HR Službeni list Europske unije C 213/1

Obavijest Komisije: „Smjernice o zahtjevima za hidroenergiju u odnosu na zakonodavstvo EU-a o prirodi”

(2018/C 213/01)

U ovom dokumentu navedeno je stajalište Europske komisije i kao takav nije pravno obvezujući.

Europska komisija, svibanj 2018.

Kataloški br. …

Umnožavanje je dopušteno uz navođenje izvora.

Dokument je pripremljen uz pomoć N2K GROUP EEIG – Ecosystems LTD, Bruxelles i Beleco, Češka.

SADRŽAJ

Svrha dokumenta 3

1. Pregled politike i zakonodavnog okvira EU-a 4

1.1. Direktiva o pticama i Direktiva o staništima 4

1.2. Okvirna direktiva o vodama 6

1.3. Koordinacija između Okvirne direktive o vodama i dviju direktiva o prirodi 6

1.4. Direktiva o poplavama 8

1.5. Direktive o strateškoj procjeni okoliša i o procjeni utjecaja na okoliš 9

1.6. Odnos između strateške procjene okoliša, procjene utjecaja na okoliš i članka 6. stavka 3. Direktive o staništima 10

2. Slatkovodni ekosustavi i hidroenergija u EU-u 10

2.1. Stanje riječnih i jezerskih ekosustava EU-a 10

2.2. Prijetnje europskim slatkovodnim ekosustavima i pritisci na njih 12

2.3. Učinci hidroelektrana na slatkovodne ekosustave 14

2.4. Kumulativni učinci 19

2.5. Razlikovanje znatnih od neznatnih učinaka 21

3. Primjeri dobre prakse u ublažavanju učinaka i primjeni mjera ekološke obnove na hidroenergiju 23

3.1. Težnja najboljem mogućem ekološkom stanju rijeka u kontekstu hidroenergije 23

3.2. Postupanje s postojećim hidroelektranama koje negativno utječu na područja mreže Natura 2000 24

3.3. Uvođenje ekoloških mjera ublažavanja i obnove 25

3.4. Primjeri dobre prakse u ublažavanju i/ili ekološkoj obnovi 29

4. Dobra praksa u primjeni integriranog planskog pristupa hidroenergiji 36

4.1. Koristi integriranog planiranja 36

4.2. Integrirani nacionalni ili regionalni hidroenergetski planovi 40

4.3. Karte osjetljivosti divljih vrsta i određivanje zona 41

4.4. Rano savjetovanje 44

5. Postupak ocjene na temelju Direktive o staništima 46

5.1. Uvod 46

5.2. Kada je potreban postupak iz članka 6.? 46

5.3. Postupak korak po korak 47

5.4. Iznimke na temelju članka 6. stavka 4. 57

Pokrate 61

SVRHA DOKUMENTA

U ovom se dokumentu nude smjernice i predstavlja niz praktičnih studija slučaja o načinu rada hidroelektrana koji je usklađen sa zahtjevima iz Direktive o staništima i Direktive o pticama. Analiziraju se vrste učinaka koji se mogu javiti kao posljedica rada hidroelektrana te se na nizu praktičnih primjera ilustrira kako se u različitim uvjetima mogu izbjeći ili barem smanjiti učinci hidroenergije.

Općenitije, svrha je dokumenta potaknuti sinergije između politika i prakse u EU-u u području energije, prirode i vode kako bi se ciljevi EU-a ostvarili na usklađeniji i, kad je god moguće, uzajamno dopunjujući način.

Poglavlje 1. nudi pregled političkog i zakonodavnog okvira EU-a za hidroenergiju u EU-u. Daje se sažetak ključnih odredbi Direktive o staništima i Direktive o pticama i objašnjava njihova povezanost s Okvirnom direktivom o vodama, Direktivom o procjeni utjecaja na okoliš i Direktivom o strateškoj procjeni okoliša.

U poglavlju 2. govori se o općenito lošem stanju riječnih i jezerskih ekosustava EU-a te o povezanim glavnim prijetnjama i pritiscima, nakon čega se analizira niz učinaka hidroenergije na slatkovodne ekosustave uz posebno naglašavanje važnosti mogućih kumulativnih učinaka.

Opstanak brojnih divljih europskih životinjskih i biljnih vrsta, uključujući oko 400 slatkovodnih vrsta zaštićenih na temelju Direktive o pticama i Direktive o staništima, ovisi o riječnim i jezerskim ekosustavima. Međutim, većina europskih rijeka danas je u jako narušenom stanju i pod izrazitim pritiskom zbog niza društveno-gospodarskih djelatnosti (uključujući proizvodnju hidroenergije).

Posljednja izvješća o stanju okoliša (1) ukazuju na to da je potrebno još puno raditi na ispunjavanju ciljeva iz Okvirne direktive o vodama i dviju direktiva o prirodi. Jedini je način da se to postigne da prioritet ne bude samo sprečavanje daljnjeg pogoršanja stanja rijeka, nego i aktivna obnova njihova ekološkog stanja te barem djelomično uklanjanje povezanih pritisaka i prijetnji.

U poglavlju 3. istražuju se načini na koji se to može postići te daju primjeri dobre prakse povezane s ekološkom obnovom diljem EU-a.

U poglavlju 4. posebna se pozornost posvećuje potrebi za strateškim planiranjem i izradi integriranijih hidroenergetskih planova i projekata u kojima se ekološki zahtjevi povezani s rijekama uključuju u ranu fazu postupka planiranja te koji, kad je god moguće, uključuju mjere za poboljšanje ekološkog stanja rijeka.

U dokumentu se dalje detaljno opisuje postupak (poglavlje 5.) koji treba slijediti pri ocjenjivanju prihvatljivosti hidroenergetskog plana ili projekta na temelju članka 6. Direktive o staništima. Pojašnjavaju se ključni aspekti tog postupka odobrenja i njegova povezanost s drugim procjenama okoliša u EU-u. Iskustva uvijek iznova pokazuju da su problemi s postupkom odobrenja iz članka 6. često uzrokovani lošom kvalitetom i nepotpunošću ocjena prihvatljivosti.

Smjernice su prvenstveno namijenjene nadležnim tijelima, nositeljima projekata i savjetnicima. Interesantan bi mogao biti i nevladinim organizacijama te drugim dionicima iz sektora hidroenergije. Ovaj je dokument napisan uz savjetovanje s nadležnim tijelima država članica i nizom ključnih dionika i interesnih skupina jer su svi oni dali vrijedne povratne informacije o brojnim nacrtima.

Dokument je usklađen s tekstom Direktive o pticama i Direktive o staništima, ali i sa širim načelima na kojima se temelji politika EU-a u području okoliša i hidroenergije. Postupci dobre prakse i predložene metodologije nisu obvezujući u svojoj namjeri, nego se na taj način nastoje dati korisni savjeti, ideje i prijedlozi koji se temelje na raspravama s predstavnicima industrije, nacionalnim i međunarodnim tijelima, nevladinim organizacijama, znanstvenim stručnjacima i drugim dionicima.

U ovom se dokumentu samo iznose stajališta Komisije i kao takav nije pravno obvezujući. Zadaća je Suda Europske unije da osigura konačno tumačenje direktiva EU-a. Kad je god primjereno, navedena je postojeća europska sudska praksa. Ovaj je vodič stoga najbolje čitati zajedno s postojećim općim smjernicama i relevantnim presudama Suda EU-a koje se odnose na dvije direktive. (2)

1. POLITIČKI I ZAKONODAVNI OKVIR EU-a

Hidroenergija ima važnu ulogu u provedbi Direktive o obnovljivoj energiji (3) te u doprinosu energetskim ciljevima EU-a za razdoblje od 2020. do 2030. Kao i sve djelatnosti povezane s vodom, i hidroelektrane moraju poštovati zahtjeve zakonodavstva EU-a u području okoliša, koji su uvedeni radi zaštite i obnove europskih rijeka i jezera. Ti pravni zahtjevi utvrđeni su u Okvirnoj direktivi o vodama, Direktivi o poplavama, Direktivi o pticama, Direktivi o staništima te direktivama o procjeni okoliša (Direktiva o procjeni utjecaja na okoliš i Direktiva o strateškoj procjeni okoliša).

U ovom se poglavlju predstavljaju neke od ključnih odredbi tih zakonodavnih akata EU-a koji su važni za hidroenergiju. Naglasak je na dvjema direktivama o prirodi jer je priroda glavna tema dokumenta.

1.1. Direktive o pticama i staništima

Europske rijeke važan su izvor biološke raznolikosti i važan dio naše bogate kulturne baštine. Međutim, tijekom desetljeća pretrpjele su velike promjene. Zbog toga su smanjene njihova otpornost i sposobnost da odgovore na potrebe prirode i divljih vrsta. Većina rijeka sad je u narušenom stanju i potrebna im je obnova.

Prepoznavši alarmantan gubitak biološke raznolikosti u Europi čelnici država i vlada EU-a zadali su si ambiciozan cilj da zaustave i smanje taj gubitak do 2020. U svibnju 2011. Komisija je donijela strategiju EU-a o biološkoj raznolikosti do 2020. (4) kojom se utvrđuje okvir politike u svrhu ostvarenja tog cilja. U travnju 2017. pokrenula je novi akcijski plan (5) kako bi brzo poboljšala provedbu direktiva o pticama i staništima u praksi te ubrzala napredak u postizanju cilja zaustavljanja i smanjenja gubitka biološke raznolikosti i usluga ekosustava do 2020.

Direktiva o pticama i Direktiva o staništima temelj su politike EU-a o prirodi i biološkoj raznolikosti. One omogućuju svim državama članicama EU-a da surađuju u okviru zajedničkog zakonodavnog okvira na očuvanju najugroženijih, najranjivijih i najvrednijih vrsta i staništa Europe u cijelom njihovom prirodnom arealu u EU-u, neovisno o političkim i upravnim ograničenjima.

Opći je cilj tih dviju direktiva osigurati održavanje i obnovu povoljnog stanja očuvanosti (6) vrsta i stanišnih tipova zaštićenih tim direktivama na cijelom njihovom prirodnom arealu u EU-u.

Taj se cilj definira u pozitivnom smislu, tako da je usmjeren na povoljno stanje koje treba postići i održavati. Stoga se njime zahtijeva više od samog izbjegavanja pogoršanja.

Definicija povoljnog stanja očuvanosti na temelju Direktive o staništima Članak 1. Stanje očuvanosti prirodnog staništa znači zbroj utjecaja koji djeluju na prirodno stanište i njegove tipične vrste koji bi mogli ugroziti njegovu dugoročnu prirodnu rasprostranjenost, strukturu i funkcije kao i dugoročni opstanak njegovih tipičnih vrsta na području EU-a. Stanje očuvanosti prirodnog staništa smatra se „povoljnim” kad: — njegov prirodni areal i područja koja pokriva u tom arealu stabilni su ili u porastu, — postoje specifična struktura i funkcije potrebne za njegovo dugoročno održavanje i vjerojatno će postojati u predvidivoj budućnosti i — stanje očuvanosti njegovih tipičnih vrsta je povoljno. Stanje očuvanosti vrste znači zbroj utjecaja koji djeluju na tu vrstu, a koji bi mogli ugroziti njezinu dugoročnu rasprostranjenost i brojnost populacija na području EU-a. Stanje očuvanosti smatra se „povoljnim” kad: — podaci o dinamici populacije određene vrste ukazuju na to da će se ona dugoročno održati kao vitalna sastavnica svojeg prirodnog staništa, — prirodni areal vrste ne smanjuje se niti je vjerojatno da će se smanjiti u predvidivoj budućnosti i — postoji, a vjerojatno će i dalje postojati, dovoljno veliko stanište na kojemu će se populacije vrste dugoročno održati.

U svrhu postizanja tog cilja direktivama EU-a o prirodi od država članica zahtijeva se da prvenstveno provedu dvije glavne vrste mjera:

— određivanje i očuvanje ključnih područja za zaštitu vrsta i stanišnih tipova navedenih u prilozima I. i II. Direktivi o staništima i Prilogu I. Direktivi o pticama te za zaštitu svih uobičajenih ptica selica. Ta područja čine mrežu Natura 2000 na području EU-a koja trenutačno sadržava više od 27 500 područja. Jezerski i riječni ekosustavi pokrivaju oko 4 % ukupne površine područja mreže Natura 2000 (Europska agencija za okoliš, 2010., za EU 27),

— utvrđivanje režima zaštite vrsta za sve europske divlje vrste ptica i druge vrste navedene u Prilogu IV. Direktivi o staništima. Te se mjere primjenjuju u cijelom prirodnom arealu vrsta unutar EU-a, tj. unutar i izvan zaštićenih područja kao što je Natura 2000.

Odredbe o zaštiti područja mreže Natura 2000

Zaštita područja mreže Natura 2000 i upravljanje tim područjima uređeni su odredbama članka 6. Direktive o staništima, kojim se ujedno utvrđuje veza između očuvanja područja i drugog korištenja zemljišta na tom području i oko njega, poput proizvodnje hidroenergije (7).

Članak 6. obuhvaća dvije vrste mjera.

— Prva se odnosi na upravljanje očuvanjem svih područja mreže Natura 2000 i određivanjem ciljeva očuvanja za ta područja. Države članice moraju: a) izraditi i provesti pozitivne mjere očuvanja koje odgovaraju ekološkim zahtjevima stanišnih tipova iz Priloga I. i vrsta iz Priloga II. koji su prisutni na tim područjima (članak 6. stavak 1.) te b) poduzeti odgovarajuće mjere kako bi se izbjeglo pogoršanje stanja stanišnih tipova i staništa vrsta ili bilo kakvo znatno uznemiravanje prisutnih vrsta (članak 6. stavak 2.). U Direktivi o staništima izrada planova upravljanja mrežom Natura 2000 preporučuje se kao otvoren i transparentan način za utvrđivanje potrebnih mjera očuvanja za područja mreže Natura 2000. Ti su planovi koristan alat za određivanje ciljeva očuvanja te pomažu u oblikovanju zajedničkog stajališta svih dionika i interesnih skupina o rješenjima za upravljanje određenim područjem. Ujedno su mehanizam za integraciju mjera očuvanja za mrežu Natura 2000 u širi program mjera iz Okvirne direktive o vodama.

— Druga vrsta mjera (uređena člankom 6. stavkom 3.) odnosi se na postupak ocjene za svaki plan ili projekt koji bi mogao utjecati na jedno od područja mreže Natura 2000 ili više njih (vidjeti poglavlje 5. za sve pojedinosti). U načelu, propisano je da svaki plan ili projekt koji bi mogao znatno utjecati na područje mreže Natura 2000 mora biti predmetom ocjene prihvatljivosti kako bi se ti učinci detaljno ispitali uzimajući u obzir posebne ciljeve očuvanja za to područje. Nadležno tijelo može pristati na plan ili projekt samo ako je na temelju rezultata ocjene prihvatljivosti utvrdilo da plan ili projekt neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja. Važno je napomenuti da je dužnost dokazati nepostojanje (a ne prisutnost) znatnih negativnih učinaka. U iznimnim okolnostima može se primijeniti odstupanje (članak 6. stavak 4.) kako bi se odobrio plan ili projekt koji negativno utječe na cjelovitost područja mreže Natura 2000 ako se može dokazati da nema drugih rješenja koja su manje štetna i ako se smatra da je plan ili projekt potreban zbog imperativnih razloga od prevladavajućeg javnog interesa. U tim slučajevima trebat će osigurati primjerene kompenzacijske mjere kako bi se osigurala zaštita sveukupne koherentnosti mreže Natura 2000. Važno je napomenuti da postupak ocjene u skladu s Direktivom o staništima nije jednak postupku predviđenom u skladu s Direktivom o procjeni utjecaja na okoliš ili Direktivom o strateškoj procjeni utjecaja na okoliš (8) ili člankom 4. stavkom 7. Okvirne direktive o vodama, iako bi ih u idealnom slučaju trebalo međusobno integrirati ili barem koordinirati.

Odredbe o zaštiti vrsta

Druga skupina odredaba direktiva o prirodi odnosi se na zaštitu određenih vrsta u cijelom njihovom prirodnom arealu u EU-u, neovisno o tome nalaze li se na područjima mreže Natura 2000 ili izvan njih. Mjere za zaštitu vrsta primjenjuju se na vrste iz Priloga IV. Direktivi o staništima te na sve vrste divljih ptica u EU-u. Točne odredbe utvrđene su u članku 5. Direktive o pticama i člancima 12. (za životinje) i 13. (za biljke) Direktive o staništima.

Kad je riječ o tim vrstama, države članice u načelu moraju zabraniti:

— njihovo namjerno uznemiravanje tijekom razmnožavanja, podizanja mladunčadi, hibernacije i migracije

— oštećivanje ili uništavanje lokaliteta za razmnožavanje ili odmor

— namjerno uništavanje gnijezda ili jaja ili vađenje s korijenom ili uništavanje zaštićenih biljaka.

Odstupanja od odredaba o zaštiti vrsta dopuštena su samo u ograničenim slučajevima (npr. radi sprečavanja ozbiljnih šteta na usjevima te šteta povezanih sa stokom ili u interesu javnog zdravlja i sigurnosti) ako ne postoji ni jedno drugo zadovoljavajuće rješenje i ako posljedice tih odstupanja nisu u suprotnosti s općim ciljevima direktiva. Uvjeti za primjenu odstupanja utvrđeni su člankom 9. Direktive o pticama i člankom 16. Direktive o staništima (9).

Odredbe o zaštiti vrsta izrazito su relevantne za hidroenergetske objekte koji rade i izvan područja mreže Natura 2000. Svrha je tih odredaba osigurati da se uslijed novih razvojnih projekata ne unište lokaliteti za razmnožavanje i odmor divljih ptica ili vrsta navedenih u Prilogu IV. Direktivi o staništima osim ako su od nadležnih tijela zatražili odstupanje u skladu s odredbama direktiva. Ta odredba može biti osobito važna za hidroelektranu koja se nalazi na rijeci koja udomljava migratorne vrste, kao što su ptice selice ili migratorne ribe (npr. atlantska jesetra Acipenser sturio ili vretenac veliki Zingel asper, oboje navedeni u Prilogu IV. Direktivi o staništima).

1.2. Okvirna direktiva o vodama

Okvirnom direktivom o vodama utvrđuje se okvir za zaštitu kopnenih površinskih voda (rijeke i jezera), prijelaznih voda (estuariji), obalnih voda i podzemnih voda te za održivo upravljanje tim vodama. Svrha je osigurati da do 2015. sva vodna tijela u načelu budu u „dobrom stanju” (osim znatno promijenjenih ili umjetnih vodnih tijela, za koje je cilj postići dobar ekološki potencijal). Kao i direktivama o prirodi, i Okvirnom direktivom o vodama zahtijeva se više od samog sprečavanja daljnjeg pogoršanja vodnih tijela te kopnenih ekosustava i močvarnih područja koji izravno ovise o vodnom ekosustavu.

Radi lakšeg postizanja tog cilja Okvirnom direktivom o vodama od država članica zahtijeva se da utvrde plan upravljanja riječnim slivom za svako vodno područje. Direktivom se predviđa ciklički postupak u kojem se planovi upravljanja riječnim slivom izrađuju, provode i revidiraju svakih šest godina.

1.3. Koordinacija između Okvirne direktive o vodama i dviju direktiva o prirodi

Okvirna direktiva o vodama i dvije direktive o prirodi usko su povezane jer se svima njima nastoji zaštiti i obnoviti europske slatkovodne ekosustave. Stoga bi ih se trebalo koordinirano provoditi kako bi se osigurala njihova primjena na integrirani način. U nastavku su istaknute neke od ključnih dodirnih točaka između Okvirne direktive o vodama i dviju direktiva o prirodi koje su posebno važne za hidroelektrane, preuzete iz Komisijinih najčešćih pitanja o poveznicama između Okvirne direktive o vodama i direktiva o prirodi (10).

Posebni ciljevi Okvirne direktive o vodama i direktiva o prirodi

Okvirna direktiva o vodama i direktive o prirodi primjenjuju se, barem djelomično, na isti okoliš te im se ciljevi osiguravanja sprečavanja pogoršanja stanja rijeka i poboljšanja stanja vodnih ekosustava uglavnom preklapaju. Međutim, iako su sveukupni ciljevi slični, njihovi se specifični ciljevi unatoč uskoj međusobnoj povezanosti ipak razlikuju.

Okvirnom direktivom o vodama nastoji se zaštititi sve površinske i podzemne vode te poboljšati njihovo stanje kako bi se ostvarilo dobro stanje ili potencijal te izbjeglo njegovo pogoršanje. S druge se strane direktivama o pticama i staništima nastoji zaštititi, održati i obnoviti određene vrste i stanišne tipove kako bi ih se dovelo u povoljno stanje očuvanosti u njihovu prirodnom arealu unutar EU-a.

Postizanjem dobrog ekološkog stanja na temelju Okvirne direktive o vodama obično se pomaže ostvariti ciljeve očuvanja staništa i vrsta koji ovise o vodi u okviru mreže Natura 2000, i obrnuto. Međutim, zahtjev „dobrog ekološkog stanja” odnosi se na vodna tijela, a povoljno stanje očuvanosti na određene stanišne tipove i vrste.

Postizanje dobrog ekološkog stanja stoga nije nužno dovoljno za postizanje povoljnog stanja očuvanosti, čak i ako bi se za sva vodna tijela postiglo dobro ekološko stanje. Stoga može biti potrebno provesti dodatne mjere očuvanja kako bi se postigli ciljevi očuvanosti područja mreže Natura 2000 za vrste i stanišne tipove za koje je ono određeno.

To se izričito navodi u Okvirnoj direktivi o vodama. U članku 4. stavku 2. navodi se da „kada se na određeno vodno tijelo odnosi više od jednog cilja […], primjenjuje se onaj stroži ”. Na primjer, ako je područje mreže Natura 2000 određeno za vidre ili riječne bisernice, može biti potrebno regulirati prelov čak i ako to nije potrebno za postizanje dobrog ekološkog stanja na temelju Okvirne direktive o vodama.

Te bi dodatne zahtjeve u idealnom slučaju trebalo uključiti u plan upravljanja riječnim slivom iz Okvirne direktive o vodama, ili barem na njih upućivati u tom planu, putem posebnih odredaba u pogledu zaštićenih područja kako bi se osigurala usklađenost (i izbjegle proturječnosti) između mjera iz Okvirne direktive o vodama i mjera za mrežu Natura 2000 (vidjeti članak 4. stavak 1. točku (c)).

Znatno promijenjena vodna tijela ili umjetna vodna tijela i mreža Natura 2000

U skladu s člankom 4. stavkom 3. Okvirne direktive o vodama, neka vodna tijela čije su fizičke značajke u znatnoj mjeri promijenjene ljudskim aktivnostima može se odrediti znatno promijenjenim vodnim tijelima pod uvjetom da ispunjuju odredbe iz članka 4. stavka 3. (11) Vodna tijela koja su stvorena ljudskom aktivnošću na mjestu na kojem prije nije postojalo vodno tijelo (npr. akumulacijsko jezero koje je stvorio čovjek ili umjetni plovidbeni kanal) može se odrediti umjetnim vodnim tijelima.

Na znatno promijenjena vodna tijela i umjetna vodna tijela primjenjuje se cilj „dobrog ekološkog potencijala” iz Okvirne direktive o vodama (umjesto dobrog ekološkog stanja) ako zahtjevi za manje stroge ciljeve kao što je „umjereni ekološki potencijal” nisu primjenjivi. To konkretno znači najbolji izvedivi ekološki uvjet koji je u skladu s legitimnom upotrebom koja je činila osnovu za njegovo određivanje znatno promijenjenim vodnim tijelom ili umjetnim vodnim tijelom (12).

I znatno promijenjeno vodno tijelo ili umjetno vodno tijelo može se odrediti područjem mreže Natura 2000 ako se u njemu nalazi vrsta ili stanišni tip naveden u Prilogu I. Direktivi o pticama ili prilozima II. ili III. Direktivi o staništima. U takvim će slučajevima biti potrebno provoditi prikladne mjere očuvanja i za tu vrstu ili stanište, u skladu s ciljevima očuvanja tog područja. I u tom slučaju te mjere mogu biti strože od onih koje su potrebne za postizanje „dobrog ekološkog potencijala”. Te bi mjere trebalo integrirati i u planove upravljanja riječnim slivovima iz Okvirne direktive o vodama s pomoću posebnih odredaba o zaštićenim područjima (vidjeti članak 4. stavak 1. točku (c) u vezi s člankom 4. stavkom 2.).

Ocjenjivanje novih razvojnih projekata na temelju Okvirne direktive o vodama

Jednako kao direktive o prirodi Okvirna direktiva o vodama sadržava posebne odredbe za ocjenjivanje novih razvojnih projekata na vodnim tijelima. Prema članku 4. stavku 7. Okvirne direktive o vodama, tijela mogu odobriti izuzeća za nove izmjene i održive ljudske aktivnosti razvoja koje dovode do pogoršanja stanja vodnog tijela ili kojima se sprečava postizanje dobrog ekološkog stanja ili potencijala, ili, pod određenim uvjetima, dobrog stanja podzemnih voda. To može uključivati i nove razvojne projekte povezane s hidroenergijom (13).

Ako razvojni projekt potencijalno utječe i na cilj iz Okvirne direktive o vodama i na područje mreže Natura 2000, moraju se provesti i postupak na temelju članka 4. stavka 7. Okvirne direktive o vodama i postupak ocjene područja mreže Natura 2000 na temelju članka 6. stavka 3. Direktive o staništima (u idealnom slučaju na koordiniran i integriran način). Svaki je od njih usmjeren na različite pravne aspekte: jednim će se ocijeniti je li vjerojatno da se projektom ugroze primarni ciljevi Okvirne direktive o vodama, a drugim hoće li projekt imati negativan utjecaj na cjelovitost područja Natura 2000. Međutim, time se ne sprečava koordinacija određenih aspekata ocjene, npr. istraživanjima i savjetovanjima.

U Okvirnoj direktivi o vodama jasno se navodi da se razvojni projekt ne može pokrenuti ako nije u skladu s drugim zakonodavstvom EU-a o okolišu. Drugim riječima, ako se projektom ne ugrožavaju ciljevi iz Okvirne direktive o vodama, ali se negativno utječe na cjelovitost područja mreže Natura 2000, ne može se odobriti na temelju Okvirne direktive o vodama osim ako je prihvaćeno i izuzeće na temelju članka 6. stavka 4. Direktive o staništima. Pojašnjenje o primjeni članka 4. stavka 7. Okvirne direktive o vodama, o izuzećima od okolišnih ciljeva, uključujući povezanost s direktivama o prirodi, dano je u smjernicama zajedničke provedbene strategije br. 36 o članku 4. stavku 7. Okvirne direktive o vodama koje su potvrđene 2017. (14)

Očuvanje riječne bisernice u riječnim podslivovima u Irskoj Riječna bisernica Margaritifera margaritifera jedan je od najdugovječnijih beskralješnjaka na Zemlji. Zahvaljujući svojem složenom životnom ciklusu i potrebi za čistim tekućicama koje se nalaze u gotovo izvornom prirodnom stanju, ona služi kao ključna biološka indikatorska vrsta za kvalitetu riječnih ekosustava. Vrsta je zaštićena na temelju Direktive EU-a o staništima, ali se nalazi u nepovoljnom stanju očuvanosti diljem Irske. Sedimentacija ili sedimentacija uz obogaćivanje hranjivim tvarima utvrđeni su kao glavni razlozi tog stanja. Nacionalno zakonodavstvo za potporu postizanju povoljnog stanja očuvanosti riječne bisernice razvijeno je 2009. U tom su zakonodavstvu utvrđeni obvezni ciljevi kvalitete okoliša za staništa riječne bisernice unutar područja mreže Natura 2000. Njime se zahtijeva i priprema planova upravljanja riječnim podslivovima uz program mjera. Svrha je tih planova bilo rješavanje problema koji se javljaju u cijelom slivnom području i doprinose opadanju brojnosti vrste. Format koji se upotrebljavao preslika je onoga iz planova upravljanja riječnim slivovima na temelju Okvirne direktive o vodama kako bi planovi upravljanja riječnim podslivovima mogli kasnije funkcionirati pod okriljem planova upravljanja riječnim slivovima. U Irskoj je uska povezanost direktiva o staništima i o pticama te Okvirne direktive o vodama bila istaknuta u ranoj fazi. Nacionalna skupina za tehničku koordinaciju za Okvirnu direktivu o vodama uspostavila je 2009. pododbor, nacionalnu radnu skupinu za očuvanje, kako bi radio na razvoju aspekata očuvanja prirode Okvirne direktive o vodama. Osnovni cilj radne skupine bio je osigurati da taj razvoj aspekata očuvanja prirode Okvirne direktive o vodama u Irskoj bude dobro koordiniran i dobije potporu te da se olakša djelotvorna komunikacija između uključenih relevantnih vladinih agencija. U vezi s planovima riječnih podslivova za riječnu bisernicu skupina je imala ključnu ulogu u poboljšanju i daljnjem razvoju nacionalnog skupa standardnih mjera u slivu za riječnu bisernicu koje su praktične, funkcionalne i troškovno učinkovite. Pregledala je i planove kako bi se zajamčila njihova praktičnost i djelotvornost te odredila nedostatke u politikama i smjernicama koji bi otežavali njihovu provedbu. http://www.wfdireland.ie/docs/5_FreshwaterPearlMusselPlans/ http://kerrylife.ie http://www.environ.ie/en/Environment/Water/WaterQuality/WaterFrameworkDirective/

1.4. Direktiva o poplavama

Direktiva 2007/60/EZ donesena je u studenome 2007. Njome se uspostavlja okvir za procjenu rizika od poplava i upravljanja njime te se od država članica zahtijeva da izrade:

— karte opasnosti od poplava i karte rizika od poplava na kojima su prikazana utvrđena područja rizika od poplava po riječnom slivu (ili drugoj dogovorenoj jedinici područja upravljanja). Na tim bi kartama trebale biti prikazane i negativne posljedice povezane s različitim vrstama poplava, uključujući informacije o potencijalnim izvorima onečišćenja okoliša kao posljedice poplava, te zaštićena područja poput područja mreže Natura 2000 u tim područjima (rok u prosincu 2013.);

— planove upravljanja poplavnim rizicima za upravljanje potencijalnim negativnim posljedicama poplava i njihovo smanjenje. Ti bi planovi trebali uključivati prioritetne skupove mjera kojima se razmatraju svi aspekti upravljanja poplavnim rizicima, od sprečavanja i zaštite do pripravnosti, uzimajući u obzir značajke određenog riječnog sliva ili podsliva (rok u prosincu 2015.).

Aktivnosti na temelju Direktive o poplavama moraju biti u skladu sa zahtjevima direktiva o prirodi. Na primjer, ako postoji rizik da mjera obrane od poplave utječe na jedno ili više područja mreže Natura 2000, i pri njezinoj se primjeni mora slijediti postupak iz članka 6. Direktive o staništima te bi se trebala izvršiti ocjena prihvatljivosti kako bi se ocijenili potencijalni učinci plana ili projekta na cjelovitost područja mreže Natura 2000.

1.5. Direktive o strateškoj procjeni okoliša i o procjeni utjecaja na okoliš

Direktiva o strateškoj procjeni okoliša

Direktivom 2001/42/EZ o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš („Direktiva o strateškoj procjeni okoliša”) nastoji se pružiti visoka razina zaštite okoliša. To se nastoji napraviti osiguravanjem da se posljedice određenih planova i programa na okoliš utvrde, procijene i uzmu u obzir tijekom njihove pripreme te prije donošenja.

Strateška procjena okoliša obvezna je za niz planova i programa kojima se utvrđuje okvir budućeg odobrenja za razvoj projekata navedenih u Direktivi o procjeni utjecaja na okoliš. Obvezna je i za sve planove ili programe za koje je zbog njihova vjerojatnog značajnog utjecaja na područja mreže Natura 2000 potrebna ocjena na temelju članka 6. stavka 3. Direktive o staništima.

U okviru postupka strateške procjene okoliša od država se članica zahtijeva da pripreme izvješće o okolišu u kojemu se procjenjuju vjerojatni značajni učinci planova i programa na okoliš te učinci svih razumnih alternativnih rješenja. Osim toga, moraju se savjetovati s tijelima koja će zbog specifičnih nadležnosti u području okoliša vjerojatno biti zainteresirana za učinke planova i programa koji se provode na okoliš (tj. tijela u području okoliša) te s javnošću.

Savjetovanje bi trebalo biti pravovremeno i djelotvorno, čime se tijelima u području okoliša i javnosti omogućuje izražavanje mišljenja o nacrtu plana ili programa i o priloženom izvješću o okolišu prije donošenja plana ili programa. Namjera je da postupak razvoja strateške procjene okoliša bude koordiniran s razvojem plana što dovodi do uključivanja razmatranja u pogledu okoliša u završnu verziju tog plana.

Naposljetku se strateškom procjenom okoliša potiče i integriraniji i učinkovitiji pristup prostornom planiranju u kojem se okoliš, uključujući razmatranja u pogledu biološke raznolikosti, uzima u obzir puno ranije u postupku planiranja i na razini koja je više strateški usmjerena. To bi trebalo dovesti do smanjenog broja konflikata u kasnijoj fazi na razini pojedinačnih projekata. Time se omogućuje i prikladniji odabir lokacije budućih razvojnih projekata, dalje od područja potencijalnog konflikta kao što su područja mreže Natura 2000.

Direktiva o procjeni utjecaja na okoliš

Dok je postupak strateške procjene okoliša predviđen za planove i programe, Direktiva 2011/92/EU o procjeni utjecaja na okoliš, kako je izmijenjena Direktivom 2014/52/EU (koja se uobičajeno naziva „Direktivom o procjeni utjecaja na okoliš”), predviđena je za individualne javne i privatne projekte. Stoga bi odobrenje za razvoj projekta (15) koji će vjerojatno imati značajne učinke na okoliš trebalo dati tek nakon što se procijene njegovi vjerojatni učinci na okoliš.

U Direktivi o procjeni utjecaja na okoliš razlikuju se projekti za koje je potrebna obvezna procjena utjecaja na okoliš („projekti iz Priloga I.” (16)) i projekti za koje države članice moraju odrediti je li vjerojatno da će imati značajne učinke („projekti iz Priloga II.). To se provodi postupkom „pregledavanja” u kojemu se uzimaju u obzir kriteriji iz Priloga III. Direktivi. Većina postrojenja za proizvodnju hidroenergije su projekti iz Priloga II. (17)

1.6. Odnos između strateške procjene okoliša, procjene utjecaja na okoliš i članka 6. stavka 3. Direktive o staništima

Prema Direktivi o procjeni utjecaja na okoliš (kako je izmijenjena Direktivom 2014/52/EU), trebalo bi poduzeti koordinirani i/ili zajednički postupak ako je potrebna ocjena/procjena projekta na temelju Direktive o procjeni utjecaja na okoliš i direktiva o prirodi. Komisija je izdala smjernice o uspostavi svih koordiniranih i/ili zajedničkih postupaka za projekte (18) koje je potrebno paralelno ocijeniti/procijeniti na temelju direktiva o procjeni utjecaja na okoliš, o staništima i o pticama, Okvirne direktive o vodama te Direktive o industrijskim emisijama.

U okviru koordiniranog postupka države članice moraju koordinirati različite individualne ocjene/procjene utjecaja određenog projekta na okoliš, koje su propisane relevantnim zakonodavstvom Unije, imenovanjem tijela za tu svrhu. U okviru zajedničkog postupka države članice moraju omogućiti jedinstvenu ocjenu/procjenu utjecaja određenog projekta na okoliš, koja je propisana relevantnim zakonodavstvom Unije.

Ocjena prihvatljivosti na temelju zakonodavstva EU-a o prirodi trebala bi svejedno ostati dio sveobuhvatnog izvješća o okolišu koji se može jasno razlikovati i koji je prepoznatljiv. To je zato što se ocjenom prihvatljivosti na temelju Direktive o staništima mjere različiti aspekti prirodnog okoliša te se u njoj upotrebljavaju drukčiji kriteriji za određivanje „važnosti” od onih u procjeni utjecaja na okoliš i strateškoj procjeni okoliša. U procjeni utjecaja na okoliš i strateškoj procjeni okoliša razmatraju se svi aspekti okoliša, uključujući biološku raznolikost, a ocjena na temelju direktiva o prirodi posebno je usmjerena na moguće učinke na vrste i stanišne tipove za koje je određeno područje mreže Natura 2000.

Postoji i razlika s obzirom na ishod svake ocjene/procjene. Procjenama na temelju direktiva o procjeni utjecaja na okoliš i o strateškoj procjeni okoliša utvrđuju se postupovni zahtjevi, ali se ne uspostavljaju obvezni standardi u pogledu okoliša. Ishod ocjene na temelju Direktive o staništima s druge je strane odmah obvezujući za nadležno tijelo te uvjetuje njegovu konačnu odluku.

Drugim riječima, ako se ocjenom prihvatljivosti ne može utvrditi da plan ili projekt neće negativno utjecati na cjelovitost područja mreže Natura 2000, tijelo ne može pristati na plan ili projekt u tom obliku osim ako su, u iznimnim uvjetima, ispunjeni uvjeti za postupak odstupanja na temelju članka 6. stavka 4.

Ako je potrebno napraviti ocjenu na temelju Direktive o staništima, Sud Europske unije pojasnio je da bi se Direktiva o strateškoj procjeni okoliša neovisno o tome primjenjivala za planove i programe (19).

Smjernice „Pojednostavnjenje postupaka procjene utjecaja na okoliš za projekte od zajedničkog interesa u području energetske infrastrukture” Kao i ostali razvojni projekti, hidroenergija podliježe nizu postupaka procjene okoliša. Komisija je izdala smjernice za pojednostavnjenje tih različitih postupaka, posebno za projekte od zajedničkog interesa na temelju Uredbe o TEN-E-u, uz istodobno osiguravanje najviše razine zaštite okoliša u skladu sa zakonodavstvom EU-a u području okoliša. U smjernicama Komisije iznosi se niz preporuka koje su, iako su osmišljene imajući u vidu projekte od zajedničkog interesa, relevantne i za sve druge planove ili projekte u području energije, uključujući hidroenergetske razvojne projekte. Preporuke su posebno usmjerene na: — rano planiranje, izradu planova djelovanja i utvrđivanje opsega procjena, — rano i djelotvorno integriranje procjena okoliša i drugih zahtjeva u području okoliša, — postupovnu koordinaciju i rokove, — prikupljanje podataka, razmjenu podataka i kontrolu kvalitete, — prekograničnu suradnju te — rano i djelotvorno sudjelovanje javnosti. http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf

2. SLATKOVODNI EKOSUSTAVI I HIDROENERGIJA U EU-u

2.1. Stanje riječnih i jezerskih ekosustava EU-a

Strukturna složenost i izrazito dinamična narav rijeka i jezera čine ih iznimno bogatim ekosustavima koji životno važnom vodom opskrbljuju velike dijelove obližnjeg krajolika. Osim što su sami po sebi vrijedna staništa, oni djeluju i kao ključni ekološki koridori te potiču širenje i migracije vrsta na velike udaljenosti. Zaslužni su i za razvoj bogatog mozaika međusobno povezanih močvarnih područja ovisnih o vodi kao što su poplavne šume, močvare, cretovi i vlažne livade, koji pak pridonose dodatnom povećanju njihove biološke raznolikosti.

Opstanak brojnih divljih europskih životinjskih i biljnih vrsta, uključujući oko 400 slatkovodnih vrsta zaštićenih na temelju Direktive o pticama i Direktive o staništima, ovisi o riječnim i jezerskim ekosustavima. Rijeke i jezera pokrivaju oko 4 % kopnenih površina mreže Natura 2000 (otprilike 31 560 km2, odnosno područje veće od Belgije) koje su određene za vrste kao što su atlantski losos Salmo salar, vidra Lutra lutra, vodomar Alcedo atthis, primorski rak Austropotamobius pallipes i mala lisanka Unio crassus, kao i za stanišne tipove kao što su vodni tokovi od ravničarske do planinske razine, aluvijalne šume, vlažne livade, vlažni travnjaci i cretovi.

K tome, rijeke su i ključni multifunkcijski resurs za europsko gospodarstvo i društveno blagostanje jer služe brojnim sektorima i isporučuju društvu mnoštvo važnih roba i usluga. Međutim, njihovo je intenzivno iskorištavanje u zadnjih 150 godina rezultiralo golemim pritiskom na taj vrijedni izvor, zbog čega je samo neznatan broj velikih rijeka u potpuno prirodnom stanju. Osim što su izložene različitim stupnjevima onečišćenja i velikom opterećenju hranjivim tvarima, što je rezultiralo znatnim pogoršanjem kvalitete vode, mnogim je rijekama uvelike izmijenjena hidromorfologija, prirodna dinamika toka i ekološka povezanost.

U Izvješću o stanju okoliša u Europi (20) Europske agencije za okoliš iz 2015. navedeno je da u više od polovine europskih rijeka i jezera nije postignuto dobro ekološko stanje ili dobar ekološki potencijal. Dobro ili vrlo dobro ekološko stanje zabilježeno je 2009. samo u 43 % površinskih vodnih tijela. Nije se očekivalo znatno poboljšanje stanja do 2015. – očekivalo se da će dobro ili vrlo dobro ekološko stanje biti ostvareno u samo 53 % vodnih tijela. To je daleko od ciljeva utvrđenih u Okvirnoj direktivi o vodama.

Kad je riječ o zaštićenim slatkovodnim vrstama i staništima u EU-u, stanje je još ozbiljnije. Prema najnovijem izvješću Komisije o stanju prirode u pogledu stanja očuvanosti staništa i vrsta zaštićenih dvjema direktivama o prirodi u razdoblju 2007.–2012. (21), stanje gotovo tri četvrtine slatkovodnih vrsta (74 %) i slatkovodnih stanišnih tipova (73 %) bilo je nepovoljno – neodgovarajuće ili nepovoljno – loše. Povoljno stanje imalo je samo 17 % staništa i 16 % vrsta.

Stanje očuvanosti

Stanje očuvanosti

(a) vrste (5615 procjena)

(b) staništa (94 procjene)

povoljno

nepoznato

nepovoljno – neodgovarajuće

nepovoljno – loše

Stanje očuvanosti i kretanja za vrste (a) i staništa (b) (prema Direktivi o staništima) povezane s riječnim i jezerskim ekosustavima. Izvor: EEA, 2015b, izvješća i procjene u skladu s člankom 17.

Opće loše stanje europskih rijeka znatan je razlog za zabrinutost. Očito je da su mnoge europske rijeke u izrazito lošem stanju te da je potrebno još mnogo raditi na ispunjavanju ciljeva iz Okvirne direktive o vodama i dviju direktiva o prirodi. Jedini je način da se to postigne da prioritet ne bude samo sprečavanje daljnjeg pogoršanja stanja rijeka, nego i aktivna obnova njihova ekološkog stanja.

2.2. Prijetnje europskim slatkovodnim ekosustavima i pritisci na njih

Vodna su tijela pod pritiscima zbog niza aktivnosti. Posebno su velik učinak imali hidromorfološki pritisci, koji utječu na više od 40 % rijeka i vodnih tijela prijelaznih voda. Na temelju prve klasifikacije riječnih slivova u skladu s Okvirnom direktivom o vodama (22) većina je država članica EU-a navela da najveći pritisci proizlaze iz urbanizacije, obrane od poplava, proizvodnje energije uključujući hidroenergiju, plovidbe unutarnjim plovnim putovima, regulacije rijeka i isušivanja zemljišta za poljoprivredu te da oni u najvećoj mjeri utječu na hidromorfološko stanje vodnih tijela.

Pritisci na rijeke

Utjecaji na rijeke

bez pritisaka (22)

bez utjecaja (19)

točkasti izvori (22)

obogaćivanje organskim tvarima (16)

raspršeni izvori (22)

obogaćivanje hranjivim tvarima (19)

onečišćenje (18)

zahvaćanje vode (19)

zakiseljavanje (10)

hidromorfologija (22)

izmijenjena staništa (16)

drugi pritisci (19)

drugi utjecaji (14)

Postotak vodnih tijela

Postotak vodnih tijela

Znatni pritisci (lijevo) i utjecaji (desno) na rijeke: broj obuhvaćenih država članica naveden je u zagradama (Europske vode – procjena stanja i pritisaka 2012.)

Kad je riječ o prijetnjama i pritiscima na slatkovodna tijela u okviru mreže Natura 2000, u Izvješću o stanju prirode „promjene stanja vodnih tijela” utvrđene su kao najčešće prijetnje i pritisci.

Slika 4.37. Deset najčešćih (% učestalosti) prijavljenih pritisaka i prijetnji za vrste (prema Direktivi o staništima) povezane s riječnim i jezerskim ekosustavima

J02 promjene stanja vodnih tijela

J03 druge promjene u ekosustavima

H01 onečišćenje površinskih voda

I01 invazivne strane vrste

A02 promjene metoda obrađivanja zemljišta

K03 međuvrsni odnosi faune

F02 ribolov i izlov vodnih resursa

A07 upotreba „pesticida” u poljoprivredi

D01 ceste, željeznice i staze

K02 sukcesija vegetacije/biocenotička evolucija

Pritisci

Prijetnje

Izvješće o stanju prirode, EEA, 2015.

Hidroenergija u EU-u U EU-u je 2011. evidentirano otprilike 23 000 hidroenergetskih postrojenja. Od toga su 91 % mala postrojenja (manja od 10 MWH) koja proizvode otprilike 13 % ukupne električne energije proizvedene iz hidroenergije. S druge strane, velike hidroelektrane čine samo 9 % svih hidroenergetskih postrojenja, ali generiraju oko 87 % ukupne električne energije proizvedene iz hidroenergije (23). Hidroenergetska postrojenja često su iz tehničkih razloga smještena u planinskim predjelima, no imaju znatne dalekosežne učinke na velike i male rijeke i jezera u različitim regijama. U manjim rijekama čak i blago smanjenje toka ili mala promjena prirodnih ekoloških uvjeta može imati velike negativne utjecaje na rijeku. Najčešće se koriste sljedeće vrste hidroenergetskih postrojenja: Protočne hidroelektrane. U protočnim hidroelektranama proizvodnja električne energije temelji se na postojećem protoku i padu rijeke. U toj se vrsti postrojenja za proizvodnju električne energije upotrebljava prirodni protok vodotoka. Nije predviđeno akumuliranje vode za kasniju upotrebu. Tom tipu najčešće pripadaju male hidroelektrane, no ima i takvih velikih hidroelektrana. Akumulacijsko-protočna hidroenergetska postrojenja: akumulacijsko jezero omogućuje akumuliranje vode tijekom razdoblja slabe potražnje i njezino ispuštanje tijekom vršnih razdoblja. Proizvodni kapacitet stoga manje ovisi o raspoloživom protoku. Akumulacijska jezera mogu sadržavati dnevnu, sezonsku ili godišnju količinu vode te tako omogućuju hidroelektrani da zadovolji vršnu potražnju za električnom energijom i olakšavaju integraciju varijabilne proizvodnje energije iz obnovljivih izvora, npr. iz energije vjetra, u energetski sustav. Akumulacijske hidroelektrane . Klasična akumulacijska hidroelektrana ima akumulacijsko jezero dovoljne veličine za akumuliranje vode tijekom sušnih i kišnih razdoblja. Voda se akumulira iza brane i raspoloživa je za postrojenje u potrebnim količinama i razdobljima. Takvo se postrojenje može učinkovito upotrebljavati cijele godine, bilo za osnovno opterećenje ili prema potrebi za vršno opterećenje. Reverzibilne hidroelektrane . Ta se postrojenja temelje na akumulacijskim jezerima na različitim nadmorskim visinama, zbog čega mogu proizvoditi dodatnu električnu energiju tijekom razdoblja visoke potražnje. Voda se crpi u gornje akumulacijsko jezero u vrijeme slabije potražnje i ispušta kroz turbine kad je potražnja visoka. Reverzibilne hidroelektrane nisu isključene iz Direktiva o energiji iz obnovljivih izvora, ali ne uzimaju se u obzir za statističke podatke o energiji iz obnovljivih izvora.

2.3. Učinci hidroelektrana na slatkovodne ekosustave

Učinci hidroenergetskog postrojenja na vrste i stanišne tipove zaštićene dvjema direktivama EU-a o prirodi znatno se razlikuju od lokacije do lokacije. Oni ovise o značajkama rijeke, njezinu fizičkom i ekološkom stanju (je li već pogoršano ili još netaknuto, je li rijeka velika ili mala, planinska ili nizinska itd.), kao i o tipu i veličini hidroenergetskog postrojenja te vrstama i staništima za koje je područje određeno. Stoga je potrebno sagledavati svako pojedinačno postrojenje zasebno.

Učinci mogu nastati u bilo kojoj fazi radnog ciklusa hidroenergetskog postrojenja, od same izgradnje do rekonstrukcije ili stavljanja izvan upotrebe te pri svakodnevnom radu i upravljanju. Oni mogu prouzročiti gubitak, propadanje i fragmentaciju prirodnih staništa i populacija vrsta čiji opstanak ovisi o tim staništima. Važnost gubitka ovisi o razmjerima učinaka, kao i o rijetkosti i ranjivosti zahvaćenih staništa i vrsta.

U ostatku ovog poglavlja prikazan je raspon učinaka koje hidroenergetska postrojenja mogu imati na staništa i vrste obuhvaćene direktivama EU-a o prirodi. Ako su operateri svjesni vrsta učinaka i razumiju složenost riječnih ekosustava, moći će lakše osigurati da njihove aktivnosti budu u skladu sa zahtjevima Okvirne direktive o vodama i direktiva o prirodi. Lakše će prepoznati i moguća rješenja korisna za sve kojima će se, gdje je to moguće, pomoći poboljšati stanje rijeka.

Promjene morfologije rijeke i riječnih staništa

Svaka fizička promjena vodnih tijela utjecat će na uobičajene hidrološke procese i narušiti ekološku neprekinutost (24) slatkovodnih sustava uzdužno i poprečno, na primjer odvajanjem rijeka od okolnih inundacija i močvara ili retencioniranjem vode oko hidroelektrana.

Najočitiji je oblik gubitka staništa izravno fizičko uništenje samih staništa uzvodno ili nizvodno ili u okolnom području (npr. zaposjedanje zemljišta, plavljenje, uklanjanje obalne vegetacije ili fizičkih struktura u rijeci). Međutim, i bez zaposjedanja zemljišta narušavanje prirodnih hidromorfoloških procesa može rezultirati narušavanjem ili izmjenom biotičkih i abiotičkih uvjeta koji su ključni za strukturu i funkcioniranje staništa. Uz to, to može dovesti i do naseljavanja invazivnih vrsta u degradirana staništa koje bi na kraju mogle istisnuti prirodnu faunu.

Prepreke za migraciju i širenje zaštićenih vrsta

Rijeke, jezera i obalni pojas imaju važnu ulogu u širenju i migraciji slatkovodnih vrsta te u lokalnom kretanju između različitih područja za hranjenje, razmnožavanje, odmor i gniježđenje. Oni djeluju kao ključni ekološki koridori ili orijentiri u krajoliku. Sve prepreke slobodnom kretanju uzvodno ili nizvodno, koliko god bile malene, mogu imati važne posljedice za opstanak tih vrsta.

Raspon utjecaja različitih hidroenergetskih postrojenja Izvor: Veronika Koller-Kreimel

Hidroenergetska postrojenja mogu izravno i neizravno narušiti ili spriječiti migraciju i širenje vrsta. Najočitiji su primjer brane i akumulacijska jezera koji su fizičke prepreke za migraciju riba jer sprečavaju ribe da plivaju rijekom uzvodno ili nizvodno. To ima važne posljedice za opstanak velikog niza slatkovodnih vrsta te rezultira fragmentiranjem, izolacijom i na kraju nestankom nekih populacija slatkovodnih riba.

Učinak prepreke izrazito je ozbiljan ako u dionici rijeke ima više prepreka. Čak i zbog vrlo malenih građevina ili fizičkih prepreka rijeke brzo mogu postati neprohodne. I umjetni kanali mogu djelovati kao prepreke za kretanje vrsta jer presijecaju i tako fragmentiraju kopnena staništa. Njima se mogu stvoriti i umjetne veze između slivnih područja zbog kojih se može povećati širenje neautohtonih vrsta na štetu autohtonih vrsta.

Iako su uzvodna i nizvodna migracija važne za sve vrste riba, neprekinutost je posebno važna za dijadromne vrste. Uzvodna je migracija najvažnija za populacije anadromnih riba i vrsta paklare, kao što su Salmo salar, morske paklare Petromyzon marinus i Lampetra fluviatilis ili neke jesetre poput Acipenser sturio, zbog njihove potrebe za periodičkom (optimalno godišnjom) migracijom na velike udaljenosti. Nizvodne migracije ključne su za njihovu mlađ i za odrasle jedinke katadromnih riba poput jegulje Anguilla anguilla, koja je zaštićena Uredbom o jeguljama (25).

Narušavanje dinamike nanosa

Nanos je prirodni dio vodnih ekosustava i ključan je za njihovo hidrološko, geomorfološko i ekološko funkcioniranje. Nanos tvori razna staništa koja izravno i neizravno omogućuju život velikog niza vrsta. U prirodnim se uvjetima nanos (uglavnom šljunak) stalno pronosi nizvodno, čime se održava ekološka struktura i funkcija rijeka. Poprečne građevine poput preljeva i brana obično narušavaju prirodnu dinamiku nanosa.

Velika akumulacijska jezera mogu zarobiti više od 90 % dolaznog nanosa, što može rezultirati povećanom erozijom korita i obala nizvodno, kao i lokalnim uništenjem važnih hidromorfoloških struktura poput šljunčanih prudova. Radovi na održavanju preljeva i brana koji uključuju periodično ispiranje nanosa (posebice ljeti u vrijeme nestašica vode) mogu također štetno utjecati na staništa i vrste ako ih se ne izvodi pozorno.

Uzvodno od brane u akumulacijskom jezeru ili u retencijama smanjenje kapaciteta pronosa nanosa uzrokuje nakupljanje nanosa, što može negativno utjecati i na vrste i na staništa, npr. pospješivanjem rasta algi i drugog vodenog korova koji istiskuju zaštićene vrste. Akumuliranje šljunka i drugih muljevitih nanosa u koritu ili u vodenom stupcu može biti posebno štetno za litofilne vrste, kao što je lipljan Thymallus thymallus, koje ta područja koriste kao mrijestilište, za riječnu bisernicu Margaritifera margaritifera i malu lisanku Unio crassus. To je štetno i za vrste ptica kao što su kulici i žalari koji koriste suhe šljunčare za gniježđenje.

Uklanjanje prepreka u vodnom području rijeke Dunava Proizvodnja električne energije u hidroelektranama uzrok je otprilike 45 % prekida kontinuiteta rijeka i staništa u vodnom području rijeke Dunava. Ukupno 1 688 prepreka nalazi se u rijekama u vodnom području čiji su slivovi veći od 4 000 km. Od toga 600 prepreka su brane/preljevi, 729 regulacijski pragovi, a 359 ih je klasificirano kao druge vrste prekida. Navedeno je da je njih 756 trenutačno opremljeno funkcionalnim konstrukcijama za pomoć migraciji riba. Od 2009. ukupno 932 prekida kontinuiteta (55 %) otežavala su migraciju riba te su trenutačno klasificirani kao znatni pritisci. Prema najnovijem Planu upravljanja vodnim područjem rijeke Dunava, podunavske zemlje planiraju do 2021. znatno smanjiti prekide kontinuiteta branama. Vodno područje rijeke Dunava: prekidi kontinuiteta rijeka i staništa – trenutačno stanje 2015. (gornja karta), očekivana poboljšanja do 2021. (donja karta) Izvor: Plan upravljanja vodnim područjem rijeke Dunava https://www.icpdr.org/main/management-plans-danube-river-basin-published

Promjene režima ekološki prihvatljivog protoka

Ekološki prihvatljiv protok ključan je mehanizam za održavanje osnovnih procesa zdravih riječnih ekosustava o kojima ovise zaštićene vrste i staništa EU-a i za osiguravanje dobrog ekološkog stanja vodnih tijela (26). Promjene ekološki prihvatljivog protoka mogu ugroziti ili smanjiti razmjere vodnog staništa, kao i njegovu povezanost s obalnim staništima.

Na primjer, premali protok može imati široki raspon negativnih učinaka, uključujući isušivanje područja za mriještenje vrsta riba i paklara ili sprečavanje razvoja ribljih jaja i mlađi. Može biti otežana i migracija u osiromašeni uzvodni tok, bilo zbog prepreka uslijed niskog protoka ili zbog nedostatnog poticanja riba na migraciju.

Nedostatni protoci u izvornom koritu mogu prouzročiti i pregrijavanje i nedovoljnu oksigenaciju vode (kako je prethodno opisano). To stvara neprikladne uvjete za život širokog niza vrsta kao što su ribe, riječni rakovi i paklare, školjkaši i vretenca koji ovise o staništima tekućica.

Promjene režima protoka zbog rada vršnih hidroelektrana

Velike oscilacije protoka mogu uzrokovati goleme štete i vrstama i njihovim staništima, pogotovo u malim rijekama. Nagla promjena protoka izlaže stresu organizme koji žive u zahvaćenim dijelovima vodotoka, posebice one koji se ne mogu nositi s naglim promjenama vodostaja, kao što su riblja mlađ i drugi spori ili statični organizmi (pogotovo biljne vrste). Režim nagle promjene protoka utječe i na ponašanje plijena zaštićenih vrsta te posljedično utječe na njihovo fizičko stanje.

Učinci nagle promjene protoka posebno su izraženi u osjetljivim razdobljima (npr. razdobljima suše ili mraza) te su sve važniji s obzirom na klimatske promjene. Druga je štetna posljedica hidroelektrana koje rade samo u vrijeme vršne potražnje često znatno različita (mnogo niža) temperatura vode ispuštene tijekom razdoblja vršne potražnje. Vrste koje su prilagođene uobičajenim temperaturama vode ne mogu preživjeti nagle promjene koje traju nekoliko sati dnevno.

Promjene ciklusa sezonskog plavljenja

Ponekad se poduzimaju mjere za regulaciju korita vodotoka kako bi se bolje kontrolirao protok vode. Intervencije za regulaciju protoka mogu rezultirati narušavanjem ciklusa sezonskog plavljenja te nekad prouzročiti potpuni nestanak ciljanih tipova staništa i vrsta povezanih s tim ciklusima. Primjeri zahvaćenih staništa su aluvijalne šume, retencije, rukavci i mrtvaje te vrste povezane s njima.

RIPEAK – ISTRAŽIVAČKI PROJEKT EU-a: Reakcije obalnih šuma na nagli porast vodostaja: prema održivom upravljanju hidroenergijom Nagla promjena protoka podrazumijeva kratkoročne promjene protoka koje se odvijaju tijekom dana a uzrokuje ih paljenje ili gašenje hidroturbina za proizvodnju električne energije ovisno o varijacijama potražnje na tržištu. Posljedično se mijenjaju uzvodna i nizvodna hidrologija rijeka, hidraulički parametri, kvaliteta vode, morfologija rijeka te sam riječni ekosustav. Znanstvene studije o učincima nagle promjene protoka rijetke su, a većina ih je usmjerena na riblju faunu. Štoviše, nema studija o obalnoj vegetaciji. Nagla promjena protoka može izazvati i neuspješno novačenje obalnih vrsta i stoga utječe na održavanje obalnih populacija. Stoga će možda biti moguće definirati naglu promjenu protoka na temelju analize klijanja sjemenja i uspješnosti sadnica, odnosno povezanih reakcija vegetacije koje će omogućiti da se kvantificiraju, koreliraju i predvide biološke reakcije na naglu promjenu protoka. Takvi su odnosi ključni za objektivno definiranje graničnih vrijednosti koje pak pomažu u svođenju ekoloških učinaka proizvodnje električne energije u hidroelektranama na najmanju moguću mjeru bez znatnih gubitaka proizvodnje. Cilj je tog projekta istražiti održivo upravljanje rijekama koje se koriste za proizvodnju električne energije u hidroelektranama. Planirane su aktivnosti temeljito proučavanje literature, serijske analize protoka, terenski pokusi i računalno modeliranje. Očekuje se da će proizvodi projekta biti: 1. novi hidrološki i ekološki mjerni podaci (tj. podaci povezani s obalnom vegetacijom) za mjerenje utjecaja nagle promjene protoka, 2. novi hidrološko-ekološki modeli za kvantificiranje tih učinaka i 3. nove učinkovite mjere za održivo upravljanje branama hidroelektrana. http://www.emg.umu.se/english/research/research-projects/responses-of-riparian-forests-to-hydropeaking/

Promjene u kemijskom sastavu i temperaturi vode

Brane mogu temeljito promijeniti kemijsku kvalitetu, mineralni sastav i pH rijeke uzvodno i nizvodno, primjerice akumuliranjem onečišćujućih tvari u nanosu. Sve te promjene utječu na sastav prisutnih biljnih i životinjskih zajednica. Na organizme utječu i promjene temperature vode i povezane promjene koncentracije kisika. Akumulacijska jezera mogu uzrokovati bitan porast, ali i pad temperature, ako se voda zahvaća s dna.

Ozljeđivanje i usmrćivanje pojedinih životinja

Ribe i druge vrste koje prolaze kroz hidroelektranu mogu biti ozlijeđene ili usmrćene. Hidroelektrana može uzrokovati (27):

— ozljede zbog fizičkog kontakta sa skretnom lopaticom, rotorom ili kućištem turbine,

— oštećenja zbog fluktuacije pritiska tijekom prolaska kroz turbinu,

— zaglavljivanje u ulazne rešetke ili ozljede koje uzrokuju strojevi za čišćenje,

— ozljede koje uzrokuju brzi protok i konstrukcija preljeva brane,

— podložnost grabežljivcima zbog dezorijentiranosti.

Stopa smrtnosti može varirati od 0 do 100 % unutar jedne hidroelektrane (28). Mnogo toga ovisi o prisutnoj vrsti ribe i tipu hidroenergetskog postrojenja te primijenjenim mjerama za ublažavanje. Stopa smrtnosti u turbinama raste proporcionalno brzini i broju lopatica rotora te smanjenju udaljenosti između lopatica (Kaplan). Smrtnost može biti 100 % kad ribe prolaze kroz turbine u visokotlačnim postrojenjima (npr. postrojenja s Peltonovom turbinom).

Raseljavanje i uznemiravanje

Radovi na regulaciji rijeka mogu uzrokovati uznemiravanje određenih vrsta i omesti njihove životne cikluse unutar i izvan područja mreže Natura 2000, posebice u slučaju bentičke faune i flore koje ovise o dobroj kvaliteti vode. To može utjecati na sposobnost vrste da se razmnožava, hrani, odmara, rasprši ili migrira.

Ako uznemiravanje dosegne visoke razine, ono može rezultirati istjerivanjem vrste iz tog područja i stoga gubitkom staništa ili neuspješnijim opstankom i/ili razmnožavanjem. U slučaju rijetkih i ugroženih vrsta čak i malo ili privremeno uznemiravanje može imati ozbiljne posljedice za njihov dugoročni opstanak u regiji. Takve situacije nisu u skladu s odredbama o zaštiti vrsta iz dviju direktiva o prirodi.

Učinci na kopnene vrste i staništa

Hidroelektrane mogu utjecati ne samo na slatkovodne vrste i staništa nego i na kopnene vrste i staništa. I ti se učinci mogu pokazati u svako doba, primjerice tijekom izgradnje, stavljanja izvan pogona ili rekonstrukcije hidroelektrane. Učinke može prouzročiti i povezana infrastruktura kao što su pristupne ceste, cjevovodi ili strujni vodovi namijenjeni za spajanje hidroenergetskog postrojenja u električnu mrežu.

Uz gubitak, propadanje ili fragmentiranje zahvaćenih staništa te strukture mogu prouzročiti smrt ili znatno uznemiravanje kopnenih vrsta. Primjerice, ptice mogu udariti o dalekovod i stradati, a redoviti promet na pristupnim cestama može znatno uznemiravati njihova gnjezdišta. Ti učinci mogu biti izrazito važni ako su hidroelektrana i povezana infrastruktura smješteni duž migracijskih ruta, u uskim dolinama s liticama koje upotrebljavaju ptice grabljivice ili u blizini močvara važnih za ptice.

2.4. Kumulativni učinci

Kako je navedeno u Izvješću o stanju prirode Europske agencije za okoliš, stanje većine europskih rijeka je pogoršano, a mnoge su dosegle točku zasićenja te ne mogu više primiti nikakve nove razvojne projekte ni aktivnosti bez dodatnog znatnog pogoršanja stanja rijeke. Stoga treba posebnu pozornost pridati procjeni mogućih kumulativnih učinaka svih novih aktivnosti, uključujući aktivnosti povezane s hidroelektranama, na rijekama općenito, a posebice na područjima mreže Natura 2000.

Procjena kumulativnih učinaka posebice je važna za rijeke koje su gotovo u prirodnom stanju, posebice za male rijeke koje su osjetljive na sve hidromorfološke promjene. Čak i jedno ili dva manja postrojenja mogu uzrokovati neprihvatljivo velike učinke koji se kose s pravnim zahtjevima iz Okvirne direktive o vodama i dviju direktiva o prirodi.

Pri ocjeni kumulativnih učinaka trebalo bi razmotriti sve hidroelektrane i ostale razvojne projekte u slivnom području, bez obzira na to nalaze li se u područjima mreže Natura 2000 ili izvan njih. Neki hidroenergetski projekt sam za sebe ne mora imati znatan učinak, ali ako se njegov učinak doda učincima drugih postojećih aktivnosti ili odobrenih projekata, njihovi kombinirani učinci mogli bi biti znatni.

Kumulativni učinci obično se pokazuju postupno. Stoga je bitno razmotriti sve planove ili projekte tijekom procjene. To podrazumijeva sve planove i projekte koji su već odobreni ali nisu još provedeni ili dovršeni, kao i sve postojeće pritiske i prijetnje. U tom bi kontekstu mogle biti korisne informacije sadržane u planovima upravljanja riječnim slivovima na temelju Okvirne direktive o vodama te u planovima upravljanja područjima mreže Natura 2000.

Važno je naglasiti i da već odobreni plan ili projekt ne podrazumijeva prihvaćanje drugih planova ili projekata koji bi mogli biti predloženi u budućnosti. Na primjer, ako izgradnja hidroelektrane ne izaziva znatne učinke i stoga bude odobrena, to odobrenje ne podrazumijeva da će se odobriti izgradnja drugih hidroelektrana u budućnosti. Naprotiv, odobrenje tog projekta može značiti da će rijeka dosegnuti svoj kapacitet te neće moći podnijeti nikakve nove projekte, bez obzira na njihovu veličinu.

Osim toga, procjena kumulativnih i kombiniranih učinaka nije ograničena na procjenu sličnih tipova planova ili projekata iz istog sektora. Svi drugi tipovi planova ili projekata koji bi, u kombinaciji s planom ili projektom koji se procjenjuje, mogli imati znatan učinak trebali bi biti uzeti u obzir u procjeni. Potencijalne kumulativne učinke trebalo bi procijeniti primjenom pouzdanih polaznih podataka, a ne bi se trebalo oslanjati samo na kvalitativne kriterije. Oni bi trebali biti procijenjeni kao integralni dio sveukupne procjene, a ne kao „primisao” na kraju postupka procjene.

Na kraju, pri kumulativnoj procjeni trebalo bi razmotriti i postojeću infrastrukturu na rijeci (tzv. „prethodno opterećenje”) (29). Na primjer, ako se planira novi projekt s novom turbinom, njegov se učinak mora procijeniti u odnosu na postojeću hidroelektranu čak i ako je ona stara nekoliko desetljeća. Ako bi kumulativni učinci bili znatni, novi će projekt biti odbijen.

Preporuke za male hidroelektrane, Njemačka savezna agencija za okoliš U Njemačkoj je već iskorišteno otprilike 80 % upotrebljivog hidroenergetskog potencijala. I tehnološki je potencijal bio većinom iskorišten. To se odrazilo u relativno niskoj stopi raspoložive potpore za korištenje hidroenergije u programima potpore. Preostali se iskoristivi potencijal stoga uglavnom odnosi na male, prethodno neregulirane i gotovo netaknute vode. No, mogući štetni ekološki učinci na nekolicinu preostalih malih, netaknutih vodotoka u Njemačkoj vjerojatno će biti znatni. I makroekonomska analiza troškova i koristi pokazala je da bi ekonomski troškovi mogli biti znatni u usporedbi s koristima. Što je kapacitet postrojenja manji a vodotok prirodniji, to je analiza troškova i koristi nepovoljnija. Ekonomske procjene pokazuju da su, posebice u malim hidroelektranama kapaciteta do 100 kW, u sva tri slučaja, tj. pri izgradnji, modernizaciji i ponovnom stavljanju u pogon, troškovi proizvodnje energije viši od stopa plaćanja u skladu sa Zakonom o obnovljivoj energiji. Stoga u mnogim slučajevima, čak i u povoljnim okolnostima, proizvodnja električne energije teško može biti ekonomična. Ekonomska razmatranja pokazuju da subvencije za pokrivanje operativnih troškova malih hidroelektrana – posebice postrojenja kapaciteta manjeg od 100 kW – uzrokuju velike makroekonomske troškove za izbjegavanje emisija CO 2 . S obzirom na kontekst negativnih ekoloških učinaka, daljnje iskorištavanje potencijala malih hidroelektrana nije prioritet za zaštitu klime. Imajući na umu prevladavajuće pravne odredbe i zahtjeve iz Okvirne direktive o vodama, iznesene su sljedeće preporuke: — zbog njihove veće učinkovitosti većim hidroelektranama općenito treba dati prednost u odnosu na mala i mikropostrojenja za sekundarnu upotrebu na vodama na kojima su već izgrađeni objekti i koje su već pregrađene. Pri razvoju hidroenergetskih kapaciteta pozornost treba posvetiti njihovoj optimizaciji, — kod gotovo netaknutih vodotoka ili vodotoka koje se planira renaturalizirati treba isključiti iskorištavanje hidroenergije, — izgradnja i reaktivacija malih hidroelektrana nije problematična na postojećim preljevima koji se ne mogu srušiti, posebice ako se istodobno mogu ostvariti ekološka poboljšanja, primjerice ponovna uspostava slobodnog prolaza, — pri reaktivaciji postrojenja koja su trenutačno izvan funkcije te obnovi vodnih prava treba pozornije razmotriti zahtjeve za zaštitu voda i propisane uvjete (primjerice, funkcionalne riblje staze, strukturno zajamčen minimalni dinamični protok, zabrana bujičnih poplava nizvodno od brana), — kod novih postrojenja treba izbjegavati pregrađivanje vodnog tijela radi njegova skretanja. Treba odabrati građevinske metode za skretanje korištene vode na način da se očuvaju slobodan prolaz i karakter vodotoka (npr. bočni dovod vode s derivacijskom građevinom u vodnom tijelu). Treba propisati zahtjeve u pogledu minimalnog protoka i mjera za izbjegavanje ozljeđivanja riba u turbinama. Treba zabraniti bujične poplave nizvodno od brana. Izvadak iz: Hidroelektrane kao izvor energije iz obnovljivih izvora – pravni i ekološki aspekti – Umweltbundesamt, studeni 2003. http://www.umweltbundesamt.de/sites/default/files/medien/publikation/long/2544.pdf

2.5. Razlikovanje znatnih od neznatnih učinaka

Prvi je korak svake procjene utjecaja utvrđivanje raspona učinaka koje bi hidroenergetski razvojni plan ili projekt mogao imati na vrste i staništa. Zatim treba odrediti je li učinak znatan ili neznatan s obzirom na ciljeve očuvanja područja mreže Natura 2000. Jasno je da procjenu važnosti učinka treba provoditi za svaki projekt zasebno, u funkciji vrsta i staništa relevantnih za područje te u funkciji točnih značajki samog projekta i na temelju pouzdanog stručnog znanja (vidjeti poglavlje 5.).

Gubitak nekoliko jedinki za neke vrste može biti beznačajan, ali za druge vrste može imati ozbiljne posljedice. Veličina populacije, distribucija, raspon, reproduktivna strategija i životni vijek utječu na važnost učinaka, a to će se razlikovati od područja do područja mreže Natura 2000, čak i ako su određena za istu vrstu. U obzir treba uzeti i međusobnu povezanost učinaka. Na primjer, zaposjedanje zemljišta samo za sebe ne mora biti bitno za određenu vrstu, no ako se tome pridodaju znatni prekidi prirodnih tokova rijeka, učinak može postati znatan.

Procjena važnosti utjecaja treba se razmotriti i s obzirom na odgovarajući geografski opseg. Za migracijske vrste koje prelaze vrlo velike udaljenosti (kao što je atlantski losos Salmo salar) utjecaj na određenom području može imati posljedice za vrstu na mnogo većem geografskom području (riječni sliv). I u pogledu stalnih vrsta koje raspolažu velikim područjima ili različito upotrebljavaju staništa možda bi svejedno trebalo razmotriti moguće utjecaje na regionalnoj, a ne na lokalnoj razini.

Za određivanje je li izgledan znatan učinak ključni su i ciljevi očuvanja područja mreže Natura 2000. To je potvrđeno u točki 49. presude Suda Europske unije u predmetu Waddenzee (30):…kad postoji opasnost da plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za to upravljanje može ugroziti ciljeve njegovog očuvanja, treba smatrati da on može na značajan način utjecati na to područje. Ocjena te opasnosti mora se izvršiti osobito s obzirom na karakteristike i posebne uvjete okoliša područja na koje se odnosi taj plan ili projekt.

Ocjena prihvatljivosti mora se temeljiti na najboljim raspoloživim podacima. Za to bi možda trebalo prije provedbe projekta provesti ciljana terenska istraživanja ili programe praćenja. Ulagatelji to moraju predvidjeti u svojim planovima i osigurati da relevantni podaci iz biološkog i hidrološkog praćenja uključuju informacije o svim važnim aspektima (životni ciklus i sezonska varijabilnost). Takve studije nekad treba provoditi više godina prije nego što se u dostatnoj mjeri evidentira životni ciklus dotičnih vrsta i stanišnih tipova (za pojedinosti vidjeti poglavlje 5.).

Smjernice za određivanje graničnih vrijednosti važnosti u Njemačkoj U Njemačkoj, kao i drugdje, zbog visoke je razine subjektivnosti bilo teško procijeniti važnost učinaka na ciljane značajke mreže Natura 2000, što je temelj za ocjenu prihvatljivosti. Zbog toga nadležna tijela često nisu imala pouzdane znanstvene temelje potrebne za potkrepljivanje odluka o tome treba li odobriti neki plan ili projekt ili ne. Tako su odluke mogle biti pravno osporene. Kako bi riješila taj problem i osigurala ujednačeniji i dosljedniji pristup pri ocjenjivanju važnosti utjecaja u praksi, Njemačka savezna agencija za zaštitu prirode (BfN) ugovorila je istraživački projekt izrade znanstveno provjerenih pravila i konvencija za sve stanišne tipove i vrste navedene u direktivama o pticama i staništima koje se pojavljuju u Njemačkoj (31). Rezultat je dokument sa smjernicama objavljen 2007. Polazna je pretpostavka smjernica da svaki trajni gubitak stanišnih tipova i staništa za vrste na području mreže Natura 2000 treba smatrati znatnim učinkom. Međutim, pod određenim uvjetima određena se razina gubitka može smatrati neznantnom za neke stanišne tipove i vrste. Smjernice sadržavaju znanstveno usuglašene granične vrijednosti i mjerila za utvrđivanje važnosti koji se temelje na kvantitativnim i funkcijskim aspektima, a ne samo na kvantitativnim kriterijima. Stoga, da bi se učinak smatrao neznatnim trebaju biti ispunjeni svi sljedeći zahtjevi: — specifične značajke dotičnog staništa/staništa za vrste ili ključnih staništa tipične vrste moraju ostati nepromijenjene, — nisu premašene orijentacijske vrijednosti „kvantitativno – potpuni gubitak područja”, — nisu premašene dopunske vrijednosti „kvantitativno – potpuni gubitak područja” od 1 %, — kumulativni učinci s drugim projektima ne premašuju prethodno navedene granične vrijednosti i — nema kumulativnih učinaka s drugim čimbenicima. Za drugu alineju razvijeno je sedam razreda veličine za staništa i osam za vrste s razmjerima u kojima su utvrđene granične vrijednosti za svaki stanišni tip/vrstu; određene su tri razine graničnih vrijednosti za svaki razred. U praksi to znači da za 21 od ukupno 91 stanišnog tipa koji su prisutni u Njemačkoj nije prihvatljiv nikakav gubitak, dok se za ostala staništa određeni gubitak može smatrati neznatnim ako je u odgovarajućim razmjerima u skladu s razredom i pripadajućim razmjerima. Kad je riječ o 53 vrste iz Priloga II., za njih 16 nisu utvrđene provizorne granične vrijednosti, kao ni za 20 od 98 vrsta iz Direktive o pticama. Drugim riječima, nikakav utjecaj ne bi bio prihvatljiv. Svi su ti zaključci/brojke/granične vrijednosti zamišljeni samo kao smjernice. To znači da svakoj ocjeni prihvatljivosti i dalje treba pristupiti zasebno. Poslije objave dokument sa smjernicama uspješno je ispitan na njemačkim sudovima i sada se primjenjuje diljem države. http://www.bfn.de/0306_ffhvp.html

Ljestvice koje upotrebljavaju stručnjaci licencirani za ocjenu prihvatljivosti u Češkoj Praktično je pitanje ljestvica za ocjenu važnosti učinaka tijekom ocjene prihvatljivosti. Propisa nema, no na temelju dugogodišnjeg praktičnog iskustva predloženo je da stručnjaci zakonski licencirani za provođenje ocjena prihvatljivosti u Češkoj upotrebljavaju ljestvicu u nastavku (32). Važnost utjecaja treba ocijeniti u skladu sa svakom ciljanom značajkom dotičnog područja. Ako je utjecaj na samo jednu od ciljanih značajki ocijenjen s „–2”, to automatski znači da je integritet područja pod štetnim utjecajem i da za taj projekt ne smije biti izdana dozvola u postupku iz članka 6. stavka 3. Vrijednost Pojam Opis Primjeri –2 znatan štetni utjecaj Znatan štetni utjecaj. Isključena provedba plana/projekta. Znatno narušavanje ili uništenje staništa ili populacije vrste ili njihova znatnog dijela: znatno narušavanje ekoloških potreba staništa ili vrsta; znatan utjecaj na stanište ili prirodni razvoj vrste. U određenim uvjetima utjecaj se može smanjiti provedbom mjera ublažavanja. Ometanje migracijskih ruta do mrijestilišta anadromnih vrsta. Uništenje staništa plavljenjem zbog nove brane. Hidrološke promjene zbog derivacije koje znatno utječu na populaciju. –1 umjeren štetni utjecaj Ograničen/umjeren/neznatan štetni utjecaj. Nije isključena provedba plana/projekta. Umjeren negativni utjecaj na stanište ili populaciju vrste; umjereno narušavanje ekoloških potreba staništa ili vrsta; marginalan utjecaj na stanište ili prirodni razvoj vrste. Moguće je uklanjanje utjecaja primjenom mjera ublažavanja, no njihova se primjena ne može propisati, osim ako je nacionalnim zakonodavstvom propisano drukčije. Modernizacija – upotreba tehnologije sigurnije za ribe, izgradnja ribljih prolaza na postojećim preprekama. Utjecaj na marginalne dijelove populacije. Utjecaj na stanište koje je uobičajeno u okolnom području. 0 nikakav utjecaj Plan/projekt nema vidljivog utjecaja. Izvan područja pojavljivanja. +1 umjeren pozitivni utjecaj Umjeren povoljni utjecaj na stanište ili populaciju vrste; umjereno poboljšanje ekoloških potreba staništa ili vrsta; umjeren povoljni utjecaj na stanište ili na prirodni razvoj vrste. Rekonstrukcija vršne hidroelektrane u protočnu hidroelektranu bez preljeva ili brane. +2 znatan pozitivni utjecaj Znatan povoljni utjecaj na stanište ili populaciju vrste; znatno poboljšanje ekoloških potreba staništa ili vrsta, znatan povoljni utjecaj na stanište ili na prirodni razvoj vrste. Rušenje hidroelektrane.

3. PRIMJERI DOBRE PRAKSE U UBLAŽAVANJU UČINAKA I PRIMJENI MJERA EKOLOŠKE OBNOVE NA HIDROENERGIJU

3.1. Težnja najboljem mogućem ekološkom stanju rijeka u kontekstu hidroenergije

Kao što je navedeno u prethodnom poglavlju, tek je nekolicina velikih europskih rijeka i dalje u relativno prirodnom stanju jer su tijekom godina fizički izmijenjene iz niza razloga, među ostalim radi proizvodnje hidroenergije. Modernizacija postojećih hidroelektrana stoga bi trebala imati prednost pred izgradnjom novih s ciljem poboljšanja njihova ekološkog otiska.

Mogu se poduzeti razne mjere za ublažavanje negativnih učinaka hidroelektrana na riječne ekosustave te staništa i vrste u okruženju te za unaprjeđenje njihova stanja očuvanosti, što je vrlo važan korak u ispunjavanju ciljeva iz Okvirne direktive o vodama i dviju direktiva o prirodi.

Usto, trebalo bi istražiti mogućnosti stavljanja izvan upotrebe neučinkovitih ili zastarjelih postrojenja te njihova potpuna uklanjanja iz riječnog sustava. Treba istaknuti da je prema Okvirnoj direktivi o vodama obnova dobrog ekološkog stanja standardna mjera koju treba poduzeti ako je vodno tijelo degradirano zbog postojećeg postrojenja. Znatne fizičke modifikacije dopuštene su samo ako služe zakonitoj svrsi koja se ne može postići drugim boljim ekološkim opcijama (vidjeti članak 4. stavak 3. Okvirne direktive o vodama za više pojedinosti o zahtjevima za proglašavanje vodnog tijela umjetnim ili znatno promijenjenim i povezane smjernice).

Mogućnosti tehničke nadogradnje hidroenergetskih postrojenja i uvođenja mjera ekološke obnove treba ocijeniti na pojedinačnoj osnovi uzimajući u obzir njihove kumulativne učinke. Koji će se tip ekoloških mjera provesti uvelike će ovisiti o lokalnim okolnostima, kao što su stanje rijeke, drugi postojeći pritisci duž rijeke i već postojeći objekti te tipovi prisutnih vrsta i staništa.

3.2. Postupanje s postojećim hidroelektranama koje negativno utječu na područja mreže Natura 2000

Postojeći hidroenergetski objekti koji su locirani na područjima mreže Natura 2000 ili u njihovoj blizini ili imaju negativne učinke na ta područja moraju u svakom trenutku poštovati odredbe članka 6. stavka 2. Direktive o staništima. Konkretno, člankom 6. stavkom 2. propisuje se obveza da se stanje područja ne smije pogoršati u odnosu na stanje u kakvom je bilo kad je prvi put određeno područjem mreže Natura 2000. To znači da bi države članice trebale poduzeti sve potrebne mjere za koje je razumno očekivati da ih poduzmu kako bi osigurale da nije došlo do pogoršanja staništa i/ili znatnog uznemiravanja vrsta.

Drugim riječima, države članice zakonski su obvezne:

— istražiti prijetnje i pritiske zbog prisustva hidroenergetskih objekata na vrste i stanišne tipove za koje je područje određeno te

— poduzeti potrebne korektivne mjere ako ti postojeći pritisci uzrokuju smanjenje ili propadanje prisutnih vrsta i staništa.

Europski sud potvrdio je taj uvjet u predmetu Owenduff (C-117/00) (33), u kojem je presudio da je došlo do povrede članka 6. stavka 2. jer nisu donesene mjere za sprečavanje pogoršanja staništa vrsta za koje je određeno područje posebne zaštite. U nekolicini predmeta Suda EU-a (34) dodatno je pojašnjen tip sustava pravne zaštite koji treba uspostaviti za potrebe članka 4. stavaka 1. i 2. Direktive o pticama i članka 6. stavka 2. Direktive o staništima. Posebno je istaknuta potreba da pravni režim bude konkretan, povezan i potpun te da može osigurati održivo upravljanje i učinkovitu zaštitu predmetnih područja (C-293/07).

Sud je utvrdio povrede u predmetima u kojima je postojeći sustav „preopćenit i ne obuhvaća konkretno područje posebne zaštite ili vrste koje na njemu žive” (C-166/04), provedene mjere su „djelomične, izolirane mjere, pri čemu se tek nekima promiče očuvanje predmetnih populacija ptica pa stoga ne tvore koherentnu cjelinu” (C-418/04) ili područja posebne zaštite podliježu „heterogenim pravnim sustavima u kojima se područjima posebne zaštite ne jamči dovoljna zaštita” (C-293/07). Sud je smatrao i da isključivo administrativne ili dobrovoljne mjere nisu dovoljne za potrebe članka 6. stavka 2. (C-96/98).

Treba napomenuti da se, kad je riječ o područjima mreže Natura 2000, člankom 6. stavkom 1. Direktive o staništima zahtijeva i da države članice utvrde mjere za očuvanje koje odgovaraju ekološkim zahtjevima stanišnih tipova iz Priloga I. i vrsta iz Priloga II. koji su prisutni na tim područjima. To znači da hidroenergetska postrojenja moraju ispunjavati i sve ambicioznije ciljeve očuvanja pored ciljeva o nepogoršanju iz članka 6. stavka 2. Usto, trebaju biti obuhvaćena programom mjera u okviru plana upravljanja riječnim slivom.

Iako nisu obvezna, Direktivom o staništima tijela nadležna za prirodu potiču se da u razradi planova upravljanja područjima mreže Natura 2000 usko surađuju s lokalnim dionicima i vlasnicima zemljišta kojih se to može ticati kako bi utvrdili prijetnje i pritiske za svako područje mreže Natura 2000 i zajednički utvrdili koje je mjere očuvanja potrebno provesti.

Nužna je dobra komunikacija operatera hidroelektrana s tijelima nadležnima za planove upravljanja, što može dovesti do uvrštavanja mjera koje mogu korisne i za ciljeve očuvanja i za rad hidroelektrana.

3.3. Uvođenje ekoloških mjera ublažavanja i obnove

Može se uvesti niz mjera i za postojeće i za nove hidroelektrane kako bi se smanjili njihovi ekološki učinci (35). Tim se mjerama mogu ublažiti mogući učinci prije nego što do njih dođe ili popraviti već nastala šteta, a mogu uključivati:

— obnovu kontinuiteta rijeke i migracije riba, primjerice uklanjanjem starih ili zastarjelih struktura ili izgradnjom ribljih staza,

— smanjenje smrtnosti riba, primjerice ugradnjom zaštitnih rešetki na ulazu u turbinu i postavljanjem posebno prilagođenih turbina,

— obnovu odgovarajućeg varijabilnog ekološki prihvatljivog protoka (uključujući ublažavanje niskog protoka, dinamični protok, protok riba i brze promjene protoka) i dinamike nanosa kojom se poboljšavaju struktura i funkcioniranje slatkovodnih staništa.

Može se uvesti i širok raspon mjera za aktivnu obnovu, ponovno povezivanje ili ponovnu uspostavu vrijednih prirodnih riječnih staništa i staništa za rijetke i ugrožene vrste radi stvaranja neto pozitivnog doprinosa poboljšanju ekološkog stanja rijeke u skladu s ciljevima Okvirne direktive o vodama i direktiva o prirodi. Odabir vrste mjere uvelike će ovisiti o ekološkom stanju predmetnog vodnog tijela, vrsti prisutnog hidroenergetskog objekta, drugim pritiscima i prijetnjama te ukupnom trošku i mogućnosti unapređenja učinkovitosti i proizvodnog kapaciteta hidroenergetskog objekta.

Nakon provedbe mjera trebalo bi uspostaviti sustave za praćenje kako bi se zajamčio njihov željeni učinak te, ako to nije slučaj, trebalo bi provesti korektivne mjere za uklanjanje nedostataka.

Razlike između ublažavanja, kompenzacije i ekološke obnove Mjere ublažavanja izravno su povezane s vjerojatnim učincima i dio su projekta ili ih nadležno tijelo uvodi kao uvjet za odobravanje plana ili projekta. Temelje se na načelu predostrožnosti, a njihova je svrha uklanjanje vjerojatnih negativnih učinaka, njihovo sprečavanje ili smanjivanje na razinu na kojoj neće negativno utjecati na cjelovitost područja. Na datum donošenja odluke o odobravanju provedbe projekta, mjerama ublažavanja u okviru projekta mora se osigurati da sa znanstvenog gledišta ne postoji nikakva razumna sumnja o nepostojanju štetnih učinaka na cjelovitost područja u pitanju (36). Kompenzacijskim mjerama nastoji se nadoknaditi šteta koju može uzrokovati projekt. Kompenzacijske mjere mogu se uzeti u obzir na temelju članka 6. stavka 4. samo ako je plan ili projekt prihvaćen kao potreban zbog imperativnih razloga od prevladavajućeg javnog interesa i ako ne postoje alternative (vidjeti odjeljak 5.). Mjere ekološke obnove nisu nužno povezane s procjenom utjecaja na okoliš, a njihova je svrha dati neto pozitivan doprinos poboljšanju ekološkog stanja već degradirane rijeke u skladu s ciljevima Okvirne direktive o vodama i direktivama o prirodi.

Tablica

Pregled najčešćih mjera za ublažavanje zadržavanja vode

Hidromorfološke izmjene Glavni ekološki utjecaj Ublažavanje … Moguće mjere ublažavanja Smanjen ili prekinut kontinuitet rijeke za uzvodnu migraciju riba Ribe: odsustvo populacija migratornih riba i drugih riječnih riba ili smanjenje njihove brojnosti prekinutog uzvodnog kontinuiteta za ribe — rampa — riblja staza — obilazni kanal Smanjen ili prekinut kontinuitet rijeke za nizvodnu migraciju riba Ribe: odsustvo populacija migratornih riba i drugih riječnih riba ili smanjenje njihove brojnosti prekinutog nizvodnog kontinuiteta za ribe — turbine koje su manje štetne za ribe — zaštitne rešetke za ribe — obilazni kanal — riblja staza Umjetni iznimno nizak protok ili produljeni nizak protok Smanjena brojnost biljnih i životinjskih vrsta. Promjene sastava biljnih i životinjskih vrsta. niskog protoka — omogućivanje dodatnog protoka — promjene riječne morfologije Gubitak ili smanjenje protoka tako da nije dovoljan da potakne i održi migraciju riba Odsustvo ili manja brojnost migratornih riba otežanog protoka riba omogućivanje protoka riba Gubitak, smanjenje ili odsustvo varijabilnog protoka koji bi bio dovoljan za ispiranje Promjena ili smanjena brojnost ribljih vrsta i vrsta beskralježnjaka varijabilnog protoka — pasivna varijabilnost protoka — aktivna varijabilnost protoka Brze promjene protoka (uključujući naglu promjenu protoka) Smanjena brojnost biljnih i životinjskih vrsta zbog nasukavanja i ispiranja brzih promjena protoka — kompenzacijski bazen(i) (unutarnji) — premještanje odvodne građevine hidroelektrane — smanjenje stope protoka — modifikacija riječne morfologije — kompenzacijski bazeni (vanjski) Promjena općih fizikalno-kemijskih uvjeta te uzvodnog i nizvodnog toka (npr. temperatura, superzasićenje itd.) Promjene sastava ili rasta makrozajednica beskralježnjaka i ribe ili smrtnost ribe fizikalno-kemijskih promjena — fleksibilni zahvat — višestruki zahvati — upravljanje razinom akumulacijskog jezera Poremećaj ili smanjenje kontinuiteta rijeke za nanos, što dovodi do promjena u sastavu supstrata Smanjena brojnost riba i beskralježnjaka te promjene u sastavu vrsta promjena nanosa — mehaničko razbijanje površine riječnog korita — uklanjanje nanosa — ponovno unošenje nanosa (zahvati) — ponovno unošenje nanosa (akumulacijska jezera) — obnova procesa lateralne erozije — uvođenje mobilizirajućeg protoka Umjetne izrazite promjene razine jezera, smanjenje kvalitete i opsega staništa plitkih voda i obalne zone Smanjena brojnost biljnih i životinjskih vrsta. Promjene u sastavu vrsta. promjena razine jezera — smanjenje crpljenja — povećanje ulaznog toka — stvaranje zaljeva — upravljanje staništima obalne zone/plitkih voda — povezivanje s pritocima — umjetni plutajući otoci Isušena obala i smanjeni protok rijeke – rijeka nalik bari Promjene sastava biljnih i životinjskih vrsta (npr. pogodovanje vrstama koje ne podnose uznemiravanje/vrstama voda stajaćica) rijeka nalik bari (akumulacija) — obilazni kanal — smanjenje razine skladištenja — poboljšanja staništa u koritu — ponovno lateralno povezivanje Izvor: Prilagođeno iz tablice 3. izvješća radne skupine ECOSTAT o zajedničkom razumijevanju primjene mjera ublažavanja za postizanje dobrog ekološkog potencijala za znatno promijenjena vodna tijela, 2. dio: Utjecaj zadržavanja vode (37)

U hidroenergetskim objektima posebna se pozornost često posvećuje nizu potencijalnih tehnika koje se mogu primijeniti za obnovu ili olakšavanje uzvodnog ili nizvodnog kretanja riba i druge vodene faune u riječnim sustavima. Riječ je o grani znanosti koja se kontinuirano razvija i u kojoj se redovito testiraju i ponovno ocjenjuju brojne tehnike i inovativna rješenja. Međutim, to nije rješenje za sve probleme.

Brojni su primjeri konstrukcija za pomoć migraciji riba koje su postavljene kao takozvana mjera ublažavanja, ali za koje se ispostavilo da su nedjelotvorne ili čak štetne za populacije riba kojima su trebale pomoći. Razlog je možda taj što su uređaji bili loše osmišljeni i neprikladni za tu namjenu ili nisu uzimali u obzir kumulativne učinke već postojećih prepreka na rijeci. Možda nisu bili ispunjeni ni uvjeti za održavanje takvih konstrukcija ili upravljanje njima ili nije postojao sustav praćenja na temelju kojega bi se provjeravalo služi li konstrukcija svrsi za koju je postavljena.

Zato je važno osigurati ne samo da su riblja staza ili prilagođena turbina izgrađene u skladu s najnovijim spoznajama u predmetnom sektoru i trenutačnom najboljom praksom, nego i da je uspostavljen dobar sustav praćenja za dobivanje povratnih informacija o njihovoj djelotvornosti. U načelu, praćenje bi trebalo dokazati da konstrukcija svim riječnim vrstama omogućuje ulazak na stazu te da ih velika većina (npr. 85 %) može izaći živa.

Kad je riječ o ribljim stazama, gdje god je to moguće treba se opredijeliti za stazu što više nalik prirodnoj jer su takve riblje staze u pravilu djelotvornije. Odabir najprikladnije vrste riblje staze (npr. staza s vertikalnim prorezima, obilazni kanal, kamena rampa, lift) uvelike ovisi o lokalnim uvjetima (visina barijere, narav struje, upotrebljivost okolnih područja itd.) pa je potrebno pažljivo proučiti svaki pojedini slučaj.

Isto tako, utjecaj turbina na ribe obično je znatan, ali ponekad ga je moguće umanjiti određenim prilagodbama konstrukcije turbina i njihova načina rada. Međutim, takve prilagođene turbine dosad se nisu pokazale jamstvom da ni jedna riba neće stradati niti da sama turbina više nije prepreka migraciji. I tu je potrebno ocjenjivanje i praćenje djelotvornosti na pojedinačnoj osnovi.

Planiranje ribljih staza ili prilagođenih turbina trebalo bi ovisiti i o ocjeni kumulativnog učinka barijera u širem riječnom sustavu. Izgradnja jedne riblje staze duž rijeke s puno barijera moglo bi biti skupo i neučinkovito. Stoga je važno strateški promotriti sve barijere na određenoj rijeci kako bi se donijela odluka o najboljoj korektivnoj mjeri.

Najzad, iznimno je važno donijeti plan za redovito održavanje svih novih konstrukcija. Mnoge riblje staze i turbine neće biti srednjoročno i dugoročno djelotvorne ako se ne održavaju dovoljno redovito.

Kad se riblja staza smatra odgovarajućom mjerom ublažavanja? Zaključci iz presude Suda EU-a u predmetu 142/16 o elektrani na ugljen u Moorburgu Elektrana na ugljen u Moorburgu nalazi se u hamburškoj luci na južnoj obali južnog toka rijeke Labe. Riječ je o migracijskoj ruti za određene vrste riba s popisa u Prilogu II. Direktivi o staništima te ona kao takva ima važnu ulogu u nizu područja mreže Natura 2000 uzvodno od preljeva Geesthacht (Njemačka) čiji ciljevi očuvanja obuhvaćaju navedene vrste. Ta se područja nalaze na udaljenosti od oko 600 km od elektrane. Preljev Geesthacht smješten je na dionici rijeke Labe između elektrane u Moorburgu i područja mreže Natura 2000. Prije nego što je 30. rujna 2008. izdano odobrenje za izgradnju elektrane u Moorburgu, na temelju njemačkog zakonodavstva o vodama provedena je procjena utjecaja na okoliš. Tom je procjenom zaključeno da je izdavanje odobrenja spojivo s ciljevima za očuvanje područja mreže Natura 2000 jer je operater pristao izgraditi drugu riblju stazu na otprilike 30 km od elektrane, pored preljeva Geesthacht. Stoga je postojala namjera da se nadoknadi šteta za ribu usmrćenu tijekom rada mehanizma za hlađenje, kojim se iz rijeke povlače velike količine vode radi hlađenja elektrane u Moorburgu („riblja staza”). Usto, na temelju procjene utjecaja predviđeno je višefazno praćenje radi provjere djelotvornosti riblje staze. Komisija je smatrala da je nadležno tijelo riblju stazu pogrešno klasificiralo kao mjeru ublažavanja. Zaključci Suda: „Kako bi se uvjerila da projekt izgradnje elektrane u Moorburgu neće negativno utjecati na cjelovitost predmetnih područja Natura 2000, na njemačkim je tijelima da uzmu u obzir zaštitne mjere uključene u taj projekt. U tom pogledu, stalna je sudska praksa da primjena načela opreznosti u okviru provedbe članka 6. stavka 3. Direktive o staništima zahtijeva od nadležnog tijela da uzme u obzir zaštitne mjere uključene u navedeni projekt koje imaju za cilj izbjegavanje ili smanjenje mogućih neposredno prouzročenih štetnih učinaka, kako bi se osiguralo da projekt ne utječe negativno na cjelovitost zaštićenog područja ([…] C-521/12, C-387/15 i C-388/15 […]). U ovom slučaju, valja navesti da iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da […] Taj prijelaz za ribe omogućio bi povećanje fonda migrirajućih riba, pružajući tim vrstama mogućnost da brže dospiju do svojih područja razmnožavanja na srednjem i gornjem toku Labe. Povećanje ribljeg fonda nadoknadilo bi gubitke blizu elektrane u Moorburgu i na taj način ne bi postojao značajan utjecaj na ciljeve očuvanja područja Natura 2000 smještenih uzvodno od te elektrane. Međutim, iz procjene utjecaja proizlazi da ona ne sadrži konačna utvrđenja o učinkovitosti prijelaza za ribe, nego samo navodi da bi se ta učinkovitost potvrdila tek nakon više godina praćenja. Prema tome, razvidno je da u trenutku izdavanja odobrenja, iako je bio namijenjen smanjenju neposredno prouzročenog značajnog utjecaja na područja Natura 2000 uzvodno od elektrane u Moorburgu, prijelaz za ribe nije mogao zajamčiti, zajedno s drugim mjerama navedenima u točki 35. ove presude, da ne postoji nikakva razumna sumnja o tome da navedena elektrana neće negativno utjecati na cjelovitost područja, u smislu članka 6. stavka 3. Direktive o staništima. Što se tiče predviđanja na kojima se temeljila procjena utjecaja, valja navesti da je Republika Njemačka podatke utvrđene za godine 2011. do 2014. podnijela nakon izdavanja odobrenja od 30. rujna 2008. U tom pogledu, valja podsjetiti da upravo na datum donošenja odluke kojom se odobrava provedba projekta ne smije postojati nikakva sumnja sa znanstvenog gledišta što se tiče nepostojanja štetnih učinaka na cjelovitost područja u pitanju (presuda od 26. listopada 2006., Komisija/Portugal, C-239/04, EU:C:2006:665, t. 24. i navedena sudska praksa).” Komisija je navela i da je grad Hamburg izdao odobrenje za elektranu u Moorburgu ne uzevši u procjeni utjecaja u obzir moguće kumulativne učinke povezane s učincima reverzibilne elektrane u Geesthachtu, koja je otvorena 1958. i nema uspostavljene posebne mehanizme za zaštitu riba. Prema mišljenju Komisije nebitno je to što je reverzibilna elektrana u Geesthachtu izgrađena prije roka za prenošenje Direktive o staništima jer odredbe članka 6. stavka 3. te direktive nisu ograničene na planove i projekte odobrene ili izvršene nakon isteka tog roka. Zaključci Suda Člankom 6. stavkom 3. Direktive o staništima od nacionalnih tijela zahtijeva se da u okviru ispitivanja kumulativnih učinaka uzmu u obzir sve projekte koji bi, zajedno s projektom za koji se traži odobrenje, mogli imati značajan utjecaj na zaštićeno područje s obzirom na ciljeve te direktive, neovisno o tome što ti projekti datiraju od prije prenošenja navedene direktive. Naime, projekti koji mogu, poput reverzibilne elektrane u Geesthachtu, zajedno s projektom koji je predmet procjene utjecaja uključivati pogoršanje ili uznemiravanje koje može imati utjecaj na migrirajuće ribe u rijeci, a slijedom toga i pogoršanje predmetnog područja, s obzirom na ciljeve Direktive o staništima, ne mogu se isključiti iz ocjene utjecaja na temelju članka 6. stavka 3. Direktive o staništima. http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?num=C-142/16

Tehnički dokument Međunarodne komisije za zaštitu Dunava Mjere za osiguravanje migracije riba na transverzalnim strukturama Svrha je dokumenta informirati podunavske zemlje o postojećim tehničkim rješenjima za obnovu kontinuiteta rijeke radi migracije riba. Razmotrene su sve trenutačno dostupne smjernice za gornji dio sliva Dunava. Njihova je usporedba pokazala da su opća struktura i sadržaj smjernica u načelu usklađeni te da se u većini slučajeva javljaju tek manja odstupanja. Budući da je većina smjernica dostupna samo na njemačkom jeziku, u tom se dokumentu najvažnije činjenice iznose na engleskom jeziku. https://www.icpdr.org/main/practical-advice-building-fish-migration-aids

3.4. Primjeri dobre prakse u ublažavanju i/ili ekološkoj obnovi

Sljedeći primjeri dobre prakse pokazuju kako su u nizu različitih situacija hidroenergetska postrojenja uvela razne vrste mjera ublažavanja i/ili ekološke obnove.

Upravljanje slatkovodnim područjima mreže Natura 2000, uz poseban osvrt na hidroenergiju i posebna područja očuvanja na rijekama. Natural England državna je agencija koja pruža savjete o zaštićenim područjima u Engleskoj, uključujući područja mreže Natura 2000. Njezin pristup donošenju odluka o zaštićenim slatkovodnim područjima prvenstveno se temelji na staništima, ali vodi se računa i o vrstama. Ciljevi se temelje na prirodnoj funkciji ekosustava te, kad god je to moguće, očuvanju slatkovodnih vrsta kao karakterističnih elemenata prirodnih ekosustava. Na obilježja zaštićenog slatkovodnog staništa gleda se kao na jednu cjelinu: riječno stanište (primjerice, stanišni tip H3260 iz Priloga II: Direktivi o staništima: Vodni tokovi s vegetacijom Ranunculion i Callitricho-Batrachion) obuhvaća cijeli riječni koridor, što uključuje i sve male biotope na tom koridoru. Ključni elementi prirodne funkcije staništa (režim protoka, prirodna morfologija, sedimentacijski režim, kemijski sastav vode te odsustvo izravnih bioloških pritisaka kao što su alohtone vrste) sastavni su dio utvrđenih ciljeva za stanište. Ciljne razine prirodnosti za te elemente utvrđene su u smjernicama Ujedinjene Kraljevine za zaštićena područja. Niz mjera zaštite i obnove usmjeren je na učinke tih elemenata prirodne funkcije. Taj pristup uvelike sliči načelima utvrđivanja ciljeva ekološkog stanja iz Okvirne direktive o vodama, ali se razlikuje u smislu razine predostrožnosti koja se primjenjuje na postupak odlučivanja, razine ambicije u zaštiti prirodnog funkcioniranja i u uklanjanju postojeće štete te u smislu razine razmatranja učinaka na prirodnu funkciju ekosustava. Pristup je u skladu i s načelima prilagodbe slatkovodnih ekosustava klimatskim promjenama, prema kojima je naglasak na obnovi prirodne funkcije. Engleska mreža površinskih voda (uključujući slatkovodna posebna područja očuvanja) obuhvaća tisuće struktura na koritu, koje znatno utječu na prirodnu funkciju riječnih i jezerskih ekosustava. Neke od tih struktura velike su strukture sa znatnim ekološkim učincima, dok su druge manje i brojne te stvaraju bitne kumulativne učinke. Mnoge su povezane s postojećim dozvolama za zahvaćanje vode, koje se mogu ili ne moraju koristiti. Pojedine su strukture izgrađene za proizvodnju hidroenergije, dok se mnoge mogu prilagoditi. Izrađeni su planovi obnove za uklanjanje fizičkih promjena riječnih posebnih područja očuvanja kad god je to izvedivo, a cilj je obnova prirodne funkcije staništa. Riječ je o ambicioznom i dugoročnom programu pokrenutom prije deset godina (Wheeldon et al., 2015.). Postoje i programi za smanjenje pritiska zahvaćanja vode i onečišćenja te za rješavanje problema alohtonih vrsta. S engleskim vodnim regulatorom (Agencija za okoliš) izrađena je zajednička izjava regulatora o hidroenergiji radi utvrđivanja postupaka donošenja odluka koje se odnose na zaštićena područja. Time se priznaje potreba za predostrožnošću u području okoliša, primjerenim razmatranjem kumulativnih učinaka te odlukama koje se temelje na posebnim ciljevima očuvanja područja i povezanim planovima obnove. Ako se prema planu obnove riječnih staništa mreže Natura 2000 smatra da je struktura u koritu nepomična ili da će biti potrebno dugo vrijeme da se ona ukloni, otvara se mogućnost proizvodnje hidroenergije (trajne ili privremene). Ipak, takvu bi strukturu trebalo prilagoditi da se u najvećoj mogućoj mjeri umanji njezin utjecaj na prirodnu funkciju staništa te da se postignu ciljne vrijednosti za prirodni režim protoka (uključujući ograničenja zbog kumulativne površine vodom osiromašenih dionica rijeke koje su rezultat zahvaćanja vode). S obzirom na ciljeve u pogledu zaštićenih slatkovodnih područja u Engleskoj te predostrožnosti i ambicije u odnosu na obnovu prirodne funkcije staništa, slatkovodna staništa mreže Natura 2000 nisu u prirodnom fokusu za razvoj hidroenergije. Iako bi zbog određenih lokalnih uvjeta hidroenergija mogla biti u skladu s ciljevima mreže Natura 2000, ozbiljnije prilike nalaze se izvan skupa zaštićenih područja u široj mreži površinskih voda. Ako je posebno važno razviti hidroenergiju na području mreže Natura 2000, ali se to kosi s ciljevima očuvanja, moguće je pozvati se na prevladavajući javni interes. Međutim, izglednije je da će isplativija biti druga rješenja koja se temelje na drugim oblicima energije iz obnovljivih izvora s manjim utjecajem na očuvanje prirode. http://publications.naturalengland.org.uk/publication/5478339747774464?category=5605910663659520

Kontrolirana ispuštanja poplavne vode iz hidroelektrana na rijeci Ebro (Španjolska) Kontrolirano plavljenje u Španjolskoj zakonito je od 2008. Otad je izvršen niz poplava sredozemnih rijeka. Primjerice, od 2002. u donjem toku rijeke Ebro (sjeveroistočna Španjolska) proračunavaju se stope kontroliranog plavljenja te se ispušta voda iz brana koje reguliraju tok rijeke (brane Mequinenza-Ribarroja-Flix). Glavni cilj tih plavljenja bio je kontrolirati populacije makrofita te pospješiti aktivnost nanosa u koritu (Tena et al., 2013.). Brane su izgrađene između 1948. i 1969., a ukupni kapacitet skladištenja iznosi oko 1 700 hm3. Akumulacijski sustav izgrađen je imajući u vidu nekoliko ciljeva: proizvodnju hidroenergije, opskrbu vodom (uključujući opskrbu nizvodne nuklearne elektrane) i obranu od poplava. Ispuštanjem poplavne vode preko brana upravljao je hidroenergetski operater (Endesa Generación S.A.) uz nadzor tijela nadležnog za sliv rijeke Ebro. Hidroenergetski operateri, tijela nadležna za vode i znanstvena zajednica 2002. su postigli dogovor o poticanju ispuštanja poplavne vode. Kontrolirana plavljenja otad se provode redovito – dvaput godišnje (ujesen i u proljeće). Obujam ispuštene poplavne vode u pravilu je iznosio 36 hm3 tijekom 16 sati, uz vršni protok od 900 do 1 300 m3/s (svako ispuštanje). Koncept tih plavljenja i njihovi nizvodni učinci proučavani su i analizirani u nekoliko studija (Batalla et al., 2006.; Batalla i Vericat, 2009.; Tena et al., 2013.). Usto, izračunan je i analiziran trošak ispuštanja te se pokazalo da je trošak izazivanja umjetnih poplava jednakovrijedan malom dijelu energije isporučene na tržište i ukupnog godišnjeg prihoda (0,17 % za dva godišnja kontrolirana plavljenja) (Gómez et al., 2014.). Literatura Gómez, C.M., Pérez-Blanco, C.D., i Batalla, R.J. 2014. Tradeoffs in river restoration: Flushing flows vs hydropower generation in the Lower Ebro River, Španjolska. Journal of Hydrology 518: str. 130.–139.

Nacionalna okvirna strategija za migratorne ribe u Francuskoj U francuskim rijekama obitava jedanaest vrsta dijadromnih riba selica koje migriraju na duge udaljenosti od mora do slatke vode kako bi dovršile svoj složeni životni ciklus. Mnoge od njih, primjerice jesetra, losos, velika lojka i riječna paklara, zaštićene su na temelju Direktive EU-a o staništima. Međutim, usprkos poduzetim nastojanjima da se te vrste očuvaju, one su i dalje u nepovoljnom položaju u Francuskoj i drugdje u EU-u. Uvidjevši razmjer problema s kojima se suočavaju predmetne vrste u Francuskoj, 2010. Ministarstvo za ekologiju i održivi razvoj donijelo je nacionalnu strategiju za očuvanje vrsta migratornih riba. Zamišljena je kao okvirna strategija u razvoju, u kojoj se iznosi niz općih ciljeva koji se vremenom mogu prilagoditi ovisno o sposobnosti vrsta za oporavak. S