HR Službeni list Europske unije C 129/18

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o temi „Doprinos civilnog društva razvoju sveobuhvatne prehrambene politike u EU-u”

(samoinicijativno mišljenje)

(2018/C 129/04)

Izvjestitelj: Peter SCHMIDT

Odluka Plenarne skupštine: 23.2.2017. Pravni temelj: pravilo 29. stavak 2. Poslovnika (samoinicijativno mišljenje) Nadležna stručna skupina: Stručna skupina za poljoprivredu, ruralni razvoj i zaštitu okoliša Datum usvajanja u Stručnoj skupini: 21.11.2017. Datum usvajanja na plenarnom zasjedanju: 6.12.2017. Plenarno zasjedanje br.: 530 Rezultat glasovanja (za/protiv/suzdržani): 131/3/7

1. Zaključci i preporuke

1.1. EGSO ponavlja svoj poziv za razvoj sveobuhvatne prehrambene politike u EU-u u cilju osiguravanja zdrave prehrane iz održivih prehrambenih sustava, uz povezivanje poljoprivrede s uslugama ishrane i ekosustava te osiguravanje lanaca opskrbe kojima se štiti javno zdravlje svih dijelova europskog društva. Sveobuhvatnom prehrambenom politikom EU-a trebala bi se poboljšati usklađenost u područjima politike povezanima s hranom, vratiti vrijednost hrani i promicati dugoročni prijelaz s prehrambenog produktivizma i konzumerizma na građanstvo koje vodi računa o hrani.

1.2. Trenutačni politički okvir EU-a nije prikladan za prijelaz na održivije prehrambene sustave kako bi se zajamčila učinkovita provedba ciljeva održivog razvoja UN-a, kao i pravo na hranu i ostala ljudska prava. Iako su trenutačni politički okviri možda bili uspješni u rješavanju pojedinačnih problema, ne osiguravaju kolektivnu usklađenost potrebnu za rješavanje niza izazova s kojima će se u budućnosti suočiti globalni i europski prehrambeni sustavi. EGSO naglašava da se trenutačni politički alati EU-a trebaju preustrojiti i uskladiti kako bi se ostvarili održivi prehrambeni sustavi sa stajališta okoliša te s gospodarskog i sociokulturnog stajališta. EGSO ponovno ističe i da bi sveobuhvatna prehrambena politika trebala dopunjavati izmijenjeni ZPP, a ne ga zamijeniti (1).

1.3. EGSO ističe potrebu za očuvanjem kulture koja cijeni nutritivnu i kulturnu važnost hrane, kao i njezin utjecaj na društvo i okoliš. U tom pogledu velika raznolikost hrane i regionalnih/lokalnih specijaliteta dostupnih u EU-u istinska je prednost te bi se kao takva trebala dodatno vrednovati. Sveobuhvatnom prehrambenom politikom trebalo bi se poticati veće vrednovanje hrane među potrošačima, promicati sprečavanje i smanjenje rasipanja hrane te pomagati u reintegraciji i usklađivanju cijene hrane s drugim vrijednostima. Posebice bi se trebale zajamčiti poštene cijene za proizvođače kako bi poljoprivreda i dalje bila održiva.

1.4. EGSO naglašava da svi dionici u lancu opskrbe hranom imaju ulogu u razvoju sveobuhvatnog okvira kako bi se postigla pravedna raspodjela duž lanca. Niti jedan pojedinačni sektor ne može to postići samostalno. Sveobuhvatnom prehrambenom politikom trebala bi se iskoristiti moć industrijskog i maloprodajnog sektora da ubrzaju prijelaz potrošača na održivost. Prijelaz na održive prehrambene sustave također zahtijeva sudjelovanje potrošača kako bi postali aktivni građani koji vode računa o hrani. To znači i da se sveobuhvatnom prehrambenom politikom mora osigurati da se proizvodi europskog poljoprivredno-prehrambenog sektora mogu prodavati uz razinu kvalitete kojom se jamči da će velika većina potrošača prednost i dalje davati europskim proizvodima.

1.5. EGSO priznaje rastući broj inicijativa koje se provode na regionalnoj i lokalnoj razini kako bi se poduprli alternativni prehrambeni sustavi. Tim se inicijativama uspostavljaju bliže veze između proizvođača i potrošača, stvaraju mogućnosti za lokalna poduzeća i nova radna mjesta, a zajednice se ponovno povezuju s hranom koja se u njima proizvodi. EGSO također naglašava ulogu gradova u razvoju cjelovitijih prehrambenih politika. Sveobuhvatna prehrambena politika trebala bi se temeljiti na zajedničkom upravljanju, poticati ga i razvijati na svim razinama – lokalnoj, regionalnoj, nacionalnoj i europskoj. Time bi se stvorio okvir kojim se inicijativama omogućuje da se uspješno razviju, bez obzira na njihov obujam.

1.6. EGSO poziva na uspostavu novog pametnog sustava za održivo označivanje hrane. Politike su se usredotočile na ishranu i druge tvrdnje o zdravlju, no EGSO primjećuje rastuću zabrinutost u pogledu nedostatka informacija za potrošače o učinku hrane na okoliš i društvo. Prehrambena industrija svjesna je da se u određenoj mjeri može baviti učincima na okoliš, no potrošači trebaju biti angažirani i trebaju im se pružiti informacije.

1.7. Kako bi se poduprla uspostava sveobuhvatnog okvira kojim se objedinjavaju politike EU-a povezane s hranom, EGSO predlaže da se kratkoročno/srednjoročno osnuje međusektorska i međuinstitucijska radna skupina koja obuhvaća različite glavne uprave Komisije i druge institucije EU-a. Ta radna skupina bila bi odgovorna za razvoj akcijskog plana za održivost prehrane u cilju pružanja pomoći EU-u da provede ciljeve održivog razvoja povezane s hranom. Akcijski plan trebao bi se razviti s pomoću participativnog postupka koji uključuje dionike u cijelom lancu opskrbe hranom, civilno društvo i istraživače. EGSO predlaže organizaciju i razvoj prostora za uključivanje civilnog društva i njegovo aktivno sudjelovanje u tom postupku.

1.8. EGSO osobito preporučuje izradu pregleda stanja održive prehrane u EU-u kojim bi se omogućilo prevladavanje izazova prehrambenih sustava s pomoću višegodišnjeg pristupa, promičući tako usklađivanje politike na različitim razinama upravljanja. Pregled stanja pružio bi pokazatelje te bi se tako potaknuo i pratio napredak prema ispunjavanju postavljenih ciljeva.

1.9. Dugoročno, i ovisno o zaključcima radne skupine, EGSO potiče Komisiju da istraži izvedivost osnivanja Glavne uprave za hranu, koja bi bila jasno središte odgovornosti EU-a u vezi sa svim politikama povezanima s hranom te, po potrebi, izvor reguliranja, zakonodavstva i provedbe. Slična bi se struktura u svim državama članicama EU-a mogla uspostaviti u obliku posebnih ministarstava za hranu.

2. Uvod

2.1. U svojem razmatračkom mišljenju naslovljenom „Održiviji prehrambeni sustavi”, sastavljenom na zahtjev nizozemskog predsjedništva EU-a 2016., EGSO je pozvao na sveobuhvatnu prehrambenu politiku za promicanje prijelaza na održivije prehrambene sustave te osiguranje veće usklađenosti između ciljeva politike povezane s hranom (kao što su održiva poljoprivredna proizvodnja, zdrava prehrana, zaštita okoliša, pravedniji trgovinski odnosi itd.). To mišljenje temelji se na njegovim preporukama za dodatni razvoj razloga i vizije za sveobuhvatni okvir.

2.2. U međuvremenu je također ojačao zamah za razvoj cjelovitijeg pristupa prehrambenoj politici. UN je ovo desetljeće proglasio Desetljećem djelovanja u području ishrane, potvrdivši time potrebu preoblikovanja prehrambenih sustava kako bi se ostvarila zdravija prehrana i poboljšana ishrana. Panel stručnjaka na visokoj razini u sklopu Odbora za svjetsku sigurnost opskrbe hranom u svojem je izvješću iz rujna 2017. dodatno naglasio taj imperativ (2). Na razini EU-a, Odbor regija nedavno je usvojio mišljenje kojim se poziva na sveobuhvatnu, održivu prehrambenu politiku EU-a koja povezuje različita područja politike povezane s hranom. Međunarodni panel stručnjaka za održive prehrambene sustave (IPES Food) pokrenuo je trogodišnji participativni postupak u cilju razvoja vizije za zajedničku prehrambenu politiku do 2018., uz sudjelovanje znanstvenih skupina, dionika, organizacija civilnog društva i tvoraca politika. Mnoštvo međusektorskih inicijativa na nacionalnoj, regionalnoj i lokalnoj razini već mijenja europske prehrambene sustave uz aktivno sudjelovanje civilnog društva.

2.3. EGSO smatra da je provedba ciljeva održivog razvoja u Europi ključna za usvajanje sveobuhvatnog pristupa koji objedinjuje različita područja politike (poljoprivredu, zdravlje, okoliš, trgovinu, razvoj, inovacije itd.) i razine upravljanja (europsku, nacionalnu, lokalnu) te za postizanje održivijih obrazaca proizvodnje i potrošnje hrane. Rasprava koja je u tijeku o Zajedničkoj poljoprivrednoj politici (ZPP) nakon 2020. također je ključna prilika za osiguranje usklađenosti između izmijenjene poljoprivredne politike i drugih ciljeva politike povezane s hranom (3).

2.4. Određene države članice (npr. Finska, Francuska, Njemačka, Nizozemska i Švedska) postaju sve aktivnije u vezi s politikama povezanima s hranom, a u pogledu zdravlja, okoliša i održivosti. EGSO upozorava na situaciju u kojoj različit pristup u različitim državama članicama postaje štetan za potrošače i poduzeća. EGSO to smatra dodatnim razlogom za sveobuhvatni okvir na razini EU-a.

3. Dijagnoza – što ne funkcionira u trenutačnom političkom okviru

3.1. Pojavljuje se sve više znanstvenih dokaza u vezi s učinkom hrane na zdravlje, okoliš i društvo u cjelini. „Prehrambeni svijet” za koji je stvorena zajednička poljoprivredna politika postao je složeniji. U Europi nema nestašice, što je uspjeh do kojeg je došlo zahvaljujući zajedničkoj poljoprivrednoj politici i sve većim prihodima, kao i poboljšanim metodama proizvodnje u poljoprivrednom sektoru. Zapošljavanje na području prehrane i dodavanje vrijednosti premjestilo se s kopna i mora u tvornice, maloprodajni sektor i usluge prehrane. Program za zdravlje izašao je iz okvira nedovoljne potrošnje; neprikladna prehrana zbog društvenih nejednakosti i „novo” siromaštvo u pogledu hrane i danas postoje, no nadmašeni su masovnim nezaraznim bolestima. To obuhvaća srčane bolesti, moždane udare, dijabetes i pretilost. Kardiovaskularne bolesti uzrokuju 1,8 milijun smrti u EU-u svake godine, što iznosi 37 % svih smrti u EU-u (4). Gotovo 49 milijuna ljudi u EU-u 2015. bolovalo je od kardiovaskularne bolesti.

3.2. Europski društveni trendovi također su znatno pridonijeli promjenama u pogledu hrane, sklonosti i kuhanja. Obrasci potrošnje i životni stilovi promijenili su se od stvaranja ZPP-a. Kulinarska tranzicija posebice je utjecala na žene jer su one u prošlosti preuzimale veliku odgovornost za hranu kod kuće, a često to čine i danas. Promjene u prehrambenoj tehnologiji imale su i pozitivne i negativne društvene učinke. Izbor je možda veći, no europsko raznoliko i bogato kulturno nasljeđe ponekad je oslabljeno. Veliki proračuni za marketing prehrambenih poduzeća općenito potiču potrošače da jedu „u velikoj mjeri prerađenu” hranu. Industrijski podaci pokazuju da primjerice Belgijanci konzumiraju dvije trećine kalorija iz prethodno prerađene, pakirane hrane, čak i više nego Britanci (5). Agencije za javno zdravlje zabrinute su zbog prekomjerne potrošnje prerađene hrane bogate soli, šećerom i mastima. Takva hrana može biti jeftina, što je poticaj osobama s nižim prihodima, čije je zdravlje već gore od prosjeka. Stoga prehrana pridonosi europskim društvenim nejednakostima (6). Tijekom i nakon velike recesije u Europi je zabilježen rast dobrotvornih donacija hrane. Pružanje takve hitne pomoći u pogledu hrane ne smije zamijeniti borbu Europe protiv društvenih nejednakosti koje uzrokuju loše zdravstveno stanje povezano s prehranom.

3.3. Učinak hrane na okoliš zabilježen je i priznat. Klimatske promjene priznata su prijetnja, a EU je snažno podupro Okvirnu konvenciju o promjeni klime, donesenu 2015. u Parizu. EU je također zajamčio bolje propise na području okoliša i sprečavanje štete, primjerice preko Okvirne direktive o vodi. Međutim, europske prehrambene sklonosti potiču obrasce potrošnje koji uključuju visoke razine skrivene ili „ugrađene” uporabe vode, čime se ugrožavaju države članice (7) i što zahtijeva cjelovitiji pristup zemljištu, poljoprivredi i vodi (8). Također postoji zabrinutost zbog krhkosti tla u Europi. Modeliranje Zajedničkog istraživačkog centra EU-a navodi na zaključak da je erozija tla vodom pogodila 130 milijuna hektara površine u 27 država članica EU-a, a gotovo 20 % površine bilježi gubitak tla veći od 10 tona po hektaru godišnje (9). Gubitak biološke raznolikosti zabilježen je i na kopnu i na moru, gdje se smatra da je raznolikost stokova pod pritiskom (10). Unatoč tome, države članice i dalje savjetuju potrošačima da jedu ribu iz prehrambenih razloga, a da nisu svjesne posljedica za okoliš.

3.4. U gospodarskom pogledu posljednjih 60 godina smatra se uspješnima. Hrana je sveprisutna. Prosječan udio kućanskih izdataka koji se odnose na hranu pao je s 30 % na 15 %. Pojavom velikih prehrambenih maloprodajnih lanaca došlo je do pada potrošačkih cijena. No, ekonomisti se sada pitaju odražavaju li cijene hrane stvarni trošak proizvodnje ili zapravo ne odražavaju određene troškove u cijelosti. EGSO s interesom uzima na znanje FAO-ov rad koji je u tijeku, a odnosi se na izračun cjelokupnog poljoprivrednog troška (11). Neravnoteža moći u lancu opskrbe hranom također se povećala, što dovodi do nepravednih trgovačkih praksi i povezanih posljedica (12), a smanjio se i udio maloprodajne cijene koji dobivaju poljoprivrednici.

3.5. Tendencija prekomjerne proizvodnje smanjila je cijene, ali i institucionalizirala rasipanje hrane. Dok potrošači u zemljama svijeta s niskim prihodima bacaju otprilike 8 % hrane, potrošači u EU-u bacaju otprilike trećinu onoga što kupe. Projekt Fusions koji financira EU procjenjuje da se godišnje 88 milijuna tona hrane u EU-u baca, što stoji 143 milijarde EUR (13). Pristup kružnog gospodarstva ili Plan za resursno učinkovitu Europu ne bave se u potpunosti tom kulturnom dimenzijom rasipanja hrane; njihova vrijednost počiva u promatranju hrane kao materijalnog dobra, ali oni ne uzimaju u obzir njezinu potrošačku ili kulturnu vrijednost. Izazov za Europu leži u izgradnji novog koncepta građanstva koje vodi računa o hrani, utemeljenog na prehrani za održivost.

3.6. Podaci i studije akademske zajednice i prehrambene industrije poboljšali su naše razumijevanje toga kako europski prehrambeni sustavi utječu na društvo, okoliš i rezultate u zdravstvu. Kada se to zajedno uzme u obzir, javlja se potreba za cjelovitijim pristupom. Iako su trenutačni politički okviri možda bili uspješni u rješavanju pojedinačnih problema, ne osiguravaju kolektivnu usklađenost potrebnu za rješavanje niza izazova s kojima će se u budućnosti suočiti globalni i europski prehrambeni sustavi. Politike povezane s hranom uglavnom se razvijaju zasebno i često im nedostaje dosljednosti. Politike na različitim upravljačkim razinama također su međusobno nepovezane. Jedan primjer koji zorno prikazuje potrebu za cjelovitijim pristupom antimikrobna je otpornost, koja se proširila uporabom antibiotika u stočarstvu i sada predstavlja prijetnju za zdravlje ljudi. Važnost cjelovite prehrambene politike u vezi s tim pitanjem u nedavnom govoru naglasio je i povjerenik Andriukaitis. Drugi je primjer sukob zbog uporabe zemljišta za hranu i uporabe zemljišta za proizvodnju energije, stanovanje i druge potrebe. I rasipanje hrane djelomično je rezultat učinkovitije proizvodnje; postoji stalan i ogroman protok hrane u sustavu. Pozivanje na razumno ponašanje potrošača kako bi se to riješilo ne funkcionira.

3.7. Kad bi EU danas počeo ispočetka, razvio bi sveobuhvatnu prehrambenu politiku u cilju stvaranja održive prehrane iz održivih prehrambenih sustava, uz povezivanje poljoprivredne proizvodnje s uslugama ishrane i ekosustava te osiguravanje lanaca opskrbe kojima se štiti javno zdravlje svih dijelova europskog društva (14). Politika se susreće s izazovom kako izazvati potrebnu promjenu. Politika EU-a povijesno se razvijala u skladu s postupkom demokratske izmjene, uz naglije promjene uslijed kriza, kao što je to bio slučaj u pogledu sigurnosti hrane 2000. i skandala s konjskim mesom 2013.–2015.

4. Uloga civilnog društva u razvoju održivijih prehrambenih politika

4.1. EGSO napominje da veliki dijelovi europskog društva priznaju nove strukturne izazove u pogledu upravljanja hranom u EU-u. EU bi s prilagodbe politike i reagiranja na situacije mogao prijeći na prihvaćanje proaktivnog pristupa. OR u svojem nedavnom mišljenju postavlja važne presedane. Porast novoprobuđenog interesa za stvaranje bolje prehrambene politike za gradove EU-a sada bi se trebao uključiti u ruralna pitanja. Mnogi europski gradovi djeluju preko vijeća za prehrambenu politiku, urbanih mreža za održivost i/ili borbe protiv klimatskih promjena te programa WTO-a Zdravi gradovi. Potpisivanje Pakta o politici prehrane u urbanim sredinama 2015. u Milanu odražava taj interes.

4.2. Nedavno je došlo do različitih oblika reorganizacije lanca opskrbe hranom u cilju ponovnog povezivanja proizvođača i potrošača te relokalizacije poljoprivredne proizvodnje i proizvodnje hrane. Ti oblici obuhvaćaju poljoprivredu koju podržava zajednica, kratke lance opskrbe, alternativne prehrambene mreže, sustave lokalne poljoprivrede i izravnu prodaju. Zadruge potrošača također mogu imati ključnu ulogu osiguravajući snažnu poveznicu sa zajednicom, kao i društveni i obrazovni fokus te fokus na okoliš. Javne ustanove imaju programe koji su također dio tog postupka, npr. preko programa javne nabave u školama i bolnicama kojima se potiče opskrba lokalnom, organskom hranom, kao što je slučaj u Danskoj i u Malmöu u Švedskoj. To je u skladu s pristupom kružnog gospodarstva EU-a.

4.3. Uspostavom bližih veza između proizvođača i potrošača lokaliziraniji prehrambeni sustavi i inicijative odozdo prema gore mogu imati ključnu ulogu u poticanju zdravije i održivije potrošnje hrane. Uključenost civilnog društva i lokalne zajednice jača te veze, kao što se može vidjeti u mnogim inicijativama za održivu prehranu u gradovima diljem Europe. Međutim, trenutačno politike na razini EU-a ne omogućavaju učenje iz tih eksperimenata, a kamoli potporu onima koji su obećavajući. Stoga bi sveobuhvatna prehrambena politika mogla pomoći u poticanju i razvoju zajedničkog upravljanja tim inicijativama. Poljoprivredna poduzeća prilagođavaju se zahtjevima tržišta, ali su ograničena prirodom poljoprivredne proizvodnje jer je za promjenu u proizvodnim sustavima potrebno vremena.

4.4. Prehrambeno gospodarstvo suočava se s velikim tehničkim, financijskim i društvenim (15) izazovima koje uvažavaju veliki programi ulaganja u inovacije i tehnološki razvoj. Europa ima otprilike 289 000 poduzeća za proizvodnju hrane, ali 3 000 njih pokriva gotovo polovicu tržišta EU-a (16). Studije kažu da otporni prehrambeni sustavi trebaju zadržati kombinaciju velikih i malih poljoprivrednih poduzeća. Postoji veliki jaz između najvećih europskih prehrambenih poduzeća i sektora MSP-ova, koji bi se mogao bolje premostiti uspostavom socijalne Europe. Digitalno gospodarstvo pruža mogućnosti za bliže veze između potrošača i proizvođača. Poduzeća pozdravljaju progresivno vodstvo u pogledu pitanja održivosti i žele jasne okvire.

4.5. U neupitnom je interesu europskih građana da se osigura da njihova hrana dolazi iz održivih izvora. Sustavi označivanja ne mogu pružiti jasnoću zbog složenosti samog pitanja. U nedavnom izvješću koje je pripremio Karl Falkenberg tvrdi se da bi europska prehrambena „marka” trebala biti usredotočena na održivost, odnosno „dobro življenje i pravedno dijeljenje unutar ograničenja planeta” (17). To upućuje na usredotočenost na društvenu, kao i okolišnu i gospodarsku dimenziju. Neka su kulturna pitanja izvan ovlasti europskih institucija, kao što su napetosti između plaćenog (u lancima opskrbe) i neplaćenog (u kuhinjama kućanstava) rada na području prehrane, no postoje elementi europskog prehrambenog sustava koji su okosnica europskog koncepta hrane (ili „marke”). Europa je poznata po raznolikosti u kulinarstvu i proizvodnji, koja ne samo da bi se trebala zaštititi nego i aktivno povećavati. Sustav oznaka kvalitete EU-a (zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla, zaštićena oznaka izvornosti, zajamčeno tradicionalni specijalitet) koristan je, ali obuhvaća samo specijalitete, a ne bavi se trendovima u masovnoj prehrani. Falkenbergova preporuka prema kojoj bismo trebali težiti pravednosti zasigurno uključuje „novi dogovor” u pogledu plaća i pošteno postupanje prema radu migranata u prehrambenim poduzećima EU-a. To su osjetljiva, ali i važna pitanja s pomoću kojih sveobuhvatna prehrambena politika može pružiti praktičnu potporu socijalnom skladu u Europi.

4.6. Posebnu brigu za roditelje i zdravstvene agencije predstavlja nejednako financijsko ulaganje u poruke o hrani namijenjenoj djeci. Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) to smatra prioritetnim pitanjem jer velik udio takvih poruka odnosi se na hranu koja je bogata soli, šećerom i mastima (18). Prijelazom s tradicionalnih na digitalne medijske oblike raste potreba za sveobuhvatnim pristupom. Procjenjuje se da je 37 milijardi USD potrošeno na digitalno oglašavanje hrane samo u zapadnoj Europi 2016. (19). EGSO ističe nedavni poziv potrošača prehrambenim i maloprodajnim poduzećima da prestanu upotrebljavati svoje maskote povezane s robnim markama u oglašavanju i marketinškim kampanjama za hranu koja je bogata masnoćama, soli i šećerom. U nedostatku primjerenog djelovanja industrije, vlade bi trebale razmotriti uvođenje regulatornih mjera (20).

4.7. Cilj prehrambene politike EU-a za idućih 50 godina trebao bi biti promicanje prijelaza s prehrambenog konzumerizma (koji karakterizira rasipanje) na građanstvo koje vodi računa o hrani (koje karakterizira briga i odgovornost). Prijelaz na održivu prehranu iz održivih prehrambenih sustava zahtijeva sudjelovanje potrošača kako bi postali aktivni građani koji vode računa o hrani. EGSO ponavlja svoj prijedlog za pokretanje kampanje za informiranje i podizanje svijesti diljem EU-a o „vrijednosti hrane”. To će biti potrebno za osiguravanje dugoročne promjene u ponašanju potrošača (21).

5. Vizija – ciljevi i struktura sveobuhvatne prehrambene politike u EU-u

5.1. Prehrambena politika sveobuhvatna je politika koja organizira i podupire okvir prehrambenih sustava, od primarne proizvodnje (poljoprivrednici) preko faze proizvodnje (prerada) do potrošnje. Njome se razjašnjava i otkriva ono što je često ispod površine i skriveno. S obzirom na to da se hrana pojavljuje u mnogim područjima života, kao što su obrazovanje, zdravlje, okoliš, trgovina, društveni odnosi i kultura, vrijednost sveobuhvatne prehrambene politike jest da društvo može objasniti što želi i što može postići u svojem prehrambenom sustavu. Ta politika spaja ono što se inače može vrlo lako razdvojiti i fragmentirati. Pitanje što jedemo, kako jedemo i kako proizvodimo hranu danas, i po kojoj cijeni, ima posljedice za budućnost.

5.2. Prehrambena politika ima snažan utjecaj na razvoj ruralnih i urbanih područja. Stvara radna mjesta u svim povezanim sektorima, kao što su poljoprivreda i njezina tehnička infrastruktura, prerada hrane, promet, trgovina, pakiranje, maloprodajne i prehrambene usluge itd. Utječe na egzistenciju milijuna građana EU-a. Sektor proizvodnje hrane u EU-u zapošljava 4,25 milijuna ljudi, ima promet od 1 098 milijardi EUR; troši 2,5 milijarde EUR na istraživanje i razvoj i ima višak od 25,2 milijarde EUR u trgovini prerađene hrane (22). Unatoč ekonomskom značaju hrane za gospodarstvo EU-a, trenutačno ne postoji prehrambena politika EU-a kao takva. Umjesto toga, prehrambene sustave oblikuju različiti politički okviri, kako je prethodno navedeno.

5.3. Prehrambena politika prikladna za 21. stoljeće mora ispuniti više kriterija, kao što su: kvaliteta hrane (npr. okus, užitak, izgled i autentičnost); zdravlje (npr. sigurnost, hranjivost, dostupnost i znanje); okoliš (npr. CO2, voda, uporaba zemljišta, tlo, biološka raznolikost, kvaliteta zraka i sistemska otpornost), socijalne i kulturne vrijednosti (npr. identitet, jednakost pristupa, povjerenje, izbor i vještine); zdravo gospodarstvo (npr. istinsko tržišno natjecanje i pravedna zarada, pristojna radna mjesta, u cijelosti internalizirani troškovi i razumne, konkurentne cijene); te dobro upravljanje (npr. demokratska odgovornost, transparentnost, etički postupci i uporaba čvrstih znanstvenih dokaza). Sve postojeće politike EU-a povezane s hranom mogu se promatrati unutar tih područja politike.

5.4. Sveobuhvatna prehrambena politika mora poboljšati otporne ekosustave i zajamčiti da svi dionici i sudionici u lancu opskrbe hranom imaju pristojan dohodak, unutar i izvan EU-a. Cijene hrane ne odražavaju potpuni trošak proizvodnje, a zdravstveni i socijalni troškovi te troškovi na području okoliša uglavnom su eksternalizirani. Zbog težnje jeftinijoj, „pristupačnijoj” hrani ne smiju se zanemariti druge značajke i učinci proizvodnje i potrošnje hrane. Sveobuhvatna prehrambena politika mogla bi pomoći u reintegraciji i ponovnom usklađivanju cijene hrane s drugim vrijednostima.

5.5. Sveobuhvatna prehrambena politika trebala bi objediniti postojeće i nove politike, s krajnjim ciljem osiguravanja održivih prehrambenih sustava i zdrave prehrane. To ne znači da treba izmisliti nešto što već postoji te stvoriti potpuno novu politiku ili dati nove ovlasti EU-u jer cilj nije nametanje jedinstvenog standarda. Upravo suprotno, znači donošenje reformi na razini EU-a kako bi se potakle nove i održivije mjere na svim razinama (lokalnoj/gradskoj, regionalnoj, nacionalnoj i razini poduzeća), kao i jačanje inicijativa koje već postoje, uz osiguravanje veće usklađenosti. To znači integraciju mjera na razini EU-a i onoga što se najbolje može poduzeti na drugim razinama upravljanja. Mogli bi se promicati fiskalni sustavi kojima se poboljšava pristup zdravoj prehrani preko gradskog planiranja i javne nabave, čime se podupiru lokalna tržišta i zapošljavanje.

5.6. Sveobuhvatna prehrambena politika također bi trebala postati osnova za ukidanje nepoštenih poslovnih praksi u pogledu dvojne i niže kvalitete proizvoda, odnosno proizvodnje i prodaje hrane niže kvalitete u različitim državama članicama unatoč identičnom pakiranju (23).

5.7. Za postizanje tih ciljeva potrebno je uskladiti političke mjere kako na području ponude tako i na području potražnje. To znači da dostupnost i pristupačnost hrane preko održive proizvodnje hrane moraju biti usklađene i s povećanim pristupom i osnaživanjem potrošača da odaberu zdravu i ukusnu prehranu. Potrebno je postići kombinaciju zakonodavnih promjena kako bi se uklonile regulatorne prepreke i pružili fiskalni poticaji te promjena u ponašanju utemeljenih na boljoj informiranosti, obrazovanju i podizanju svijesti potrošača i prerađivača. Glavni je cilj podići svijest i povećati potporu vrijednosti hrane na svim razinama te podržati postupnu, ali znatnu promjenu. Na primjer, smanjenje unosa soli najbolje funkcionira ako se provodi polako, ali sustavno, no nema poticaja za poduzeća da promjene sastav svojih proizvoda.

5.8. Sa stajališta ponude, kako bi sveobuhvatna europska prehrambena politika imala istinsku važnost za europske potrošače, nužno je da hrana proizvedena održivim metodama u EU-u bude konkurentna. To podrazumijeva sposobnost europskog poljoprivredno-prehrambenog sektora da osigurava hranu za potrošače po cijenama koje uključuju dodatne troškove prema kriterijima kao što su održivost, dobrobit životinja, sigurnost hrane i ishrana, ali i poštene prihode za poljoprivrednike, te da se pritom zajamči da velika većina potrošača prednost i dalje daje europskim proizvodima.

5.9. Provedba ciljeva održivog razvoja pruža ključan okvir za zajedničko djelovanje u cilju prehranjivanja svjetskog stanovništva na održiv način do 2030. Pitanja povezana s hranom i poljoprivredom protežu se kroz svih 17 ciljeva održivog razvoja. WHO posebice navodi da 12 ciljeva održivog razvoja zahtijeva djelovanje u području ishrane. Provedba ciljeva održivog razvoja po svojoj prirodi zahtijeva kolektivna, cjelovita rješenja koja uključuju različite odjele, ministarstva, sektore i cijeli lanac opskrbe hranom. Time se pružaju velike mogućnosti za vodstvo EU-a na kontinentalnoj razini.

5.10. Sveobuhvatnom prehrambenom politikom trebali bi se objediniti različiti pristupi radi provedbe ciljeva održivog razvoja te u nju treba uključiti postojeće višerazinsko i višesektorsko upravljanje u cilju osiguravanja cjelovitijeg postupka oblikovanja politika. Europa razvija stajališta o različitim stupovima prehrambenog sustava, točnije o: — poljoprivredi (izmijenjeni ZPP (24), ubrzani razvoj modela održive proizvodnje, generacijska obnova, održiv dohodak za poljoprivrednike, javno dobro za javni novac, dobrobit životinja), — uravnoteženom teritorijalnom razvoju/ruralnom razvoju (Cork 2.0) (25), — održivoj preradi (promjena sastava proizvoda), — kružnom gospodarstvu (26) (rasipanje hrane, energetska učinkovitost), — održivoj potrošnji hrane (izbor prehrane kojom se štiti zdravlje i okoliš, vodeća uloga maloprodajnog sektora), — društvenom učinku (pravedna raspodjela plaća i dohotka, socijalna zaštita), — kulturnom učinku (regionalni/lokalni identitet), — zdravlju, ishrani (zdravija prehrana/sigurnost hrane), — zaštiti okoliša (tlo (27), biološka raznolikost, kvaliteta vode/zraka), — obrazovanju (školsko obrazovanje, vrijednost hrane, kako kuhati, što je dobra hrana), — trgovini, uključujući međunarodnu trgovinu (poštenije trgovačke prakse u lancu opskrbe hranom (28), prehrambena neovisnost), — razvoju (usklađenost politika radi razvoja).

5.11. Taj novi sveobuhvatni pristup trebao bi biti dinamičan i uključivati dionike iz cijelog lanca opskrbe hranom i civilnog društva u cjelini, osiguravajući time odgovornu i transparentnu „prehrambenu demokraciju”.

5.12. Ukratko, sveobuhvatna prehrambena politika treba: 1. biti održiva sa stajališta okoliša te sa sociokulturnog i gospodarskog stajališta; 2. objedinjavati sve sektore i razine upravljanja; 3. uključivati sva područja društva; i 4. jačati poštene radne uvjete na svim razinama.

6. Plan – Koji su koraci potrebni za postizanje sveobuhvatne prehrambene politike?

6.1. Kao što su osnivači zajedničkog tržišta 1950-ih smatrali hranu središnjom točkom bolje i mirnije Europu, tako danas, šest desetljeća kasnije, EGSO naglašava potrebu da se započne stvaranje održivijeg prehrambenog sustava za Europu. Pritisci su sada dobro poznati i dokazani. Treba ih prevladati na lokalnoj razini i na razini država članica. Međutim, postoji potreba i za djelovanjem na europskoj razini.

6.2. EGSO predlaže osnivanje međusektorske i međuinstitucijske radne skupine, koja uključuje različite glavne uprave Komisije i druge institucije EU-a, u cilju razvoja akcijskog plana za održivost prehrane kako bi se pomoglo EU-u da provede ciljeve održivog razvoja povezane s hranom. Akcijski plan trebao bi se razviti s pomoću participativnog postupka koji uključuje dionike u cijelom lancu opskrbe hranom, civilno društvo i istraživače.

6.3. EGSO vidjeti mogućnost za organizaciju i razvoj prostora za uključivanje civilnog društva i njegovo aktivno sudjelovanje u tom postupku, i to na temelju zamaha nastalog na stručnim savjetovanjima EGSO-a o toj temi.

6.4. Od Zajedničkog istraživačkog centra, Glavne uprave za istraživanje i agencija za istraživanje država članica zahtijeva se da razviju „pregled stanja održive prehrane u EU-u” kako bi se potaknuo i pratio napredak prema ispunjavanju postavljenih ciljeva. Kombinacija novih i starih pokazatelja bit će potrebna za uključivanje i prijenos ciljeva održivog razvoja povezanih s hranom i drugih međunarodnih ciljeva (kao što su ciljevi za emisije stakleničkih plinova) u europski okvir.

6.5. Od Komisije, Parlamenta i Vijeća zahtijeva se istraživanje izvedivosti osnivanja Glavne uprave za hranu, koja bi poboljšala koordinaciju zadataka i odgovornosti u pogledu svih politika povezanih s hranom, od zajedničkih metodologija o analizi životnog ciklusa do velike količine podataka o hrani i održive ishrane. Ta nova glavna uprava osigurala bi potreban okvir za davanje prioriteta hrani te bi, po potrebi, bila izvor reguliranja, zakonodavstva i provedbe.

6.6. Trebalo bi osnovati novo europsko vijeće za prehrambenu politiku. Određene države članice već imaju takva tijela (npr. u Nizozemskoj i Nordijski laboratorij za prehrambenu politiku). Pružalo bi savjete o tranzicijama za koje znanost tvrdi da su potrebne za ispunjavanje ciljeva održivog razvoja i Pariškog sporazuma o klimatskim promjenama.

6.7. Prijelaz na održive europske prehrambene sustave zahtijeva bolju integraciju savjetovanja na području zdravlja, prehrane, okoliša i gospodarstva. EGSO podupire razvoj smjernica EU-a za održivu prehranu, i to na temelju inicijativa Njemačke, Nizozemske, Švedske i Francuske za pružanje jasnijih smjernica potrošačima i industriji o tome kako postići ravnotežu između dobre ishrane i manjeg učinka na okoliš te spriječiti lažne tvrdnje o okolišu i zdravlju, uz uzimanje u obzir kulturnih preferencija. To bi se trebalo odraziti u novom pametnom sustavu za označivanje održive hrane.

Bruxelles, 6. prosinca 2017. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Georges DASSIS

(1) Mišljenje EGSO-a „Moguća izmjena zajedničke poljoprivredne politike”, SL C 288, 31.8.2017., str. 10.

(2) HLPE, 2017. Nutrition and food systems („Ishrana i prehrambeni sustavi”).

(3) Vidjeti bilješku 1.

(4) http://www.ehnheart.org/cvd-statistics.html

(5) Euromonitor International, Passport Nutrition 2017 („Putovnica za ishranu 2017.”).

(6) Oxfam (2015.), A Europe for the many, not the few („Europa za mnoge, ne za nekolicinu”).

(7) Npr. Hoekstra i Mekonnen (2016.).

(8) OECD (2014.).

(9) https://www.eea.europa.eu/data-and-maps/indicators/soil-erosion-by-water-1/assessment

(10) https://www.eea.europa.eu/highlights/fish-to-fork-a-need

(11) www.fao.org/nr/sustainability

(12) Mišljenje EGSO-a „Nepoštene trgovačke prakse među poduzećima u lancu opskrbe hranom”, SL C 34, 2.2.2017., str. 130.

(13) http://ec.europa.eu/food/safety/food_waste_en

(14) Mason i Lang (2017.). Sustainable Diets („Održiva prehrana”). Abingdon: Routledge

(15) Freibauer, Mathijs et al (2011.), 3. izvješće SCAR-a Europskoj komisiji.

(16) http://www.fooddrinkeurope.eu/publication/data-trends-of-the-european-food-and-drink-industry-2016/

(17) Falkenberg K. (2016.). Sustainability Now! A European Vision for Sustainability („Održivost sada! Europska vizija za održivost”). EPSC, br. 18., 20. srpnja.

(18) WHO Europska regija (2013.) http://www.euro.who.int/__data/assets/pdf_file/0019/191125/e96859.pdf

(19) https://www.statista.com/statistics/237928/online-advertising-spending-in-western-europe/

(20) Cartoon characters and food: just for fun? („Likovi iz crtića i hrana: jesu li na njoj samo iz zabave?”), dokument o stajalištu, BEUC, 2017.

(21) Vidjeti bilješku 12.

(22) http://www.fooddrinkeurope.eu/uploads/publications_documents/Data_and_trends_Interactive_PDF_NEW.pdf

(23) Rezultati studije Sveučilišta kemije i tehnologije u Pragu, 2015. http://www.sehnalova.cz/soubory/rozdily-potravin/Prezentace.pdf

(24) Vidjeti bilješku 1.

(25) Mišljenje EGSO-a „Od Deklaracije iz Corka 2.0 do konkretnih mjera”, SL C 345, 13.10.2017., str. 37.

(26) Mišljenje EGSO-a „Kružno gospodarstvo”, SL C 264, 20.7.2016., str. 98.

(27) Mišljenje EGSO-a „Korištenje poljoprivrednog tla za održivu proizvodnju hrane i usluge ekosustava”, usvojeno 18. listopada 2017. (još nije objavljeno u SL-u).

(28) Vidjeti bilješku 12.