IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU o provedbi Direktive 2010/65/EU o službenom postupku prijave za brodove koji dolaze u luke i/ili odlaze iz luka država članica /* COM/2014/0320 final */





1. Uvod U pomorskom se prijevozu moraju poštovati kompleksni administrativni postupci u skladu sa širokim skupom međunarodnih, europskih (EU) i nacionalnih zakona u područjima carine, poreza, imigracije, sigurnosti i zaštite, otpada, zdravstvene zaštite itd. Iz tih razloga u trenutku dolaska broda u luku i/ili njegova odlaska iz luke nadležna tijela javne uprave traže brojne dokumente i informacije koji se odnose na ta područja. Često se smatra da se te prijave i postupci neophodni za njihovo ispunjavanje ponavljaju i da uzimaju puno vremena čime nastaju troškovi i gubitak vremena koji mogu pomorski promet činiti manje privlačnim. Dana 20. listopada 2010. donesena je Direktiva 2010/65/EU o službenom postupku prijave za brodove koji dolaze u luke i/ili odlaze iz luka država članica[1] (Direktiva o službenom postupku prijave). Svrha Direktive je pojednostavniti i uskladiti neke od postupaka uspostavljanjem standardnog elektroničkog prijenosa informacija i racionaliziranjem službenog postupka prijave za brodove koji dolaze u luke i/ili odlaze iz luka EU-a pa time smanjiti administrativno opterećenje brodara. U praksi to znači da će države članice prihvatiti ispunjavanje službenog postupka prijave, koji je priložen u Prilogu Direktivi, u elektroničkom obliku i njihov prijenos nacionalnim jedinstvenim šalterom ne kasnije od 1. lipnja 2015., Člankom 15. Direktive propisuje se da Komisija izvješćuje Europski parlament i Vijeće o funkcioniranju ove Direktive, uključujući tu o: · napretku u usklađivanju i koordinaciji službenog postupka prijave, tj. o uvođenju nacionalnog jedinstvenog šaltera · dostupnosti podataka o prometu/kretanju brodova unutar Unije i/ili brodova koji pristaju u lukama trećih zemalja · izvedivosti izbjegavanja službenog postupka ili njegovog pojednostavljivanja za brodove koji su pristali u luci u trećoj zemlji ili slobodnoj zoni · kompatibilnosti riječnih informacijskih servisa s procesom elektroničkog prijenosa podataka · mogućnosti širenja pojednostavljivanja, uvedenih ovom Direktivom, na prijevoz unutarnjim vodnim putovima Ovim će se izvješćem razmotriti te točke. Budući da je uspostavljanje jedinstvenog šaltera glavni zahtjev Direktive, ta će se točka obraditi u odvojenom odjeljku (3. odjeljak). Ostale će se točke obraditi u 4. odjeljku. Pored toga, izvješćem će se informirati o budućim planovima za poboljšanje pomorske razmjene informacija i pojednostavljivanje i smanjivanje administrativnog opterećenja. Za pripremu ovog izvješća angažiran je konzultant čiji je zadatak bio izrada studije[2] o gore navedenim točkama. 2. Kontekst Komisija je predložila Direktivu o službenom postupku prijave u okviru Komunikacijskog i akcijskog plana za uspostavu europskog prostora pomorskog prometa bez prepreka[3] kojom se uvode politike i akcije namijenjene za usklađivanje i pojednostavljivanje administrativnih postupaka u pomorskom prometu na kraćim relacijama i tako poboljšava učinkovitost i konkurentnost pomorskog prijevoza unutar EU-a. Uspostavljena je veza između Direktive o službenom postupku prijave i Direktive 2002/59/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi sustava nadzora plovidbe i informacijskog sustava Zajednice i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 93/75/EEZ[4], posebno u pogledu SafeSeaNeta[5], sustava Unije za pomorske informacije i njihovu razmjenu. Relevantne podnesene informacije morat će se razmjenjivati sustavom SafeSeaNet koji, osim što ima funkciju sigurnosti, omogućuje razmjenu dodatnih informacija radi olakšavanja pomorskog prometa i pomorskog prijevoza. Plavi pojas, nedavna inicijativa koja dopunjava ciljeve Direktive o službenom postupku prijave, budući da je dio Akta o jedinstvenom tržištu II.[6], poziva na uspostavljanje istinskog jedinstvenog tržišta za pomorski prijevoz tako da roba iz EU-a koja se prevozi između morskih luka EU-a više ne bude podvrgavana administrativnim i carinskim prijavama koje se primjenjuju na robu koja dolazi iz prekomorskih luka. Konkretnije, Komunikacijom Komisije o Plavom pojasu[7] planira se uvođenje usklađenog elektroničkog carinskog teretnog lista, nazvanog eManifest, čija je svrha daljnje olakšavanje pomorskog prijevoza za brodove koji pristaju u luke EU-a i istovremeno usklađivanje i smanjivanje administrativnog opterećenja. 3. Uvođenje nacionalnih jedinstvenih šaltera Koncept jedinstvenog šaltera glavni je zahtjev za provedbu Direktive o službenom postupku prijave. Jedinstveni šalter: · jest mjesto na kojem se sve informacije prijavljuju jednom te su dostupne nadležnim tijelima država članica u različitim područjima, poput lučkog, carinskog, sigurnosnog, zdravstvenog i granične kontrole, · povezuje SafeSeaNet, e-carinu i ostale elektroničke sustave i · mora omogućivati interoperabilnost, kompatibilnost i pristupačnost u odnosu na sustav SafeSeaNet i, tamo gdje je to primjenjivo, u odnosu na sustave navedene u Odluci br. 70/2008/EZ Europskog Parlamenta i Vijeća o okruženju bez papira za carinu i trgovinu[8]. 3.1. Trenutačno stanje 3.1.1. Usklađivanje i koordiniranje službene prijave ostvareno na razini država članica člankom 3. Direktive o službenom postupku prijave U članku 3. stavku 1. Direktive o službenom postupku prijave navodi se da svaka država članica mora poduzeti mjere kako bi se pobrinula da se službene prijave traže na usklađen i koordiniran način unutar te države članice. Sve su države članice prenijele Direktivu i poduzele korake u provedbi pomorskog nacionalnog jedinstvenog šaltera. Međutim, postoji znatna raznolikost u (1) konceptima, sustavima i okolišima jedinstvenog šaltera, (2) pristupima u stvaranju jedinstvenog šaltera i (3) stanju razvoja unutar država članica. Neke države članice čekaju dovršenje tehničkih specifikacija (vidi dolje); druge države članice moderniziraju, povezuju ili „obnavljaju” postojeću nacionalnu infrastrukturu za službenu prijavu kako bi stvorile svoj nacionalni jedinstveni šalter u skladu s ovom Direktivom. U tome sudjeluju različita javna nadležna tijela i privatni dionici u različitim poljima politika (između ostalih, pomorske, carinske, zdravstvene i granične kontrole). Zbog toga nastaje kompleksan provedbeni i koordinacijski proces. Na razini države članice potreban je znatan trud da svi spomenuti sudionici budu stalno uključeni u taj proces i da se osigura koherentna i učinkovita koordinacija. Pored toga, države članice suočene su, u različitim stupnjevima, sa sljedećim izazovima: · Utjecaj provedbe na dostupna sredstva i na proces dodjeljivanja sredstava u uključenim državama članicama i dionicima · Problemi i/ili pravne poteškoće povezani s razmjenom povjerljivih/osjetljivih informacija i jamčenjem kvalitete podataka · Trenutačno nedovoljne ili nepostojeće tehničke specifikacije koje se razvijaju na razini EU-a · Rokovi za provedbu, povezani ujedno s razvojem eManifesta u kontekstu Plavog pojasa (vidi dolje) Brodarska industrija istaknula je rizik da se u odsutnosti većeg broja standarda interoperabilnosti i nedostatka usklađenosti informacija na nacionalnoj razini sustavi nacionalnih jedinstvenih šaltera, koje razvijaju države članice, mogu pokazati međusobno vrlo različitima, što može učiniti neophodnim razvoj specifičnih sučelja kojima bi industrija komunicirala sa sustavima svake pojedine države članice, a to bi povećalo troškove uvođenja i smanjilo korist za industriju. 3.1.2. Usklađivanje i koordiniranje službene prijave ostvareno na razini EU-a člankom 3. Direktive o službenom postupku prijave U skladu s člankom 3. stavkom 2. Direktive o službenom postupku prijave Komisija u suradnji s državama članicama razvija mehanizme za usklađivanje i koordinaciju službene prijave unutar Unije. Međutim, važno je napomenuti da se u Direktivi ne propisuju specifični postupci na temelju kojih mogu nastati obvezujući akti koji bi potaknuli usklađivanje. U tom je cilju Komisija osnovala Stručnu skupinu za pomorsko pojednostavljivanje i elektroničke informacijske usluge, „eMS skupinu”, koja radi na pružanju podrške državama članicama u provedbi Direktive o službenom postupku prijave na koordiniran način. Pored toga, u skupinu su dobrodošli promatrači iz glavnih udruga dionika. Organizacija eMS skupine objašnjena je u Prilogu I. Provedba Direktive temelji se na fazama: (1) 1. faza: Razrada funkcionalnih specifikacija (2) 2. faza: Razrada tehničkih specifikacija (3) 3. faza: Tehnička implementacija (4) 4. faza: Testiranje (5) 5. faza: Početna operativna faza Detaljan opis različitih faza nalazi se u Prilogu II. Prema izvornom rasporedu rokova planiralo se razraditi funkcionalne specifikacije (1. faza) tijekom 2012. i 2013. i tehničke specifikacije (2. faza) do kraja 2013. Zasad su relevantne eMS podskupine definirale funkcionalne specifikacije za gotovo sve specifične prijave navedene u Prilogu Direktivi o službenom postupku prijave. Ustanovljen je, pregledan i usklađen niz zajedničkih podataka i problema koji imaju horizontalnu dimenziju. Podskupina za koreliranje podataka i funkcionalnosti predložila je usklađeni skup informacija koji treba podnijeti za ispunjavanje zahtjeva Direktive, ali taj posao još treba dovršiti. Još nisu razrađena poslovna pravila za Obrazac FAL 2 (izjava o teretu) i teretni list, niti je to uzeto u koreliranju podataka, zato da službe Komisije ne budu onemogućene u razradi specifikacije za eManifest. Taj je eManifest, koji se treba podnositi na jedinstvenom nacionalnom šalteru, dio inicijative Plavi pojas. Budući da cijeli proces usklađivanja vodi prema zajedničkim definicijama i formatima podataka potrebnim za različite prijave, službe Komisije trude se uskladiti tehničke specifikacije usklađenog elektroničkog teretnog lista i ostalih službenih prijava prikupljenih u skladu s Direktivom 2010/65/EU. O eManifestu se još uvijek raspravlja . Faza tehničke implementacije počela je početkom 2014., ali neke države članice čekaju dovršavanje funkcionalnih i tehničkih specifikacija da bi je započele. Na temelju prethodnog doista se vidi da su tehničke specifikacije, tj. definicije podataka i formata podataka, razrađene samo za prijave koje su obuhvaćene dogovorenim funkcionalnim specifikacijama. Preostalo je još posla. To bi moglo utjecati na budući raspored jer bi sustavi trebali biti spremni za testiranje u prvoj polovini 2015. tako da se najkasnije 1. lipnja 2015. može prijeći na početnu operativnu fazu. 3.1.3. Dodatni projekti Kako bi se daljnje olakšala provedba Direktive o službenom postupku prijave, Komisija je pokrenula demonstracijske projekte AnNa i IMP u sklopu kojih se okupilo više država članica. 3.1.3.1. Demonstracijski projekt IMP Demonstracijski projekt IMP, s proračunom od 700 000 EUR, provodi akciju 3.1. o razvoju SafeSeaNeta radnog programa integrirane pomorske politike (IMP) te je dodijeljen EMSA-i. Svrha je demonstracijskog projekta razvoj softverskih i uslužnih elemenata koji će koristiti države članice koje sudjeluju u njemu (Bugarska, Grčka, Italija, Malta, Rumunjska i Norveška) u provedbi svojih rješenja za nacionalni jedinstveni šalter u skladu s Direktivom o službenom postupku prijave. To bi tim državama članicama omogućilo uštedu troškova i vremena potrebnih za provedbu nacionalnog jedinstvenog šaltera time što će u svojim sustavima ponovno iskoristiti i u njih integrirati elemente koje će projekt napraviti centralno. Glavni proizvod projekta su dizajn i izrada prototipa rješenja za nacionalni jedinstveni šalter kojima će se testirati informacijski tokovi između: – brodarske industrije (npr. brodara/kapetana/propisno ovlaštene osobe) i nacionalnog jedinstvenog šaltera, – nacionalnog jedinstvenog šaltera i javnih nadležnih tijela (nadležnih tijela za pomorsku sigurnost, carinu, graničnu kontrolu i luke i ostalih koja se možda odrede) i – središnjeg sustava SafeSeaNeta i nacionalnog jedinstvenog šaltera Prva je verzija prototipa objavljena i testirana tijekom 2013. Ona je nudila mogućnost ispunjavanja službene prijave korištenjem usklađenog sučelja. Struktura podataka i formati upotrebljavani u prototipu temeljili su se na rezultatima rada eMS podskupine za koreliranje podataka i funkcionalnosti. Početkom 2014. Postala je dostupna druga verzija prototipa koja posjeduje sučelja prema javnim nadležnim tijelima za obradu informacija primljenih od brodskih pružatelja podataka i bilježenje relevantnih odluka i omogućuje razmjenu informacija sa SafeSeaNetom. Daljnji se razvoj planira tijekom 2014., a završna faza projekta provodi se do studenoga 2014. 3.1.3.2. Projekt AnNa[9] AnNa je projekt odabran u okviru TEN-T-ova poziva za višegodišnji program 2012. Morske autoceste s proračunom od 37 076 000 EUR koji je otvoren od 2012. do 2015. Ime mu znači Napredne nacionalne mreže za administratore, a radi se o projektu država članica za podršku učinkovite provedbe Direktive o službenom postupku prijave. Projektom se pokušava pružiti podrška učinkovitom i održivom razvoju nacionalnih jedinstvenih šaltera u skladu s Direktivom (npr. integracije sustava na temelju informacijskih i komunikacijskih tehnologija u razvoju pomorskog jedinstvenog šaltera). Aktivni su sudionici u projektu 14 država članica (Belgija, Bugarska, Cipar, Grčka, Francuska, Italija, Latvija, Nizozemska, Portugal, Rumunjska, Slovenija, Španjolska, Švedska i Ujedinjena Kraljevina); status promatrača ima dodatnih 6 (Hrvatska, Danska, Njemačka, Irska, Finska i Malta)[10]. S projektom je povezano nekoliko pomorskih organizacija dionika[11]. AnNa kreće od dna prema vrhu i pomaže nacionalnim administracijama u izgradnji njihovih pomorskih jedinstvenih šaltera te podržava integraciju (sustava) unutar nacionalnih jedinstvenih šaltera i između njih (brod-kopno i između različitih službi i administracija) koja proizlazi iz potrebe da se: · optimalno upotrebljavaju već dostupni podaci i (međunarodni) modeli podataka; · jasno ustanovi koje podatke zahtijevaju javna nadležna tijela (zakonski) i koje podatke zahtijevaju operateri u logističkim lancima; · utvrdi koji se postojeći podaci mogu ponovno upotrijebiti; · uključi „dugoročno”; ovo znači da rad i investicije trebaju biti povezani s vrijednosti u odnosu na uložena sredstva (ujedno i u odnosu prema investicijama u lučke informacijske sustave) i u odnosu na provedbu agende Europske prometne politike, uključujući ciljeve e-tereta (e-Freight) i e-carine (e-Customs). · razvije okvir kojim se daje popis izvedivih mjera (uključujući njihovu međunarodnu perspektivu). Funkcionalni i tehnički zahtjevi razvijaju se baš kao i privremeni glavni plan za minimalne zahtjeve Direktive i strateški dokument dionika koji opisuje gledišta različitih dioničkih organizacija. U sljedećoj fazi pokrenut će se pilotski projekti za testiranje različitih koncepata i ideja u provedbi Direktive. eMS skupina predstavlja i provjerava proizvode projekta AnNa kako bi se izbjegle situacije u kojima bi se projektne aktivnosti mogle preklapati s aktivnostima eMS skupine ili u kojima bi im mogle biti kontradiktorne. Cilj je oba projekta, demonstracijskog projekta IMP i projekta AnNa, zadovoljavanje potreba koje su neke države članice utvrdile prilikom provedbe Direktive o službenom postupku prijave. Rad ostvaren u okviru demonstracijskog projekta IMP i projekta AnNa smatra se dodanom vrijednosti radu eMS (pod)skupine/(pod)skupina u cjelini provedbe Direktive o službenom postupku prijave, pod uvjetom da je ispravno koordiniran i konzistentan. 4. Ostale obveze izvješćivanja u skladu s člankom 15. 4.1. Dostupnost podataka o prometu/kretanju brodova unutar Unije i/ili brodova koji pristaju u lukama trećih zemalja ili u slobodnim zonama. Danas ne postoje dostupne detaljne informacije o razmjerima prometa/kretanja brodova iz jedne luke EU-a u drugu ili brodova koji u međuvremenu pristaju u lukama trećih zemalja ili ulaze u slobodne zone. Dioničke organizacije poput ECSA-e i WSC-a kažu da ogromna većina brodova koji plove u vodama EU-a u međuvremenu pristaje u lukama trećih zemalja, ali javno nisu dostupni nikakvi točni podaci, ni o količinama tereta ni o učestalosti prometa. Sve informacije o teretu mogu se naći u teretnom listu. Podaci o teretu podnose se carini za financijske i druge svrhe te lukama/terminalima iz operativnih razloga. Za te se specifične svrhe ti podaci povjerljivo razmjenjuju te se za ostale svrhe smiju koristiti samo uz izričitu dozvolu osobe ili tijela koje ih pruža. Države članice dužne su Komisiji (Eurostatu) dostavljati podatke o teretu, ali ti se podaci smiju koristiti samo za svrhe definirane u Direktivi 2009/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. svibnja 2009. o statističkim izvještajima u vezi prijevoza robe i putnika morem[12]. Radna skupina za statističke podatke o pomorskom prometu[13] smatra podatke o pomorskom prometu na razini od luke do luke povjerljivima. Za razliku od toga, Eurostat dijeli statističke podatke o opsegu tereta na grupnoj razini od luke do pomorskog obalnog područja. Postoje i drugi javno dostupni statistički podaci, ali oni su previše općeniti (ne uključuju prijevoz specifičnog tereta) i/ili nisu povezani s podacima o kretanju brodova. Podaci o kretanju sastavni su dio službene prijave (obveza obavješćivanja lučkih sigurnosnih službi, obavijest o opasnom teretu na brodu itd.) ili se mogu dobiti iz sustava za praćenje kao što su Sustav automatske identifikacije (AIS)[14] i Sustav praćenja i identifikacije brodova na velikoj udaljenosti (LRIT)[15]. Dostupno je tek nekoliko studija koje sadržavaju analizirane podatke o kretanjima za određenu regiju, određene vrste brodova ili određena razdoblja, ali one nisu dovoljne da bi se stekao dojam o broju kretanja brodova u EU-u te u luke trećih zemalja ili slobodne zone i iz njih. Studije koje povezuju kretanja brodova s lučkim/teretnim prometom uspješno su provedene na razini luke ili terminala. Iako bi se u teoriji podaci iz AIS-a mogli spojiti s teretnim podacima, na razini EU-a to bi bio krajnje težak posao. Količina podataka u AIS-ovim bazama podataka je ogromna, a dobivanje teretnih podataka od luka nije lako zbog povjerljivosti. Opće širenje podataka od luke do luke o opsegu tereta prikupljenih u okviru Direktive 2009/42/EZ bilo bi suprotno načelima podataka u Kodeksu prakse europske statistike, kao i pravnom temelju Eurostata i nacionalnih statističkih tijela. Međutim, istraživači s prethodnim dopuštenjem smiju pristupati povjerljivim mikropodacima za znanstvene svrhe pod uvjetom da se zadovolje Eurostatove smjernice za takav pristup. Detaljni podaci o kretanju brodova mogu se potencijalno izvesti iz AIS-ovih informacija. Informacije se također mogu prikupljati na temelju službenih prijava u pomorskom prijevozu, a u budućnosti na temelju eManifesta. 4.2. Izvedivost izbjegavanja službenog postupka ili njegova pojednostavljivanja za brodove koji pristaju u luci u trećoj zemlji ili slobodnoj zoni Iako je ranije već bilo pojednostavljivanja u području administrativnih postupaka za pomorski prijevoz, ti se postupci još uvijek smatraju bespotrebno složenim, redundantnim i neusklađenim između država članica i luka. Prema tome, pomorski se prijevoz ne koristi uvijek u svom punom potencijalu. Dodatno znatno olakšavanje zamišljeno je uvođenjem inicijative Plavi pojas kojom se brodovima omogućuje slobodna plovidba unutar unutarnjeg tržišta EU-a uz minimalno administrativno opterećenje, uključujući pojednostavljivanje i usklađivanje carinskih mjera za pomorski prijevoz u slučaju kad je brod također pristao u luci treće zemlje. Kad se roba iz Unije ukrca na brod koji isplovi izvan granice teritorijalnog mora od 12 nautičkih milja, status robe automatski se mijenja u robu koja nije roba Unije te će se prilikom pristajanja na taj način postupati prema svakoj robi. To se primjenjuje čak i ako je odredište broda druga luka EU-a. Iz toga slijedi da po ulasku broda u neku luku EU-a carinska tijela zahtijevaju ispunjavanje službenih prijava, podnošenje deklaracija, po potrebi dokaz da je riječ o robi Unije te ostale informacije o teretu za robu koju treba iskrcati; roba koju treba iskrcati može biti podvrgnuta istim/sličnim provjerama po dolasku broda u daljnje luke EU-a. Komunikacija o Plavom pojasu poziva se na dvije pravne mjere koje Komisija treba predložiti. Donesena je prva od njih, a to je dodatno pojednostavljivanje programa za vođenje redovne morske prometne linije, pod čim se misli na ovlaštene brodove koji uglavnom prevoze robu Unije i koji redovno pristaju jedino u lukama EU-a. Prema novim pravilima, koja su na snazi od 1. ožujka 2014., status redovne morske prometne linije postaje privlačniji. Prvo, razdoblje za savjetovanje nakon podnošenja zahtjeva skraćeno je s 45 na 15 dana. Drugo, brodari mogu od samog početka uključiti ne samo države članice kojih se prometna linija tiče, nego i države članice kojih se potencijalno može ticati u budućnosti. S obzirom na to da većina brodova često pristaje u lukama trećih zemalja i da prevozi i robu Unije i onu koja nije roba Unije, oni su ili isključeni iz redovne morske prometne linije ili ovo pojednostavljivanje nije prikladno za njih. Da bi pomorski prijevoz iskoristio svoj puni potencijal, pravo olakšanje treba također obuhvatiti i ovu vrstu morske prometne linije. Komisija radi toga razrađuje drugu mjeru, a to je eManifest. U prvoj će fazi eManifest, nakon podnošenja u luci EU-a, carinskoj službi omogućiti lako ustanovljavanje statusa robe, što će dovesti do smanjenja carinskih kontrola. Bit će lakše dokazati status robe Unije čak i u slučaju da je brod pristao u luci treće zemlje za vrijeme čega je roba ostala na brodu, čime će se omogućiti brži prijevoz te robe. eManifest bi trebao biti spreman za primjenu od lipnja 2015. U pogledu prijevoza putnika Zakonik o schengenskim granicama uveo je pojednostavljenja. Po ulasku broda u luku EU-a granična kontrola zahtijeva ispunjavanje određenih formalnosti poput slanja popisa putnika i popisa posade. To vrijedi za situacije kad brod stiže iz druge luke EU-a ili luke treće zemlje, kao i kad polazi prema njoj. Uredbom (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o Zakoniku Zajednice o pravilima kojima se uređuje kretanje osoba preko granica (Zakonik o schengenskim granicama)[16], kako je poslije izmijenjena Uredbom br. 610/2013[17], donose se rješenja za olakšavanje tih procedura za brodove za kružna putovanja, izletničke brodove i trajektne linije time što se, među ostalim, usklađuju rokovi za podnošenje popisa s rokovima koji su propisani Direktivom o službenom postupku prijave. 4.3. Potencijalno širenje pojednostavljenja koje je uvela Direktiva o službenom postupku prijave na unutarnje plovne putove i kompatibilnost procesa elektroničkog prijenosa podataka s riječnim informacijskim servisima (RIS) Sektori pomorskog prijevoza i prijevoza unutarnjim plovnim putovima dva su različita i odvojena sektora. Sektor pomorskog prijevoza već je sveobuhvatno uređen pravilima EU-a, međunarodnim pravilima i obveznim administrativnim postupcima, uključujući skupove informacija i obveze izvješćivanja. S druge strane, sektor prijevoza unutarnjim plovnim putovima nije uređen u tolikoj mjeri. Direktivom 2005/44/EZ Europskog Parlamenta i Vijeća o usklađenim riječnim informacijskim servisima (RIS) na unutarnjim vodnim putovima u Zajednici[18] i kasnijim tehničkim specifikacijama za elektroničko izvješćivanje s brodova na unutarnjoj plovidbi opisanima u Uredbi Komisije (EU) br. 164/2010[19] definiraju se pravila i standardi za elektroničko izvješćivanje i prijenos podataka između država članica koji se trebaju koristiti kad nacionalni ili međunarodni propisi zahtijevaju brodsko izvješćivanje. Pored toga, Središnje povjerenstvo za plovidbu Rajnom uvelo je obvezno elektroničko izvješćivanje za neke brodove koji Rajnom prevoze kontejnere od 1. siječnja 2010., a između Njemačke i Nizozemske uvedena je međunarodna razmjena podataka. U međuvremenu se u sektoru pomorskog prijevoza razvio čvrsto uspostavljen mehanizam za razmjenu podataka kao što je sustav SafeSeaNet. Povrh toga, Direktiva o službenom postupku prijave sad planira nacionalni jedinstveni šalter kao pojednostavljen i učinkovit način za podnošenje potrebnih informacija za višestruke namjene. Elektronički prijenos podataka u sektoru prijevoza unutarnjim plovnim putovima organiziran je sustavom RIS, ali on ne posjeduje ni jedinstvenu točku za unos informacija, ni napredni sustav za razmjenu poput onih sustava SafeSeaNet. Pojednostavljivanja povezana sa službenom prijavom za pomorski sektor možda bi se mogla proširiti na sektor prijevoza unutarnjim plovnim putovima, ali to bi zahtijevalo (1) usklađivanje informacijskih skupova koji se koriste u sektoru pomorskog prijevoza s onima koji se koriste u sektoru prijevoza unutarnjim plovnim putovima i (2) revidiranje organizacije elektroničke razmjene podataka i također možda pravnog okvira za elektroničko izvješćivanje u sektoru prijevoza unutarnjim plovnim putovima. Dodatno, trebalo bi pripremiti postupan i dobro strukturiran akcijski plan s realističnim rokovima koji će podržavati svi dionici. 5. Zaključci Još se uvijek odvija proces provedbe Direktive o službenom postupku prijave, a do konačnog uspostavljanja nacionalnog jedinstvenog šaltera trebalo bi doći tek do lipnja 2015. Ipak, već se sad mogu dati neke napomene na temelju zaključaka iz konzultantskog izvješća i nakon rasprava koje su države članice i dionici vodili u okviru eMS skupine. U uspostavljanju nacionalnog jedinstvenog šaltera sudjeluje mnogo različitih nadležnih tijela i dionika s različitim funkcijama, nadležnostima i odgovornostima. Njihova je međusobna suradnja na europskoj i na nacionalnoj razini ključna i treba je poboljšati. Radi postizanja najveće učinkovitosti i izbjegavanja ponavljanja istog rada vlada tendencija gradnje na postojećim platformama, tehničkim rješenjima i standardizaciji, ujedno i radi iskorištavanja već učinjenih investicija u sustave. No, ne smiju se, kad se gradi na postojećim sustavima, izgubiti iz vida zahtjevi Direktive te se treba pobrinuti da ih se ispunjava na ispravan način. Stoga države članice trebaju pažljivo procijeniti svoje postojeće sustave, aktivno sudjelovati u radu eMS skupine i realizirati funkcionalne i tehničke specifikacije na točan način i onako kako je raspravljeno u sklopu eMS skupine. Dodatno, treba se iskoristiti ostvareno u sklopu demonstracijskog projekta IMP i projekta AnNa. Oba projekta nude rješenja iz prakse za provedbu nacionalnog jedinstvenog šaltera. Potrebno je pružati neprestanu podršku implementacijskom procesu za uspostavljanje nacionalnog jedinstvenog šaltera u zadanom roku. Treba što prije dodatno razviti funkcionalne i tehničke specifikacije. Za tu je svrhu važan faktor razvoj eManifesta jer on predstavlja glavninu sadržaja koji će se podnositi na jedinstvenom šalteru. Države članice čekaju s dovršenjem informatičke i komunikacijske realizacije nacionalnog jedinstvenog šaltera sve dok se ne uspostavi jasno mišljenje o skupu podataka za eManifest. Do sredine 2014. očekuje se glasanje o potrebnom pravnom okviru u odboru za Carinski zakonik Zajednice. U pogledu ostalih obveza izvješćivanja može se zaključiti sljedeće: · Danas nema ni dovoljno informacija ni detaljnih informacija o razmjerima prometa/kretanja brodova iz jedne luke EU-a u drugu ili brodova koji u međuvremenu pristaju u lukama trećih zemalja ili ulaze u slobodne zone. Ipak, nađene su mogućnosti da se prikupi više informacija u budućnosti. Komisija će razmotriti te mogućnosti pa vidjeti mogu li one pomoći u poboljšavanju kvalitete i dostupnosti statističkih podataka te kako se to može učiniti. · Treba se poticati najučinkovitije korištenje brodskog prijevoza izbjegavanjem službenog postupka ili njegovim dodatnim pojednostavljivanjem za brodove koji pristaju u luci u trećoj zemlji ili slobodnoj zoni. Nedavna inicijativa Plavi pojas i razvoj eManifesta trebali bi, kad se ostvare, biti velik korak u tom smjeru. U sljedećem bi koraku Komisija trebala razmotriti daljnje mjere za pojednostavljivanje, npr. dodavanjem (carinskih) funkcionalnosti eManifestu. · Izvedivo je proširiti pojednostavljivanja koja se predviđaju Direktivom o službenom postupku prijave na prijevoz unutarnjim plovnim putovima te uskladiti RIS sa SafeSeaNetom, makar i uz određene uvjete. Komisija će to razmotriti i, ako bude potrebno, rješavati neke probleme u okviru nadolazeće revizije politike za RIS i u okviru inicijative za e-teret. 6. Perspektiva budućnosti U svim se politikama EU-a naglašava potreba za učinkovitijim korištenjem resursa i potreba za osiguravanjem konkurentnosti europske prijevozne industrije i trgovine općenito. Komisija vjeruje da je jedan od važnih elemenata u ostvarivanju tih ciljeva bolje korištenje elektroničkih informacija. Nacionalni jedinstveni šalteri stvorit će nacionalne okoliše za izravno dijeljenje informacija koji će nacionalnim nadležnim tijelima omogućiti pristupanje svim relevantnim informacijama o brodskom prijevozu na jednom mjestu, pri čemu će industrija trebati podnijeti te informacije samo jednom. Uz potporu SafeSeaNeta relevantne informacije moći će se dijeliti i dijelit će se između nacionalnih jedinstvenih šaltera i, u skladu s tim, između država članica. Nacionalni jedinstveni šalteri i platforma SafeSeaNet zajedno tvore stvarni okvir za prikupljanje i razmjenu pomorskih podataka koji nudi usluge i zadovoljava potrebe širokog raspona funkcija i potreba koje se odnose na pomorski sektor. Sustav SafeSeaNet razvija integrirane pomorske usluge te ih je u stanju pružati, integracijom zemaljskih i satelitskih AIS, LRIT i satelitskih slika. Potom, danas se informacije iz sustava SafeSeaNet već upotrebljavaju za svrhe pored pomorske sigurnosti, to jest, FRONTEX ih upotrebljava za graničnu kontrolu/imigraciju, Europska agencija za nadzor u ribarstvu za nadzor ribarstva, a upotrebljava ih se i za pomorske sigurnosne operacije poput borbe protiv piratstva. Raspravlja se o potencijalnom korištenju SafeSeaNeta za druge funkcije poput onih u područjima zakonske provedbe, obalne straže i carine. Takav će razvoj ujedno imati središnju ulogu u ostvarivanju inicijative/akcije zajedničkog okruženja za razmjenu informacija (CISE) čiji je cilj olakšavanje međusektorske razmjene informacija iz nadzora pomorskog dobra, uključujući tu obrambeni sektor. Platforma nacionalni jedinstveni šalter/SafeSeaNet već osigurava velik dio razmjene podataka i informacija, centralizirane i decentralizirane, čime omogućuje nacionalnim nadležnim tijelima da grade na postojećim sustavima i rješenjima i tako dodatno poboljšavaju razmjenu informacija na međunarodnoj, europskoj i nacionalnoj razini. Srednjoročno će biti potrebno postojeće zakonske propise donekle objašnjavati i prilagođavati iz lekcija naučenih u provedbi Direktive o službenom postupku prijave i iz praktičnih iskustava te iz daljnjeg tehnološkog razvoja unutar opsega SafeSeaNeta. U odnosu na Direktivu o službenom postupku prijave i nacionalne jedinstvene šaltere, mogle bi se razmotriti sljedeće teme koje bi dovele do daljnjeg pojednostavljivanja i smanjivanja administrativnog tereta i za administracije i za pomorsku industriju: · Proširivanje opsega Direktive radi obuhvaćanja dodatnih formalnosti, poput obavješćivanja državnog nadzora u luci. · Metodologija za praćenje provedbe nacionalnih jedinstvenih šaltera koja će imati u vidu njihovu daljnju optimizaciju. · Usklađivanje zakonskih odredbi u raznim pravnim aktima Unije koji sadržavaju obveze izvješćivanja obuhvaćene Direktivom o službenom postupku prijave u pogledu brodova na koje se primjenjuju i u pogledu izuzimanja od njih. · Revizija članka 9. kojim se brodovi koji prevoze robu unutar EU-a oslobađaju nekih obveza izvješćivanja jer su države članice tvrdile da je i dalje potrebno neko izvješćivanje. Njegova bi revizija mogla dovesti do boljeg razumijevanja kako se mogu osigurati iznimke brodovima koji trguju između luka EU-a. · Dodatno usklađivanje vremenskih rokova za obveze izvješćivanja u raznim pravnim aktima Unije obuhvaćene Direktivom o službenom postupku. · Usklađivanje službenih prijava utemeljenih na nacionalnim zahtjevima koje će se podnositi na nacionalnim jedinstvenim šalterima. · Ponovno upotrebljavanje postojećih podataka na razini EU-a. Pored toga, treba proučiti mogućnost da se Komisiji uvedu mogućnosti da donosi obvezujuće zakonske specifikacije. Postoji jasna potreba za obvezujućim instrumentom (mogućnost izgradnje na Kontrolnom dokumentu za sučelje i funkcionalnosti (IFCD) u Direktivi 2002/59/EZ) za uređivanje nekih funkcionalnosti, poput, npr., informacija povezanih s teretom i problema tehničke prirode kao što su, na primjer, tehničke specifikacije i pitanja autentikacije i prava pristupa koji se trenutačno ne mogu riješiti u pravnom okviru koji daje Direktiva o službenom postupku prijave. U reviziji Direktive 2002/59/EZ s obzirom na SafeSeaNet zamišljen je pristup u dva koraka. Prvi je korak usmjeren na važne elemente koji se sastoje od boljeg korištenja elektroničkih informacija i stvaranja interoperabilnosti s postojećim pomorskim i drugim relevantnim sustavima za nadzor, informiranje i izvješćivanje, što bi omogućilo pružanje integriranih pomorskih usluga, u jezgri čega bi se nalazio SafeSeaNet. Razmatrane akcije uključuju: · Ažuriranje Priloga III. Direktivi 2002/59/EZ, iskorištavanje tehnoloških napredaka SafeSeaNetom u integriranim pomorskim uslugama i u skladu s tim prilagođavanje principa i mandata Upravljačke skupine na visokoj razini. · Objašnjavanje daljnje integracije i korištenja platforme nacionalnog jedinstvenog šaltera/SafeSeaNet u skladu s praćenjem okoliša i izvješćivanja o njemu, npr. sustavi za praćenje i izvješćivanje za lučka postrojenja za prihvat otpada i za onečišćenje s brodova. Drugi je korak cjelovita revizija Direktive koja će uzeti u obzir utjecaj i lekcije naučene iz provedbe Direktive o službenom postupku prijave. Komisija će pored toga dodatno razviti inicijativu e-pomorstvo čiji je cilj optimiziranje lučkih procesa povezanih s brodovima i teretom te smanjivanje administrativnog opterećenja promatranjem postojećih praksi, procesa i propisa i predlaganjem pojednostavljivanja koja proizlaze iz korištenja elektroničkih sustava, i onih postojećih i onih koji tek nastaju, iz razmjene informacija i iz uklanjanja zastarjelih praksi i propisa. U kontekstu ove inicijative pokrenut će se rasprave sa stručnjacima kojima će se pomorskoj prijevoznoj industriji i administracijama pružiti prilika da rade zajedno kako bi ustanovili prepreke koje smetaju konkurentnosti i učinkovitosti europskog sektora pomorskog prijevoza i kako bi pronašli perspektivne ideje za poboljšavanje trenutačne situacije. Promatrano iz logističke perspektive, Komisija će pokrenuti politiku za e-teret s namjerom povezivanja dionika radi učinkovitog pristupa informacijama i njihova korištenja u teretnom prijevozu, ne samo za pomorski prijevoz, nego za sve načine prijevoza. Cilj e-tereta je trostruk: stvarni prelazak s papirnatih na elektroničke dokumente, pojednostavljivanje postupaka te izbjegavanje unosa istih podataka u različite sustave i integriranje informacija iz različitih izvora i razina. Pojavit će se nove poslovne prilike. Konkretnije, u vezi sa službenim prijavama, Direktiva o službenom postupku prijave i inicijative za politike poput e-pomorstva i Plavog pojasa trebale bi se dopuniti tehničkim alatima i resursima za koordinaciju koji će se razviti u sklopu inicijative e-teret. Opsežnijim ponovnim upotrebljavanjem postojećih podataka poslovni će sektor nadležnim tijelima dostavljati jedinstven skup informacija dovoljan za zadovoljavanje carinskih, prijevoznih i ostalih svrha za sve načine prijevoza. Uspostavljanje nacionalnih jedinstvenih šaltera i dostupnost elektroničkih informacija i sustava za razmjenu u pomorskom području već je samo po sebi znatno ostvarenje, ali moramo razmišljati unaprijed. Sljedeća generacija sustava za pomorske informacije i njihovu razmjenu, u kombinaciji s nacionalnim jedinstvenim šalterima i na temelju njih, trebala bi biti od koristi različitim pomorskim funkcijama i zadovoljavati potrebe i na nacionalnoj razini i na razini EU-a i tako dodatno poboljšavati pomorsku sigurnost i dimenzije prijevoza i prometa, kao i aspekte olakšavanja trgovanja. Time će se poticati cjelovitiji pristup koji će pridonijeti ostvarivanju globalnih ciljeva za prijevoz iz Bijele knjige o prijevozu Komisije. [1] SL L 283, 29.10.2010. [2] http://ec.europa.eu/transport/modes/maritime/studies/doc/2013-12-reporting-obligation-2010l0065-final-report.pdf [3] COM (2009.) 10 završna verzija od 21.1.2009. [4] SL L 208, 5.8.2002. [5] SafeSeaNet je elektronički sustav za izvješćivanje i razmjenu podataka o prometu brodova, koji tehnički razvija EMSA i koji je smješten na njezinim sustavima. Između ostalog, sustav daje identifikacijske podatke i podatke o položaju i statusu broda, vremena isplovljavanja i uplovljavanja, izvješća o nesrećama i detaljne podatke o opasnom teretu. [6] COM (2012.) 573 završna verzija od 3.10.2012. [7] COM (2013.) 510 završna verzija od 8.7.2013. [8] SL L 23 od 26.1.2008. [9] www.annamsw.eu. [10] Osim njih i Island, Izrael, Crna Gora i Norveška imaju status promatrača. [11] CESMA (Konfederacija europskih udruga pomorskih kapetana), CLECAT (Europsko udruženje za otpremništvo, prijevoz, logistiku i carinu), FIATA (Međunarodni savez otpremničkih udruženja), ECASBA (Udruga pomorskih agenata Europske Unije), ECSA (Udruženje brodovlasnika Europske zajednice), EHMC (Europski odbor lučkih kapetana), EPCSA (Europska udruga lučkih informacijskih sustava), ESPO (Udruženje europskih morskih luka), WSC (World Shipping Council) i WCO (Svjetska carinska organizacija) [12] SL L 141/29 od 6.6.2009. [13] Radna skupina za statističke podatke o pomorskom prometu stručna je skupina Komisije koja savjetuje Komisiju o pitanjima povezanim s njezinim područjem, organizira blisku suradnju između statističkih institucija država članica i olakšava razmjenu informacija, iskustva i dobrih praktičnih postupaka. [14] AIS se uvodi Međunarodnom konvencijom o zaštiti ljudskog života na moru (SOLAS) i njezinim izmjenama kojim se propisuje da svi brodovi moraju posjedovati sustave za automatsku identifikaciju koji mogu automatski slati brodske informacije drugim brodovima i obalnim tijelima. [15] LRIT se uvodi Međunarodnom konvencijom o zaštiti ljudskog života na moru i njezinim izmjenama. Glavna svrha LRIT-ovih izvješća o položaju brodova je omogućivanje vladi u ugovornom odnosu s Konvencijom da dobije podatke o identifikaciji i položaju dovoljno brzo kako bi mogla procijeniti sigurnosni rizik koji predstavlja brod pred njezinom obalom i da, ako je neophodno, reagira radi smanjivanja rizika. [16] SL L 105/1 od 13.4.2006. [17] SL L 182/1 od 29.6.2013. [18] SL L 255/152 od 30.9.2005. [19] SL L 57/1 od 6.3.2010. PRILOG I.: Organizacija rada eMS skupine Kako bi se s različitim nadležnim administrativnim tijelima raspravljalo o specifičnim temama i formalnostima, eMS skupina je organizirala osam namjenskih podskupina: (1) Opća pomorska podskupina: prijava prije ulaska u luke, obavijest o opasnim i onečišćujućim tvarima, Obrazac FAL 1 (opća izjava) i Obrazac FAL 7 (opasne tvari) (2) Carinska podskupina: ulazna skraćena deklaracija, Obrazac FAL 2 (izjava o teretu), Obrazac FAL 3 (izjava o brodskim zalihama) i Obrazac FAL 4 (izjava o osobnim stvarima članova posade) (3) Otpadna podskupina: obavijest o otpadu i ostacima (4) Sigurnosna podskupina: obavijest o informacijama o sigurnosnoj zaštiti (5) Zdravstvena podskupina: pomorska zdravstvena izjava (6) Podskupina za graničnu kontrolu: granična kontrola osoba, Obrazac FAL 5 (popis posade) i Obrazac FAL 6 (popis putnika) (7) Podskupina za koreliranje podataka i funkcionalnosti (8) Podskupina za jedinstveni šalter i tok podataka eMS skupina i podskupine okupljaju nacionalne koordinatore za provedbu Direktive i nadležna tijela poput prometnih, carinskih, zdravstvenih ili onih za graničnu kontrolu, ovisno o tome koje specifične podatke koriste. Važno je sudjelovanje Europske agencije za pomorsku sigurnost (EMSA) koja Komisiji i državama članica pruža podršku u razvoju funkcionalnih i tehničkih specifikacija te vodi demonstracijski projekt. Stručne skupine Komisije, poput Upravljačke skupine na visokoj razini za upravljanje sustavom SafeSeaNet[1] i skupine za elektroničku carinu[2], informiraju se i savjetuju o razmjeni podataka (u slučaju prve skupine) i o informacijama povezanim s carinom (u slučaju druge). PRILOG II.: Plan (1) 1. faza.: Razvoj funkcionalnih specifikacija Funkcionalnim se specifikacijama opisuje što dioničari (nadležna tijela i industrija) i procesi trebaju te tražene osobine podnesenih i dijeljenih podataka. Pomoću specifikacija izbjeći će se udvostručivanje i nedosljednost te omogućiti preciznije procjene neophodnog rada i resursa. Njima se osigurava precizna predodžba o problemima koji se trebaju riješiti tako da arhitekti sustava mogu učinkovito dizajnirati sustav i procijeniti troškove različitih varijanti dizajna. Nadalje, specifikacijama se pružaju smjernice ljudima zaduženima za testiranje kako bi se provjerio svaki tehnički zahtjev. Funkcionalne specifikacije sastoje se od sljedećih elemenata: definicije jedinstvenog šaltera i toka podataka, poslovnih pravila za svaku službenu prijavu, usklađivanja poslovnih pravila i prikaza koreliranog skupa podataka. (2) 2. faza: Razvoj tehničkih specifikacija Tehničkim se specifikacijama definira sučelje između jedinstvenog šaltera i povezanih mrežnih veza, uključujući arhitekturu sustava, sučelja i zahtijevane performanse. U njima se nalaze smjernice za sučelje između brodarske industrije i jedinstvenog šaltera, kao i za sučelje između jedinstvenog šaltera i sustava SafeSeaNet, obvezne funkcionalnosti jedinstvenog šaltera, uključujući kvalitetu podataka i upravljanje pravima na pristup, korisnička autentikacija, naručivanje planova za testiranje i repozitorij informacija o brodovima. Funkcionalne i tehničke specifikacije zajedno tvore provedbene smjernice. Smjernicama za nacionalni jedinstveni šalter daje se definicija minimalne tražene funkcionalnosti koja će se podržavati nacionalnim jedinstvenim šalterom. Njima se također daje definicija funkcionalnosti koje države članice mogu uvesti ovisno o odredbama svojeg nacionalnog zakonodavstva. Minimalni se zahtjevi u smjernicama označuju kao obvezni; ostali su opcionalni. (3) 3. faza: Tehnička implementacija Države članice i EMSA moraju u ovoj fazi uspostaviti nacionalne i središnje sustave u skladu s funkcionalnim i tehničkim specifikacijama dogovorenima u 1. i 2. fazi. (4) 4. faza: Testiranje Tijekom faze testiranja provodit će se funkcionalni i nefunkcionalni testovi. Funkcionalnim će se testiranjem provjeravati rad funkcija definiranih u funkcionalnim specifikacijama. Funkcionalnim se testovima uglavnom odgovara na pitanja poput „može li korisnik napraviti ovo” i „radi li ova konkretna osobina”. Pod nefunkcionalnim se testiranjem uzimaju aspekti poput skalabilnosti i drugih performansi, ponašanja pod određenim ograničenjima ili sigurnosti. (5) 5. faza: Početna operativna faza Za vrijeme ove završne faze nacionalna provedba usporedit će se s pravnim i tehničkim zahtjevima. [1] Odluka Komisije 2009/584/EZ od 31. srpnja 2009. (SL L 201/63 od 1.8.2009.) o osnivanju Upravljačke skupine na visokoj razini za upravljanje sustavom SafeSeaNet u kojoj se nalaze sve države članice EU-a i Komisija [2] Skupina za elektroničku carinu je stručna skupina Komisije koja se bavi provedbom politike elektroničke carinske strategije.