Regulatorni nedostaci Direktive o ambalaži i ambalažnom otpadu ne mogu se ispraviti samo boljom provedbom trenutačnih pravila. Štoviše, dostupni podaci upućuju na to da ni mjere koje su države članice poduzele na temelju trenutačne Direktive o ambalaži i ambalažnom otpadu ni one na temelju Odluke o vlastitim sredstvima ili Direktive o plastičnim proizvodima za jednokratnu uporabu nisu dovoljne da se ostvare svi ciljevi u pogledu stopa recikliranja iz Direktive o ambalaži i ambalažnom otpadu. Tržište ambalaže i gospodarenje otpadom u Uniji u mnogim su aspektima jedno veliko zajedničko tržište, a ne 27 pojedinačnih tržišta, a obilježavaju ga visoke razine prekogranične trgovine među državama članicama.

Nakon pregleda potencijalnih mjera raznolike, složene i često međusobno povezane mjere razvrstane su u tri opcije politike:

·opcija 1 sadržava mjere koje se odnose na bolju standardizaciju i jasnije osnovne zahtjeve. Te su mjere obično preduvjeti za druge mjere u tom području;

·u okviru opcije 2 utvrđuju se obvezni ciljevi za smanjenje otpada, ponovnu uporabu i reciklirani sadržaj u plastičnoj ambalaži, zahtjevi u svrhu omogućavanja potpunog recikliranja do 2030. te usklađena pravila o proizvodima;

·opcija 3 sadržava ambicioznije obvezne ciljeve i dodatne zahtjeve u pogledu proizvoda.

Najpoželjniji paket politika

Na temelju procjene kombinacija mjera u opcijama najpoželjnija je opcija 2 u obliku uredbe. Ona sadržava mjere iz opcije 1 koje podupiru ili su čak preduvjeti za lakše postizanje obveznih ciljeva i ispunjavanje strožih zahtjeva u uravnoteženom pristupu te tako potiču postizanje ciljeva i troškovnu učinkovitost.

Sljedeće su mjere ključne u području intervencije „sprečavanje i ponovna uporaba”:

1.cilj smanjenja ambalažnog otpada za 19 % po stanovniku do 2030. u odnosu na osnovni scenarij, što odgovara smanjenju za 5 % u odnosu na vrijednosti iz 2018.;

2.obvezni ciljevi ponovne uporabe ili ponovnog punjenja ambalaže na razini cijelog EU-a, pri čemu je ponovna uporaba najdjelotvornija; te

3.postupno ukidanje nepotrebne ambalaže ili ambalaže koja se može izbjeći.

Jedan je od važnih aspekata komplementarnost i usklađenost mjera. Utvrđivanje obveznih ciljeva smanjenja ambalažnog otpada po stanovniku na razini država članica krovna je mjera u području intervencije „sprečavanje i ponovna uporaba”, kojoj pridonosi nekoliko mjera: usklađene mjere EU-a osmišljene su tako da omogućuju gotovo 60 % potrebnog smanjenja otpada, a države članice moraju preostalo potrebno smanjenje postići provedbom nacionalnih mjera koje su u skladu s unutarnjim tržištem.

Ključna mjera koja se odnosi na mogućnosti recikliranja jest utvrđivanje kriterija za dizajn za recikliranje, koje dopunjuje postupak za procjenu mogućnosti recikliranja.

Kad je riječ o mogućnosti kompostiranja, iz veće skupine vrsta ambalaže koja bi se mogla kompostirati izdvojene su četiri vrste plastične ambalaže koja će se morati moći kompostirati. Svu ostalu plastičnu ambalažu mora se moći kemijski ili mehanički reciklirati.

Još jedan od bitnih elemenata paketa ambiciozni su ciljevi za reciklirani sadržaj u plastičnoj ambalaži. Među brojnim poticajnim mjerama najvažnije su uspostava obveznih sustava povratne naknade za određene vrste ambalaže, uključujući minimalne zahtjeve za sve takve sustave, i usklađeno označivanje proizvoda i spremnika za otpad kako bi se potrošačima olakšalo razvrstavanje.

U analizi je zaključeno da mjere iz opcije 1 same po sebi nisu dovoljne da se smanji proizvodnja ambalaže, tj. ambalažni bi se otpad do 2030. povećao za dodatnih 17 %. Uz to, ne bi se povećale stope recikliranja niti bi se unaprijedilo visokokvalitetno recikliranje ni učinkovitost resursa. Konačno, emisije stakleničkih plinova povećale bi se u odnosu na 2018. S druge strane, mnogo je teže osigurati provedbu svih mjera iz opcije 3, neovisno o tome jesu li alternative onima iz opcije 2 ili ih dopunjuju, te bi to moglo ugroziti gospodarsku održivost i uzrokovati znatno veće administrativno opterećenje. Uz to, dodatne koristi za okoliš nisu toliko izražene.

Međutim, provedena je temeljita procjena svake ključne mjere kako bi se utvrdili elementi koji nisu obuhvaćeni mjerama iz opcije 2 i prema potrebi bolje poštovalo načelo supsidijarnosti te kako bi se uzela u obzir relevantna stajališta dionika i poboljšala izvedivost. Stoga je najpoželjniji paket politika zapravo „opcija 2+”, a ne čista opcija 2.

Učinci najpoželjnijeg paketa politika

U modelu najpoželjnije opcije predlaže se smanjenje stvaranja otpada za 18 milijuna tona do 2030. u odnosu na osnovni scenarij i za 3,1 milijun tona u odnosu na 2018. Emisije stakleničkih plinova smanjile bi se za oko 23 milijuna tona ekvivalenta CO2 (42 % ukupnih godišnjih emisija Mađarske), dok bi se vanjski učinci povezani s okolišem izraženi u novcu smanjili za 6,4 milijarde EUR u odnosu na osnovna predviđanja za 2030.

Smanjenje troškova gospodarenja otpadom za 4,2 milijarde EUR, dodatni troškovi programa ponovne uporabe i sustava povratne naknade od 4,6 milijardi EUR te smanjenje prodaje i potrošnje ambalaže za 51,7 milijardi EUR doveli do ukupnih gospodarskih ušteda od 47,2 milijarde EUR. S druge strane, ta opcija stvara dodatne godišnje administrativne troškove od 1,3 milijarde EUR, uglavnom za potrebe certificiranja mogućnosti recikliranja ambalaže i recikliranog sadržaja u plastičnoj ambalaži. Procjenjuje se da će složeni učinci na zapošljavanje dovesti do blagog neto povećanja broja „zelenih” radnih mjesta.

Samo bi se mjerama u pogledu recikliranog sadržaja kojima se povećava učinkovitost resursa smanjila potražnja EU-a za fosilnim gorivima za 3,1 milijun tona godišnje (gotovo četvrtina količine fosilnih goriva koja je trenutačno potrebna za proizvodnju plastične ambalaže). Teško je kvantificirati ukupno smanjenje potreba za fosilnim gorivima u okviru opcije 2+, ali smanjenje emisija stakleničkih plinova koje bi se ostvarilo provedbom mjere koja se odnosi na reciklirani sadržaj čini 22 % ukupnog smanjenja emisija stakleničkih plinova, što upućuje na opseg uštede fosilnih goriva od 12 do 15 milijuna tona. Nadalje, mjerama za poboljšanje mogućnosti recikliranja ukupna stopa recikliranja ambalaže povećala bi se sa 66,5 % u 2018. na 73 % u 2030., dok bi se zbrinjavanje na odlagalištu smanjilo s 18,7 % na 9,6 %. Takvim poticanjem kružnosti znatno bi se smanjile potrebe za primarnim sirovinama kao što su drvo, staklo i aluminij.