IZVJEŠĆE KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU I VIJEĆU PAMETNIJA VIZNA POLITIKA ZA GOSPODARSKI RAST /* COM/2014/0165 final */





SADRŽAJ Ocjena provedbe Uredbe (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama (Zakonik o vizama) 1........... UVOD.......................................................................................................................... 3 2........... CILJEVI ZAKONIKA O VIZAMA I PRETHODNE PROCJENE……..............…...4 2.1........ Ciljevi Zakonika o vizama............................................................................................ 4 2.2........ Prethodne procjene....................................................................................................... 5 2.2.1..... Provedba i razvoj zajedničke vizne politike za poticanje rasta……........................….5 2.2.2..... Izvješće o funkcioniranju lokalne schengenske suradnje tijekom prve dvije godine provedbe Zakonika o vizama………………………………………...........………….5 3........... OPĆA PROVEDBA ZAKONIKA O VIZAMA……………………................……..6 3.1........ Opća pitanja.................................................................................................................. 6 3.2........ Nedostatak statističkih podataka ………………………………….......……………...7 3.3........ Ocjena svakog zasebnog cilja....................................................................................... 7 3.3.1..... Pojednostavljenje pravnog okvira................................................................................. 7 3.3.2..... Jačanje pravnog okvira za poticanje usklađivanja praksi.............................................. 7 3.3.3..... Jačanje postupovnih jamstava i osiguranje jednakog postupanja.................................. 8 3.3.4..... Unapređenje konzularne organizacije i suradnje (i u pogledu razvoja viznog informacijskog sustava (VIS).................................................................................................................................... 13 4........... ZAKLJUČCI ………………………………………………………......……………14 1. UVOD Zajednička vizna politika temeljna je sastavnica stvaranja zajedničkog područja bez unutarnjih granica. Schengenska pravna stečevina o viznoj politici uspostavljena u okviru schengenske međuvladine suradnje uvrštena je u institucionalni i pravni okvir Europske unije nakon stupanja na snagu Ugovora iz Amsterdama[1]. U Zakoniku o vizama[2] donose se usklađeni postupci i uvjeti za izdavanje viza za kratkotrajni boravak. Zakonik je bio „preinaka” i konsolidacija svih pravnih akata kojima su se regulirali uvjeti i postupci izdavanja viza za kratkotrajni boravak te su se njime ukinuli zastarjeli dijelovi schengenske pravne stečevine. Preinaka je obuhvatila i „Zajedničke konzularne upute” kao i dijelove Schengenske konvencije te 11 odluka schengenskog izvršnog odbora. Pored toga Zajednička akcija 96/197/PUP od 4. ožujka 1996. o reguliranju tranzita u zračnim lukama uvrštena je u pravni okvir Unije. Konsolidacija, te stoga i pojednostavljenje, pravnog okvira bio je jedan od ciljeva Zakonika o vizama. Drugi je cilj bio olakšati zakonita putovanja i pozabaviti se nezakonitom imigracijom daljnjim usklađivanjem načina na koji se lokalne konzularne misije država članica bave zahtjevima za vizu. Cilj olakšavanja zakonitih putovanja trebao se ostvariti, između ostalog, na osnovi pretpostavke da bi učestali i redoviti putnici koji su poznati konzulatima trebali lakše dobiti vizu od nepoznatih osoba koje prvi puta podnose zahtjev. Glavna postupovna pojednostavljivanja odnose se na izdavanje viza za višestruki ulazak te pogodnije zahtjeve za popratne isprave. Zakonikom o vizama tako se omogućuje različito postupanje s podnositeljima zahtjeva na osnovi njihove „povijesti vize”. Također se želi osigurati slično postupanje u sličnim slučajevima. Potreba za olakšanjem putovanja u Europu u sigurnom okruženju privukla je sve veću političku pažnju nakon donošenja Zakonika o vizama. U tu svrhu EU trenutačno vodi Dijaloge o liberalizaciji viznog režima s nizom partnerskih zemalja, a više takvih dijaloga vjerojatno će uslijediti u narednim godinama. Nadalje EU je sklopio devet Sporazuma o olakšanom izdavanju viza (VFA-ova) s partnerskim zemljama[3]. Oni se mogu smatrati prvim koracima k liberalizaciji viznog režima i pokazuju predanost EU-a promociji mobilnosti i olakšavanju putovanja u Europu za veći opseg državljana trećih zemalja. U interesu je EU-a biti „otvoren” za posjetitelje s obzirom na to da putnici pridonose gospodarskom rastu. Usto, kontaktima među ljudima i kulturama promovira se međusobno razumijevanje i međukulturalni dijalog. U nedavnoj studiji[4] o gospodarskom učinku olakšavanja dobivanja viza za kratkotrajni boravak utvrđeno je da broj putnika koji su osujećeni u dolasku u schengenski prostor zbog trenutačne obveze posjedovanja vize za šest praćenih trećih zemalja predstavlja značajne izravne, neizravne i inducirane gubitke doprinosa BDP-u. Oprezna procjena tog godišnjeg gubitka jest 4,2 milijarde EUR, dok je vjerojatna procjena 12,6 milijardi EUR. To podrazumijeva, prema opreznoj procjeni, oko 80 000 izgubljenih radnih mjesta uslijed izravnih i neizravnih učinaka u schengenskom prostoru, a prema izglednom scenariju oko 250 000. Zakonik o vizama od svoga stupanja na snagu prije tri godine značajno je unaprijedio postupke izdavanja schengenskih viza, ali svijet tada nije stao te su se promijenili ciljevi i prioriteti (vidi primjerice 2.2.1 u nastavku). Potreba osiguranja veće dosljednosti u politikama Unije (npr. u skladu s člankom 167. Ugovora o funkcioniranju Europske unije Unija uzima u obzir kulturne aspekte u svojem djelovanju sukladno drugim odredbama Ugovora), ali i trenutačni gospodarski izgledi, doveli su do dodavanja „generacije rasta” kao još jednog cilja zajedničke vizne politike. U tom kontekstu, veća bi se usklađenost trebala osigurati i trgovinskim politikama, a to bi se moglo primjerice postići ako bi se u pregovorima o sporazumima o olakšanom izdavanju viza uzeli u obzir trgovinski odnosi, uključujući trgovinske sporazume. Ovo je izvješće sastavljeno u odnosu na takvo okruženje. Njime se utvrđuju daljnja poboljšanja koja je moguće izvesti kako bi se postigla pametnija zajednička vizna politika koja bi povećala privlačnost EU-a za poslovanje, istraživače, studente i umjetnike te stručnjake za kulturu te koja odgovara trenutačnim i budućim izazovima. 2. CILJEVI ZAKONIKA O VIZAMA I PRETHODNE PROCJENE 2.1. Ciljevi Zakonika o vizama Glavni cilj Zakonika o vizama jest utvrditi uvjete i postupke za izdavanje viza za tranzit kroz schengenski prostor ili planirani boravak u tome području, kako kratkotrajni boravak tako i tranzit kroz međunarodna tranzitna područja zračnih luka. Nadalje Zakonik o vizama ima namjeru olakšati zakonito putovanje i suzbiti nezakonitu imigraciju. Kako bi se postigli ovi ciljevi, kao što je navedeno u obrazloženju[5] Komisijina prijedloga iz 2006., Zakonik o vizama trebao bi: - „unaprijediti konzularne organizacije i suradnju (i u pogledu razvoja viznog informacijskog sustava (VIS)[6]; – jačati postupovna jamstva – ojačati jednako postupanje s podnositeljima zahtjeva za vizu pojašnjavajući niz pitanja kako bi se potakla usklađena primjena zakonodavnih odredaba.” Člankom 57. stavkom 1. Zakonika o vizama propisano je da Komisija mora izvijestiti Europski parlament i Vijeće o primjeni Zakonika o vizama dvije godine nakon što sve odredbe postanu primjenjive (tj. 5. travnja 2013.) uz pregled postignutih rezultata u usporedbi s ciljevima te o provedbi odredaba Uredbe. Ovim izvješćem, temeljenim na detaljnoj ocjeni provedbe Zakonika o vizama iznesenoj u radnom dokumentu službi Komisije[7] (CSWD) ispunjava se ta obveza i predlažu se načini za ispunjavanje ciljeva koji nisu još u potpunosti postignuti, kao i za rješavanje problema utvrđenih u provedbi. 2.2. Prethodne procjene Komisija je preduhitrila ovu ocjenu provedbe Zakonika o vizama izdavanjem u studenom 2012. priopćenja o „Provedbi i razvoju zajedničke vizne politike za poticanje rasta” te „Izvješća o funkcioniranju lokalne schengenske suradnje tijekom prve dvije godine provedbe Zakonika o vizama”. 2.2.1 Provedba i razvoj zajedničke vizne politike za poticanje rasta[8] Imajući u vidu Deklaraciju ministara G20 s njihova sastanka u Meridi, u Meksiku, u svibnju 2012., o potencijalima za rast kroz olakšani postupak izdavanja viza, Komisija je pokrenula razmatranja o gospodarskom učinku vizne politike na šire gospodarstvo EU-a. Posebice se usredotočila na turizam i kako se politika može organizirati za osiguranje veće povezanosti s ciljevima rasta strategije Europa 2020. Svrha zajedničke vizne politike jest, uz zajednička pravila provjere na vanjskim granicama, podržati ukidanje pregleda na unutarnjim granicama, tj. stvaranje „schengenskog prostora”[9]. Primarni cilj vizne politike bio je olakšati putovanje za zakonite putnike, spriječiti nezakonitu migraciju te štititi javni red i sigurnost. Međutim trenutačan gospodarski pad naglasio je potrebu da se zajednička vizna politika bavi i potencijalom stvaranja gospodarskog rasta. U Priopćenju se, s jedne strane, ustanovljuje da „u usporedbi sa stanjem prije njegova usvajanja, Zakonik o vizama predstavlja temeljni napredak jer značajno poboljšava vizne postupke” te se navodi niz suštinskih unapređenja glede zakonskih odredaba. Ipak, zaključuje se, s druge strane, da „ima... mjesta za poboljšanje budući da nije još svugdje postignuta optimalna primjena Zakonika o vizama” te da „većina tih prepreka [olakšavanja postupka izdavanja viza] može biti uklonjena ispravnom primjenom pod nadzorom Komisije Zakonika o vizama u konzulatima država članica”. U Priopćenju su također navedena pitanja koja se trebaju riješiti u budućim revizijama Zakonika o vizama kako bi se „poboljšali i olakšali postupci za bona fide putnike, a istodobno nastavili rješavati rizici koje predstavlja nezakonita migracija ili sigurnost nekih putnika.” 2.2.2 Izvješće o funkcioniranju lokalne schengenske suradnje tijekom prve dvije godine provedbe Zakonika o vizama[10] Odredbe Zakonika o vizama univerzalno su primjenjive. Međutim suzakonodavci su uočili potrebu uzimanja u obzir lokalnih okolnosti prilikom osiguravanja usklađene primjene općih zakonskih odredaba. U članku 48. Zakonika o vizama navodi se pravni okvir za lokalnu schengensku konzularnu suradnju (LSC) te tako usklađenu suradnju među državama članicama[11] na lokalnoj razini čini osnovnim dijelom provedbe zajedničke vizne politike. Ova je suradnja trenutačno ograničena na procjenu potrebe za prilagodbom određenih odredaba na lokalne okolnosti, posebice povezano s popratnim ispravama koje podnositelji zahtjeva trebaju podnijeti. U slučaju pozitivne procjene, Komisija treba donijeti provedbenom odlukom zajednička „lokalna” pravila. Ipak, ovaj rad na suštinskim zadacima LSC-a, koji je i najuočljiviji općoj javnosti, povezan s usklađivanjem popratnih isprava do sada je doveo samo do usvajanja šest Provedbenih odluka Komisije koje obuhvaćaju 15 trećih zemalja i jednu državu članicu EU-a. To pokazuje da pojačani pravni okvir nije imao željene rezultate. Postoji manjak razumijevanja za dodanu vrijednost LSC-a i države članice trebaju se zauzeti za ovaj kolektivni zadatak. Ove zaključke potvrdila su godišnja izvješća sastavljena za razdoblje 2012. – 2013. Stoga je nužno ojačati pravni okvir LSC-a s obzirom na to da je nedostatak dosljednosti u praksama država članica na istim lokacijama značajan izvor pritužbi i frustracija za podnositelje zahtjeva za vizu bez obzira na njihovu nacionalnost, zanimanje ili status. Komisija predlaže uvođenje obveznih pravila za usklađivanje popratnih isprava unutar LSC-a. Novi Schengenski mehanizam ocjenjivanja, koji će postati primjenjiv 2015. i koji predviđa mogućnost provedbe tematskih ocjenjivanja, mogao bi biti ključan za izvršnost odredaba LSC-u. Trenutačno se godišnja izvješća trebaju sastavljati na svakoj lokaciji te ih Komisija treba proslijediti Europskom parlamentu i Vijeću kako bi se osigurala puna transparentnost. Komisija predlaže sastavljanje jednog sveobuhvatnog godišnjeg izvješća o stanju stvari u LSC-u, koje bi se podijelilo sa suzakonodavcima, kako bi se osigurala dosljedna transparentnost. 3. OPĆA PROVEDBA ZAKONIKA O VIZAMA 3.1. Opća pitanja Iako nije moguće dokazati izravan utjecaj Zakonika o vizama na broj zatraženih i izdanih viza za kratkotrajni boravak u razdoblju od 2010. do 2012., pojašnjenje pravnog okvira pridonijelo je značajnom povećanju u broju zahtjeva za vizu. Od 2009. do 2012. opći broj zahtjeva povećao se 48 %, s godišnjim povećanjem od oko 15 %. Uz tek nekoliko iznimaka[12], države članice iskusile su povećanje broja zahtjeva za vizu koji su obrađeni u jednoj godini. U istom razdoblju opala je opća stopa odbijanja[13] iako su postojale velike razlike među regijama svijeta[14]. Ukupni cilj suzbijanja nezakonite imigracije općenito se smatra postignutim. Niti države članice niti rezultati studija i javnih savjetovanja ne utvrđuju sigurnosne rizike ili probleme koji nastaju zbog Zakonika o vizama ili njegove provedbe. Naravno, visoka razina sigurnosti mora se održati prilikom predlaganja svih novih pogodnosti za zakonite putnike. Treba također uzeti u obzir doprinos sigurnosti koji proizlazi iz primjene viznog informacijskog sustava (VIS), koji je pokrenut u listopadu 2011. te bi trebao biti dovršen tijekom 2015. 3.2. Nedostatak statističkih podataka Prikladna, pouzdana i usporediva statistika preduvjet je za ocjenjivanje provedbe zakonodavstva, kao i njegove djelotvornosti i učinkovitosti, na osnovi dokaza. U članku 46. navodi se da države članice moraju Komisiji podnijeti godišnje statističko izvješće za prethodnu godinu. U Prilogu XII. iznosi se koji se podaci moraju podnijeti (npr. vrsta vize, broj zahtjeva za vizu/izdanih/odbijenih viza, jednokratni ili višestruki ulazak). Iako su podaci koje su države članice podnijele bili korisni za procjenu provedbe određenih elemenata Zakonika o vizama, nedostatak razvrstavanja otežava procjenu učinka određenih odredaba. Primjerice, za vize za višestruki ulazak (MEV) prikupljaju se samo ukupni brojevi bez uzimanja u obzir trajanja valjanosti. Tako da ukupan broj obuhvaća vize za višestruki ulazak u trajanju od dva tjedna do pet godina. Podaci se prikupljaju na osnovi lokacije (tj. gdje je predan zahtjev za vizu/izdana viza) i vrste viza za koje su zahtjevi predani (kratkotrajni boravak ili zrakoplovna tranzitna viza), ali podaci o nacionalnosti podnositelja zahtjeva ili svrhe putovanja nisu dostupni. Stoga je nemoguće nadzirati trendove, primjerice, u pogledu broja zahtjeva za vizu u turističke svrhe. Komisija predlaže razmatranje Priloga XII. kako bi se osiguralo prikupljanje detaljnijih podataka koji bi ubuduće omogućili prikladniju ocjenu dosega ciljeva. 3.3. Ocjena svakog zasebnog cilja 3.3.1. Pojednostavljenje pravnog okvira Integracija cjelokupnog zakonodavstva povezanog s obradom zahtjeva za vizu za kratkotrajni boravak te izmjenom izdanih viza u jedinstveni instrument jasno je pridonijelo pojednostavljivanju zakonodavstva, poboljšanju transparentnosti i povećanju pravne sigurnosti. 3.3.2. Jačanje pravnog okvira za poticanje usklađivanja praksi Cilj uspostave jasnog pravnog okvira za zajedničku viznu politiku kojom se reguliraju boravci do 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana općenito je dosegnut. Ipak, Komisiji je tijekom godina pažnja usmjerena na situaciju državljana trećih zemalja koji imaju legitiman razlog ostati više od 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana (odjeljak 2.1.9 CSWD-a). Takve osobe, bez obzira podliježu li ili ne obvezi posjedovanja vize, žele ostati u schengenskome prostoru duže od 90 dana bez namjere da borave u nekoj državi članici više od 90 dana. Ova kategorija osoba tipično uključuje umjetnike koji nastupaju uživo koji duže razdoblje obilaze schengenski prostor, ali i pojedinačne putnike, poput, primjerice, umjetnika, stručnjaka za kulturu, studenata i umirovljenika. Budući da im se ne može izdati nacionalna vize za dugotrajni boravak niti schengenska viza za kratkotrajni boravak ili druga dozvola, nalaze se u pravnom vakuumu. Ova situacija često dovodi države članice do „kreativnog” korištenja određenih pravnih instrumenata. Bolje nego zažmiriti na jedno oko na takve prakse, Komisija predlaže uvođenje specifičnih dozvola koje bi zadovoljavale potrebe takvih osoba. Komisija predlaže pravni instrument kojim se uspostavlja nova dozvola za boravke u schengenskom prostoru duže od trenutačnih 90 dana u roku od 180 dana. 3.3.3. Jačanje postupovnih jamstava i osiguranje jednakog postupanja i transparentnosti Rezultati javnih savjetovanja[15], prethodno navedena studija gospodarskog učinka te pojedinačne pritužbe sugeriraju da ciljevi postupovnih jamstava nisu u dovoljnoj mjeri postignuti. I pojedinačni podnositelji zahtjeva i profesionalni dionici smatraju neke postupke podnošenja zahtjeva dugačkim, složenim i skupim. Svaki zahtjev za vizu počinje s potrebom da podnositelj utvrdi koja je država članica nadležna za obradu zahtjeva (2.1.1.1, odlomak 1. CSWD-a). Postoje jasni, objektivni kriteriji koji određuju koja je država članica nadležna za razmatranje zahtjeva. Međutim, u praksi, to se dokazalo kao prilično zahtjevno kako za podnositelje zahtjeva tako i za konzulate u slučajevima u kojima podnositelj zahtjeva želi putovati u više država članica s jednom vizom. Trenutačna su pravila izgleda zbunjujuća i podnositelji zahtjeva često imaju negativno prvo iskustvo sa schengenskom viznom politikom. Sljedeći korak u postupku odnosi se na ispunjavanje obrasca zahtjeva (2.1.1.2, odlomak 10. CSWD-a). Iako obrazac ne stvara često probleme, mogao bi se pojednostaviti. Na primjer mogao bi se revidirati i mogle bi se iz njega izbaciti informacije koje će biti dostupne u VIS-u uzimajući u obzir razvoj sustava. Također bi bilo vrlo korisno bolje objašnjenje o ispunjavanju obrasca. Komisija predlaže da se pojasne pravila u vezi s „nadležnim” državama članicama te da se obrazac zahtjeva pojednostavi. Utvrđeno je da je zahtjev „osobne predaje” (odjeljak 2.1.1.1, odlomci 7. – 9. CSWD-a) velika zapreka jer je to često vrlo složeno. U nekim slučajevima to od podnositelja zahtjeva zahtijeva putovanje u susjednu zemlju jer nadležna država članica nije zastupljena u njihovoj državi boravišta. Takvo putovanje naravno povećava ukupne troškove za podnositelje zahtjeva. Iako države članice dozvoljavaju podnositeljima zahtjeva predaju zahtjeva kod vanjskog pružatelja usluga (ESP) ili putem komercijalnog posrednika, poznatim podnositeljima zahtjeva često se odobravaju dodatna izuzeća od „osobne predaje”. Do sada je opće pravilo bilo da se zahtjev za vizu treba podnijeti osobno u konzulatu ili kod ESP-a. Postupno uvođenje VIS-a značit će da će oni koji prvi puta predaju zahtjev u svakom slučaju trebati doći u konzulat ili kod ESP-a kako bi ostavili otiske prstiju. Većina država članica suočava se s povećanim brojem zahtjeva uz rezanje javne potrošnje. To je dovelo do većeg korištenja usluga vanjskih pružatelja usluga za prikupljanje zahtjeva za vizu, akreditaciju komercijalnih posrednika (tj. putničkih agencija/tour-operatera) koji podnose zahtjeve u ime (skupina) podnositelja, a države članice odriču se zahtjeva da poznati podnositelji zahtjeva trebaju osobno predavati iste. Ovo upućuje na činjenicu da posjet konzulatu postaje sve više iznimka. U nekim konzulatima samo se 30 % zahtjeva za vizu „osobno predaje”. Sudeći prema informacijama prikupljenim u schengenskim ocjenama, osobni intervjui rijetko se provode prilikom predaje zahtjeva za vizu. S druge strane, želeći držati korak s razvojem modernih tehnologija, države članice sve češće dozvoljavaju podnositeljima zahtjeva podnošenje zahtjeva elektroničkim putem. Trenutačno podnositelji zahtjeva mogu predati zahtjev ne ranije od tri mjeseca prije zakazanog putovanja (odjeljak 2.1.1.1, odlomak 5. CSWD-a). Ovaj rok nameće probleme pomorcima (vidi također str. 11.) te osobama koje žele izbjeći popularna razdoblja s dugim čekanjima. U interesu je i podnositelja zahtjeva i konzulata da se dozvoli podnošenje zahtjeva do šest mjeseci prije zakazanog putovanja. Komisija predlaže ukidanje načela „osobne predaje” (ne dovodeći u pitanje zahtjeve za prikupljanje otisaka prstiju za one koji prvi puta podnose zahtjev), zadržavajući mogućnost vođenja intervjua. Također predlaže pojašnjavanje pravila kojima se dozvoljava podnošenje zahtjeva na internetu te dopuštanje svim podnositeljima zahtjeva podnošenje zahtjeva do šest mjeseci prije zakazanog putovanja. Nakon podnošenja zahtjeva, počinju teći različiti rokovi. Iako se rok za donošenje odluke najčešće poštuje, ako je predmetna treća zemlja pod prethodnim savjetovanjem (2.1.1.5, odlomak 20. CSWD-a), taj mehanizam može produljiti vrijeme obrade. Međutim bolji IT sustavi omogućuju kraće vrijeme odgovaranja u slučaju prethodnog savjetovanja od trenutačnih sedam kalendarskih dana. Kraći rok za odluku trebao bi jednako tako biti moguć. Komisija predlaže reviziju maksimalnih rokova, uključujući vrijeme za odgovor u slučaju prethodnog savjetovanja, koji bi se trebali smanjiti na pet kalendarskih dana. Zakonik o vizama uključuje odredbe kojima se želi pojednostaviti i skratiti postupke, omogućiti postupovne pogodnosti za podnositelje zahtjeva već poznate konzulatu zbog njihova „poštenja” i „pouzdanosti”, uključujući zakonsko korištenje prethodno izdanih viza. Ipak države članice te potencijalne pogodnosti, koje bi se posebice trebale primjenjivati u vezi sa zahtjevima za popratnim ispravama i izdavanjima viza za višestruki ulazak (MEV), ne primjenjuju na ujednačen i dosljedan način. Većina podnositelja zahtjeva smatra otegotnom okolnosti što mora pružiti opetovano veliki broj popratnih isprava (2.1.1.2, odlomak 12. CSWD-a) kako bi dokazali ispunjivanje uvjeta za ulazak. Mnogi se žale da se zahtjevi razlikuju od konzulata do konzulata u istoj trećoj zemlji, čak i kada je svrha putovanja jednaka. U skladu sa Zakonikom o vizama podnositelji zahtjeva koji su poznati konzulatu zbog njihova „poštenja” i „pouzdanosti” mogli bi koristiti određene postupovne pogodnosti (oslobađanje od osobne predaje i podnošenja nekih/svih popratnih isprava). Međutim izgleda da države članice nisu sustavne u načinu na koji pružaju izuzeća poznatim podnositeljima zahtjeva. To je većinom stoga što je to rečenica koja izražava mogućnost, a kriteriji „poštenja” i „pouzdanosti” nisu definirani. Nadalje oko 70 % svih zahtjeva podnosi se koristeći vanjskog pružatelja usluga koji ne smije napraviti kvalitativnu procjenu zahtjeva/podnositelja zahtjeva. Upitna je dodana vrijednost zahtjeva za predočenje „putnog zdravstvenog osiguranja” (2.1.1.2, odlomak 14. CSWD-a). Stoga bi ga trebalo ukinuti. Komisija predlaže izradu konačnog i pojednostavljenog popisa popratnih isprava i ukidanje zahtjeva za putno zdravstveno osiguranje. Iako je članak Zakonika o vizama koji se odnosi na izdavanje viza za višestruki ulazak (MEV) (2.1.1.6, odlomak 24. CSWD-a) odredba koja podrazumijeva obvezu, narušen je diskrecijskom ocjenom uvjeta prihvatljivosti za vizu za višestruki ulazak koji također obuhvaćaju pojmove „poštenja” i „pouzdanosti”. Osim toga, javno savjetovanje pokazalo je da konzulati država članica nerado izdaju vize za višestruki ulazak valjane dulje od šest mjeseci. Budući da bi konzulati u načelu trebali izdavati vize za višestruki ulazak s rokom valjanosti do pet godina kategorijama osobama navedenim u tom članku (koje su u biti redoviti putnici te su stoga „poznati”), diskrecijsko pravo koje konzulati imaju, u kombinaciji s njihovom nesklonošću izdavanju viza za višestruki ulazak s dugim rokom valjanosti, znači da se izdaje puno manje viza za višestruki ulazak s dugim rokom valjanosti nego što je moguće. To je nepovoljna činjenica s obzirom na to da je viza za višestruki ulazak najvažnija i najjednostavnija pogodnost koju putnici mogu dobiti. Izdavanje više viza za višestruki ulazak također bi smanjilo administrativno opterećenje kako za podnositelje zahtjeva tako i za konzulate. Osnaživanje članka o vizama za višestruki ulazak pružilo bi rješenja za mnoge probleme utvrđene na javnim savjetovanjima i u različitim studijama. Podnositelji zahtjeva ne bi trebali prolaziti ponavljajuće postupke podnošenja zahtjeva. Međutim konzulati u praksi u maloj mjeri razlikuju ili ne razlikuju podnositelje zahtjeva: prema osobama koje prvi put podnose zahtjev postupa se jednako kao i prema redovitim putnicima. Dostupnost viznog informacijskog sustava (VIS), koji se postepeno uvodi i trebao bi biti potpuno operativan diljem svijeta tijekom 2015., mogao bi olakšati razlikovanje podnositelja zahtjeva s obzirom na to da će se svi podaci koji se odnose na njihove zahtjeve za vizu unositi u sustav i moći će ih upotrebljavati svi konzulati država članica. Podaci se u VIS-u čuvaju pet godina. Bit će lako razlikovati „nepoznatog” podnositelja zahtjeva koji zahtjev podnosi prvi put i još nije registriran u VIS-u te nema „povijest vize” i podnositelja zahtjeva čiji su podaci već registrirani. Moguće je napraviti dodatnu razliku između osoba koje su registrirane u VIS-u, ali u razdoblju od 12 mjeseci prije podnošenja zahtjeva nisu dobile nikakvu vizu te onih koje su u tom razdoblju dobile i zakonito upotrijebile dvije vize. Posljednji se mogu definirati kao „redoviti putnici” i trebali bi imati maksimalne pogodnosti u smislu potrebnih popratnih isprava i roka valjanosti vize za višestruki ulazak koja se izdaje. Na osnovi toga potrebno je uvesti obvezna pravila koja pružaju posebne postupovne pogodnosti za „redovite putnike”. Te bi pogodnosti obuhvaćale (djelomično) oslobađanje od zahtjeva koji se odnose na popratne isprave i izdavanje viza za višestruki ulazak s dugim rokom valjanosti. Točnije, podnositelj zahtjeva koji je dobio i zakonito upotrijebio dvije vize u prethodnih 12 mjeseci trebao bi samo dostaviti popratne isprave koje dokazuju svrhu putovanja i dobiti vizu za višestruki ulazak s rokom valjanosti od tri godine. Podnositelji zahtjeva koji su prethodno dobili i zakonito upotrijebili vizu za višestruki ulazak s rokom valjanosti od tri godine, prilikom sljedećeg podnošenja zahtjeva za vizu trebali bi dobiti vizu za višestruki ulazak s rokom valjanosti od pet godina. S druge strane, osobe koje prvi put podnose zahtjev, iako ostvaruju opće pogodnosti, i dalje bi trebale biti podvrgnute detaljnoj kontroli, ali bi imale znatne pogodnosti u slučaju ponovnog podnošenja zahtjeva. Ova je kontrola potrebna radi očuvanja sigurnosti sustava. Komisija predlaže obvezna pravila na temelju jasno definiranih i objektivnih kriterija kako bi se omogućilo jasno razlikovanje kategorija podnositelja zahtjeva. Načelo bi trebalo biti to da bi podnositelji zahtjeva koji imaju pozitivnu „povijest vize” registriranu u VIS-u u razdoblju od 12 mjeseci prije podnošenja zahtjeva trebali ostvariti maksimalne pogodnosti u smislu popratnih isprava koje je potrebno predati i vize za višestruki ulazak koja se izdaje. Kako bi se osiguralo da prijedlozi o vizama za višestruki ulazak s dugim rokom valjanosti (tri i pet godina) imaju maksimalni učinak, konzulatima bi trebalo omogućiti izdavanje vize za višestruki ulazak s rokom valjanosti koji je dulji od roka valjanosti putne isprave podnositelja zahtjeva (2.1.1.2, odlomak 11. CSWD-a). Komisija predlaže uvođenje pravila koja omogućuju izdavanje viza s rokom valjanosti koji je dulji od roka valjanosti putne isprave u koju se unosi naljepnica vize. Zakonik o vizama uveo je obvezna i neobvezna oslobođenja od plaćanja vizne pristojbe (2.1.1.3, odlomak 15. CSWD-a) za određene kategorije podnositelja zahtjeva. Provedba odgovarajućih odredaba otkrila je dva problema. Kao prvo, kategorije osoba koje ispunjavaju uvjete za oslobođenje bilo koje vrste nisu u svim slučajevima jasno definirane, a kao drugo, konzulati na određenoj lokaciji rijetko primjenjuju neobvezna oslobođenja od plaćanja pristojbi na dosljedan način. Rezultat toga jest činjenica da mali broj potencijalnih podnositelja zahtjeva koji ispunjavaju uvjete zapravo ima koristi od oslobođenja. Komisija predlaže da sva oslobođenja od plaćanja vizne pristojbe budu obvezna i da se kategorije na koje se ona primjenjuju jasnije definiraju. Vize se mogu izdati na vanjskim granicama samo (2.1.1.8, odlomak 35. CSWD-a) u iznimnim slučajevima. Međutim osobe koje rade u brodarskoj industriji i industriji krstarenja često su zbog prirode svojeg zanimanja dužne podnijeti zahtjev za vizu na granici. Zakonik o vizama sadrži poseban članak i prilog koji se odnose na ove pomorce. Unatoč ovim pravilima, izdavanje vize pomorcima i dalje je složen postupak, između ostalog i zbog složenosti Priloga IX. koji donosi obrazac koji pomorci trebaju ispuniti za podnošenje zahtjeva za vizu. Komisija predlaže reviziju Priloga IX. radi pojednostavljenja obrasca za podnošenje zahtjeva. Kao što je prethodno navedeno, vize se mogu izdati na vanjskim granicama samo u iznimnim slučajevima. Komisija je unatoč tome nedavno podržala probni projekt države članice kojim joj se odobrava izdavanje jednokratnih viza turistima na vanjskim granicama tijekom ljeta kako bi im se omogućili kratki posjeti. S obzirom na poboljšanu ulogu zajedničke vizne politike u olakšavanju mogućnosti putovanja za zakonite putnike, uključujući turiste, radi poticanja rasta u EU-u, Komisija predlaže pružanje ove mogućnosti svim državama članicama. Komisija predlaže uvođenje odredbe u Zakonik o vizama koja omogućuje izdavanje jednokratnih viza na vanjskim granicama radi promicanja kratkoročnog turizma. Dok Komisija potvrđuje da država članica treba biti u mogućnosti zahtijevati zrakoplovne tranzitne vize (2.1.7 CSWD-a) kada se suočava s neočekivanim i znatnim priljevom nezakonitih migranata, potrebno je preispitati postojeća pravila kako bi se osiguralo da su te mjere razmjerne s obzirom na područje primjene i trajanje. Komisija predlaže reviziju postojećih pravila o zrakoplovnim tranzitnim vizama radi osiguranja razmjernosti. Zakonik o vizama primjenjuje se na zahtjeve za vizu koje podnose svi državljani trećih zemalja uključujući članove obitelji građana Unije (2.1.5, odlomci 47. – 52. CSWD-a). Kako bi se, posebno omogućivanjem obiteljskih posjeta, olakšala mobilnost državljana trećih zemalja koji posjećuju bliske srodnike koji su građani Unije i borave na području države članice čiji su državljani te bliskih srodnika građana Unije koji borave u trećoj zemlji i žele zajedno posjetiti državu članicu čije državljanstvo ima građanin Unije, potrebno je predvidjeti postupovne pogodnosti. Pravo Unije trenutačno ne predviđa posebne pogodnosti za ove dvije situacije. Međutim nedavno sklopljeni Sporazumi o olakšanom izdavanju viza za njih predviđaju određene postupovne pogodnosti (npr. pojednostavljenje zahtjeva koji se odnose na popratne isprave, oslobođenje od plaćanja vizne pristojbe, obvezno izdavanje viza za višestruki ulazak). Ova bi praksa trebala postati uobičajena u Zakoniku o vizama. Člankom 5. stavkom 2. Direktive 2004/38/EZ[16] predviđene su određene pogodnosti za nositelje prava iz te Direktive, kao što je izdavanje vize „bez naknade” i „po žurnom postupku”. Komisija zaprima mnogo pritužbi i zahtjeva za objašnjenje veze između Direktive 2004/38/EZ i Zakonika o vizama s obzirom na to da se pogodnosti predviđene za članove obitelji građana Unije na temelju ove Direktive po svemu sudeći u različitim državama članicama primjenjuju na različite načine. Ova situacija stvara nesigurnost za članove obitelji. Stoga bi se iste pogodnosti predviđene za državljane trećih zemalja u prethodno navedenim dvjema situacijama trebale barem dodijeliti članovima obitelji u situacijama koje obuhvaća i Direktiva 2004/38/EZ. Komisija predlaže olakšavanje viznog režima za državljane trećih zemalja koji posjećuju bliske srodnike koji su građani Unije i borave na području države članice čiji su državljani te za bliske srodnike građana Unije koji borave u trećoj zemlji i žele zajedno posjetiti državu članicu čije državljanstvo ima građanin Unije. Iste pogodnosti trebale bi se primjenjivati barem na članove obitelji građana EU-a koji se koriste Direktivom 2004/38/EZ. 3.3.4. Unapređenje konzularne organizacije i suradnje (i u pogledu razvoja viznog informacijskog sustava (VIS)) Zakonikom o vizama uspostavljen je pravni okvir za različite oblike konzularne suradnje (2.1.4, odlomci 40. – 46. CSWD-a) radi smanjenja troškova država članica i osiguranja bolje konzularne pokrivenosti u korist podnositelja zahtjeva. Međutim postoje ozbiljne sumnje o djelotvornosti i učinkovitosti ovih odredaba. Kao prvo, države članice u načelu bi trebale donijeti odluku o suradnji samo s vanjskim pružateljem usluga (ESP) nakon procjene drugih mogućnosti suradnje. To bi trebala biti „krajnja” mjera jer donosi dodatne troškove za podnositelje zahtjeva, a države članice trebale bi zadržati mogućnost da svi podnositelji podnose zahtjeve izravno svojim diplomatskim misijama ili konzularnim predstavništvima. Međutim države članice u praksi u većini slučajeva odabiru suradnju s vanjskim pružateljem usluga bez procjene drugih mogućnosti s obzirom na to da je povjeravanje usluga vanjskim izvršiteljima uvjerljivo najjeftiniji, najbrži i najdjelotvorniji način rješavanja velikog povećanja broja zahtjeva za vizu te poboljšanja konzularne pokrivenosti. Štoviše, izravan pristup konzulatu u slučaju povjeravanja usluga vanjskim izvršiteljima vrlo često nije omogućen. Kao drugo, novi oblici suradnje definirani u Zakoniku o vizama, to jest ograničeno zastupanje (samo za prikupljanje zahtjeva uključujući biometrijske podatke), pridruženi smještaj (kolokacija), zajednički centri za podnošenje zahtjeva (CAC) i odobrenje počasnih konzula za prikupljanje zahtjeva, ne upotrebljavaju se u velikoj mjeri. Ne postoje slučajevi ograničenog zastupanja i pridruženog smještaja te samo hibridni oblici centara za podnošenje zahtjeva, dok je mali broj država članica izdao odobrenje počasnim konzulima za prikupljanje zahtjeva. Kao treće, što se tiče postojanja prikupljanja i obrade zahtjeva za vizu (takozvana „konzularna pokrivenost”), iako je ostvaren napredak, većinom sklapanjem sporazuma o zastupanju i povjeravanjem usluga vanjskim izvršiteljima, i dalje je potrebno znatno povećati konzularnu pokrivenost. Podnositelji zahtjeva ne bi trebali putovati izvan zemlje radi podnošenja zahtjeva zbog toga što nadležna država članica nema konzulat ili predstavništvo u njihovoj zemlji boravišta. Pristup konzulatu u trećim zemljama također može predstavljati izazov, biti skup i dugotrajan ako se sve ili većina država članica nalaze u glavnom gradu, ali mnogo podnositelja zahtjeva i dalje treba prijeći dalek put kako bi stigli do njih. To se odnosi na primjerice Kinu, Indiju i Rusiju. Organizacija zastupanja i povjeravanje usluga vanjskim izvršiteljima već su rašireni, ali prikupljanje i obrada zahtjeva za vizu koncentrirani su u glavnim gradovima i nekolicini velikih gradova. Naposljetku, u devet trećih zemalja čijim državljani podliježu obvezi posjedovanja vize nije prisutna ni jedna država članica i ne postoji vanjski pružatelj usluga. Te bi zemlje bile savršena mjesta u kojima bi države članice mogle udružiti sredstva i osnovati zajedničke centre za podnošenje zahtjeva ili bilo kakav izvedivi oblik suradnje. U tom smislu potrebno je napomenuti da će element Fonda za unutarnju sigurnost (ISF)[17] koji se odnosi na vanjske granice i vize sufinancirati aktivnosti povezane s infrastrukturom, zgradama i opremom za rad (uključujući održavanje VIS-a) koje su potrebne za obradu zahtjeva za vizu te za osposobljavanje. Što je još važnije, popunjavanje radnih mjesta u konzulatima ispunjavat će uvjete za potpuno financiranje na temelju elementa operativne potpore ISF-a. Komisija predlaže reviziju postojećih definicija konzularne suradnje kako bi postale fleksibilnije te uvođenje načela obveznog zastupanja. 4. ZAKLJUČCI Glavni cilj Zakonika o vizama bio je osigurati da zajednička vizna politika postane uistinu zajednička te da je sve države članice na svim lokacijama primjenjuju na isti način s pomoću skupa zakonskih odredaba i skupa operativnih uputa. Osim toga, zajednička pravila trebala bi pridonijeti olakšavanju zakonitog putovanja, posebno za putnike koji putuju često i redovito, te suzbijanju nezakonitih imigracija. U tom je ocjenjivanju istaknut niz koristi, ali i područja koja je potrebno poboljšati u vezi s postupcima i uvjetima za izdavanje viza. Iako olakšavanje zakonitog putovanja samim time donosi ekonomske koristi, cilj olakšavanja viznog režima radi poticanja gospodarskog rasta i stvaranja radnih mjesta nije naveden u Zakoniku o vizama. Taj je cilj uveden u Komunikaciji Komisije iz studenoga 2012. u odnosu na pozadinu potrebe za osiguravanjem dosljednosti među svim politikama EU-a i trenutačnom ekonomskom perspektivom. U ovom je izvješću stoga ocijenjen opseg u kojem je postignut početni sveukupni cilj olakšavanja zakonitog putovanja i osiguravanja jednakog postupanja u sličnim slučajevima, a da pritom nije posebno procijenjena njegova djelotvornost u smislu pridonošenja gospodarskom rastu. Općenito, Zakonikom o vizama u usporedbi sa situacijom prije njegova donošenja objašnjava se i pojednostavljuje zakonski okvir za zajedničku viznu politiku. Zakonikom su se u znatnoj mjeri modernizirali i standardizirali postupci izdavanja vize te, ako se ispravno provodi, njime se omogućuje rješavanje problema istaknutih u ocjenjivanju. Međutim provedba zakonskih odredaba nije optimalna. To se uglavnom može objasniti činjenicom da je većina elemenata fleksibilnosti izražena kao mogućnost (odredbe koje izražavaju mogućnost), a ne kao obvezna pravila. Odredbe Zakonika o vizama koje su usmjerene na očuvanje sigurnosti vanjskih granica pokazale su se dosljednima i djelotvornima te su i dalje ključne za svrhu sustava. No, odredbe koje se odnose na pružanje postupovnih pogodnosti određenim kategorijama osoba i koje bi također mogle smanjiti administrativno opterećenje za konzulate država članica nisu postigle očekivani učinak. Rezultat je nezadovoljavajući ne samo za zakonite putnike, već i za države članice te EU u cjelini, u smislu propuštenih ekonomskih koristi. Zakonik o vizama primjenjuje se općenito i njegove se odredbe odnose na sve osobe koje su državljani zemalja koje podliježu obvezi posjedovanja vize. Stoga je neophodno prilagoditi određene odredbe kako bi odgovarale lokalnim okolnostima. Međutim pravni okvir zapravo nikada nije bio prihvaćen na lokalnoj razini, održiva i stalna suradnja uvedena je samo na vrlo malom broju lokacija, a određene zakonske obveze na drugim lokacijama ponekad su jednostavno bile zanemarene. Radi djelovanja u smjeru uistinu zajedničke vizne politike Komisija predlaže reviziju Uredbe (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama (Zakonik o vizama). Rezultati ocjene uključeni su u izvješće o procjeni utjecaja koje je sastavila Komisija. Komisijin prijedlog o reviziji Zakonika o vizama u suštini se temelji na sljedećim rezultatima: Ø Odredbe Zakonika o vizama primjenjuju se na sve podnositelje zahtjeva na isti način, neovisno o njihovoj pojedinačnoj situaciji, iako Zakonik o vizama predstavlja pravnu osnovu za primjenu postupovnih pogodnosti na podnositelje zahtjeva koji su poznati konzulatima. U praksi konzulati ne razlikuju u dovoljnoj mjeri nepoznate podnositelje zahtjeva od onih koji imaju pozitivnu povijest vize. Ø Postupovne pogodnosti predviđene Zakonikom o vizama za poznate podnositelje zahtjeva pružaju se nedovoljno često. Ø Zbog raširene uporabe povjeravanja usluga vanjskim izvršiteljima, mogućnost oslobađanja od zahtjeva za osobno podnošenje zahtjeva za vizu i izuzeće podnositelja zahtjeva od obveze dostavljanja određenih popratnih isprava nije moguće provesti u praksi. Procjena situacije podnositelja zahtjeva u odnosu na pojmove poput „poštenja” i „pouzdanosti” koji su sami po sebi diskrecijski ne može se prepustiti vanjskim pružateljima usluga. Ovaj nedostatak razlikovanja jedan je od glavnih razloga zbog kojeg podnositelji zahtjeva, a u određenoj mjeri i konzulati, smatraju postojeći postupak izdavanja vize dugačkim, nespretnim i skupim. Komisija stoga predlaže sljedeće: (1) smanjenje administrativnog opterećenja kako za podnositelje zahtjeva tako i za konzulate potpunim iskorištavanjem prednosti viznog informacijskog sustava i razlikovanjem postupanja prema poznatim/redovitim putnicima i nepoznatim podnositeljima zahtjeva na temelju jasnih, objektivnih kriterija; (2) dodatno olakšavanje zakonitog putovanja pojednostavljenjem i potpunim usklađivanjem postupaka te tako da određene odredbe postanu obvezne u slučaju da konzulati trenutačno imaju diskrecijsko pravo. Budu li donesena, ova će nova pravila podnositeljima zahtjeva pružiti znatne postupovne pogodnosti, kako slijedi: || Osobno podnošenje zahtjeva || Uzimanje otisaka prstiju || Popratne isprave || Viza koja se izdaje Osoba koja prvi put podnosi zahtjev, neregistrirana u VIS-u || DA || DA || Potpuni popis koji odgovara svim uvjetima ulaska || U načelu jednokratna, ali moguća je i viza za višestruki ulazak ako konzulat podnositelja zahtjeva smatra pouzdanim Registriran u VIS-u (ali ne i redoviti putnik) || NE || NE (osim ako su otisci prstiju uzeti unutar posljednjih 59 mjeseci) || Potpuni popis koji odgovara svim uvjetima ulaska || Jednokratna ili viza za višestruki ulazak Redoviti putnik registriran u VIS-u i koji je zakonito upotrijebio dvije vize u razdoblju od 12 mjeseci prije podnošenja zahtjeva || NE || NE || Samo dokaz o svrsi putovanja. Pretpostavka zbog „pozitivne povijesti vize” o ispunjavanju uvjeta ulaska || Viza za višestruki ulazak s rokom valjanosti od tri godine Redoviti putnik registriran u VIS-u i koji je zakonito upotrijebio vizu za višestruki ulazak s rokom valjanosti od tri godine || NE || NE || Samo dokaz o svrsi putovanja || Viza za višestruki ulazak s rokom valjanosti od pet godina Osobe koje prvi put podnose zahtjev ne bi trebale automatski ispunjavati uvjete za vizu za višestruki ulazak s obzirom na to da je njihove zahtjeve potrebno detaljno pregledati kako bi se zadržala visoka razina sigurnosti u schengenskom prostoru. No, one će imati koristi od svih općih postupovnih pogodnosti koje Komisija predlaže, na primjer ukidanja putnog zdravstvenog osiguranja, kraćih rokova za donošenje odluka i pojednostavljenog obrasca za podnošenje zahtjeva. Također će imati koristi od statusa „redovitog putnika registriranog u VIS-u” s popratnim pogodnostima ako podnesu zahtjev za treću vizu u roku od 12 mjeseci od njihove zakonito upotrijebljene prve vize. Budući da u mnogim trećim zemljama ne postoji prikupljanje i obrada zahtjeva za vizu, podnošenje zahtjeva za vizu vrlo je skupo i dugotrajno. Komisija stoga predlaže sljedeće: (3) reviziju postojećeg okvira radi poticanja konzularne suradnje i osiguranja lakšeg pristupa postupcima podnošenja zahtjeva za schengensku vizu na što je moguće više mjesta. U skladu s ciljem poticanja gospodarskog rasta pametnijom viznom politikom potrebno je uspostaviti mogućnost privremene uporabe određenih odredaba Zakonika o vizama u cilju promicanja kratkoročnog turizma. Komisija stoga predlaže sljedeće: (4) uvođenje članka u Zakonik o vizama koji omogućuje privremeno izdavanje viza na vanjskim granicama pod strogim uvjetima. U cilju olakšavanja mobilnosti osoba omogućivanjem obiteljskih posjeta predlaže se sljedeće: (5) pružanje odgovarajućih postupovnih pogodnosti državljanima trećih zemalja koji posjećuju bliske srodnike koji su građani Unije i borave na području države članice čiji su državljani te bliskim srodnicima građana Unije koji borave u trećoj zemlji i žele zajedno posjetiti državu članicu čije državljanstvo ima građanin Unije. Kako bi se u odnosu na Zakonik o vizama objasnile postupovne pogodnosti koje se primjenjuju na članove obitelji državljana Unije na temelju Direktive 2004/38/EZ[18], predlaže se sljedeće: (6) osiguranje da se postupovne pogodnosti navedene u točki (5) primjenjuju barem na članove obitelji građana Unije na koje se primjenjuje Direktiva 2004/38/EZ. Naposljetku, državljani trećih zemalja suočavaju se s problemima s obzirom na to da su odobreni boravci u schengenskom prostoru ograničeni na 90 dana u bilo kojem razdoblju od 180 dana. Zbog nedostatka odgovarajućeg odobrenja za boravke dulje od 90 dana, oni moraju ograničiti svoj boravak ili se pokušavaju koristiti pravnim instrumentima koji nisu uspostavljeni radi „produljivanja” odobrenog boravka na schengenskom prostoru u tim slučajevima. Stoga: (7) predlaže se zakonodavna inicijativa radi zatvaranja pravnog jaza između pravila o kratkim boravcima i pravila o prihvatu državljana trećih zemalja u pojedinim državama članicama. Prijedlog o reviziji Zakonika o vizama također uzima u obzir druge probleme istaknute u radnom dokumentu službi Komisije koji su manje važni i/ili uglavnom tehničke prirode. Bude li donesena, ova sveobuhvatna revizija Zakonika o vizama uspostavila bi uistinu pametniju zajedničku viznu politiku koja bi mogla rezultirati povećanjem broja posjeta EU-u. Dok suzakonodavci ne donesu prijedlog o reviziji Zakonika o vizama, Komisija smatra da je važno i potrebno poticati usklađivanje i provedbu postojećih odredaba. Komisija će stoga surađivati s državama članicama u okviru Odbora za vize i drugih relevantnih foruma u cilju osiguranja potpune provedbe postojećih odredaba te promicanjem utvrđenih najboljih praksi. Što se tiče postojećih odredaba, naglasak će biti na izdavanju viza za višestruki ulazak i ubrzavanju usklađivanja popisa popratnih isprava u zakonodavstvima u kojima to još nije učinjeno. U pogledu potonjeg, Komisija će nastojati pružiti pomoć LSC-u u njegovu radu u zakonodavstvima visokog političkog i/ili gospodarskog značaja te koja nude najbolji turistički potencijal. U smislu najboljih praksi Komisija može procijeniti prijedloge za novi probni projekt za izdavanje viza na vanjskim granicama. Naposljetku, za buduće revizije Priloga Uredbi 539/2001 uzet će se u obzir i gospodarska i trgovinska razmatranja te će se u skladu s novim kriterijima za ocjenjivanje oslobođenja od vize, koje će suzakonodavci uskoro donijeti, u Uredbu 539/2001 umetnuti novi članak kako slijedi: „Svrha je ove Uredbe odrediti treće zemlje čiji državljani moraju imati vizu ili su izuzeti od tog zahtjeva, na temelju individualne procjene različitih kriterija koji, između ostalog, uključuju nezakonito useljavanje, javni poredak i sigurnost, gospodarske koristi, posebice u pogledu turizma i vanjske trgovine, te vanjske odnose Unije s odgovarajućim trećim zemljama uzimajući u obzir, posebice, ljudska prava i temeljne slobode te implikacije povezane s regionalnom povezanošću i uzajamnošću.” --------------------------------------------------- [1] (Članak 62. stavak 2. točka (b); sada Ugovor o funkcioniranju Europske unije (UFEU), članak 77. stavak 2. točka (a)). [2] Uredba (EZ) br. 810/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uspostavi Zakonika Zajednice o vizama, SL L 243, 15.9.2009., str. 1. [3] Takvi VFA-ovi često su povezani sa sporazumima o ponovnom prihvatu. [4] http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/tourism/international/index en.htm [5] COM(2006) 403 završna verzija/2. [6] Prvobitno je VIS trebao započeti s radom 2007. i stoga je Komisija odlučila predstaviti zaseban pravni prijedlog kojim se uspostavljaju standardi za prikupljanje biometričkih identifikatora i koji pruža niz mogućnosti za praktičnu organizaciju diplomatskih misija i konzularnih predstavništava država članica za upisivanje biometrijskih podataka podnositelja zahtjeva za vizu, kao i opći pravni okvir za suradnju država članica s vanjskim pružateljima usluga. Sadržaj konačno donesene Uredbe (SL L 131, 28.5.2009., str. 1) uvršten je u i prilagođen strukturi Zakonika o vizama donesenog u srpnju 2009. [7] SWD(2014) 101. [8] COM(2012) 649. [9] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/schengen/index_en.htm. [10] COM(2012) 648. [11] U ovom dokumentu, ako nije drugačije naznačeno, „države članice” se odnosi na države članice EU-a koje u potpunosti primjenjuju zajedničku viznu politiku (sve države članice EU-a uz iznimku Bugarske, Hrvatske, Irske, Cipra, Rumunjske i Ujedinjene Kraljevine) te pridružene zemlje (Island, Lihtenštajn, Norvešku i Švicarsku). [12] Za Austriju je ukupni porast u tom razdoblju bio samo 1,5 %, a za Sloveniju je registriran pad od 58,5 %. Obje situacije najvjerojatnije su povezane s ukidanjem obveze posjedovanja vize za državljane većine zemalja Zapadnog Balkana u 2009. i 2010. [13] 2010.: 5,8 %; 2012.: 4,8 %. [14] Od stope odbijanja od 1 % u Ruskoj Federaciji do 44 % u Gvineji. [15] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-is-new/public-consultation/2013/consulting_0025_en.htm. [16] Direktiva 2004/38 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL L 158, 30.4.2004., str. 27.). [17] COM(2011) 750 [18] SL L 158, 30.4.2004., str. 77.