jasan je pokazatelj da sudionici jedan drugoga ne blokiraju. U takvom scenariju, može se pretpostaviti da su sudionici stvarni tržišni natjecatelji, osim ako i dok se ne dokaže blokirajući položaj (posebno punomoćnom sudskom presudom).

31. Stjecatelj licence smatra se potencijalnim tržišnim natjecateljem na tržištu proizvodâ ako je vjerojatno da bi, u nedostatku sporazuma, izvršio nužna dodatna ulaganja za ulazak na mjerodavno tržište kao odgovor na malo, ali stalno, povećanje cijena proizvodâ. Vjerojatno ulazak na tržište treba ocijeniti realno, tj. na temelju činjenica iz samog slučaja. Ulazak na tržište vjerojatniji je ako stjecatelj licence posjeduje sredstva koja se lako mogu iskoristiti za ulazak na tržište, a bez da snosi znatne nepovratne troškove, ili već ima planove ili je pokrenuo druga ulaganja za ulazak na tržište. Moraju postojati stvarne konkretne mogućnosti za ulazak na mjerodavno tržište stjecatelja licence i za njegovo tržišno natjecanje s etabliranim poduzetnicima (30). U skladu s time, stjecatelja licence ne može se opisati kao potencijalnog tržišnog natjecatelja ako njegov ulazak na tržište nije gospodarski održiva strategija (31).

32. U posebnom kontekstu pravâ intelektualnoga vlasništva, dodatni čimbenik za ocjenu jesu li sudionici potencijalni tržišni natjecatelji na određenom tržištu jest mogućnost da se njihova pravâ intelektualnog vlasništva nalaze u blokirajućem položaju, drugim riječima, da stjecatelj licence ne može ući na to tržište, a da ne povrijedi pravâ intelektualnoga vlasništva drugog sudionika.

33. U nedostatku sigurnosti, primjerice u obliku pravomoćne sudske presude da postoji blokirajući položaj, sudionici se, prilikom rješavanja pitanja jesu li oni potencijalni tržišni natjecatelji, moraju osloniti na sve tada raspoložive dokaze, uključujući mogućnosti da je došlo do povrede pravâ intelektualnog vlasništva i postojanje učinkovitih mogućnosti da se postojeća pravâ intelektualnog vlasništva zaobiđu. Već izvršena značajna ulaganja ili razvijeni planovi za ulazak na određeno tržište, mogu potkrijepiti stajalište da su sudionici barem potencijalni tržišni natjecatelji, čak i ako se ne može isključiti blokirajući položaj. Izrazito uvjerljivi dokazi o postojanju ili nepostojanju blokirajućeg položaja mogu se zahtijevati kada sudionici imaju zajednički interes tvrditi da postoji blokirajući položaj kako bi se smatrali sudionicima koji nisu tržišni natjecatelji, na primjer, kada se navodni blokirajući položaj odnosi na tehnologije koje su zamjenske tehnologije (vidjeti točku (22)) te ako postoji znatan financijski poticaj koji davatelj licence pruža stjecatelju licence.

34. Kako bi činio stvarno ograničenje tržišnog natjecanja, mora biti vjerojatno da će se ulazak dogoditi u kratkom vremenskom razdoblju (32). Obično je prikladno razdoblje od jedne do dvije godine. Međutim, u pojedinim slučajevima mogu se razmotriti i dulja vremenska razdoblja. Mjerilo za utvrđivanje tog roka može biti i vremensko razdoblje koje je potrebno već postojećim poduzetnicima na tržištu da prilagode svoje kapacitete. Primjerice, vjerojatno je da će se sudionici smatrati potencijalnim tržišnim natjecateljima na tržištu proizvodâ na kojem stjecatelj licence proizvodi na temelju vlastite tehnologije na jednom zemljopisnom tržištu, a počne proizvoditi na drugom zemljopisnom tržištu na temelju neke licencirane konkurentne tehnologije. U takvim je okolnostima vjerojatno da bi stjecatelj licence bio u mogućnosti ući na to drugo zemljopisno tržište na temelju vlastite tehnologije, osim ako taj pristup onemogućuju neki drugi objektivni čimbenici, uključujući postojanje blokade pravâ intelektualnog vlasništva.

35. Sudionici se smatraju stvarnim tržišnim natjecateljima na tržištu tehnologija ili ako obojica već licenciraju prava na zamjenjivu tehnologiju ili ako stjecatelj licence već licencira prava na svoju tehnologiju, a davatelj licence ulazi na tržište tehnologija dodjelom licence za prava na konkurentnu tehnologiju stjecatelju licence.

36. Sudionici se smatraju potencijalnim tržišnim natjecateljima na tržištu tehnologija ako posjeduju zamjenjive tehnologije i ako stjecatelj licence ne licencira vlastitu tehnologiju, pod uvjetom da bi to mogao učiniti u slučaju malog, ali stalnog, povećanja cijena tehnologije. U slučaju tržišta tehnologija općenito je teže ocijeniti jesu li sudionici potencijalni tržišni natjecatelji. Zbog toga se za primjenu TTBER-a ne uzima u obzir potencijalno tržišno natjecanje na tržištu tehnologija (vidjeti točku (82)) i sudionici se tretiraju kao sudionici koji nisu tržišni natjecatelji.

37. U nekim se slučajevima može zaključiti da, iako davatelj i stjecatelj licence proizvode konkurentne proizvode, nisu tržišni natjecatelji na mjerodavnom tržištu proizvodâ i mjerodavnom tržištu tehnologija zbog toga što je licencirana tehnologija tako velika inovacija da je tehnologija stjecatelja licence time postala zastarjela ili više nije konkurentna. U takvim slučajevima tehnologijom davatelja licence ili se stvara novo tržište ili se tehnologija stjecatelja licence isključuje s tržišta. Međutim, često je nemoguće doći do takvog zaključka u vrijeme sklapanja sporazuma. Obično tek nakon što je tehnologija ili proizvodi u koje je ona ugrađena neko vrijeme dostupna potrošačima postane očito da je stara tehnologija postala zastarjela ili da više nije konkurentna. Primjerice, kada se na tržištu pojavila tehnologija digitalnog zapisa, CD-i i CD uređaji, nije bilo očito da će ta nova tehnologija zamijeniti tehnologiju analognog zapisa. To je postalo očito tek nekoliko godina kasnije. Stoga će se sudionici smatrati tržišnim natjecateljima ako u vrijeme sklapanja sporazuma nije očito da je tehnologija stjecatelja licence zastarjela ili više nije konkurentna. Međutim, budući da se i članak 101. stavak 1. i članak 101. stavak 3. Ugovora moraju primjenjivati u svjetlu aktualnih okolnosti u kojima se sporazum odvija, i sama ocjena podložna je bitnim promjenama činjeničnog stanja. Prema tome, odnos između sudionika mijenja se u odnos sudionika koji nisu tržišni natjecatelji ako tehnologija stjecatelja licence naknadno postane zastarjela ili više ne bude konkurentna na tržištu.

38. U pojedinim slučajevima sudionici mogu postati tržišni natjecatelji nakon sklapanja sporazuma jer stjecatelj licence razvija ili stječe i počinje iskorištavati konkurentnu tehnologiju. Pritom se uzima u obzir da sudionici nisu bile tržišni natjecatelji u vrijeme sklapanja sporazuma i da je sporazum sklopljen u tom kontekstu. Komisija se stoga usredotočuje na utjecaj sporazuma na sposobnost stjecatelja licence da iskorištava vlastitu (konkurentnu) tehnologiju. Posebice, popis apsolutno zabranjenih ograničenja tržišnog natjecanja koji se primjenjuju na sporazume između tržišnih natjecatelja ne primjenjuje se na takve sporazume, osim pri naknadnoj izmjeni sporazuma u nekom njegovom bitnom dijelu nakon što su sudionici postali tržišni natjecatelji (vidjeti članak 4. stavak 3. TTBER-a).

39. Poduzetnici sudionici sporazuma mogu također postati tržišni natjecatelji nakon sklapanja sporazuma kada je stjecatelj licence prije ustupanja licence već bio aktivan na mjerodavnom tržištu na kojem se prodaje ugovoreni proizvod i kada davatelj licence naknadno uđe na mjerodavno tržište ili na temelju pravâ na licenciranu tehnologiju ili neke nove tehnologije. I u tom se slučaju popis apsolutno zabranjenih ograničenja koji je mjerodavan za sporazume između sudionika koji nisu tržišni natjecatelji nastavlja primjenjivati na sporazum, osim pri naknadnoj izmjeni sporazuma u nekom njegovom bitnom dijelu (vidjeti članak 4. stavak 3. TTBER-a). Bitna izmjena uključuje sklapanje novog sporazuma o prijenosu tehnologije između sudionika, a koji se odnosi na konkurentna pravâ na tehnologije koja se mogu upotrijebiti za proizvodnju proizvoda koji bi se natjecali s ugovorenim proizvodima.

3. PRIMJENA TTBER-A

3.1. Učinci TTBER-a

40. Kategorije sporazuma o prijenosu tehnologije koje ispunjavaju uvjete iz TTBER-a izuzete su iz pravila o zabrani iz članka 101. stavka 1. Ugovora, Sporazumi obuhvaćeni skupnim izuzećem pravno su valjani i provedivi. Takvi sporazumi mogu se zabraniti samo za budućnost i nakon što Komisija i tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja ukinu skupno izuzeće. Nacionalni sudovi u kontekstu privatnih tužbi ne smiju zabraniti na temelju članka 101. sporazume na koje se primjenjuje skupno izuzeće.

41. Skupno izuzeće pojedinih kategorija sporazuma o prijenosu tehnologije temelji se na pretpostavci da takvi sporazumi – u mjeri u kojoj su obuhvaćeni člankom 101. stavkom 1. Ugovora – ispunjavaju četiri uvjeta utvrđena u članku 101. stavku 3. Pretpostavlja se, dakle, da ti sporazumi proizvode ekonomske učinkovitosti, da su ograničenja sadržana u tim sporazumima nužno potrebna za postizanje tih učinkovitosti, da potrošačima na zahvaćenim tržištima pružaju pravedan udio u ostvarenom povećanju učinkovitosti te da se tim sporazumima predmetnim poduzetnicima ne omogućuju mogućnost uklanjanja tržišnog natjecanja u odnosu na znatan dio predmetnih proizvoda. Pragovi tržišnog udjela (članak 3.), popis apsolutno zabranjenih ograničenja (članak 4.) i ograničenja izuzeta od primjene skupnog izuzeća (članak 5.) utvrđeni TTBER-om imaju za cilj osigurati da samo ograničavajući sporazumi za koje se razumno može pretpostaviti da ispunjavaju četiri uvjeta iz članka 101. stavka 3. mogu biti obuhvaćeni skupnim izuzećem.

42. Kao što je to navedeno u odjeljku 4. ovih Smjernica, mnogi sporazumi o licenci nisu obuhvaćeni člankom 101. stavkom 1. Ugovora, bilo zbog toga što uopće ne ograničavaju tržišno natjecanje, bilo zbog toga što to ograničenje nije osjetno (33). U mjeru kojoj su ti sporazumi ionako u okviru područja primjene TTBER-a, nema potrebe odrediti primjenjuje li se na njih članak 101. stavak 1 (34).

43. Izvan područja primjene skupnog izuzeća treba preispitati primjenjuje li se na pojedini sporazum članak 101. stavak 1. Ugovora te, ako se primjenjuje, jesu li ispunjeni uvjeti iz članka 101. stavka 3. Ne postoji pretpostavka da su sporazumi o prijenosu tehnologije koji su izvan područja primjene skupnog izuzeća obuhvaćeni člankom 101. stavkom 1. ili da ne ispunjavaju uvjete iz članka 101. stavka 3. Dakle, sama činjenica da tržišni udjeli sudionika premašuju pragove tržišnih udjela utvrđene u članku 3. TTBER-a nije dostatna osnova za utvrđivanje da je sporazum obuhvaćen člankom 101. stavkom 1. Potrebna je pojedinačna ocjena vjerojatnih učinaka sporazuma. Samo kada sporazumi sadrže apsolutno zabranjena ograničenja tržišnog natjecanja, može se pretpostaviti da su zabranjeni u smislu članka 101.

3.2. Područje primjene i trajanje TTBER-a

3.2.1. Pojam sporazumâ o prijenosu tehnologije

44. TTBER i ove Smjernice obuhvaćaju sporazume o prijenosu tehnologije. Prema članku 1. stavku 1. točki (b) TTBER-a, pojam „pravâ na tehnologiju” odnosi se na znanje i iskustvo te na patente, korisne modele, prava na dizajn, topografije poluvodičkih proizvoda, svjedodžbe o dodatnoj zaštiti za medicinske proizvode ili druge proizvode za koje je moguće ishoditi takvu svjedodžbu o dodatnoj zaštiti, svjedodžbe uzgajivača biljaka i autorska prava na računalni program ili njihovu kombinaciju te primjene tih prava i njihovu registraciju. Pravima na licenciranu tehnologiju stjecatelju licence treba omogućiti da proizvodi ugovorene proizvode, uz primjenu drugih inputa ili bez njih. TTBER se primjenjuje samo u onim državama članicama u kojima davatelj licence ima mjerodavna pravâ na tehnologiju. U protivnom ne postoje prava na tehnologiju koja se prenose u smislu TTBER-a.

45. Znanje i iskustvo definirano je u članku 1. stavku 1. točki (i) TTBER-a kao skup praktičnih podataka koji je nastao kao rezultat iskustva i ispitivanja i koji je tajan, značajan i prepoznatljiv: (a) „Tajan” znači da znanje i iskustvo nije opće poznato i lako dostupno. (b) „Značajan” podrazumijeva da znanje i iskustvo obuhvaća informacije koje su nužne i korisne za proizvodnju proizvoda koji su predmet sporazuma o licenci ili za primjenu procesa koji su obuhvaćeni sporazumom o licenci. Drugim riječima, te informacije moraju znatno pridonositi proizvodnji ugovorenih proizvoda ili ju olakšavati. U slučajevima kada se licencirano znanje i iskustvo odnosi na proizvod, a ne na proces, uvjet je da znanje i iskustvo moraju biti korisni za proizvodnju ugovorenog proizvoda. Taj uvjet nije ispunjen ako se ugovoreni proizvod može proizvesti na temelju neke opće dostupne tehnologije. Međutim, uvjet ne podrazumijeva da ugovoreni proizvod ima veću vrijednost nego proizvodi proizvedeni primjenom neke druge opće dostupne tehnologije. Ako se tehnologija odnosi na procesne tehnologije, taj uvjet podrazumijeva da je znanje i iskustvo korisno u smislu da se u trenutku sklapanja sporazuma može razumno očekivati da će se njime moći znatno unaprijediti konkurentni položaj stjecatelja licence, na primjer smanjenjem njegovih troškova proizvodnje. (c) „Prepoznatljiv” znači da mora biti moguće provjeriti ispunjava li licencirano znanje i iskustvo kriterije tajnosti i značajnosti. Taj uvjet smatra se ispunjenim kada je znanje i iskustvo opisano u uputama ili u nekom drugom pisanom obliku. Međutim, ponekad to može biti razumno nemoguće ostvariti. Licencirano znanje i iskustvo može se sastojati od praktičnih znanja kojima raspolažu zaposlenici davatelja licence. Na primjer, zaposlenici davatelja licence mogu posjedovati tajno i značajno znanje o određenom proizvodnom postupku koje se prenosi na stjecatelja licence u obliku osposobljavanja zaposlenika stjecatelja licence. U takvim je slučajevima dovoljno u sporazumu opisati opću prirodu znanja i iskustva i navesti zaposlenike koji će biti ili su bili uključeni u prenošenje tog znanja i iskustva na stjecatelja licence.

46. Odredbe u sporazumima o prijenosu tehnologije koje se odnose na kupovinu proizvoda od strane stjecatelja licence obuhvaćene su TTBER-om samo ako su i u mjeri u kojoj su te odredbe izravno povezane s proizvodnjom ili prodajom ugovorenih proizvoda. Prema tome, TTBER se ne primjenjuje na one dijelove sporazuma o prijenosu tehnologije koji se odnose na inpute i/ili opremu koji se koriste u druge svrhe osim proizvodnje ugovorenih proizvoda. Na primjer, kada se mlijeko prodaje zajedno s licenciranjem tehnologije za proizvodnju sira, TTBER se primjenjuje samo na mlijeko kojim se koristi za proizvodnju sira licenciranom tehnologijom.

47. Odredbe u sporazumima o prijenosu tehnologije koje se odnose na licenciranje drugih vrsta intelektualnog vlasništva kao što su žigovi i autorska prava, osim autorskih prava na računalni program (za autorska prava na računalni program vidjeti točke (44) i (62), obuhvaćene su TTBER-om samo ako su i u mjeri u kojoj su te odredbe izravno povezane s proizvodnjom ili prodajom ugovorenih proizvoda. Tim se uvjetom osigurava da su sporazumi koji se odnose na druge vrste prava intelektualnog vlasništva obuhvaćeni skupnim izuzećem samo u mjeri u kojoj ta druga prava intelektualnog vlasništva služe da bi se stjecatelju licence omogućilo da bolje iskorištava licencirana prava na tehnologiju. Primjerice ako davatelj licence ovlasti stjecatelja licence da koristi njegov žig na proizvodima u koje je ugrađena licencirana tehnologija, tom licencom za žig o može se stjecatelju licence omogućiti da bolje iskoristi licenciranu tehnologiju jer se omogućuje potrošačima da odmah povežu proizvod i obilježja proizašla iz pravâ na licenciranu tehnologiju. Obvezom stjecatelja licence da se koristi žigom davatelja licence isto se tako može promicati širenje tehnologije jer se davatelju licence omogućuje da bude prepoznatljiv kao izvor temeljne tehnologije. TTBER se primjenjuje na sporazume o prijenosu tehnologije čak i ako je glavni interes sudionika iskorištavanje žiga, a ne tehnologije (35).

48. TTBER-om nije obuhvaćeno licenciranje autorskog prava, osim autorskog prava na računalni program (osim u slučaju iz točke (46)). Komisija međutim, prilikom ocjene licenciranja autorskih prava za proizvodnju ugovorenih proizvoda u skladu s člankom 101. Ugovora općenito, u pravilu, primjenjuje načela iz TTBER-a i ovih Smjernice.

49. S druge strane, smatra se da u vezi s licenciranjem pravâ iznajmljivanja i pravâ izvođenja zaštićenih autorskim pravom, posebno za filmove i glazbu, javljaju posebna pitanja i takvo licenciranje nije opravdano ocjenjivati na temelju načela iz ovih Smjernica. Pri primjeni članka 101. moraju se uzeti u obzir specifičnosti djela i način na koji se ono iskorištava (36). Stoga Komisija ne primjenjuje TTBER i ove Smjernice po analogiji na licenciranje tih drugih prava.

50. Komisija isto tako ne proširuje načela iz TTBER-a i ovih Smjernica na licenciranje žiga (osim u slučaju iz točke (46)). Licenciranje žiga često se javlja u kontekstu distribucije i daljnje prodaje robe i usluga i općenito je sličnije sporazumima o distribuciji nego onima o licenciranju tehnologije. Ako je licenciranje žiga izravno povezano s uporabom, prodajom ili preprodajom roba ili usluga i ne čini primarni predmet sporazuma, na sporazum o licenci primjenjuje se Uredba Komisije (EU) br. 330/2010 (37).

3.2.2. Pojam prijenosa

51. Pojam „prijenos” podrazumijeva da tehnologija mora biti prenesena s jednog poduzetnika na drugoga. Takvi prijenosi obično se javljaju u obliku licenciranja pri kojem davatelj licence stjecatelju licence ustupa pravo korištenja svojom tehnologijom uz plaćanje licencijske naknade.

52. Kako je utvrđeno člankom 4. stavkom 1. točkom (c) TTBER-a, i ustupanja u kojima dio rizika povezanog s iskorištavanje pravâ na tehnologiju snosi ustupitelj smatraju se za sporazume o prijenosu tehnologije. Posebice, to je slučaj ako iznos koji se plaća za ustupanje ovisi o prometu koji poduzetnik kojemu je ustupljena licenca ostvaruje proizvodnjom proizvoda na temelju ustupljene tehnologije, o količini tako proizvedenih proizvoda ili broju postupaka provedenih uz primjenu tehnologije.

53. Sporazum u kojem se davatelj licence obvezuje da se neće koristiti svojim pravima na tehnologiju protiv stjecatelja licence isto se može smatrati prijenosom prava na tehnologiju. I zaista, čista licenca za patent u suštini znači pravo poslovanja unutar područja primjene isključivog prava patenta. Iz rečenog slijedi da su TTBER-om obuhvaćeni i takozvani sporazumu o nepozivanju na prava i sporazumi o namiri kojima davatelj licence dopušta stjecatelju licence da proizvodi na području primjene patenta (38).

3.2.3. Sporazumi između dvaju sudionika

54. U skladu s člankom 1. stavkom 1. točkom (c) TTBER-a, Uredba obuhvaća samo sporazume o prijenosu tehnologije „između dvaju poduzetnika”. Sporazumi o prijenosu tehnologije sklopljeni između više od dvaju poduzetnika nisu obuhvaćeni TTBER-om (39). Odlučujući je čimbenik za razlikovanje sporazuma između dvaju poduzetnika i sporazuma između više sudionika činjenica je li predmetni sporazum sklopljen između više od dvaju poduzetnika.

55. Sporazumi sklopljeni između dvaju poduzetnika obuhvaćeni su područjem primjene TTBER-a čak i kada se sporazumom utvrđuju uvjeti za više od jedne razine trgovine. Primjerice, TTBER se primjenjuje na sporazume o licenci koji se ne odnose samo na fazu proizvodnje nego i na fazu distribucije, i kojima se određuju obveze koje stjecatelj licence mora ili može nametnuti preprodavateljima proizvoda proizvedenih primjenom licence (40).

56. Sporazumi kojima se osnivaju tehnološka udruženja i kojima se ustupaju licence izvan tehnoloških udruženja općenito su sporazumi između više sudionika i stoga nisu obuhvaćeni TTBER-om (41). Pojam tehnoloških udruženja obuhvaća sporazume na osnovi kojih dva ili više sudionika udružuju svoje tehnologije i licenciraju ih u tako nastalom paketu. Pojam tehnoloških udruženja obuhvaća i sporazume kojima se dva ili više poduzetnika sporazume ustupiti licencu trećoj strani i dopustiti joj da dalje licencira paket tehnologija.

57. Sporazumi o licenci sklopljeni između više od dvaju poduzetnika često su po svojim učincima iste prirode onima sklopljenima između dvaju poduzetnika. Komisija u pojedinačnoj ocjeni sporazuma o licenci koji su po svojim učincima iste prirode onima koji su obuhvaćeni skupnim izuzećem, ali su sklopljeni između više od dvaju poduzetnika, analogno primjenjuje načela utvrđena TTBER-om. Međutim, tehnološka udruženja i ustupanje licence izvan tehnoloških udruženja posebno su obrađeni u odjeljku 4.4.

3.2.4. Sporazumi koji se odnose na proizvodnju ugovornih proizvoda

58. Slijedom odredbi iz članka 1. stavka 1. točke (c) TTBER-a, da bi sporazumi o licenci bili obuhvaćeni TTBER-om moraju se odnositi na „potrebe proizvodnje ugovorenih proizvoda”, dakle na proizvode u koje su ugrađena prava na licenciranu tehnologiju ili su proizvedeni njihovom primjenom. Licenca mora dopuštati stjecatelju licence i/ili njegovu podugovaratelju ili više njih iskorištavanje licencirane tehnologije za potrebe proizvodnje robe ili usluga (vidjeti uvodnu izjavu (7) u preambuli TTBER-a).

59. Ako svrha sporazuma nije proizvodnja ugovorenih proizvoda nego, primjerice, samo blokiranje razvoja konkurentne tehnologije, sporazum o licenci nije obuhvaćen TTBER-om i te se smjernice mogu biti neprimjerene za ocjenu sporazuma. Općenitije, ako sudionici ne iskorištavaju prava na licenciranu tehnologiju, ne odvijaju se nikakve aktivnosti koje bi pridonijele poticanju učinkovitosti, a u tom slučaju nestaje i sam smisao skupnog izuzeća. Međutim, iskorištavanje se ne mora javiti u obliku integracije sredstava. Iskorištavanje postoji i kada se licencom stvara sloboda oblikovanja za stjecatelja licence dopuštajući mu da iskorištava vlastitu tehnologiju bez rizika od tužbi zbog povrede koje podnosi davatelj licence. U slučaju licenciranja između tržišnih natjecatelja, činjenica da sudionici sporazuma ne iskorištavaju licenciranu tehnologiju može upućivati na to da je sporazum zapravo prikriveni kartel. Zbog navedenih će razloga Komisija posebno pomno ispitati slučajeve u kojima se licencirana tehnologija ne iskorištava.

60. TTBER se primjenjuje na sporazume o licenci za potrebe proizvodnje ugovorenih proizvoda od strane stjecatelja licence i/ili njegovih podugovaratelja. Prema tome, TTBER se ne primjenjuje na (one dijelove) sporazumâ o prijenosu tehnologije kojima se dopušta podlicenciranje. Međutim, Komisija po analogiji primjenjuje načela iz TTBER-a i ovih smjernica na „glavne sporazume o licenciranju” između davatelja i stjecatelja licence (drugim riječima, na sporazume u kojima davatelj licence dopušta stjecatelju licence podlicenciranje tehnologije). TTBER obuhvaća sporazume između stjecatelja licence i stjecatelja podlicence za proizvodnju ugovorenih proizvoda.

61. Termin „ugovoreni proizvod” obuhvaća robu i usluge proizvedene primjenom pravâ na licencirane tehnologije. To se odnosi i na slučaj kada se licenciranom tehnologijom koristi u proizvodnom postupku i na slučaj kada je ugrađena u sam proizvod. Termin „proizvodi u koje je ugrađena licencirana tehnologija” u ovim smjernicama odnosi se na oba gore navedena slučaja. TTBER se primjenjuje u svim slučajevima u kojima se pravâ na tehnologije licenciraju za potrebe proizvodnje robe i usluga. Okosnica TTBER-a i ovih Smjernica temelji se na pretpostavci da postoji izravna veza između pravâ na licenciranu tehnologiju i ugovorenog proizvoda. U slučajevima kada takva veza postoji, to jest, u kojima svrha sporazuma nije omogućiti proizvodnju ugovorenih proizvoda, analitički okvir TTBER-a i ovih Smjernica može biti neprimjeren.

62. Licenciranje autorskih pravâ na računalni program u svrhu samog umnožavanja ili distribucije zaštićenog djela, odnosno, proizvodnje primjeraka za preprodaju, ne smatra se „proizvodnjom” u smislu TTBER-a i stoga nije obuhvaćeno TTBER-om i ovim smjernicama. Takvo umnožavanje u svrhu distribucije obuhvaćeno je Uredbom Komisije (EU) br. 330/2010 (42) i Smjernicama za vertikalna ograničenja (43). Umnožavanje u svrhu distribucije postoji kada se licenca dodjeljuje za umnožavanje računalnog programa na nosaču, bez obzira na tehnička sredstva za distribuciju softvera. Na primjer, TTBER i ove Smjernice ne primjenjuju se na licenciranje autorskih pravâ na računalni program kada se stjecatelju licence daje glavni primjerak tog programa kako bi ga umnožavao i preprodavao krajnjim korisnicima. Oni se ne primjenjuju ni na licenciranje autorskog pravâ na računalni program i distribuciju računalnog programa putem licenci „omota”, odnosno, niza uvjeta koji su uključeni u paket fizičkog primjerka, pri čemu se smatra da je krajnji korisnik prihvatio te uvjete skidanjem omota s paketa, ni na licenciranje autorskih pravâ na računalni program i distribuciju računalnog programa preuzimanjem s interneta.

63. Međutim, ako je stjecatelj licence ugradio licencirani računalni program u ugovoreni proizvod, to se ne smatra samim umnožavanjem nego proizvodnjom. Na primjer, TTBER i ove Smjernice primjenjuju se na licenciranje autorskog pravâ na računalni program u slučajevima kada stjecatelj licence ima pravo umnožavati računalni program ugrađujući ga u uređaj s kojim taj program međusobno djeluje.

64. TTBER obuhvaća i „podugovaranje” pri kojem davatelj licence licencira pravâ na tehnologiju na stjecatelja licence koji se obvezuje proizvoditi određene proizvode primjenom te tehnologije isključivo za davatelja licence. Podugovaranje može uključivati i opskrbu opremom od strane davatelja licencije, a koja se koristi u proizvodnji robe i usluga koje su predmet sporazuma. Da bi potonja vrsta podugovaranja bila obuhvaćena TTBER-om kao dio sporazuma o prijenosu tehnologije, oprema kojom se opskrbljuje mora biti izravno povezana s proizvodnjom ugovorenih proizvoda. Podugovaranje je također sadržano u Obavijesti Komisije ugovorima o nalogu (44). U smislu navedene Obavijesti, a koja se nastavlja primjenjivati, sporazumi o podugovaranju kojima se podugovaratelj obvezuje proizvoditi određene proizvode isključivo za ugovaratelja općenito nisu obuhvaćeni člankom 101. stavkom 1. Ugovora. Sporazumi o podugovaranju u kojima ugovaratelj određuje cijenu prijenosa ugovorenog međuproizvoda između podugovaratelja u vrijednosnom lancu podugovaranja općenito isto tako nisu obuhvaćeni člankom 101. stavkom 1., pod uvjetom da se ugovoreni proizvodi proizvode isključivo za ugovaratelja. Međutim, ostala ograničenja koja se nameću podugovaratelju kao što je obveza da ne provodi ili ne iskorištava vlastito istraživanje i razvoj mogu biti obuhvaćena člankom 101 (45).

65. TTBER se primjenjuje i na sporazume prema kojima stjecatelj licence mora izvršiti razvojne radove prije nego što dobije proizvod ili proces koji je spreman za komercijalno iskorištavanje, pod uvjetom da je ugovorni proizvod utvrđen. Iako je potrebno izvršiti dodatne radove i ulaganja, cilj je sporazuma proizvodnja utvrđenog ugovornog proizvoda, tj. proizvodâ koji se proizvode s pomoću licenciranih prava na tehnologiju.

66. TTBER i ove smjernice ne obuhvaćaju sporazume prema kojima se tehnologija licencira radi omogućavanja stjecatelju licence da provodi daljnje istraživanje i daljnji razvoj u raznim poljima, uključujući daljnji razvoj proizvoda koji proizlazi iz takvog istraživanja i razvoja (46). Tako TTBER i Smjernice ne obuhvaćaju licenciranje instrumenata za tehnološko istraživanje koji se koriste u aktivnostima daljnjeg istraživanja. Ne obuhvaćaju ni podugovaranje koje se odnosi na istraživanje i razvoj i prema kojem se stjecatelj licence obvezuje provesti istraživanje i razvoj u polju licencirane tehnologije te davatelju licence povratno ustupiti paket poboljšane tehnologije (47). Glavni je cilj takvih sporazuma pružanje usluga koje se odnose na istraživanje i razvoj s ciljem poboljšanja tehnologije, a ne proizvodnja robe i usluga na temelju licencirane tehnologije.

3.2.5. Trajanje

67. Skupno izuzeće primjenjuje se u okviru trajanja TTBER-a, a koji 30. travnja 2026., sve dok licencirano pravo vlasništva ne prestane, ne istekne ili ne bude proglašeno nevaljanim. U slučaju znanja i iskustva, skupno izuzeće primjenjuje se sve dok je licencirano znanje i iskustvo tajno, osim ako znanje i iskustvo postane javno poznato kao posljedica aktivnosti stjecatelja licence, a u tom se slučaju izuzeće primjenjuje za cijelo vrijeme trajanja sporazuma (vidjeti članak 2. TTBER-a).

68. Skupno izuzeće primjenjuje se na svako licencirano pravo vlasništva koje je obuhvaćeno sporazumom, a prestaje se primjenjivati na dan isteka, nevaljanosti ili postanka javnim dobrom posljednjeg prava intelektualnog vlasništva u smislu TTBER-a.

3.2.6. Odnos prema ostalim uredbama o skupnom izuzeću

69. TTBER-om su obuhvaćeni sporazumi između dvaju poduzetnika o licenciranju tehnologije u svrhu proizvodnje ugovorenih proizvoda. Međutim, prava na tehnologiju mogu biti element i druge vrste sporazuma. Nadalje, proizvodi u koje je ugrađena licencirana tehnologija poslije se prodaju na tržištu. Zbog tog je razloga nužno pozvati se na međudjelovanje TTBER-a i Uredbe Komisije (EU) br. 1218/2010 (48) o sporazumima o specijalizaciji, Uredbe Komisije (EU) br. 1217/2010 o sporazumima o istraživanju i razvoju (49) i Uredbe Komisije (EU) br. 330/2010 (50) o vertikalnim sporazumima.

3.2.6.a. Uredbe o skupnom izuzeću sporazumâ o specijalizaciji i sporazumâ o istraživanju i razvoju

70. TTBER se ne primjenjuje na licenciranje u kontekstu sporazumâ o specijalizaciji obuhvaćenih Uredbom (EU) br. 1218/2010 ili na licenciranje u kontekstu sporazumâ o istraživanju i razvoju obuhvaćenih Uredbom (EU) br. 1217/2010 (vidjeti uvodnu izjavu (7) i članka 9. TTBER-a).

71. Sukladno članku 1. stavku 1. točki (d) Uredbe (EU) br. 1218/2010 o sporazumima o specijalizaciji, ta Uredba, posebno obuhvaća sporazume o zajedničkoj proizvodnji na temelju kojih dvojica ili više sudionika dogovaraju zajedničku proizvodnju određenih proizvoda. Uredba također sadržava odredbe o ustupanju ili uporabi pravâ intelektualnog vlasništva, pod uvjetom da ta prava nisu osnovni cilj sporazuma, ali su neposredno povezana sa sporazumom i potrebna su za njegovu provedbu.

72. Kada poduzetnici uspostave proizvodni zajednički pothvat i ustupe ga licencom u svrhu iskorištavanja tehnologije kojom se koristi u proizvodnji proizvoda tog zajedničkog pothvata, takvo je licenciranje podložno Uredbi (EU) br. 1218/2010 o sporazumima o specijalizaciji, a ne TTBER-u. U skladu s time, licenciranje u kontekstu proizvodnog zajedničkog pothvata obično se ne razmatra na temelju Uredbe (EU) br. 1218/2010. Međutim, kada zajednički pothvat ustupa licencu za tehnologiju nekoj trećoj strani, ta aktivnost nije povezana s proizvodnjom od stranke tog zajedničkog pothvata i stoga nije obuhvaćena tom Uredbom. Takvi sporazumi o licenciranju, kojima se udružuju tehnologije sudionika, čine tehnološka udruženja, a koja su obrađena u odjeljku 4.4. ovih smjernica.

73. Uredba (EU) br. 1217/2010 o sporazumima o istraživanju i razvoju obuhvaća sporazume u kojima se dva ili više poduzetnika dogovaraju da zajednički provode istraživanje i razvoj i zajednički iskorištavaju iz njih nastale rezultate. Sukladno članku 1. stavku 1. točki (m) te Uredbe, istraživanje i razvoj i iskorištavanje iz njih nastalih rezultata vrše se zajednički kada s time povezane aktivnosti provodi zajednički tim, organizacija ili poduzetnici, kada su te aktivnosti zajednički povjerene trećoj strani ili su podijeljene između sudionika na temelju specijalizacije za istraživanje, razvoj, proizvodnju i distribuciju, uključujući licenciranje. Ta Uredba obuhvaća i sporazume o plaćenom istraživanju i razvoju u kojima se dva ili više poduzetnika dogovore da istraživanje i razvoj provodi jedan sudionik, a financira drugi sudionik sporazuma, sa zajedničkim iskorištavanjem iz njih nastalih rezultata ili bez njega (vidi članak 1 stavak 1. točku (a) podtočku vi. Uredbe (EU) br. 1217/2010).

74. Iz rečenog slijedi da Uredba (EU) br. 1217/2010 o sporazumima o istraživanju i razvoju obuhvaća licenciranje između sudionika i od strane sudionikâ zajedničkom subjektu u kontekstu sporazuma o istraživanju i razvoju. Takvo licenciranje podliježe samo Uredbi (EU) br. 1217/2010, a ne TTBER-u. U okviru tih sporazuma sudionici također mogu određivati uvjete licenciranja trećim stranama rezultata nastalih iz sporazuma o istraživanju i razvoju. Međutim, budući da stjecatelji licence koji su treće strane nisu sudionici sporazuma o istraživanju i razvoju, s njima se zaključuju pojedinačni sporazumi o licenci, a koji nisu obuhvaćeni Uredbom (EU) br. 1217/2010. Taj sporazum o licenci obuhvaćen je skupnim izuzećem iz TTBER-a, ako su ispunjeni njegovi uvjeti.

3.2.6.b. Uredba o skupnom izuzeću vertikalnih sporazumâ

75. Uredba Komisije (EU) br. 330/2010 o vertikalnim sporazumima obuhvaća sporazume koje sklapaju dva ili više poduzetnika, pri čemu svaki od njih u svrhu sporazuma djeluje na različitim razinama proizvodnje odnosno distribucijskog lanca, a koji se odnose na uvjete pod kojima sudionici mogu kupovati, prodavati ili preprodavati određenu robu ili usluge. Dakle, ta Uredba obuhvaća sporazume o opskrbi i distribuciji (51).

76. Budući da TTBER obuhvaća samo sporazume između dvaju sudionika i budući da je stjecatelj licence, prodajući proizvode u koje je ugrađena licencirana tehnologija, dobavljač za potrebe Uredbe (EU) br. 330/2010, te su dvije uredbe o skupnom izuzeću usko povezane. Sporazum između davatelja i stjecatelja licence podliježe TTBER-u, dok sporazumi sklopljeni između stjecatelja licence i kupaca ugovorenih proizvoda podliježu Uredbi (EU) br. 330/2010 i Smjernicama za vertikalna ograničenja (52).

77. TTBER također obuhvaća skupno izuzeće sporazuma između davatelja i stjecatelja licence kada se sporazumom stjecatelju licence nameću obveze u pogledu načina na koji on mora prodavati proizvode u koje je ugrađena licencirana tehnologija. Stjecatelj licence posebno se može obvezati da uspostavi određenu vrstu distribucijskog sustava, kao što su isključiva distribucija ili selektivna distribucija. Međutim, da bi sporazumi o distribuciji koji se sklapaju za potrebe provedbe tih obveza bili obuhvaćeni skupnim izuzećem, moraju biti sukladni odredbama Uredbe (EU) br. 330/2010. Na primjer, davatelj licence može obvezati stjecatelja licence da uspostavi sustav isključive distribucije temeljen na izričito navedenim uvjetima. Međutim, iz članka 4. točke (b) Uredbe (EU) br. 330/2010 sijedi da distributeri općenito moraju moći slobodno obavljati pasivnu prodaju na područjima drugih isključivih distributera davatelja licence.

78. Nadalje, u skladu s Uredbom (EU) br. 330/2010 o vertikalnim sporazumima distributeri nadalje moraju u načelu biti slobodni prodavati i aktivno i pasivno u područjima pokrivenima sustavima distribucije drugih dobavljača, tj. drugih stjecatelja licence koji proizvode vlastite proizvode primjenom licencirane tehnologije. To je stoga što u smislu Uredbe (EU) br. 330/2010 svaki stjecatelj licence zasebni dobavljač. Međutim, razlozi na kojima se temelji skupno izuzeće ograničenja aktivne prodaje u distribucijskom sustavu dobavljača iz te Uredbe, mogu se također primijeniti kada različiti stjecatelji licence prodaju proizvode u koje je ugrađena licencirana tehnologija pod zajedničkom robnom markom koja pripada davatelju licence. Kada se proizvodi u koje je ugrađena licencirana tehnologija prodaju pod identitetom zajedničke robne marke, ograničenja između sustava distribucije stjecateljâ licence mogu se opravdati istim razlozima učinkovitosti kao i kod onih koji se javljaju unutar jednog vertikalnog sustava distribucije. U takvim slučajevima nije vjerojatno da će Komisija osporavati ograničenja ako su analogno ispunjeni uvjeti predviđeni Uredbom (EU) br. 330/2010. Da bi postojao identitet zajedničke robne marke, proizvodi se moraju prodavati i stavljati na tržište pod zajedničkom robnom markom koja kod proizvođača ima dominantno mjesto u smislu kvalitete i ostalih relevantnih informacija. Nije dostatno da proizvod osim robnih marki stjecatelja licence nosi robnu marku davatelja licence, a koja ga označava kao izvor licencirane tehnologije.

3.3. Pragovi tržišnog udjela za sigurne luke

79. Sukladno članku 3. TTBER-a, skupno izuzeće ograničavajućih sporazuma, ili drugim riječima sigurna luka TTBER-a, podložno je pragovima tržišnog udjela kojima se ograničava područje primjene skupnog izuzeća na sporazume za koje se, iako ograničavaju tržišno natjecanje, općenito može smatrati da ispunjavaju uvjete navedene u članku 101. stavku 3 Ugovora. Izvan sigurne luke određene pragovima tržišnog udjela potrebna je pojedinačna ocjena sporazuma. Činjenicom da tržišni udjel premašuje prag ne pretpostavlja se da je sporazum obuhvaćen člankom 101. stavkom 1. ili da ne ispunjava uvjete iz članka 101. stavka 3. U nedostatku apsolutno zabranjenih ograničenja utvrđenih člankom 4. TTBER-a, potrebna je analiza tržišta.

Mjerodavni pragovi tržišnog udjela

80. Koji će se prag tržišnog udjela primijeniti u svrhu skupnog izuzeća, odnosno stvaranja tzv. sigurne luke u smislu Uredbe o transferu tehnologije, ovisi o činjenici je li sporazum sklopljen između tržišnih natjecatelja ili poduzetnika koji nisu tržišni natjecatelji.

81. Pragovi tržišnog udjela primjenjuju se i na mjerodavna tržišta pravâ na licenciranu tehnologiju i na mjerodavna tržišta ugovorenih proizvoda. U slučaju premašivanja mjerodavnog praga tržišnog udjela na jednom ili na nekoliko tržišta tehnologija i proizvoda, skupno se izuzeće ne primjenjuje na sporazume za predmetno mjerodavno tržište ili tržišta. Primjerice, ako se sporazum o licenci odnosi na dva posebna tržišta proizvoda, skupno izuzeće može se primjenjivati na jednom od tih tržišta, dok se na drugom tržištu ne primjenjuje.

82. Sukladno članku 3. stavku 1. TTBER-a, sigurna luka iz članka 2. TTBER-a primjenjuje se na sporazume između tržišnih natjecatelja, pod uvjetom da zajednički tržišni udjel sudionika ne premašuje 20 % na bilo kojem mjerodavnom tržištu. Prag tržišnog udjela iz članka 3. stavka 1. TTBER-a primjenjuje se ako su sudionici stvarni ili potencijalni tržišni natjecatelji na tržištu ili tržištima proizvoda i/ili stvarni tržišni natjecatelji na tržištu tehnologija (za razliku između tržišnih natjecatelja i sudionika koji nisu tržišni natjecatelji vidjeti točke (27) ff.).

83. Potencijalni tržišni natjecatelji na tržištu tehnologija ne uzimaju se u obzir pri primjeni praga tržišnog udjela ili popisa apsolutno zabranjenih ograničenja koja se odnose na sporazume između tržišnih natjecatelja. Izvan sigurne luke u smislu TTBER-a, potencijalni tržišni natjecatelji na tržištu tehnologija uzimaju se u obzir, ali iz toga ne proizlazi primjena popisa apsolutno zabranjenih ograničenja koja se odnosi na sporazume između tržišnih natjecatelja.

84. Ako poduzetnici sudionici sporazuma o licenciranju nisu tržišni natjecatelji, primjenjuje se prag tržišnog udjela iz članka 3. stavka 2. TTBER-a. Sporazum između sudionika koji nisu tržišni natjecatelji obuhvaćen je ako tržišni udjel svakog od sudionika sporazuma ne premašuje 30 % na zahvaćenim mjerodavnim tržištima tehnologije i proizvoda.

85. Ako sudionici kasnije postanu tržišni natjecatelji u smislu članka 3. stavka 1. TTBER-a, primjerice, ako je davatelj licence već prije licenciranja bio prisutan na mjerodavnom tržištu na kojem se prodaju ugovoreni proizvodi, a davatelj licence kasnije postane stvarni ili potencijalni dobavljač na istom mjerodavnom tržištu, prag tržišnog udjela od 20 % primjenjuje se od trenutka kada su postali tržišni natjecatelji. Međutim, u tom se slučaju na sporazum nastavlja primjenjivati popis apsolutno zabranjenih ograničenja koji je mjerodavan za sporazume između sudionika koji nisu tržišni natjecatelji, osim u slučaju naknadne izmjene sporazuma u nekom njegovom bitnom dijelu (vidjeti članak 4. stavak 3. TTBER-a i točku (39) ovih smjernica).

Izračun tržišnih udjela za tržište ili tržišta tehnologija za primjenu sigurne luke

86. Izračun tržišnih udjela na mjerodavnim tržištima na kojima su prava na tehnologiju licencirana, u skladu s TTBER-om, odstupa od uobičajene prakse iz razloga navedenih u točki (86) ovih smjernica. U slučaju tržišta tehnologija, iz članka 8. točke (d) TTBER-a slijedi da se tržišni udio davatelja licence izračunava, i za proizvod i za zemljopisnu dimenziju mjerodavnog tržišta, na temelju prodaje proizvoda u koje je ugrađena licencirana tehnologija od strane davatelja i svih stjecatelja licence. U skladu s tim pristupom, izračunava se kombinirana prodaja ugovorenih proizvoda od strane davatelja i stjecatelja licence, bez obzira na to jesu li konkurentni proizvodi proizvedeni tehnologijom koja se licencira.

87. Ovaj pristup izračunu tržišnog udjela davatelja licence na tržištu tehnologije kao njegova „otiska” na razini proizvoda odabran je zbog praktičnih poteškoća pri izračunu tržišnog udjela davatelja licence na temelju prihoda on licencijskih naknada (vidi točku (25)). Nadalje, uz općenite poteškoće s dobivanjem pouzdanih podataka o prihodu o licencijskih naknada, stvari prihod od licencijskih naknada može ozbiljno podcjenjivati položaj tehnologije na tržištu u slučaju smanjenja iznosa licencijskih naknada kao rezultat unakrsnog licenciranja ili ponude povezanih proizvoda. Takvog rizika ne bi bilo ako se tržišni udio davatelja licence temelji na tržištu tehnologija za proizvode koji su proizvedeni primjenom te tehnologije u usporedbi s proizvodima proizvedenima konkurentnim tehnologijama. Takav otisak na razini proizvoda općenito dobro odražava položaj tehnologije na tržištu.

88. U idealnom slučaju takav se otisak izračunava isključivanjem s tržišta proizvoda onih proizvoda koji su proizvedeni internim tehnologijama koje nisu licencirane jer te interne tehnologije predstavljaju samo neizravno ograničenje u odnosu na licenciranu tehnologiju. Međutim, budući da bi u praksi davatelju i stjecatelju licence moglo biti teško procijeniti proizvode li se drugi proizvodi na istom tržištu proizvoda s licenciranim ili internim tehnologijama, izračun tržišnog udjela tehnologije, za potrebe TTBER-a, temelji se na proizvodima proizvedenima licenciranom tehnologijom kao dio svih proizvoda prodanih na tržištu proizvoda. Tim pristupom utemeljenim na otisku tehnologije na ukupno tržište ili tržišta proizvoda obično se smanjuje izračunati tržišni udio uključivanjem proizvoda proizvedenih internim tehnologijama, ali je općenito dobar pokazatelj snage tehnologije. Prvo, stoga što obuhvaća svaku potencijalno tržišno natjecanje od strane poduzetnika koji proizvode primjenom vlastite tehnologije i koji bi vjerojatno mogli početi licencirati u slučaju malog, ali stalnog, povećanja cijena licenci. Drugo, čak i kada je malo vjerojatno da će drugi vlasnici tehnologija početi licencirati, davatelj licence nema nužno tržišnu snagu na tržištu tehnologija, iako ima visok udjel prihoda ostvarenog licenciranjem. Ako je nizvodno tržište proizvoda konkurentno, tržišno natjecanje na toj razini može učinkovito ograničavati davatelja licence. Povećanje licencijskih naknada na uzvodnom tržištu utječe na troškove stjecatelja licence, smanjuje mu konkurentnost i time može smanjiti prodaju. Tržišni udjel tehnologije na tržištu proizvoda također obuhvaća taj element i zato je obično dobar pokazatelj tržišne snage davatelja licence na tržištu tehnologija.

89. Kod procjene snage tehnologije, u obzir treba uzeti i zemljopisnu dimenziju tržišta tehnologija. Ona se ponekad može razlikovati od zemljopisne dimenzije povezanog maloprodajnog tržišta proizvoda. U svrhe primjene TTBER-a, zemljopisnu dimenziju mjerodavnog tržišta tehnologija određuje i tržište ili tržišta proizvoda. Međutim, izvan sigurne luke TTBER-a, može biti prikladno razmotriti mogućnost šireg zemljopisnog područja na kojem su u licenciranje tih tehnologija uključeni davatelj i stjecatelji licence konkurentnih tehnologija i na kojem su uvjeti tržišnog natjecanja dovoljno homogeni te koje se može razlikovati od susjednih područja jer su uvjeti tržišnog natjecanja osjetno različiti u tim područjima.

90. U slučaju novih tehnologija kojima se nije generirala prodaja u prethodnoj kalendarskoj godini primjenjuje se nulti tržišni udio. Tehnologija će početi skupljati tržišni udio nakon početka prodaje. Ako se tržišni udio poveća znatno iznad mjerodavnog praga od 20 % ili 30 %, sigurna luka nastavlja se primjenjivati tijekom dvije kalendarske godine nakon godine u kojoj je premašen prag (vidi članak 8. točku (e) TTBER-a).

Izračun tržišnih udjela za tržište ili tržišta proizvoda u svrhu primjene sigurne luke

91. U slučaju mjerodavnih tržišta proizvoda na kojima se prodaju ugovoreni proizvodi, tržišni udjel stjecatelja licence izračunava se na temelju prodaje, od strane stjecatelja licence, proizvoda u koje je ugrađena licencirana tehnologija i prodaje njihovih konkurentnih proizvoda dakle, na temelju ukupne prodaje stjecatelja licence na predmetnom tržištu proizvoda. Ako je davatelj licence ujedno i dobavljač proizvoda na mjerodavnom tržištu, tada se u obzir mora uzeti i prodaja na tom tržištu od strane davatelja licence. U izračunu tržišnog udjela stjecatelja licence i/ili davatelja licence na mjerodavnom tržištu proizvoda ne uzima se u obzir, međutim, prodaja drugih stjecatelja licence.

92. Tržišni udjeli trebaju se izračunavati na temelju vrijednosti prodaje u prethodnoj godini ako u su ti podaci dostupni. Takvi podaci obično su točniji pokazatelj snage tehnologije nego podaci o obujmu. Međutim, gdje podaci koje se temelje na vrijednosti nisu dostupni, mogu se primijeniti procjene temeljene na drugim pouzdanim tržišnim podacima, uključujući obujam prodaje na tržištu.

93. Načela utvrđena u odjeljku 3.3 ovih smjernica mogu se ilustrirati sljedećim primjerima:

Sporazumi o licenciranju između sudionika koji nisu tržišni natjecatelji

Primjer 1.

Poduzetnik A specijalizirao se za razvoj proizvoda i tehnika u području biotehnologije i razvio je novi proizvod „Xeran”. No nije aktivan na tržištu kao proizvođač Xerana jer za njega nema ni proizvodne ni distribucijske kapacitete. Poduzetnik B jedan je od proizvođača konkurentnih proizvoda, koje proizvodi primjenom tehnologija koje su slobodno dostupne i nisu zaštićene nekim pravom vlasništva. U prvoj godini poduzetnik B ostvario je prihod od 25 milijuna EUR od prodaje proizvoda proizvedenih primjenom slobodno dostupnih tehnologija. U drugoj godini poduzetnik A ustupa poduzetniku B licencu za proizvodnju Xerana. U toj godini poduzetnik B ostvaruje prihod od 15 milijuna EUR od prodaje proizvoda proizvedenih primjenom slobodno dostupnih tehnologija i 15 milijuna EUR od Xerana. U trećoj godini i u sljedećim godinama poduzetnik B proizvodi i prodaje samo Xeran i ostvaruje godišnji prihod samo od tog proizvoda u iznosu od 40 milijuna EUR. Nadalje, u toj drugoj godini poduzetnik A ustupa licencu i poduzetniku C. Poduzetnik C do tada nije bio aktivan na tom tržištu proizvoda. C proizvodi i prodaje samo Xeran, ostvarujući u drugoj godini prihod 10 milijuna EUR, a u trećoj godini i poslije u iznosu od 15 milijuna EUR. Utvrđeno je da na ukupnom tržištu Xerana i njegovih zamjenskih proizvoda na kojem su prisutni poduzetnici B i C godišnji prihod iznosi 200 milijuna EUR.

U drugoj godini, tj. godini sklapanja sporazuma o licenci, tržišni je udio poduzetnika A na tržištu tehnologije 0 % jer mu se tržišni udjel izračunava na temelju ukupnog prihoda od prodaje Xerana u prethodnoj godini. U trećoj godini tržišni udio poduzetnika A na tržištu tehnologije iznosi 12,5 %, izračunano na temelju prihoda od prodaje Xerana koji su proizveli poduzetnik B i C u prethodnoj, drugoj godini. U četvrtoj godini i u kasnijim godinama tržišni udio poduzetnika A na tržištu tehnologije iznosi 27,5 %, izračunano na temelju prihoda koji su ostvarili poduzetnici B i C od proizvodnje Xerana u prethodnoj godini.

U drugoj godini tržišni udio poduzetnika B na tržištu proizvoda iznosi 12,5 %, izračunano na temelju prihoda od prodaje poduzetnika B u iznosu od 25 milijuna EUR u prvoj godini. U trećoj godini tržišni udio poduzetnika B jest 15 % jer mu se prihod od prodaje povećao na 30 milijuna EUR u drugoj godini. U četvrtoj godini i poslije tržišni udio poduzetnika B jest 20 % jer mu godišnji prihod iznosi 40 milijuna EUR. Tržišni je udio poduzetnika C na tržištu proizvoda 0 % u prvoj i drugoj godini, 5 % u trećoj godini i 7,5 % u sljedećim godinama.

Budući da su sporazumi o licenci između poduzetnika A i B te između poduzetnika A i C sporazumi između sudionika koji nisu tržišni natjecatelji, a pojedinačni tržišni udjeli poduzetnika A, B i C ne premašuju 30 % za svaku godinu, svi su sporazumi obuhvaćeni sigurnom lukom u smislu TTBER-a.

Primjer 2.

Situacija je ista kao u prvom primjeru, no sada su poduzetnici B i C prisutni na različitim zemljopisnim tržištima. Ukupno tržište Xerana i njegovih zamjenskih proizvoda ostvaruje ukupni godišnji prihod od 100 milijuna EUR na svakom od zemljopisnih tržišta.

U tom se slučaju tržišni udio poduzetnika A na mjerodavnim tržištima tehnologija mora izračunavati na temelju podataka o prodaji proizvoda za svako od dvaju zemljopisnih tržišta posebno Na tržištu na kojem posluje poduzetnik B, tržišni udio poduzetnika A ovisi o prodaji Xerana od strane poduzetnika B. Budući da se u ovom primjeru pretpostavlja da ukupno tržište iznosi 100 milijuna EUR, odnosno, pola veličine tržišta iz primjera 1, tržišni udio poduzetnika A jest 0 % u drugoj godini, 15 % u trećoj godini i 40 % nakon toga. Tržišni udio poduzetnika B jest 25 % u drugoj godini, 30 % u trećoj godini i 40 % u kasnijim godinama. U drugoj i trećoj godini ni tržišni udio poduzetnika A ni tržišni udio poduzetnika B ne premašuje 30 % utvrđenog praga. Međutim, taj prag premašen je od četvrte godine nadalje, a to znači da, sukladno članku 8. točki (e) TTBER-a, nakon šeste godine sporazum o licenci između poduzetnika A i B neće više moći uživati pogodnosti sigurne luke, nego se mora pojedinačno ocijeniti.

Na tržištu na kojem posluje poduzetnik C, tržišni udio poduzetnika A ovisi o prodaji Xerana od strane poduzetnika C. Tržišni udio poduzetnika A na tržištu tehnologije, na temelju prodaje od strane poduzetnika C u prethodnoj godini, stoga iznosi 0 % u drugoj godini, 10 % u trećoj godini i 15 % nakon toga. Tržišni je udio poduzetnika C na proizvodnom tržištu isti: 0 % u drugoj godini, 10 % u trećoj godini i 15 % poslije. Sporazum o licenci između poduzetnika A i C zbog toga je u cijelom tom razdoblju obuhvaćen sigurnom lukom.

Sporazumi o licenciranju između tržišnih natjecatelja

Primjer 3.

Poduzetnici A i B djeluju na istome mjerodavnom tržištu proizvoda i mjerodavnom zemljopisnom tržištu određenog kemijskog proizvoda. Svaki je od njih i vlasnik patenta za različite tehnologije koje primjenjuju u proizvodnji tog proizvoda. U prvoj godini poduzetnici A i B potpisuju sporazum o unakrsnom licenciranju kojim jedan drugome ustupaju licencu za korištenje svojih tehnologija. U prvoj godini poduzetnici A i B proizvode samo primjenom vlastite tehnologije, pri čemu poduzetnik A ostvaruje prihod od prodaje proizvoda u iznosu od 15 milijuna EUR, dok poduzetnik B ostvaruje prihod od prodaje proizvoda koji iznosi 20 milijuna EUR. Od druge godine oba se poduzetnika koriste vlastitom tehnologijom i tehnologijom onog drugog poduzetnika. Od druge godine nadalje poduzetnik A ostvaruje prihod od prodaje proizvoda za koji se koristi vlastitom tehnologijom u iznosu od 10 milijuna EUR, dok od prodaje proizvoda za koji se koristi konkurentnom tehnologijom poduzetnika B isto tako ostvaruje prihod od 10 milijuna EUR. Od druge godine nadalje poduzetnik B ostvaruje prihod od prodaje proizvoda za koji se koristi vlastitom tehnologijom u iznosu od 15 milijuna EUR, dok od prodaje proizvoda za koji se koristi tehnologijom poduzetnika A ostvaruje 10 milijuna EUR. Ukupna vrijednost tržišta za proizvod i njegove zamjenske proizvode iznosi 100 milijuna EUR godišnje.

Da bi se sporazum o licenci ocijenio sukladno TTBER-u, tržišni udjeli poduzetnika A i B moraju se izračunati i na tržištu tehnologija i na tržištu proizvoda. Na tržištu tehnologija tržišni udio poduzetnika A ovisi o količini prodanog proizvoda u prethodnoj godini koji su proizveli i poduzetnik A i poduzetnik B primjenom tehnologije poduzetnika A. Stoga tržišni udio poduzetnika A na tržištu tehnologija u drugoj godini iznosi 15 %, što odražava prihod od vlastite proizvodnje i prodaje u iznosu od 15 milijuna EUR. Od treće godine tržišni udio poduzetnika A na tržištu tehnologija iznosi 20 %, što odražava prihod u iznosu od 20 milijuna EUR od prodaje proizvoda za koji se koristi tehnologijom poduzetnika A i koji su poduzetnici A i B proizvodili i prodavali (10 milijuna EUR svaki). Slično tomu, u drugoj godini tržišni je udio poduzetnika B na tržištu tehnologija iznosio 20 %, a poslije 25 %.

Tržišni udjeli poduzetnika A i B na tržištu proizvoda ovise o svojoj prodaji proizvoda u prethodnoj godini, neovisno o korištenoj tehnologiji. Tržišni udio poduzetnika A na tržištu proizvoda iznosi 15 % u drugoj godini, a poslije 20 %. Tržišni udio poduzetnika B na tržištu proizvoda iznosi 20 % u drugoj godini, a poslije 25 %.

Budući da je riječ o sporazumu između tržišnih natjecatelja, njihov zajednički tržišni udio, i na tržištu tehnologija i na tržištu proizvoda, da bi bio obuhvaćen sigurnom lukom, ne smije premašivati 20 % praga tržišnog udjela. Očito je da u ovom primjeru to nije slučaj. Zajednički tržišni udio na tržištu tehnologije i na tržištu proizvoda iznosi 35 % u drugoj godini, a 45 % u godinama koje slijede. Stoga će se taj sporazum između tržišnih natjecatelja morati ocijeniti na pojedinačnoj osnovi.

3.4. Apsolutno zabranjena ograničenja tržišnog natjecanja sukladno Uredbi o skupnom izuzeću

3.4.1. Opća načela

94. Članak 4. TTBER-a sadržava popis apsolutno zabranjenih ograničenja tržišnog natjecanja. Razvrstavanje ograničenja kao apsolutno zabranjenog ograničenja tržišnog natjecanja temelji se na svojstvima tog ograničenja i iskustvu koje upućuje na to da takva ograničenja gotovo uvijek protivna tržišnom natjecanju. Sukladno iskustvima iz sudske prakse Sud i Općeg suda (53) takvo ograničenje može biti posljedica jasnog cilja sporazuma ili pak okolnosti svakog pojedinog slučaja (vidjeti točku (14)). Apsolutno zabranjena ograničenja tržišnog natjecanja mogu objektivno biti potrebna u izuzetnim slučajevima za sporazum određene vrste ili prirode (54) te stoga nisu obuhvaćena člankom 101. stavkom 1. Ugovora. Osim toga, poduzetnici u pojedinom slučaju uvijek mogu u svoju obranu navesti razlog učinkovitosti u skladu s člankom 101. stavkom 3 (55).

95. Iz članka 4. stavka 1. i članka 4. stavka 2. TTBER-a proizlazi da, kada sporazum o prijenosu tehnologije sadržava neko apsolutno zabranjeno ograničenje tržišnog natjecanja, cjelokupni sporazum nije obuhvaćen područjem primjene skupnog izuzeća. Za potrebe primjene TTBER-a, apsolutno zabranjena ograničenja ne mogu se odvojiti od ostatka sporazuma. Nadalje, mišljenje je Komisije da u kontekstu pojedinačne ocjene nije vjerojatno da apsolutno zabranjena ograničenja tržišnog natjecanja ispunjavaju četiri uvjeta iz članka 101. stavka 3. (vidjeti točku (18)).

96. Člankom 4. TTBER-a razlikuju se sporazumi između tržišnih natjecatelja i sudionika koji nisu tržišni natjecatelji.

3.4.2. Sporazumi između tržišnih natjecatelja

97. U članku 4. stavku 1. TTBER-a navodi se popis apsolutno zabranjenih ograničenja koja se odnose na licenciranje između tržišnih natjecatelja. Sukladno članku 4. stavku 1., TTBER ne obuhvaća sporazume koji neposredno ili posredno, samostalno ili zajedno s drugim čimbenicima pod kontrolom sudionika, imaju za cilj sljedeće: (a) ograničenje sudionika u njegovoj mogućnosti da određuje cijene svojih proizvoda kada ih prodaje trećim stranama; (b) ograničenje proizvodnje, osim ako je riječ o ograničenju proizvodnje ugovornih proizvoda koje je nametnuto stjecatelju licence neuzajamnim sporazumom ili je uzajamnim sporazumom nametnuto samo jednom od stjecatelja licence; (c) podjelu tržišta ili korisnika, osim: i. obvezivanja davatelja licence i/ili stjecatelja licence, u neuzajamnom sporazumu, da ne proizvodi pomoću pravâ licencirane tehnologije unutar isključivo dodijeljenog područja rezerviranog za drugog sudionika i/ili da ne prodaje, aktivno i/ili pasivno, na isključivo dodijeljenom području ili isključivo dodijeljenoj skupini korisnika koja je rezervirana za drugog sudionika sporazuma; ii. ograničenja, u neuzajamnom sporazumu, aktivne prodaje od strane stjecatelja licence na isključivo dodijeljenom području ili isključivo dodijeljenoj skupini korisnika koju je davatelj licence ustupio drugom stjecatelju licence, pod uvjetom da taj drugi stjecatelj licence nije bio, u vrijeme stjecanja vlastite licence, konkurentni poduzetnik davatelju licence; iii. obvezivanja stjecatelja licence da proizvodi ugovorene proizvode samo za vlastitu uporabu, pod uvjetom da stjecatelj licence nije ograničen u pogledu aktivne i pasivne prodaje ugovorenih proizvoda kao rezervnih dijelova za vlastite proizvode; iv. obvezivanja stjecatelja licence, u neuzajamnom sporazumu, da proizvodi ugovorene proizvode samo za određenog korisnika, kada se licenca izdaje s namjerom stvaranja alternativnog izvora nabave za tog korisnika; (d) ograničenje stjecatelja licence u mogućnosti da iskorištava pravâ na vlastitu tehnologiju ili ograničenje bilo kojega sudionika sporazuma u mogućnosti da provodi istraživanja i razvoj, osim ako je posljednje ograničenje neophodno kako bi se spriječilo otkrivanje licenciranoga znanja i iskustva trećim stranama.

Razlika između uzajamnih i neuzajamnih sporazuma između tržišnih natjecatelja

98. Pri nekim se apsolutno zabranjenim ograničenjima tržišnog natjecanja u TTBER-u razlikuje između uzajamnih i neuzajamnih sporazuma. Popis apsolutno zabranjenih ograničenja strože je za uzajamne sporazume nego za neuzajamne sporazume između tržišnih natjecatelja. Uzajamni sporazumi jesu sporazumi o unakrsnom licenciranju u kojim su licencirane tehnologije konkurentne tehnologije ili se mogu uporabiti za proizvodnju konkurentnih proizvoda. Neuzajamni sporazum jest sporazum u kojemu samo jedan od sudionika ustupa drugome sudioniku licencu za pravâ na svoju tehnologiju te, u slučaju unakrsnog licenciranja, licencirana pravâ na tehnologije odnose se na nekonkurentne tehnologije i ne mogu se uporabiti za proizvodnju konkurentnih proizvoda. Za potrebe TTBER-a Sporazum nije uzajaman samo zbog činjenice da sadržava obvezu povratnog ustupanja licence ili zbog toga što se stjecatelj licence povratno ustupa licencu za vlastita poboljšanja licencirane tehnologije. Ako neuzajamni sporazum naknadno postane uzajamni sporazum zbog ustupanja druge licence između istih sudionika, ti sudionici mogli bi morati revidirati prvu licencu kako bi se izbjeglo da na taj način sporazum sadržava apsolutno zabranjeno ograničenje. Komisija u ocjeni pojedinačnog slučaja uzima u obzir vrijeme koje je proteklo između sklapanja sporazuma o ustupanju prve i druge licence.

Cjenovna ograničenja između tržišnih natjecatelja

99. Apsolutno zabranjeno ograničenje tržišnog natjecanja sadržano u članku 4. stavku 1. točki (a) TTBER-a odnosi se na sporazume između tržišnih natjecatelja koji imaju za cilj utvrđivanje cijena proizvoda pri prodaji tih proizvoda trećim stranama, uključujući proizvode u koje je ugrađena licencirana tehnologija. Utvrđivanje cijena između tržišnih natjecatelja već po svojem cilju znači ograničenje tržišnog natjecanja. Utvrđivanje cijena može se pojaviti u obliku izravnog dogovora o točnoj cijeni koja će se naplaćivati ili u obliku popisa cijena s određenim dopuštenim najvišim rabatima. Nije bitno odnosi li se sporazum na fiksne, najniže, najviše ili preporučene cijene. Utvrđivanje cijena također se može provesti neposredno primjenom mjera kojima destimulira odstupanje od dogovorene razine cijena, primjerice, može se uvjetovati da će cijena licencijske naknade biti povišena ako se cijene proizvoda snize ispod neke određene razine. No, sama obveza stjecatelja licence da plaća neki minimalni iznos licencijske naknade ne smatra se utvrđivanjem cijena.

100. Ako se licencijske naknade izračunavaju na temelju prodaje pojedinačnog proizvoda, iznos licencijske naknade izravno utječe na marginalne troškove proizvoda i time izravno na cijene proizvoda (56). Tržišni se natjecatelji stoga mogu koristiti sporazumima prema kojima dva poduzetnika ustupaju jedan drugome licence s uzajamnim licencijskim naknadama kao sredstvom za usklađivanje i/ili povećanje cijena na nizvodnim tržištima proizvoda (57). Međutim, Komisija će uzajamne licence s uzajamnim licencijskim naknadama smatrati utvrđivanjem cijena kada je sporazum lišen bilo kakvih pozitivnih učinaka za tržišno natjecanje te se stoga ne može smatrati bona fide sporazumom o licenciranju. U takvim slučajevima sporazum kojim se ne stvara nikakva vrijednost i čije sklapanje nema valjani gospodarski opravdani razlog lažan je i čini kartel.

101. Apsolutno zabranjeno ograničenje tržišnog natjecanja sadržano u članku 4. stavku 1. točki (a) TTBER-a odnosi se i na sporazume prema kojima se licencijske naknade izračunavaju na temelju ukupne prodaje proizvoda neovisno o tome primjenjuje li se licencirana tehnologija. Takvi sporazumi obuhvaćeni su i člankom 4. stavkom 1. točkom (d) prema kojemu stjecatelj licence ne smije biti ograničen u mogućnosti uporabe pravâ na svoju vlastitu tehnologiju (vidjeti točku (115) ovih smjernica). Općenito, takvim se sporazumima ograničava tržišno natjecanje jer se njima povećavaju troškovi uporabe vlastite konkurentne tehnologije stjecatelja licence i ograničava tržišno natjecanje koje je postojalo u odsutnosti tog sporazuma (58). To se odnosi kako na uzajamne tako i na neuzajamne sporazume.

102. Međutim, sporazum prema kojemu se licencijske naknade izračunavaju na temelju ukupne prodaje proizvoda može iznimno ispuniti uvjete iz članka 101. stavka 3. u pojedinom slučaju kada se na temelju objektivnih čimbenika može zaključiti da je ograničenje neophodno za licenciranje koje pogoduje tržišnom natjecanju. To se može dogoditi kada bi u odsutnosti takvog ograničenja bilo nemoguće ili nepotrebno teško izračunati i pratiti licencijsku naknadu koju plaća stjecatelj licence, primjerice, iz razloga što tehnologija davatelja licence ne ostavlja vidljivog traga na gotovom proizvodu i ne postoje provedive alternativne metode praćenja.

Ograničenja outputa između tržišnih natjecatelja

103. Apsolutno zabranjeno ograničenje tržišnog natjecanja utvrđeno člankom 4. stavkom 1. točkom (b) odnosi se na uzajamna ograničenja outputa sudionika. Ograničenje outputa jest ograničenje količine proizvodnje i prodaje sudionika. Članak 4. stavak 1. točka (b) ne odnosi se na ograničenja outputa koja su nametnuta stjecatelju licence neuzajamnim sporazumom ili ograničenja outputa koja su nametnuta jednom od stjecatelja licence uzajamnim sporazumom, pod uvjetom da se ograničenje outputa odnosi samo na proizvode proizvedene primjenom licencirane tehnologije. Stoga se člankom 4. stavkom 1. točkom (b) utvrđuju kao apsolutno zabranjena ograničenja tržišnog natjecanja uzajamna ograničenja outputa nametnuta sudionicima i ograničenja outputa koja su nametnuta davatelju licence u odnosu na njegovu vlastitu tehnologiju. Kada se tržišni natjecatelji dogovore da si uzajamno nametnu ograničenja outputa, cilj i vjerojatan učinak sporazuma jest smanjenje outputa na tržištu. To se odnosi i na sporazume kojima se smanjuje poticaj sudionika da prošire output, što se, primjerice, postiže primjenom uzajamne licencijske naknade po jedinici koja se povećava kako se povećava output ili međusobnim nametanjem obveze svakom sudioniku da u slučaju premašivanja određene razine outputa izvrše određena plaćanja.

104. Povoljniji tretman pri neuzajamnim ograničenjima količine proizvoda temelji se na razmišljanju da posljedica jednostranog ograničenja ne mora obvezno biti smanjenje outputa na tržištu, dok je istovremeno rizik da sporazum nije bona fide sporazum o licenciranju manji kada je ograničenje neuzajamno. Kada je stjecatelj licence voljan prihvatiti jednostrano ograničenje, vjerojatno je da će posljedica sporazuma biti stvarna integracija komplementarnih tehnologija ili integracija nadmoćne tehnologije davatelja licence s proizvodnim sredstvima stjecatelja licence, a čime se povećava učinkovitost. Slično tomu, u uzajamnom sporazumu ograničenje outputa nametnuto jednom od stjecatelja licence vjerojatno će odražavati veću vrijednost tehnologije koju je ustupio jedan od sudionika i može služiti promicanju licenciranja koje pogoduje tržišnom natjecanju.

Podjela tržišta i korisnikâ među tržišnim natjecateljima

105. Apsolutno zabranjeno ograničenje tržišnog natjecanja utvrđeno člankom 4. stavkom 1. točkom (c) TTBER-a odnosi se na podjelu tržišta i korisnika. Sporazumi prema kojima tržišni natjecatelji dijele tržišta i korisnike imaju za cilj ograničenje tržišnog natjecanja. Sporazum kojim tržišni natjecatelji, u uzajamnom sporazumu, dogovore da neće proizvoditi na određenim područjima ili da neće, aktivno i/ili pasivno, prodavati na određenim područjima ili određenim korisnicima rezerviranima za drugog sudionika smatraju se apsolutno zabranjenim ograničenjem tržišnog natjecanja. Tako se primjerice uzajamno isključivo licenciranje između tržišnih natjecatelja smatra podjelom tržišta.

106. Članak 4. stavak 1. točka (c) primjenjuje se neovisno o činjenici je li stjecatelj licence slobodan koristiti se vlastitom tehnologijom. Čim se stjecatelj licence opremio da se može koristiti tehnologijom davatelja licence za proizvodnju određenog proizvoda, može se pokazati skupim zadržati i posebnu proizvodnu liniju za koju se koristi neka druga tehnologija da bi se zadovoljile potrebe korisnika koji su obuhvaćeni ograničenjima. Nadalje, imajući na umu učinke tog ograničenja koji imaju potencijal protivan tržišnom natjecanju, stjecatelj licence može vrlo malo biti potaknut proizvoditi primjenom vlastite tehnologije. Za takva je ograničenja i malo vjerojatno da će biti nužna za uspostavljanje licenciranja koje pogoduje tržišnom natjecanju.

107. Sukladno članku 4. stavku 1. točki (c) podtočki i. ne smatra se apsolutno zabranjenim graničenjem da davatelj licence u neuzajamnom sporazumu ustupi stjecatelju licence isključivu licencu za proizvodnju na temelju licencirane tehnologije na određenom području i time se složi da sam neće proizvoditi ugovorne proizvode na tom području ili pružati ugovorne proizvode s tog područja. Takve isključive licence obuhvaćene su skupnim izuzećem neovisno o području primjene područja. Ako se licenca odnosi na svjetsko tržište, isključivost znači da se davatelj licence odriče pristupanja tržištu ili ostajanja na njemu. Skupno izuzeće primjenjuje na neuzajamne sporazume u kojima stjecatelj licence nema pravo proizvoditi na isključivo dodijeljenom području rezerviranom za davatelja licence. Svrha je takvih sporazuma davatelju licence i/ili stjecatelju licence dati poticaj da ulaže u licenciranu tehnologiju i da je razvija. Cilj sporazuma stoga nije nužno podjela tržišta.

108. Zbog tog se razloga i sukladno članku 4. stavku 1. točki (c) podtočki i. skupno izuzeće primjenjuje i na neuzajamne sporazume prema kojima se sudionici obvezuju da neće prodavati aktivno ili pasivno na isključivo dodijeljenom području ili isključivo dodijeljenoj skupini korisnika rezerviranima za drugog sudionika. Za primjenu TTBER-a, Komisija tumači „aktivnu” i „pasivnu” prodaju kako je definirana u Smjernicama za vertikalna ograničenja (59). Ograničenja nametnuta davatelju licence ili stjecatelju licence u pogledu aktivne ili pasivne prodaje na području drugog sudionika ili skupini korisnika drugog sudionika obuhvaćena su skupnim izuzećem samo ako je to područje ili ta skupina korisnika isključivo rezervirana za tog drugog sudionika. Međutim u nekim posebnim okolnostima, sporazumi koji sadržavaju takva ograničenja prodaje mogu, u pojedinom slučaju, ispunjavati i uvjete iz članka 101. stavka 3. ako se isključivost dijeli na ad hoc osnovi, primjerice ako je potrebna da bi se ublažio privremeni manjak u proizvodnji davatelja licence ili stjecatelja licence kojemu je to područje ili ta skupina korisnika isključivo dodijeljena. U takvim slučajevima, još je uvijek vjerojatno da će davatelj licence ili stjecatelj licence biti dostatno zaštićen od aktivne i/ili pasivne prodaje da ima poticaj licencirati svoju tehnologiju ili ulagati u rad s licenciranom tehnologijom. Takva ograničenja, čak i kada ograničavaju tržišno natjecanje, promicala bi širenje tehnologije i ugrađivanje te tehnologije u proizvodna sredstva stjecatelja licence, a što pogoduje tržišnom natjecanju.

109. Isto tako, činjenica da davatelj licence imenuje stjecatelja licence na svojim jedinstvenim stjecateljem licence na određenom području, pri čemu se podrazumijeva da trećim stranama neće biti ustupljena licenca za proizvodnju na temelju tehnologije davatelja licence na tom području, ne znači apsolutno zabranjeno ograničenje. U slučaju takvih jedinstvenih licenci skupno izuzeće primjenjuje se neovisno o tome je li riječ o uzajamnom ili neuzajamnom sporazumu, s obzirom na to da sporazum ne utječe na mogućnost sudionika da u potpunosti iskorištavaju svoju prava na vlastitu tehnologiju na svojim područjima.

110. Člankom 4. stavkom 1. točkom (c) podtočkom ii., s popisa apsolutno zabranjenih ograničenja isključuju se, i stoga obuhvaćaju skupnim izuzećem do razine praga tržišnog udjela, ograničenja u neuzajamnom sporazumu koja se odnose na aktivnu prodaju od strane stjecatelja licence na području ili skupini korisnika koju je davatelj licence dodijelio drugom stjecatelju licence. Međutim, preduvjet je da zaštićeni stjecatelj licence u vrijeme sklapanja sporazuma nije bio tržišni natjecatelj davatelja licence. Nije opravdano u tom slučaju s takvim ograničenjima postupati kao s apsolutno zabranjenim ograničenjima. Dopuštajući davatelju licence da stjecatelju licence koji nije bio već prisutan na tržištu pruži zaštitu od aktivne prodaje od strane stjecatelja licence koji su tržišni natjecatelji davatelja licence i koji su zbog tog razloga već bili prisutni i etablirani na tržištu, takva će ograničenja vjerojatno potaknuti stjecatelja licence da učinkovitije iskorištava licenciranu tehnologiju. S druge strane, ako se stjecatelji licence međusobno dogovore da ne prodaju aktivno ili pasivno na određenim područji