Zbog ruske vojne agresije na Ukrajinu sve su važniji geopolitički aspekti prelaska na čistu energiju te je naglašena potreba za ubrzanjem tog prelaska i udruživanjem snaga radi izgradnje otpornijeg energetskog sustava i istinske energetske unije. EU je predložio ambiciozne opcije za ublažavanje posljedica visokih cijena energije na potrošače (osobito na one ugrožene i izložene riziku od energetskog siromaštva) i industriju te za jačanje sigurnosti opskrbe energijom u EU-u. Integrirani sustav EU-a koji se uglavnom temelji na proizvodnji čiste energije, diversifikaciji opskrbe energijom te većoj uštedi energije i energetskoj učinkovitosti u svim sektorima srednjoročno je najisplativije rješenje za smanjenje ovisnosti EU-a o fosilnim gorivima. Na primjer, potpunom provedbom paketa „Spremni za 55 %” potrošnja plina u EU-u smanjila bi se za 30 % do 2030.. To je tim važnije ako se uzme u obzir da će napredak dvostruke tranzicije dovesti do povećanja potražnje za električnom energijom.

Do 2030. za većinu smanjenja emisija CO2 bit će zaslužne tehnologije koje su danas dostupne. Međutim, razvoj novih tehnologija, koje su trenutačno u eksperimentalnoj fazi, fazi demonstracije ili fazi razvoja prototipa, omogućit će klimatsku neutralnost i kružnost do 2050.. To uključuje razne digitalne tehnologije koje bi mogle potaknuti povezivanje u svim sektorima.

Energetski sektor te sektori prijevoza, industrije, građevinarstva i poljoprivrede sektori su koji ispuštaju najviše stakleničkih plinova u EU-u. Stoga je smanjenje njihova otiska, kako je predviđeno i u paketu „Spremni za 55 %”, te jačanje njihove otpornosti ključno za uspješno povezivanje. Međutim, bez odgovarajućih tehnologija i politika štetni učinak tih sektora na okoliš moglo bi biti teže ublažiti. To se posebno odnosi na utjecaj na globalnoj razini jer će populacija od 9,7 milijardi ljudi do 2050. (predviđena brojka) s višim prosječnim prihodom zahtijevati više hrane, industrijskih proizvoda, energije, stambenog prostora, mobilnosti i vode.

Očekuju se dodatne napetosti u vezi s elektroničkim otpadom i ekološkim otiskom digitalnih tehnologija. Veće oslanjanje na elektroniku, telefone i računalnu opremu ubrzava globalnu proizvodnju elektroničkog otpada, koja bi mogla dosegnuti 75 milijuna tona do 2030.. U EU-u se trenutačno odgovarajuće obrađuje i reciklira samo 17,4 % elektroničkog otpada, čija se proizvodnja na godišnjoj razini povećava za 2,5 milijuna tona. Bez odgovarajućih politika svaki prelazak na nove standarde ili tehnologije zahtijevat će masovnu zamjenu opreme. Na primjer, nakon uvođenja mreža 5G i 6G korisnici će morati zamijeniti opremu kako bi mogli u potpunosti iskoristiti njihove pogodnosti jer će većina postojećih pametnih telefona, tableta i računala biti usklađena samo s prethodnim sustavima. Napredak u digitalizaciji dovest će i do veće potrošnje vode, npr., radi hlađenja podatkovnih centara ili proizvodnje čipova. Vađenje i prerada sirovina potrebnih za tranzicije izazivaju zabrinutost zbog njihova utjecaj na okoliš i etička pitanja. Naposljetku, klimatski i ekološki rizici utjecat će na životni vijek i funkcioniranje ključne digitalne infrastrukture. U sljedećih 30 godina troškovi štete od ekstremnih vremenskih uvjeta u EU-a mogli bi se povećati za 60 %.

Potražnja za prijevozom i dalje će se povećavati zbog rasta broja stanovnika i boljeg životnog standarda. Na globalnoj razini, putnički prijevoz mogao bi se povećati gotovo tri puta u razdoblju od 2015. do 2050. Očekuje se da će se cestovni putnički prijevoz u EU-u povećati za približno 21 %, a teretni za 45 % do 2050., bez obzira na nastojanja da se što veći dio prometa preusmjeri na druge načine prijevoza kao što su željeznički ili vodni prijevoz. Urbanizacija, rastuća svijest potrošača, rastući troškovi opcija održivog prijevoza (još uvijek su relativno visoki) i novi poslovni modeli (među ostalim u vezi s upravljanjem lancem opskrbe) isto će tako utjecati na taj sektor. Osim toga, digitalizacija može dodatno ubrzati hibridizaciju radnih mjesta tako što utječe na lokalnu i prekograničnu mobilnost radnika.

U kombinaciji s digitalnim tehnologijama širom primjenom baterija sljedeće generacije omogućit će se velik pomak prema održivosti u području mobilnosti. To se odnosi na razne načine prijevoza, uključujući putnički i teretni prijevoz, teške kamione ili zrakoplovstvo. Na primjer, električnim zrakoplovima potencijalno bi se mogle povezati male regionalne zračne luke u EU-u. Upravljanje dodatnom potražnjom za električnom energijom u prijevozu, i za izravnu elektrifikaciju i za masovnu proizvodnju goriva iz obnovljivih izvora i niskougljičnih goriva za sektore koji se teško dekarboniziraju kao što su zrakoplovni i vodni prijevoz, mora se uskladiti s poboljšanjem energetske učinkovitosti električnih vozila. To zahtijeva i sustavan pristup radi integracije senzora, računalne snage i naprednog softvera. Upotreba podataka iz vozila i njihova okruženja može optimizirati punjenje. Dvosmjerno punjenje moglo bi pružiti fleksibilnost pametnim električnim mrežama podupiranjem integracije energije iz obnovljivih izvora i maksimalnim povećanjem njezine upotrebe. Štoviše, u kombinaciji s uslugama koje se temelje na svemirskim sustavima digitalizacija može poduprijeti pouzdana rješenja za povezana i automatizirana (uključujući autonomna) plovila i vozila i doprinijeti povećanju učinkovitosti u upravljanju prometom i manjoj potrošnji goriva. Eksperimentalni dizajni kao što su platforme za ispitivanje ili živi laboratoriji, koji omogućuju ispitivanje rješenja u području mobilnosti u stvarnom okruženju, mogu pomoći u boljem razumijevanju potreba krajnjih korisnika. „Digitalni blizanci” vozila mogu pružiti potpune podatke o učinkovitosti u stvarnom vremenu, prethodnim servisima, konfiguraciji, zamjeni dijelova ili jamstvu. Pametna mobilnost zahtijevat će velika ulaganja u razvoj novih tehnologija i infrastrukture te pristup raznim digitalnim tehnologijama kao što su umjetna inteligencija, oblak ili poluvodiči. Štoviše, kako bi dosegli kritičnu masu i izbjegli ovisnost o velikim dominantnim akterima, dionici u tom sektoru morat će izgraditi partnerstva, udružiti ulaganja i dogovoriti zajedničke standarde, infrastrukture, platforme i okvire upravljanja. Društveno prihvaćanje samovozećih vozila i pristupačnost s obzirom na troškove isto će tako biti ključni.

Digitalizacija i umjetna inteligencija potaknut će i pojavu učinkovitijih multimodalnih rješenja za mobilnost kombiniranjem svih modula u okviru jedne, interoperabilne platforme, kao što je „mobilnost kao usluga” ili „prijevoz kao usluga”. To bi moglo dovesti do veće učinkovitosti, izbora za potrošače, dostupnosti i cjenovne pristupačnosti, posebice u području javnog prijevoza. Osim toga, digitalne platforme potaknut će druge opcije kao što su udruživanje i dijeljenje. Digitalna tehnologija ključna je i za osiguravanje uvođenja povezanih multimodalnih usluga mobilnosti u gradovima te u udaljenim i ruralnim regijama kako bi se građanima i poduzećima omogućio pristup različitim opcijama i putničkog i teretnog prijevoza te odabir među njima. Osim toga, nove tehnologije i rješenja s niskim emisijama koje se temelje na digitalnoj tehnologiji i umjetnoj inteligenciji, kao što su dronovi, imaju potencijal za pružanje širokog raspona novih primjena i usluga, od isporuke robe do pružanja zdravstvene pomoći. To će zahtijevati daljnju interoperabilnost između različitih načina rada, operatera i platformi te sveprisutnu povezivost. Konkretno, bolji i širi pristup podacima o mobilnosti pomoći će javnim tijelima u praćenju i planiranju aktivnosti, infrastrukture i usluga u području prijevoza te pomoći u boljem usklađivanju ponude i potražnje uz niže troškove i manji učinak na okoliš. Pristup podacima ključan je i za poboljšanje upravljanja prometom te za pružanje šireg izbora rješenja za održivu mobilnost za korisnike i poduzeća.

3.Poticanje klimatske neutralnosti industrije s pomoću digitalnih tehnologija

Kako bi bila klimatski neutralna do 2050., industrija EU-a morat će već do 2030. smanjiti svoje emisije CO2 za 23 % u odnosu na 2015.. Industrija je na globalnoj razini odgovorna za približno 37 % ukupne potrošnje energije i približno 20 % emisija stakleničkih plinova. Četiri energetski intenzivne industrije – čelik, cement, kemikalije, celuloza i papir – stvaraju približno 70 % ukupnih globalnih emisija CO2. One su ujedno najveći industrijski korisnici energije u EU-u.

Digitalne tehnologije bit će važne za upravljanje ponudom i potražnjom velikih industrijskih korisnika energije u sustavu s raznim izvorima i sirovinama. Pametna brojila, uključujući pomoćna brojila i senzore, mogu povećati energetsku učinkovitost pružanjem informacija o potrošnji u stvarnom vremenu i unosom podataka u alate za upravljanje energijom. Nadzorna kontrola, analitika velikih podataka i sustavi za prikupljanje podataka poboljšat će učinkovitost industrijskih postupaka te procesnih podataka kako bi se omogućile pametnije odluke. „Digitalni blizanci” pomoći će u boljem oblikovanju sustava, ispitivanju novih proizvoda, praćenju i osiguravanju preventivnog održavanja, procjenjivanju životnog ciklusa proizvoda i odabiru optimalnih materijala. Optimizacija na temelju podataka pomoći će u poboljšanju postojećih materijala, razvoju zelenijih alternativa i produljenju njihova životnog vijeka. Aktivnosti nadzora i praćenja pružaju informacije o materijalima ili dijelovima koji se upotrebljavaju u proizvodima, čime bi se mogla poboljšati kružnost zahvaljujući boljem održavanju i visokokvalitetnom sustavu recikliranja u zatvorenoj petlji. Integracija proizvodnih, digitalnih i drugih naprednih tehnologija, kao što je robotika ili 3D i 4D ispis, isto će tako imati važnu ulogu. Uvođenje digitalnih rješenja u industrijskom sektoru zahtijeva višu razinu tehnološke spremnosti i kibersigurnosti radi zaštite podataka u okviru industrijskih postupaka i cjelovitosti njihova funkcioniranja.

4.Ozelenjavanje zgrada s pomoću digitalizacije

Demografski trendovi i urbanizacija potaknut će promjene u potražnji za zgradama. Rastuće urbano stanovništvo udvostručit će veličinu globalnog fonda zgrada do 2060. Broj ljudi koji žive u pretežno urbanim i ruralno-urbanim regijama mogao bi se povećati na 80 % do 2050.. Ujedno će biti više malih kućanstava, a ona će vjerojatno trošiti više energije po osobi nego veća kućanstva. Takvi trendovi, u kombinaciji s upotrebom digitalnih uređaja za rad na daljinu, obrazovanje, pametan ili samostalan način života, dovest će do veće potrošnje energije u zgradama. U EU-u na taj sektor trenutačno otpada 40 % potrošnje energije, a 75 % fonda zgrada energetski je neučinkovito.

Kako bi se postigla klimatska neutralnost i ostvarile znatne koristi od nulte razine onečišćenja, nove zgrade morat će imati nultu stopu emisija do 2030., a petina postojećih zgrada trebat će se naknadno opremiti. Postizanje klimatske neutralnosti u ovom sektoru zahtijevalo bi zamjenu sustava grijanja na fosilna goriva održivim alternativama, kao što su dizalice topline, čime bi se postiglo smanjenje ugljičnog otiska pri upotrebi vode i poboljšala ukupna energetska učinkovitost te se osiguralo da rješenja budu svima dostupna. To će pridonijeti cilju EU-a da se do 2030. obnovi 35 milijuna energetski neučinkovitih zgrada. Pametne zgrade i brojila mogu pomoći u postizanju tih ciljeva i rješavanju problema energetskog siromaštva. Do 2030. informacijsko modeliranje zgrada moglo bi dodatno povećati energetsku učinkovitost i učinkovitost upotrebe vode u tom sektoru pružanjem dugoročne analize izbora dizajna u izgradnji i upotrebi zgrada. Dostupnost anonimiziranih podataka, pametni uređaji te podaci o ponašanju potrošača omogućit će ciljana ulaganja u obnovu. Za procjenu, pohranjivanje i praćenje informacija o emisijama tijekom cijelog životnog ciklusa te izvješćivanje o njima bit će potrebni digitalni dnevnici i analiza životnog ciklusa, koji će pomoći u smanjenju učinaka materijala na okoliš i spriječiti upotrebu toksičnih materijala. Digitalni blizanci mogli bi promijeniti način planiranja i nadziranja urbanih prostora te upravljanja njima. To bi moglo dovesti do smanjenja urbanih emisija, povećanja resursne učinkovitost i kvalitete života i boljeg iskorištavanja građevinskog prostora te bi moglo zgrade učiniti otpornijima na opasnosti.

5.Pametnija i zelenija poljoprivreda

Klimatske i ekološke krize, promjene u demografiji i geopolitička nestabilnost bit će izazovi za otpornost poljoprivrede EU-a i njezin put prema postizanju održivosti. Bez mjera politike globalne emisije u poljoprivredi mogle bi se povećati za 15–20 % do 2050. Predviđa se da će dotad 10 % globalnog područja koje je trenutačno pogodno za usjeve i stočarstvo biti klimatski neprikladno. Pojavit će se i druge prijetnje za biosferu, vodu, tlo ili bioraznolikost. U novom geopolitičkom kontekstu EU mora smanjiti svoju ovisnost o uvozu stočne hrane, gnojiva i drugih ulaznih elemenata. To se mora dogoditi bez ugrožavanja produktivnosti, sigurnosti opskrbe hranom ili ozelenjavanja sektora, uz istodobno rješavanje problema nesigurnosti opskrbe hranom u partnerskim zemljama s niskim dohotkom.

Budu li se odgovarajuće primjenjivale, digitalne tehnologije mogu omogućiti pametnu i zeleniju poljoprivredu. Povećanom upotrebom digitalnog istraživanja in situ (radi prilagodbe tretmana specifičnim uvjetima) i usluga EU-a koje se temelje na svemirskim sustavima mogla bi se smanjiti upotreba vode, pesticida, gnojiva i energije, što bi ujedno koristilo zdravlju ljudi i životinja. „Digitalni blizanci” pružit će podatke za upravljanje diversifikacijom proizvoda i upotrebljavati funkcionalnu bioraznolikost za preoblikovanje kontrole štetnih organizama. Kvantno računalstvo, u kombinaciji s bioinformatikom i genomikom biljaka, može unaprijediti razumijevanje bioloških i kemijskih procesa potrebnih za smanjenje pesticida i gnojiva. Digitalne platforme koje olakšavaju lokalnu distribuciju i omogućuju da se hrana ne baca mogle bi potaknuti lokalnu proizvodnju i skratiti krugove potrošnje. Satelitski podaci, senzori, tehnologija lanca blokova i podaci duž lanca vrijednosti mogli bi povećati sljedivost i transparentnost. Otvorene poljoprivredne digitalne platforme koje pružaju osnovu za sigurnu i pouzdanu razmjenu podataka i digitalne usluge, kao što je precizna poljoprivreda, mogle bi ojačati pravednu suradnju u lancu vrijednosti i stvoriti učinkovita tržišta. Šire uvođenje tih tehnologija zahtijevat će niže troškove ugradnje i održavanja te veću povezanost u perifernim i ruralnim područjima. Osim toga, digitalna rješenja razvijena za standardizirane postupke morat će podržati raznovrsnije poljoprivredne modele. Povjerenje, visoka razina sigurnosti i odgovarajuće vještine čimbenici su koji će utjecati na uvođenje tehnologija povezanih s povezivanjem.

IV. Geopolitički, gospodarski, društveni i regulatorni čimbenici koji određuju povezivanje

Trenutačne geopolitičke promjene potvrđuju da je potrebno ubrzati dvostruku tranziciju jačanjem otpornosti i otvorene strateške autonomije EU-a. Zbog posljedica ruske vojne agresije na Ukrajinu geopolitičke i gospodarske okolnosti već su se promijenile. To uključuje razne čimbenike bitne za povezivanje: rastuće cijene energije i hrane te povezane društvene posljedice, potencijalnu potrebu za privremenim povećanjem upotrebe ugljena, daljnji pritisak na javne financije, više stope inflacije, povećane kibernetičke rizike, probleme u lancima opskrbe i smanjen pristup kritičnim sirovinama i tehnologijama. Nanovo se javila hitna potreba za ubrzanjem prelaska s fosilnih na druga goriva, koja bi se mogla pokazati prekretnicom za zelenu tranziciju. Geopolitička situacija potaknut će i transformaciju lanaca opskrbe zbog promjena u globalnim troškovima rada i proizvodnje te posljedica pandemije bolesti COVID-19. To će stvoriti dodatni pritisak da se prijeđe na manje ranjive, raznolikije i pouzdanije lance opskrbe i, moguće, na politiku „prijateljske podrške”. To bi u nekim slučajevima ujedno moglo smanjiti ugljični otisak i potaknuti kružno gospodarstvo. U tom su kontekstu partneri EU-a, kao što su Južna Koreja, Sjedinjene Američke Države i Japan, isto tako, na primjer, uspostavili ili nedavno počeli razvijati sustav praćenja lanca opskrbe i domaćih kapaciteta.

Osiguravanje pristupa kritičnim sirovinama bit će najvažnije za dvostruku tranziciju EU-a. Trenutačno je ovisnost EU-a o trećim zemljama, uključujući Kinu, za niz kritičnih sirovina čak i veća od ovisnosti o Rusiji za fosilna goriva. Vlastita proizvodnja EU-a čini samo 4 % globalnog lanca opskrbe kritičnim sirovinama koje se upotrebljavaju u proizvodnji digitalne opreme, kao što su paladij, tantal ili neodimij. Osim toga, EU nema dovoljno razvijenu industriju rudarstva, prerade i recikliranja. Dosadašnji napredak u razvoju domaćih nalazišta, uključujući nalazišta koja su od strateške važnosti za gospodarstvo, bio je nedovoljan, posebice zato što u provedbi projekata i dalje postoje znatne prepreke. Istodobno će postizanje naših ciljeva prelaska na čiste energije zahtijevati sve veće količine raznih sirovina, npr., povećanje od 3 500 % u upotrebi litija, ključne komponente za električnu mobilnost. Trenutačno se 40 % svih nalazišta litija nalazi u Čileu, a u Kini se nalazi 45 % svih svjetskih postrojenja za rafiniranje litija. Osim toga, očekuje se da će se upotreba kobalta povećati za 330 %, a upotreba aluminija i bakra za 30–35 %. Trgovina, suradnja i partnerstva s raznim zemljama sličnih stajališta koje su bogate mineralima i dalje su od posebne važnosti. Porast potražnje na globalnoj razini zaoštrava utrku za resursima i vjerojatno će pogoršati koncentraciju proizvodnje te stoga stvoriti dodatne geopolitičke rizike u području opskrbe. Osim pristupa kritičnim sirovinama, od ključne važnosti u novom geopolitičkom kontekstu bit će sposobnost utvrđivanja okolišnih i socijalnih standarda tako da se osigura održivost aktivnosti rudarenja, rafiniranja i recikliranja te proizvodnja energije.

U kombinaciji s dostatnim ulaganjima veća kružnost i preciznost u proizvodnji mogu pomoći u smanjenju tih strateških ovisnosti. Digitalizacija bi mogla dodatno ubrzati kružnost poboljšanjem dizajna, povećanjem točnosti u proizvodnji i poboljšanjem postupaka popravka, obnove i recikliranja. Na primjer, recikliranje bi nakon 2040. moglo biti glavni izvor nabave većine prijelaznih metala u EU-u, u kombinaciji s daljnjom potrebom za primarnim metalima. Recikliranje će biti tim važnije jer je, primjerice, proizvodnja čelika ili aluminija iz otpada znatno manje energetski intenzivna od proizvodnje iz sirovina. Važne su i količina i kvaliteta recikliranja. Na primjer, onečišćenje čelika i aluminija bakrom dovodi do velikih gubitaka u vrijednosti i posljedične veće potrošnje energije i većih emisija.

Geopolitika tehnologija postaje sve važnija. Pristup ključnim tehnologijama omogućit će konkurentsku prednost i smanjiti strateške ovisnosti. Trenutačno ograničeni kapaciteti EU-a u nekim horizontalnim tehnologijama slabe njegov položaj. Tehnološko tržišno natjecanje moglo bi se brzo pojačati, što bi dovelo do fragmentacije globalnih inovacijskih ekosustava. To može dovesti do povećanja troškova i rizika u području kibersigurnosti, posebno za tehnologije dvojne namjene, npr. za infrastrukturu za mreže 5G i 6G ili digitalne tehnologije u poljoprivredi. To je tim važnije ako se uzme u obzir da će se količina prikupljenih podataka, uključujući podatke o navikama i obrascima ponašanja potrošača, te broj povezanih uređaja znatno povećati. Štoviše, očekuje se da će se pojačavati i rivalstvo na temelju vrijednosti i društvenih modela. To je već vidljivo u različitim pristupima internetu. Primjeri su ograničavanje pristupa određenom sadržaju (npr. u Kini i Rusiji), pristup koji se temelji na vrijednostima (npr. usmjerenost EU-a na privatnost podataka i pouzdanu umjetnu inteligenciju) ili promicanje posebnih modela upravljanja (npr. uvelike privatiziranih, primjerice u SAD-u, ili onih kojima upravlja država, primjerice u kineskom kibernetičkom suverenitetu). Pojačava se zabrinutost zbog povezanosti zlonamjernih kibernetičkih aktivnosti i dezinformacija, što čini prijetnju za demokraciju, pogoršava podjele i ometa pristup točnim informacijama. To je važno jer je poništeno posljednjih 30 godina demokratskog napretka: prosječna razina globalne demokracije 2021. pala je na razinu iz 1989. Osim toga, trenutačni geopolitički kontekst mogao bi utjecati na projekte povezane s dvostrukom tranzicijom u partnerskim zemljama, koje se već suočavaju s financijskim ograničenjima i ograničenjima u opskrbi zbog posljedica pandemije bolesti COVID-19. Taj je izazov tim veći jer je napredak prema postizanju ciljeva održivog razvoja Ujedinjenih naroda na globalnoj razini prvi put zaostao.

Prilagodba naših politika novom gospodarskom modelu bit će ključna za postizanje dvostruke tranzicije. To podrazumijeva preusmjeravanje s tradicionalnog shvaćanja gospodarskog napretka na shvaćanje koje se temelji na kvalitativnim čimbenicima, kao što su blagostanje, resursna učinkovitost, kružnost i regeneracija. U konačnici, postizanje klimatske neutralnosti, održive upotrebe resursa i nulte stope onečišćenja te zaustavljanje smanjenja bioraznolikosti zahtijevaju duboku promjenu gospodarskih i društvenih politika, koju bi trebalo potaknuti odgovarajućom kombinacijom tržišnih instrumenata (na primjer, određivanjem cijene ugljika) i ulaganjima u održive projekte, i u javnom i u privatnom sektoru. Porast socijalnih poduzeća i ulaganja kojima se želi postići određeni učinak isto su tako čimbenici poticanja te promjene.

Dvostruka tranzicija bit će pravedna ili neće biti ostvarena: njezina uspješnost ovisit će o razini uključivosti i pristupačnosti. Osobe s niskim i srednjim dohotkom ranjivije su na učinke i troškove dvostruke tranzicije, npr. u kontekstu automatizacije poslova, pristupa digitalnim rješenjima i digitalnim javnim uslugama, viših cijena energije i hrane, pristupa financiranju poboljšanja energetske učinkovitosti zgrada ili siromaštva u pogledu prijevoza. Postoji i jaz između tehnološki kompetentnih poduzeća i poduzeća koja tehnološki zaostaju. Regionalne razlike u razini gospodarskog razvoja i društvenog prosperiteta mogu dodatno pogoršati te dihotomije. Trvenja na tržištu rada i kapitala mogla bi ih učiniti dugotrajnijima i skupljima. U tom će kontekstu postizanje klimatske neutralnosti i okolišne održivosti biti moguće samo ako se istodobno provedu mjere kojima će se te skupine poduprijeti u podnošenju povezanih financijskih opterećenja i ako se premoste nejednakosti. Postizanje ciljeva digitalnog desetljeća EU-a i europskog stupa socijalnih prava bit će ključno za premošćivanje tih razlika, ali možda će trebati dodatno djelovati. Tim više ako se uzme u obzir činjenica da će tranziciju najteže podnijeti oni koji ispuštaju najmanje emisija. Naime, trenutačno najbogatijih 10 % Europljana ispušta više nego tri puta više emisija po glavi stanovnika od ostalih građana Europe .

Dvostruka tranzicija dovest će do dubokih promjena na tržištu rada EU-a i u području povezanih vještina. U sektorima i regijama koji su u velikoj mjeri ovisni o rudarenju ugljena, vađenju fosilnih goriva i povezanim lancima prerade i opskrbe doći će do gubitka radnih mjesta. S druge strane, zelena tranzicija dovest će do stvaranja novih radna mjesta, npr. u području čiste energije te u okviru obnove i kružnog gospodarstva . Slično tome, digitalna tranzicija vjerojatno će stvoriti nove mogućnosti zapošljavanja i poslovanja, npr. u naprednim tehnologijama, a druga će radna mjesta biti izgubljena zbog potpune ili djelomične automatizacije. Daljnja digitalizacija, koju je ubrzala pandemija bolesti COVID-19, utjecat će i na uvjete i obrasce rada te na pristup socijalnoj zaštiti. Ti procesi neće nužno biti istodobni, a njihov će utjecaj na poduzeća, sektore i regije biti neujednačen, zbog čega su moguće ekonomske neravnoteže i neravnoteže na tržištu rada. Transformirani sadržaj poslova i preraspodjela zapošljavanja zahtijevat će različite skupove vještina. Općenito, učinci dvostruke tranzicije na tržište rada potencijalno su komplementarni, s pojačavajućim i poništavajućim učincima koje treba dodatno istražiti.