Na temelju članka 11. države članice morale su do 2. lipnja 2014. Direktivu prenijeti u svoje nacionalno pravo. Na dan isteka razdoblja za prenošenje sedam država članica još nije obavijestilo Komisiju o potrebnim mjerama: Cipar, Češka, Luksemburg, Malta, Slovenija, Slovačka i Španjolska. Komisija je stoga u srpnju 2014. odlučila u skladu s člankom 258. Ugovora o funkcioniranju Europske unije pokrenuti postupke zbog povrede protiv tih sedam država članica jer nisu dostavile obavijest o svojim mjerama za prenošenje.

Direktivom se utvrđuje pravo na informiranje u kaznenom postupku i postupku povodom europskog uhidbenog naloga. Osobe to pravo imaju od trenutka kad ih nadležna tijela obavijeste da su osumnjičene ili okrivljene za počinjenje kaznenog djela pa do završetka postupka.

Ta je odredba važna za one države članice u kojima su upravna tijela, policija ili sudovi koji su nadležni u nekaznenim stvarima odgovorni za rješavanje lakših djela. Odredba se ne primjenjuje na preostale države članice jer u njima sankcije za lakša djela izriču sudovi nadležni u kaznenim stvarima.

U propisima većine država članica ne navodi se izrijekom trenutak u kojem je osumnjičenik ili okrivljenik „obaviješten” o postojanju sumnje ili optužbe, a ne navodi se ni to da se pravo na informiranje primjenjuje tijekom cijelog kaznenog postupka. Međutim, sustavna analiza različitih faza kaznenog postupka u odgovarajućim nacionalnim pravnim kontekstima pokazuje da se usklađenost može utvrditi za velik broj država članica.

Člankom 2. stavkom 1. Direktive propisuje se da se pravo na informiranje u kaznenom postupku i u postupku zbog izvršenja europskog uhidbenog naloga primjenjuje od trenutka kada nadležna tijela obavijeste osobu da je osumnjičena ili okrivljena za počinjenje kaznenog djela pa do završetka postupka, odnosno dok odluka ne postane konačna.

Većina država članica prenijela je ovu odredbu, no njihovi se pristupi razlikuju. U propisima nekih država članica općenito se upućuje na ranjive osobe, no ne navodi se nijedna određena kategorija i ne definira se ranjivost. Nekoliko drugih država članica navode određene kategorije ranjivih osoba, kao što su:

3.3.1.3. Informiranje o pravu na informiranost o optužbama – članak 3 stavak 1. točka (c)

Dvadeset i pet država članica uspostavilo je pravila o informiranju osumnjičenika i okrivljenika o pravima na besplatan pravni savjet, no u dvjema ne postoje odgovarajuće odredbe. U nekim državama članicama uočena su neusklađenosti jer u nacionalnom zakonodavstvu nije jasno propisano da se osumnjičenicima ili okrivljenicima moraju pružiti informacije o uvjetima za dobivanje besplatne pravne pomoći. U jednoj državi članici informacije o pravu na besplatnu pravnu pomoć nisu osigurane u okviru prekršajnog postupka. Naposljetku, u trima državama članicama odgovarajuće se informacije pružaju samo osobama kojima je oduzeta sloboda.

Većina država članica prenijela je tu odredbu na odgovarajući način. Iako se u nekoliko država članica ne navodi izričito zahtjev „žurnog” pružanja informacija, to je moguće zaključiti iz činjenice da se osumnjičenicima ili okrivljenicima informacije o njihovim pravima pružaju najkasnije do prvog ispitivanja. Međutim, u trima državama članicama informacije o pravima pružaju se tek kad je osobi oduzeta sloboda (vidjeti odjeljak 3.2.1.).

Većina država članica prenijela je zahtjev da se obavijest o pravima dostavlja „žurno”, iako su to u svojim nacionalnim pravima izrazile na različite načine. Međutim, u nacionalnom pravu nekoliko država članica ili nije utvrđeno kad se točno obavijest mora pružiti ili se obveze državnih tijela razlikuju ovisno o vrsti postupka.

Međutim, u nacionalnim zakonodavstvima pet država članica ne osigurava se pružanje pisanih informacija na jednostavnom i razumljivom jeziku, a s obzirom na to da ne postoji nacionalni obrazac, nije se moglo utvrditi je li taj zahtjev ispunjen. U jednoj državi članici u kojoj ne postoji propisna obavijest o pravima (vidjeti odjeljak 3.4.1.) taj zahtjev nije ispunjen.

Većina država članica predviđa da se obavijest o pravima sastavlja na jednostavnom i razumljivom jeziku. Dvanaest država članica to izričito zahtijeva u svojem nacionalnom zakonodavstvu, a za osam država članica to se može zaključiti iz samog sadržaja obrasca obavijesti o pravima.

Ovu su odredbu prenijele gotovo sve države članice (osim jedne) U jednoj državi članici predviđeno je pravo na liječničku pomoć, ali to nije navedeno u samoj obavijesti o pravima.

3.4.2.3. Informiranje o pravu pristupa hitnoj liječničkoj pomoći – članak 4. stavak 2. točka (c)

Sve države članice, osim dviju, uskladile su se s obvezom žurnog informiranja o optužbama. Mnoge su to odlučile sročiti kao „što je prije moguće”, „odmah”, „bez nepotrebnog odgađanja”, „u najkraćem mogućem roku” ili „hitno”, uglavnom najkasnije prije prvog ispitivanja.

Međutim, u preostalim državama članicama nacionalnim zakonodavstvom ne osigurava se pružanje pisanih informacija na jednostavnom i razumljivom jeziku. S obzirom na to da ne postoji nacionalni obrazac nije se moglo utvrditi je li taj zahtjev ispunjen.

Većina država članica propisuje postojanje obavijesti o pravima sastavljene na jednostavnom i razumljivom jeziku. Jedanaest država članica to je u svojem nacionalnom zakonodavstvu izričito propisalo, a za šest država članica to se može zaključiti iz samog sadržaja obavijesti o pravima.

U nekoliko država članica ne postoje zasebne odredbe kojima se uređuje obveza informiranja o pravima osumnjičenika i okrivljenika u postupku povodom europskog uhidbenog naloga. „Povezujuća odredba” znači da se pravila koja se primjenjuju u kaznenom postupku, primjenjuju i u postupku povodom europskog uhidbenog naloga. Zabrinjava to što je sadržaj obavijesti o pravima u skladu s člankom 4. Direktive različit od sadržaja koji se zahtijeva na temelju članka 5.

3.6.2.Informiranje o razlogu uhićenja ili zadržavanja te o kaznenom djelu – članak 6. stavak 2.

U skladu s člankom 6. stavkom 2. Direktive osumnjičenici ili okrivljenici koji su uhićeni ili zadržani imaju pravo na informiranje o razlozima njihova uhićenja ili zadržavanja, uključujući informiranje o kaznenom djelu za koje se sumnjiče ili za čije počinjenje su okrivljeni.

Većina država članica zahtijeva da se osumnjičenike ili okrivljenike kojima je oduzeta sloboda informira o razlozima njihova uhićenja ili zadržavanja. Međutim, u dvjema državama članicama to se pravo ne jamči izričito uhićenim osobama, nego samo zadržanim osobama. U jednoj državi članici, informacije o razlozima uhićenja ili zadržavanja pružaju se samo kad se osoba predaje popravnim ustanovama. Naposljetku, u nacionalnom zakonodavstvu jedne druge države članice zahtijeva se da se uhićene ili zadržane osobe informira o činjenicama, ali se ne navodi da im se moraju navesti razlozi za uhićenje ili zadržavanje.

3.6.3.Informiranje o optužbi: vrsta i pravna kvalifikacija kaznenog djela i vrsta sudjelovanja – članak 6. stavak 3.

U skladu s člankom 6. stavkom 3. Direktive države članice moraju osigurati pružanje detaljnih informacija o optužbama, uključujući vrstu i pravnu kvalifikaciju kaznenog djela, kao i vrstu sudjelovanja od strane okrivljene osobe. Pružanje informacija potrebno je osigurati najkasnije po dostavljanju optužnice sudu.

Većina država članica točno je prenijela ovu odredbu. U nekoliko država članica uočene su razlike u pogledu trenutka kad se informacije o optužbama pružaju okrivljeniku. U šest država članica tijela kaznenog progona optužnicu najprije šalju sudu, a tek nakon toga optuženiku. U jednoj državi članici moguće je obavijestiti okrivljenika o tome što mu se stavlja na teret tek netom prije njegova izvođenja pred sud. U dvjema državama članicama nije jasno predaje li se odluka okrivljeniku najkasnije po dostavljanju optužnice sudu. Naposljetku, u jednoj državi članici iscrpne informacije o optužbama pružaju se najkasnije tijekom rasprave o predmetu na sudu.

Tumačenje izraza „najkasnije po dostavljanju optužnice sudu” bilo je predmet prethodne odluke Suda EU-a. Sud navodi da „[č]lanak 6. stavak 3. Direktive 2012/13 [...] treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da se obrani dostave detaljne informacije o optužbi nakon podnošenja optužnice kojom se pokreće postupak pred sudom, ali prije nego što sud započne meritorno razmatrati optužbu i prije nego što otvori raspravu, odnosno da se u slučaju kada se dostavljaju naknadno izmijenjene informacije one dostave čak i nakon otvaranja rasprave, ali prije faze vijećanja, pod uvjetom da sud poduzme sve potrebne mjere kako bi zajamčio poštovanje prava na obranu i pravičnost postupka.”

U nekoliko država članica postoje problemi u pogledu sadržaja informacija koje se pružaju. Na primjer, nacionalnim zakonodavstvom ne propisuje se obveza iscrpnog obavješćivanja osumnjičenika ili okrivljenika o optužbama, uz navođenje vrste i pravne kvalifikacije kaznenog djela ili vrste sudjelovanja od strane okrivljene osobe. U nekim nacionalnim zakonodavstvima još uvijek ima općih nejasnoća u smislu količine pojedinosti koje se pružaju o sadržaju odluka.

Naposljetku, pitanje kako obavijestiti osobe bez prebivališta ili boravišta u teritorijalnoj nadležnosti neke države članice bilo je predmet dvaju zahtjeva za prethodnu odluku pred Sudom EU-a.

3.6.4.Pružanje ažuriranih informacija – članak 6. stavak 4.

U skladu s člankom 6. stavkom 4. Direktive osumnjičenike ili okrivljenike mora se žurno obavijestiti o svim promjenama informacija o optužbama, ako je to potrebno radi osiguravanja pravičnosti postupka.

Većina država članica tu je odredbu pravilno prenijela, no u pet država članica provedbene mjere nije se moglo utvrditi. U nekoliko drugih država članica zabrinjava to što se obvezno obavješćuje samo o određenim promjenama (na primjer, promjene pravne kvalifikacije) ili to što nije utvrđen rok za informiranje.

3.7.Pravo pristupa spisu predmeta (članak 7.)

Člankom 7. Direktive utvrđena su pravila o pristupu spisu predmeta.

3.7.1.Pravo pristupa dokumentima ključnim za pobijanje zakonitosti uhićenja ili zadržavanja – članak 7. stavak 1.

U skladu s člankom 7. stavkom 1. Direktive, kada je osoba uhićena ili zadržana u bilo kojoj fazi kaznenog postupka, dokumenti povezani s predmetnim slučajem koji se nalaze u posjedu nadležnih tijela, a koji su ključni za djelotvorno pobijanje zakonitosti uhićenja ili zadržavanja u skladu s nacionalnim pravom, moraju biti dostupni uhićenim osobama ili njihovim odvjetnicima.

Ocjena nacionalnih provedbenih mjera pokazuje da se u različitim državama članicama različito shvaća izraz „ključni dokumenti”, a različit je i ukupan opseg pristupa.

Samo je nekoliko država članica navelo kriterij za definiranje izraza „ključni dokumenti”. Jedna država članica navodi koji su ključni dokumenti, a druga država članica izričito definira i poimence navodi ključne dokumente. Definicija je predviđena i u drugim dvjema jurisdikcijama, ali odluku o toj stvari donosi pritvorski službenik ili sud. Preostale države članice nisu definirale što čini ključne dokumente.

Nadalje, neke države članice omogućuju uskraćivanje pristupa ključnim dokumentima. U nekoliko država članica postojeća su ograničenja u pogledu pristupa spisu predmeta (vidjeti u nastavku odjeljak 3.7.2. u vezi s člankom 7. stavkom 2. i odjeljak 3.7.4. u vezi s člankom 7. stavkom 4.) proširena i na dokumente ključne za pobijanje zakonitosti uhićenja ili zadržavanja. Tijela nadležna za predmet mogu uskratiti pristup ključnim dokumentima ako bi se time povrijedila temeljna prava drugih osoba ili bi to ozbiljno ugrozilo neku drugu istragu. U skladu s ustaljenom sudskom praksom Europskoga suda za ljudska prava ne isključuje se mogućnost da dio spisa predmeta bude tajan kako bi se osumnjičenicima onemogućilo da prikriju dokaze i osujete tijek pravde. Međutim, pristup se ne smije uskratiti ako se time znatno ograničuju prava obrane. U nekim slučajevima navodi se kako postoje „neutralizirajući čimbenici” koji bi osobi i njezinu odvjetniku trebali osigurati mogućnost djelotvornog pobijanja zadržavanja.

Ostala otvorena pitanja povezana s ovom odredbom uglavnom se odnose na trenutak pristupa ključnim dokumentima. Budući da se u članku 7. stavku 1. navodi „u bilo kojoj fazi kaznenog postupka”, u nekim državama članicama pristup ključnim dokumentima odobrava se tek nakon prvih ispitivanja ili čak po završetku istražnog postupka. U jednoj državi članici uhićenicima u policijskom pritvoru nisu dostupni baš svi ključni dokumenti.