Općenito se provedbu zakonodavstva EU-a o tkivima i stanicama u državama članicama smatra primjerenom, a zakonodavstvo je dovelo do uspostavljanja mreže nadležnih tijela koja nadgledaju sektor izdavanjem odobrenja, inspekcijama i nadzorom. Međutim, utvrđene su određene poteškoće u tumačenju, provedbi i izvršenju zakonodavstva koje se u pojedinim slučajevima mogu objasniti znanstvenim i tehnološkim napretkom od njegova donošenja. Budući da se zakonodavstvom EU-a o tkivima i stanicama ne predviđa osnova za potpuno usklađivanje te se u okviru direktiva državama članicama omogućuje određen stupanj diskrecije u pogledu načina na koji osiguravaju njihovu provedbu, među državama članicama postoje brojne razlike kada je riječ o pristupu provedbi. Tim se razlikama omogućuje uspješna integracija zahtjeva u nacionalna zakonodavstva, ali u pojedinim slučajevima može doći do ograničenja uzajamnog priznavanja odobrenja uz posljedice za prekogranično kretanje tkiva i stanica.

Prema potrebi, u obzir su uzeti i podaci prikupljeni drugim kanalima, a kojima se podupiru rezultati dvaju istraživanja (npr. razmjenom s nacionalnim nadležnim tijelima tijekom sastanaka s Komisijom koji se održavaju dva puta godišnje, obveznim godišnjim izvješćivanjem Komisiji o ozbiljnim štetnim reakcijama i događajima, upozorenjima objavljenima na platformi za brza upozorenja o tkivima i stanicama (engl. Rapid Alerts for Tissues and Cells, RATC), istraživanjem Eurobarometra u kojem se ispituju stavovi građana EU-a o darivanju tkiva i stanica i podacima u okviru mnogih važnih projekata i istraživanja koje financira EU).

Osim što je usklađeno s pravnim obvezama iz članka 12. stavka 1. i članka 26. Direktive 2004/23/EZ, u ovom se izvješću utvrđuje način na koji Direktiva 2004/23/EZ i pripadajuće provedbene direktive 2006/17/EZ i 2006/86/EZ (dalje u tekstu na njih se upućuje kao na zakonodavstvo EU-a o tkivima i stanicama) funkcioniraju u praksi s obzirom na važna znanstvena i organizacijska zbivanja (internacionalizacija, komercijalizacija) do kojih je došlo u sektoru tkiva i stanica tijekom proteklog desetljeća.

Člankom 26. Direktive 2004/23/EZ od država članica zahtijeva se da do 7. travnja 2009. i zatim svake tri godine Europskoj komisiji dostave izvješće o aktivnostima poduzetima u vezi s odredbama Direktive, uključujući popis mjera provedenih u vezi s inspekcijom i kontrolom. Komisija ta nacionalna izvješća mora dostaviti Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru te Odboru regija. Komisija mora Europskom parlamentu i Vijeću dostaviti i sažeto izvješće u vezi s provedbom zahtjeva Direktive, posebno u pogledu inspekcija i praćenja.

Kad god aktivnosti akreditacije i inspekcije provode različita tijela, potrebno je osigurati dobru komunikaciju i koordinaciju između dotičnih tijela. Općenito, bilo je teško procijeniti na koji način podjele zadaća utječu na nadzor sektora, posebno s obzirom na to da pojedina nacionalna nadležna tijela nisu dala precizne/potpune podatke. Kako bi se osigurala dobra regulatorna komunikacija između država članica i postigla usklađenost s godišnjim zahtjevima u pogledu izvješćivanja Komisiji, ključna je dobro informirana kontaktna točka zadužena za koordinaciju, čak i u slučajevima u kojima su odgovornosti nacionalnih nadležnih tijela podijeljene između više organizacija i regija. Potrebno je naglasiti da je, neovisno o organizacijskom ustroju u svakoj od zemalja, važno da tijela raspolažu odgovarajućim resursima kako bi zajamčila svoju neovisnost o gospodarskim subjektima, u okviru sektora i o drugim utjecajima.

Kako je istaknulo nekoliko nacionalnih nadležnih tijela, usklađenijim postupkom akreditacije, imenovanja, odobrenja ili izdavanja dozvole za banke tkiva potaknulo bi se uzajamno povjerenje i priznavanje među državama članicama što je ključno za osiguravanje pravodobne opskrbe tkivima i stanicama pacijenata kojima je to potrebno u slučajevima u kojima se tkiva i stanice distribuiraju iz države članice različite od one u kojoj se pacijent liječi.

Odobrenje za postupke pripreme tkiva i stanica. Izviješteno je o različitim praksama povezanima s provedbom zahtjeva iz članka 4. Direktive 2006/86/EZ. One su od osobite važnosti s obzirom na brojna tehnološka dostignuća u ovom području u proteklih nekoliko godina. Nove metodologije obrade koje su u vrijeme donošenja direktiva bile nepoznate sada se redovito primjenjuju: prethodno rezanje rožnica uz presađivanje samo prednjeg ili stražnjeg segmenta jednom pacijentu, decelularizacija kože i srčanih zalistaka u banci tkiva kako bi se poboljšala celularizacija in vivo kod primatelja, brojne nove tehnike inaktivacije ili sterilizacije patogena uključujući upotrebu lijekova s učinkom zaštite od zračenja kako bi se omogućilo liječenje uz visoke doze gama zračenja, presađivanje dobro probranih staničnih populacija koje će se upotrebljavati za istu ključnu funkciju kod primatelja kao i kod darivatelja metode su koje su pridonijele važnosti odobrenja za detaljne postupke pripreme. Kako su navele pojedine države članice, postupkom utvrđivanja viših (minimalnih) standarda za odobrenje za postupke pripreme tkiva i stanica u bankama tkiva (kako se navodi u članku 4. Direktive 2006/86/EZ) može se potaknuti uzajamno povjerenje i priznavanje među državama članicama te stoga ojačati prekogranično kretanje tkiva i stanica diljem EU-a.

Inspekcije i mjere kontrole. Analiza odgovora koji se odnose na inspekcije banaka tkiva općenito ukazuje na odgovarajuću razinu provedbe zahtjeva EU-a. U pogledu rezultata inspekcije zabilježeni su uglavnom manji nedostatci uz manji broj suspenzija i opoziva odobrenja (slika 6.). To može ukazivati na to da banke tkiva svoje postupke nastoje uskladiti sa zahtjevima EU-a u pogledu kvalitete i sigurnosti, a može biti i pokazatelj manjkavosti u provedbi, npr. u zemljama koje nikada nisu izvijestile o nedostatcima. Iako je većina ispitanika potvrdila poštovanje potrebnog vremenskog razmaka od dvije godine između inspekcija, pojedine države članice ukazale su na to da se određivanje prioritetnih inspekcija na temelju čimbenika kao što su veličina ustanove, opseg aktivnosti, iskustvo osoba koje provode inspekcije i prijašnje ispunjivanje zahtjeva može pokazati korisnim u razdoblju u kojem financijska ograničenja imaju znatan utjecaj na broj zaposlenih u odjelima zaduženima za inspekcije.

a. b.

Slika 6. Rezultat inspekcija banaka tkiva provedenih 2011.

a.Nereproduktivna tkiva i stanice. Ukupan broj inspekcija = 549; podatke su dostavile 22 države članice

b.Reproduktivne stanice (sektor tehnologija za potpomognutu oplodnju). Ukupan broj inspekcija = 443; podatke je dostavila 21 država članica

Još jedno važno pitanje koje su istaknule pojedine države članice bila je potreba za poticanjem usklađenosti praksa inspekcije u državama članicama. Iako je većina država članica izvijestila o upotrebi Operativnog priručnika za nadležna tijela o inspekciji prikupljanja tkiva i stanica te banaka tkiva, ne postoji zajednički dogovor o klasifikaciji nedostataka utvrđenih tijekom inspekcija (npr. klasifikacija manjih, većih i kritičnih nedostataka). Posljedično tomu, istovjetni nedostaci mogu dovesti do različitih rezultata za ustanove koje su podvrgnute inspekciji ovisno o njihovu geografskom smještaju (npr. kazne ili opoziv ili suspenzija dozvole za isti nedostatak).

Kad je riječ o zajedničkim inspekcijama koje provode tijela iz više država članica, u proteklih je nekoliko godina organiziran manji broj takvih inspekcija. Njihov je rezultat općenito bio zadovoljavajući te je osobito omogućio donošenje određene razine stručnosti ondje gdje na području dotične države članice nije bilo dovoljno takve stručnosti.

Sljedivost. Istraživanje je pokazalo da je sustav identifikacije darivatelja uspostavila većina država članica uz dodjelu jedinstvene oznake za svako darivanje, najvećim dijelom na razini banke tkiva. Treba istaknuti da su zemlje koje su izvijestile o poteškoćama u provedbi sustava identifikacije darivatelja razvijale središnji sustav dodjele za identifikatore ili su čekale donošenje provedbenog zakonodavstva o uvođenju jedinstvenog europskog sustava označivanja za tkiva i stanice. Nadalje, većina je država članica navela da bi se novim zahtjevima u pogledu označivanja koji su sada utvrđeni Direktivom (EU) 2015/565 o izmjeni Direktive 2006/86/EZ trebalo pridonijeti usklađenoj provedbi jedinstvenog europskog sustava označivanja za tkiva i stanice te je aktivno pružila potporu njihovu razvoju. U pogledu pohrane podataka tijekom razdoblja od najmanje 30 godina, gotovo su sve države članice i zemlje EGP-a usklađene sa zahtjevima iz članka 9. Direktive 2006/86/EZ i zahtijevaju da se tijekom navedenog razdoblja sva evidencija čuva u papirnatom i elektroničkom obliku.

Uvoz/izvoz ljudskih tkiva i stanica u treće zemlje i iz njih. Dostavljenim se podacima potvrđuje, iako su nepotpuni i ponekad neprecizno definirani, da se sve veće količine ljudskih tkiva i stanica uvoze iz trećih zemalja ili izvoze u njih (sl. 7.). Bez obzira na to, potrebno je istaknuti da je teško donijeti čvrste zaključke o količini uvoza i izvoza ljudskih tkiva i stanica zbog nedostatka obveze izvješćivanja o takvim podacima na nacionalnoj razini i činjenice da ne postoji usklađeni okvir za prikupljanje podataka u državama članicama. Time se može objasniti i zašto pojedine države članice nisu uspostavile usklađenu politiku kako bi osigurale nacionalnu dostatnost barem za određene vrste tkiva ili stanica.

Usto, pojedine zemlje ne razlikuju distribuciju u okviru Unije i uvoz/izvoz u treće zemlje i iz njih što se može smatrati važnom preprekom, ne samo za prikupljanje i analizu podataka, već i za optimalan protok tkiva i stanica za dobrobit pacijenata na čitavu području EU-a.

a. b.

Slika 7.

a.Količina tkiva i stanica (jedinica) uvezena u 2011. (podatke je dostavilo 15 država članica)

b.Količina tkiva i stanica (jedinica) izvezena u 2011. (podatke je dostavilo 11 država članica)

Registar banaka tkiva i obveze u pogledu izvješćivanja. U skladu sa zahtjevima iz članka 10. Direktive 2004/23/EZ, čini se da su nacionalni registri banaka tkiva dostupni većini država članica ispitanica. Međutim, izvješća o bankama tkiva nisu uvijek javno dostupna, većinom zbog različitih tumačenja ove odredbe među tijelima država članica. Nove pravne odredbe za primjenu jedinstvenog europskog sustava označivanja moraju udovoljavati i zahtjevu iz članka 10. stavka 3. Direktive 2004/23/EZ uspostavljanjem EU-ova preglednika banaka tkiva koji sadržava informacije o svim bankama tkiva s podacima za kontakt i statusom njihove akreditacije/imenovanja/odobrenja ili izdane dozvole. Ažuriranjem podataka u ovom pregledniku nadležna tijela za tkiva i stanice pokazuju potpunu transparentnost i pružaju potporu zdravstvenim djelatnicima u potrazi za davateljem tkiva ili stanica na području Unije. Nadalje, uključivanjem u EU-ov preglednik banaka tkiva osnažit će povjerenje partnera i klijenata diljem svijeta u banke tkiva EU-a.

Prijava ozbiljnih štetnih reakcija i događaja. Analiza godišnjih izvješća o ozbiljnim štetnim reakcijama i događajima koja su podnijele države članice pokazuje znatna nastojanja u pogledu usklađivanja sa zahtjevima iz članka 7. Direktive 2006/86/EZ. Unatoč tome, Komisija i nacionalna nadležna tijela za tkiva i stanice potvrđuju da je i dalje u velikoj mjeri prisutno nedovoljno izvješćivanje što je tijekom analize podataka potrebno pažljivo razmotriti. Važnost izvješćivanja o ozbiljnim štetnim reakcijama i događajima potvrđena je interesom država članica za suradnju s Komisijom radi poboljšanja trenutačnog sustava izvješćivanja (npr. poboljšanjem predložaka za izvješćivanje o ozbiljnim štetnim reakcijama i događajima u cilju unaprjeđenja prikupljanja podataka u sektoru tehnologija za potpomognutu oplodnju) te širenja komunikacije s ostalim zemljama i drugim sektorima (npr. poticanje suradnje s relevantnim trećim zemljama u pogledu izvješćivanja o ozbiljnim štetnim reakcijama i događajima). Iako je mnogo toga već postignuto, a izvješćivanje se poboljšava svake godine, važno je istaknuti da su i dalje prisutni izazovi povezani s nedovoljnim izvješćivanjem koje bi trebale izvršavati organizacije odgovorne za primjenu kod ljudi te nedostatak preciznih podataka. Opći cilj godišnjeg izvješćivanja, tj. utvrđivanje najčešćih uzroka ozbiljnih štetnih reakcija i događaja te osiguravanje odgovarajućih korektivnih mjera, još nije u potpunosti postignut. U tom će pogledu biti potrebno više osposobljavanja zdravstvenih djelatnika i službenika za nadzor u bankama tkiva i nadležnim tijelima za prikladno utvrđivanje i analizu „temeljnih uzroka” tih ozbiljnih štetnih reakcija i događaja, što bi trebalo dovesti do utvrđivanja i ispravljanja sustavnih pogrešaka.

Iako se trenutačni zahtjevi Direktive 2006/86/EZ odnose samo na izvješćivanje o ozbiljnim štetnim reakcijama kod primatelja tkiva i stanica, dobrovoljno izvješćivanje o ozbiljnim štetnim reakcijama kod darivatelja u proteklih je nekoliko godina postupno unaprijeđeno, što ukazuje na sve veći interes država članica u pogledu zaštite živih darivatelja. Pojedina nacionalna nadležna tijela smatraju da bi bilo korisno ojačati razinu razmatranja farmakovigilancijskih podataka o lijekovima koji se upotrebljavaju u kontekstu darivanja tkiva i stanica. Usto, u slučajevima u kojima će se tkiva/stanice jednog darivatelja upotrebljavati za presađivanje i proizvodnju lijekova za naprednu terapiju, potrebno je razmotriti najbolji način razmjene bitnih podataka između sustava za farmakovigilanciju i biovigilanciju (npr. darivanje stanica živog darivatelja u kojima je utvrđen razvoj tumora nakon darivanja stanica proizvođaču lijekova za naprednu terapiju ili razvoj tumora / zarazne bolesti kod primatelja nakon terapije darovanim stanicama darivatelja koji su darovali stanice presađene drugom primatelju).