1.Integriran energetski sustav za klimatski neutralnu Europu

Europski zeleni plan vodi Europu prema klimatskoj neutralnosti do 2050. putem opsežne dekarbonizacije svih gospodarskih sektora i prema znatnijem smanjenju emisija stakleničkih plinova do 2030.

U postizanju tih ciljeva ključnu ulogu ima energetski sustav. Zahvaljujući nedavnom smanjenju troškova tehnologije u području obnovljivih izvora energije, digitalizaciji našeg gospodarstva i novim tehnologijama u području baterija, toplinskih crpki, električnih vozila i vodika, imamo priliku u sljedeća dva desetljeća ubrzati dubinsku transformaciju svojeg energetskog sustava i njegove strukture. Budućnost europske energetike mora se temeljiti na sve većem udjelu zemljopisno raspoređenih obnovljivih izvora energije, fleksibilno integrirati različite nositelje energije, zadržati učinkovitost resursa te izbjegavati onečišćenje i gubitak biološke raznolikosti.

Današnji energetski sustav i dalje se temelji na nekoliko paralelnih vertikalnih energetskih lanaca vrijednosti, koji strogo povezuju određene energetske resurse s određenim sektorima krajnje potrošnje. Naprimjer, naftni derivati najčešći su energent u prijevoznom sektoru i sirovina za industriju. Ugljen i prirodni plin uglavnom se upotrebljavaju za proizvodnju električne energije i grijanje. Elektroenergetske i plinske mreže planiraju se zasebno, a tako se njima i upravlja. Tržišna pravila među sektorima se znatno razlikuju. Na temelju takvog modela s odvojenim, izoliranim sustavima ne može se postići klimatski neutralno gospodarstvo. Tehnički je i gospodarski neučinkovit te dovodi do znatnih gubitaka u obliku otpadne topline i niske energetske učinkovitosti.

Integracija energetskog sustava – koordinirano planiranje i rad energetskog sustava u cjelini, uključujući više nositelja energije, potrošačkih sektora i vrsta infrastrukture – osnova je za djelotvornu, troškovno učinkovitu i temeljitu dekarbonizaciju europskog gospodarstva u skladu s Pariškim sporazumom i UN-ovim Programom održivog razvoja do 2030.

Sve manji troškovi tehnologija u području energije iz obnovljivih izvora, razvoj tržišta, napredak inovacija u pogledu sustava skladištenja, električna vozila i digitalizacija čimbenici su koji prirodno dovode do veće integracije energetskog sustava u Europi. Međutim, povrh toga moramo povezati čimbenike energetskog sustava kako bismo do 2030. ostvarili više ciljeve dekarbonizacije, a do 2050. klimatsku neutralnost. Pritom trebamo nastojati da to bude troškovno učinkovito i usklađeno sa zelenom prisegom europskog zelenog plana: „ne nanosi štetu”. Proširimo li upotrebu čistih i inovativnih procesa i alata, svojim radom na integraciji sustava potaknut ćemo nova ulaganja, stvaranje radnih mjesta i rast te ojačati vodeći položaj industrije EU-a na globalnoj razini. To može biti i dio ekonomskog oporavka od krize koju je uzrokovao COVID-19. U Komisijinu planu za oporavak, koji je predstavljen 27. svibnja 2020., ističe se potreba za boljom integracijom energetskog sustava kako bi se potaknula ulaganja u najvažnije čiste tehnologije i lance vrijednosti. Osim toga, EU-ova taksonomija održivog financiranja usmjeravat će ulaganja u tim aktivnostima kako bi one bile usklađene s našim dugoročnim ambicijama. Integracijom energetskog sustava smanjit će se troškovi prelaska na klimatsku neutralnost za potrošače te će im se omogućiti da smanje račune za potrošnju energije i aktivno sudjeluju na tržištu.

Paket za čistu energiju, koji je donesen 2018., osnova je za bolju integraciju infrastrukture, nositelja energije i sektora, ali i dalje postoje regulatorne i praktične prepreke. Bez odlučnih politika energetski sustav 2030. više će nalikovati sustavu iz 2020. nego što će odražavati napredak prema klimatskoj neutralnosti, koju želimo ostvariti do 2050.

U ovoj se strategiji iznosi vizija o ubrzavanju integracije energetskog sustava kako bi se na financijski najpovoljniji način poticala klimatska neutralnost svih gospodarskih sektora, a istodobno jačala energetska sigurnost, štitili zdravlje i okoliš te promicali rast, inovacije i vodeći svjetski položaj EU-a u području industrije.

Moramo poduzeti odlučne korake kako bismo ostvarili tu viziju. Gospodarski vijek ulaganja u energetsku infrastrukturu obično je od 20 do 60 godina. Mjere koje poduzmemo u sljedećih pet do deset godina bit će ključne za izgradnju energetskog sustava kojim će Europa do 2050. postići klimatsku neutralnost.

Stoga se u ovoj strategiji predlažu konkretne političke i zakonodavne mjere na razini EU-a kako bi se postupno uspostavio nov integriran energetski sustav, uzimajući u obzir različite polazišne točke država članica. Strategija doprinosi radu Komisije na sveobuhvatnom planu za odgovorno povećanje klimatskih ciljeva EU-a do 2030. na najmanje 50 %, a po mogućnosti i do 55 %, te se u njoj utvrđuju daljnji prijedlozi koji će biti dio zakonodavnih revizija u lipnju 2021., kako je najavljeno u europskom zelenom planu.

Usporedna komunikacija pod naslovom „Strategija za vodik za klimatski neutralnu Europu” dopunjuje ovu strategiju kako bi se detaljnije razradile mogućnosti i potrebne mjere za povećanje upotrebe vodika u kontekstu integracije energetskog sustava.

2.Integracija energetskog sustava i njezine koristi za troškovno učinkovitu dekarbonizaciju

2.1.Što je integracija energetskog sustava?

Integracija energetskog sustava odnosi se na planiranje i rad energetskog sustava „u cjelini”, tj. ne ograničavajući se granicama između različitih nositelja energije, potrošačkih sektora i vrsta infrastrukture, tako što će se uspostaviti snažnije veze među tim elementima kako bi takav cjeloviti sustav usluge pružao pouzdano, resursno učinkovito, s niskim razinama emisija ugljika i uz najmanji mogući trošak za društvo. Pojam integracije energetskog sustava obuhvaća tri komplementarna koncepta koji se međusobno podupiru.

Kao prvo, riječ je o „kružnijem” energetskom sustavu, u čijem je središtu energetska učinkovitost, u kojem se prednost daje energetski najmanje intenzivnim opcijama, neizbježni tokovi otpada ponovno upotrebljavaju za dobivanje energije, a među sektorima ostvaruju sinergije. Kao postojeći primjeri mogu se navesti kogeneracijska postrojenja za kombiniranu proizvodnju toplinske i električne energije te ponovna upotreba određenih vrsta otpada i ostataka. Međutim, postoji dodatan potencijal za ponovnu uporabu otpadne topline iz industrijskih procesa, podatkovnih centara, energije proizvedene iz biološkog otpada ili u postrojenjima za pročišćavanje otpadnih voda.

Kao drugo, proširuje se izravna elektrifikacija sektora krajnje potrošnje. Zahvaljujući naglom rastu i troškovnoj konkurentnosti proizvodnje električna energija iz obnovljivih izvora može zadovoljiti sve veći dio potrošnje energije – na primjer, toplinske crpke mogu se upotrebljavati za grijanje prostora ili niskotemperaturne industrijske procese, električna vozila za prijevoz i električne peći za određene industrije.

Kao treće, misli se na upotrebu obnovljivih i niskougljičnih goriva, uključujući vodik, za primjenu u krajnjoj potrošnji ako izravno grijanje ili elektrifikacija nisu izvedivi, djelotvorni ili troškovno učinkoviti. Obnovljivo dobiveni plinovi iz obnovljivih izvora i tekućine proizvedene iz biomase, ili obnovljivo dobiveni i niskougljični vodik mogu donijeti rješenja za skladištenje energije proizvedene iz varijabilnih obnovljivih izvora i omogućiti iskorištavanje sinergija između sektora električne energije, sektora plina i sektora krajnje potrošnje. Naprimjer, obnovljivi vodik može se upotrebljavati u industrijskim procesima te teškom cestovnom i željezničkom prijevozu, sintetička goriva proizvedena iz obnovljive električne energije u zrakoplovstvu i pomorskom prometu, a biomasa u sektorima u kojima ima najveću dodanu vrijednost.

Integriraniji sustav funkcionirat će u više smjerova i potrošači će imati aktivnu ulogu u opskrbi energijom. „Vertikalno”: decentralizirane proizvodne jedinice i potrošači aktivno doprinose općenitoj ravnoteži i fleksibilnosti sustava; naprimjer, usluge vozilo-mreža ili puštanje biometana proizvedenog iz organskog otpada u plinske mreže na lokalnoj razini. „Horizontalno”: energija se sve češće razmjenjuje među sektorima – naprimjer, potrošači energije razmjenjuju toplinu u pametnim sustavima centraliziranog grijanja i hlađenja, ili pokreću te sustave električnom energijom koju proizvode pojedinačno ili u okviru energetskih zajednica.