Prema Direktivi, u svakoj državi članici moraju se osnovati tijela za naknadu štete radi podmirivanja troškova koji proizlaze iz nezgoda uzrokovanih neosiguranim ili nepoznatim vozilima. Međutim, takva tijela trenutačno nisu obvezna podmirivati troškove koji proizlaze iz odštetnih zahtjeva ako je osiguravatelj motornog vozila odgovorne strane nesolventan. To znači da, ako u nacionalnom pravu nije predviđen nikakav poseban sustav zaštite, žrtve nezgoda uzrokovanih vozilom osiguranim kod nesolventnog osiguravatelja mogu ostati bez naknade štete.

Prva Direktiva EU-a o osiguranju motornih vozila donesena je 1972. s dvostrukim ciljem zaštite žrtava prometnih nezgoda (s prekograničnim elementom ili bez njega) i olakšavanja slobodnog kretanja motornih vozila među državama članicama. Osnovu zakonodavstva EU-a o osiguranju motornih vozila čini međunarodni sustav zelene karte, neeuropski sporazum koji uključuje 48 zemalja, ali zakonodavstvo EU-a ga nadilazi. Od 1972., pet direktiva o osiguranju motornih vozila postupno je ojačalo Direktivu i poboljšalo njezine odredbe; one su konsolidirane u Direktivi 2009/103/EZ (u daljnjem tekstu: „Direktiva”). Ključni su elementi Direktive sljedeći:

Prijedlogom se podupire slobodno kretanje osoba i robe, što su temeljne slobode Europske unije. Isto tako, on je u skladu s načelima unutarnjeg tržišta kojima se osigurava slobodno pružanje usluga i sloboda poslovnog nastana osiguravatelja. Na primjer, poboljšanim pravima u pogledu potvrda o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima olakšat će slobodno kretanje osoba, a odredbama o nesolventnosti osiguravatelja povećat će se povjerenje javnosti u prekograničnu prodaju osiguranja motornih vozila.

Člankom 9. Direktive utvrđeni su minimalni obvezni iznosi pokrića do kojih se naknada štete mora osigurati na temelju police osiguranja motornog vozila od odgovornosti za štetu nanesenu trećim osobama. Tim minimalnim iznosima osigurava se dovoljna razina minimalne zaštite žrtvama prometnih nezgoda u cijelom EU-u u slučaju tjelesne ozljede i materijalne štete, neovisno o kategoriji vozila. Međutim, iako je cilj Direktive utvrditi jednake minimalne iznose pokrića u svim državama članicama EU-a, trenutačno se u 13 država članica primjenjuju minimalni iznosi koji su niži od većih iznosa propisanih Direktivom. To je posljedica prijelaznih razdoblja u skladu s člankom 1. stavkom 2. Direktive 84/5/EEZ, kako je izmijenjena Direktivom 2005/14/EZ, kojima je nekim državama članicama omogućena odgoda primjene punih minimalnih iznosa. Međutim, zbog različitih referentnih datuma koje različite države članice upotrebljavaju za periodični ponovni izračun minimalnih iznosa, i dalje postoji raskorak između onih 13 država članica koje su iskoristile prijelazno razdoblje i svih ostalih država članica. Razlog tome je činjenica da se datumi završetka prijelaznih razdoblja, iako su prijelazna razdoblja u međuvremenu istekla, i dalje koriste kao referentni datumi za ažuriranje koje se provodi svakih pet godina kako bi se u obzir uzela inflacija. Stoga ti minimalni iznosi još uvijek nisu isti u svim državama članicama. Države članice imaju slobodu na svojem državnom području zahtijevati da iznosi pokrića u policama osiguranja motornih vozila od odgovornosti za štetu nanesenu trećim osobama budu veći od minimalnih iznosa utvrđenih Direktivom, ali od 13 država članica s nižim obveznim iznosima većina ne zahtijeva veće iznose pokrića.

Osim toga, takve provjere osiguranja vozila koja ulaze na nacionalno područje zahtijevaju razmjenu podataka među državama članicama, pa je u tom slučaju potrebno zaštititi prava, slobode i legitimne interese ispitanika. Odredbe Opće uredbe EU-a o zaštiti podataka primjenjuju se na obradu osobnih podataka u svrhu borbe protiv vožnje bez osiguranja. Nacionalno zakonodavstvo trebalo bi poštovati​uvjete i zahtjeve utvrđene u navedenoj uredbi, posebno kako bi se osiguralo da se osobni podaci obrađuju zakonito, pošteno i transparentno, prikupljaju u točno utvrđene, nedvosmislene i zakonite svrhe, te bi trebalo sadržavati upućivanje na relevantnu pravnu osnovu za obradu, biti u skladu s relevantnim sigurnosnim zahtjevima i zahtjevima povjerljivosti utvrđenima Općom uredbom EU-a o zaštiti podataka i poštovati načela nužnosti, proporcionalnosti, ograničenja svrhe i proporcionalnog razdoblja zadržavanja podataka. Osim toga, tehnička i integrirana zaštita osobnih podataka trebala bi biti ugrađena u sve sustave za obradu podataka koji se razvijaju i koriste u okviru zakonodavstva država članica. Svi postupci obrade, uključujući one povezane s administrativnom suradnjom i uzajamnom pomoći nadležnih tijela država članica trebali bi se provoditi u skladu s pravilima o zaštiti osobnih podataka utvrđenima Općom uredbom EU-a o zaštiti podataka i relevantnim nacionalnim zakonodavstvom.

Člankom 4. sadašnje Direktive zabranjuju se sve sustavne provjere osiguranja vozila koja se uobičajeno nalaze u drugoj državi članici, uključujući provjere koje se provode bez zaustavljanja vozila. Međutim, zahvaljujući nekim novim tehnološkim dostignućima (tehnologija prepoznavanja registarskih pločica) provjere su moguće bez ometanja vozila te se njima ne bi ometalo slobodno kretanje osoba i vozila. Stoga bi se Prijedlogom dopustile provjere osiguranja vozila ako su one dio općeg sustava provjera na državnom području, ako nisu diskriminirajuće i ako za njihovu provedbu nije nužno zaustavljanje vozila te ako su nužne i razmjerne s obzirom na cilj koji se nastoji ostvariti.

Vožnja bez osiguranja ima dimenziju EU-a jer neosigurana vozila ne prometuju samo u državama članicama u kojima su registrirana, već i u drugim državama članicama. Međutim, člankom 4. Direktive zabranjuje se provjera osiguranja za vozila koja se uobičajeno nalaze na području druge države članice jer je to zapreka slobodnom kretanju vozila na unutarnjem tržištu (a neizravno i slobodnom kretanju osoba).

– javnog savjetovanja (od 30. rujna 2015. do 31. siječnja 2016.) u okviru poziva na očitovanje o regulatornom okviru EU-a za financijske usluge u kojem su se tražile povratne informacije i empirijski dokazi o prednostima, nenamjernim učincima, dosljednosti i koherentnosti financijskog zakonodavstva i javne rasprave o pozivu na očitovanje održane 17. svibnja 2016.,

Kad je riječ o priznavanju potvrda o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima na razini novog osiguravatelja, posebno u novoj državi članici, mnogi pojedinačni građani iznijeli su svoja negativna iskustva u tom pogledu i zatražili mjere kojima bi se zajamčilo da osiguravatelji prema građanima koji promijene državu članicu boravišta postupaju jednako kao prema stanovnicima predmetne države članice kad je riječ o priznavanju njihovih potvrda o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima. Sektor osiguranja usprotivio se obvezujućim obvezama za osiguravatelje u tom pogledu jer bi to po njihovu mišljenju bilo nerazmjerno.

Dionici se nisu usprotivili tome da se minimalni iznosi pokrića za osiguranje motornih vozila usklade na višu razinu koja se već primjenjuje u 15 država članica. Neke organizacije za zaštitu potrošača zauzimale su se za diferenciranu višu razinu obveznog pokrića za veća vozila kao što su kamioni i autobusi, ali tome su se usprotivili sektor osiguranja i društva za kamionski i autobusni prijevoz, prema čijem mišljenju to nije opravdano dokazima te bi uzrokovalo veće troškove osiguranja, koji bi se prenijeli na krajnje potrošače (posebno zbog toga što nezgodu u koju je uključen autobus s mnogo putnika može uzrokovati manje vozilo).

Kako bi se procijenila djelotvornost i učinkovitost funkcioniranja Direktive, provedena je evaluacija, uključujući javno savjetovanje od 28. srpnja do 20. listopada 2017.

3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA

U skladu s člankom 114. UFEU-a dopušteno je donošenje akata u obliku uredbe ili direktive. Odabrana je direktiva s obzirom na to da je i pravni akt na koji se odnose predložene izmjene direktiva.

Kad je riječ o području primjene Direktive, u prilogu procjeni učinka objašnjava se da će se postojeća sudska praksa Suda EU-a kodificirati definicijom „upotrebe vozila” s obzirom na to da dionici nisu uspjeli dokazati da će područje primjene kako je definirano u sudskoj praksi uzrokovati prekomjerne troškove. Naime, određene države članice već su uvele zahtjev za osiguranje motornih vozila od odgovornosti za štetu nanesenu trećim osobama u skladu sa sudskom praksom bez pretjerano visokih premija osiguranja, među ostalim i za sportska događanja koja uključuju motorna vozila.

Kad je riječ o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima, uz osnovni scenarij druga je opcija bila izdati preporuku državama članicama o postupanju s potvrdama o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima. Treća je opcija bila samo uskladiti obrazac potvrda o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima, bez nametanja obveznog postupanja osiguravatelja u pogledu takvih potvrda, kako bi se olakšala provjera vjerodostojnosti radi suzbijanja prijevara. Četvrta je opcija bila uvesti dodatan zahtjev za osiguravatelje za nediskriminaciju u postupanju s potvrdama o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima koje izdaju osiguravatelji u drugim državama članicama i zahtjev za transparentnost u pogledu korištenja potvrda. Zaključak je procjene učinka da se prednost daje potonjoj opciji politike jer bi se njom olakšala standardizacija potvrda o eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima i istodobno osiguralo jednako postupanje s eventualno postavljenim odštetnim zahtjevima za domaće ugovaratelje osiguranja i one koji su se preselili iz jedne države članice u drugu.

Nadalje, kad je riječ o budućem tehnološkom razvoju, u procjeni učinka objašnjava se da se obveza osiguranja motornih vozila od odgovornosti za štetu nanesenu trećim osobama utvrđena Direktivom već primjenjuje na autonomna i poluautonomna vozila zbog stalne potrebe da se žrtvama nezgoda koje uključuju autonomna vozila koja prometuju u EU-u osigura zaštita i nadoknada štete. Autonomna (i poluautonomna vozila) uzrokovala su već niz nezgoda, što dokazuje da postoji potreba za zaštitom građana EU-a u slučaju nezgode. Nadalje, u procjeni učinka objašnjava se da su nove vrste motornih vozila, primjerice električni bicikli, osobni transporteri Segway, električni romobili, već obuhvaćeni područjem primjene Direktive. Upotreba tih novih vrsta električnih motornih vozila u prometu mogla bi uzrokovati nezgode i u tom slučaju žrtve treba zaštiti i brzo im nadoknaditi štetu. Međutim, prema postojećoj Direktivi, države članice mogu izuzeti takva vozila iz osiguranja motornih vozila od odgovornosti za štetu nanesenu trećim osobama ako to smatraju potrebnim. Tijekom javnog savjetovanja više udruženja koja predstavljaju industriju električnih bicikala zatražilo je da se izuzeće takvih vozila utvrdi samom Direktivom, tvrdeći da bi zahtjev za osiguranje od odgovornosti za štetu nanesenu trećim osobama mogao negativno utjecati na upotrebu električnih bicikala. Smatra se da to nije potrebno jer države članice mogu izuzeti električne bicikle ili bilo koja nova električna motorna vozila. U tom bi slučaju nacionalni garancijski fondovi snosili troškove nadoknade štete žrtvama nezgoda uzrokovanih upotrebom tih novih vrsta vozila. Time se osigurava najviša razina zaštite žrtava bez potrebe za dodatnim djelovanjem EU-a.

– to tijelo ima pravo zatražiti nadoknadu iznosa isplaćene naknade štete od tijela države članice u kojoj je poslovni nastan društva za osiguranje koje je izdalo policu (potonje tijelo snosi krajnju odgovornost),

Osim toga, države članice trebat će odrediti tijelo odgovorno za naknadu štete žrtvama u slučajevima prekogranične nesolventnosti osiguravatelja, no to bi mogla biti i dodatna zadaća postojećeg tijela (opći garancijski fond za osiguranja ili nacionalni garancijski fond za nezgode uzrokovane neosiguranim ili nepoznatim vozilima). Troškovi će se financirati doprinosima društava za osiguranje.

One međutim mogu provoditi takve provjere osiguranja ako su te provjere nediskriminirajuće, nužne i razmjerne s obzirom na cilj koji se nastoji ostvariti i

(12)S obzirom na to da ciljeve ove Direktive, posebno jednaku minimalnu zaštitu žrtava prometnih nezgoda u cijeloj Uniji i zaštitu žrtava u slučaju nesolventnosti društava za osiguranje, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog svojih učinaka oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

(7)Za djelotvornu i učinkovitu zaštitu žrtava prometnih nezgoda nužno je da se tim žrtvama uvijek isplati naknada za zadobivene tjelesne ozljede ili oštećenje stvari, neovisno o tomu je li društvo za osiguranje odgovorne osobe solventno ili nije. Stoga bi države članice trebale osnovati ili zadužiti tijelo za isplatu početne naknade štete oštećenim osobama s uobičajenim boravištem na njihovu državnom području, koje ima pravo zatražiti povrat te naknade od tijela koje je za to osnovano ili zaduženo u državi članici u kojoj društvo za osiguranje koje je izdalo policu osiguranja za vozilo odgovorne osobe ima poslovni nastan. Međutim, kako bi se izbjeglo podnošenje usporednih zahtjeva, žrtvama prometnih nezgoda ne bi trebalo biti dopušteno podnošenje odštetnog zahtjeva navedenom tijelu ako su već podnijele zahtjev predmetnom društvu za osiguranje ili pokrenule pravni postupak protiv tog društva te se taj zahtjev još razmatra odnosno taj je pravni postupak još u tijeku.

1. Države članice osnivaju ili zadužuju tijelo za isplatu naknade štete oštećenim osobama s uobičajenim boravištem na njihovu državnom području, barem do granica obveze osiguranja iz članka 9. stavka 1. za tjelesne ozljede ili materijalnu štetu koji su prouzročeni vozilom koje osigurava društvo za osiguranje, u bilo kojoj od sljedećih situacija:

2. Na temelju propisa države članice kojem podliježe voditelj obrade, osobni podaci mogu se obrađivati ako je to potrebno u svrhu borbe protiv vožnje neosiguranim vozilima koja prometuju u drugim državama članicama od onih u kojima se uobičajeno nalaze u smislu članka 1. Taj propis mora biti u skladu s Uredbom (EU) 2016/679 i njime se moraju utvrditi i prikladne mjere za zaštitu prava i sloboda te legitimnih interesa ispitanika.

5. Stavcima od 1. do 4. ne dovodi se u pitanje:

(c) društvo za osiguranje ili njegov predstavnik za likvidaciju štete nije dalo utemeljen odgovor na točke navedene u odštetnom zahtjevu u roku od tri mjeseca od datuma na koji je oštećena osoba podnijela svoj odštetni zahtjev tom društvu za osiguranje.

3. Europski parlament ili Vijeće u svakom trenutku mogu opozvati delegiranje ovlasti iz članka 9. stavka 2. i članka 10.a stavka 7. Odlukom o opozivu prekida se delegiranje ovlasti koje je u njoj navedeno. Opoziv počinje proizvoditi učinke sljedećeg dana od dana objave spomenute odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji dan naveden u spomenutoj odluci. On ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.

(c) osigurano vozilo;

Evaluacija

Evaluacija ove Direktive provodi se najkasnije sedam godina od datuma njezina prenošenja. Komisija dostavlja zaključke evaluacije i svoje primjedbe Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru.

______________________________________________________________________________

**** Odluka Komisije 2004/9/EZ od 5. studenoga 2003. o osnivanju Europskog odbora za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (SL L 3, 7.1.2004., str. 34.).

***** Uredba (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (SL L 55, 28.2.2011., str. 13.).”.

Članak 2.

Prenošenje

Države članice najkasnije do [UP: molimo unijeti datum koji je 12 mjeseci nakon dana stupanja na snagu ove Direktive] donose i objavljuju zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba.

One primjenjuju te odredbe od [UP: molimo unijeti datum koji je 12 mjeseci nakon dana stupanja na snagu].

Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja.

2.Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.

Članak 3.

Stupanje na snagu

Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

Članak 4.

Adresati

Ova je Direktiva upućena državama članicama.

Sastavljeno u Bruxellesu,