Ovom Direktivom dopunit će se zakonodavstvo EU-a u području klime, uključujući Europski zakon o klimi, kojim se utvrđuju klimatske ambicije Unije, s prijelaznim ciljem smanjenja neto emisija stakleničkih plinova za najmanje 55 % do 2030., kako bi se Europa usmjerila na odgovoran put prema klimatskoj neutralnosti do 2050. Konkretno, ovom će se Direktivom dopuniti paket za ostvarivanje klimatskog cilja „Spremni za 55 %” i njegove razne ključne mjere, kao što su postavljanje ambicioznijih ciljeva u pogledu energetske učinkovitosti i energije iz obnovljivih izvora za države članice do 2030. ili nadogradnja Sustava EU-a za trgovanje emisijama , koji se mora temeljiti na sveobuhvatnijoj transformaciji proizvodnih procesa kako bi se do 2050. postigla klimatska neutralnost u cijelom gospodarstvu i svim lancima vrijednosti. Paket „Spremni za 55 %” primjenjivat će se samo neizravno na neke lance vrijednosti izvan EU-a koji pripadaju poduzećima iz EU-a u okviru mehanizma za ugljičnu prilagodbu na granicama (CBAM) , čiji je cilj spriječiti „istjecanje ugljika” uvođenjem cijene ugljične prilagodbe za odabrane uvezene proizvode koji ne podliježu cijeni ugljika koja proizlazi iz sustava EU-a za trgovanje emisijama.

Na temelju prava okoliša EU-a uvode se različiti zahtjevi u pogledu okoliša za poduzeća i države članice ili se utvrđuju ciljevi Unije. Međutim, to se pravo općenito ne primjenjuje na lance vrijednosti izvan Unije u kojima može nastati do 80–90 % štete za okoliš uzrokovane proizvodnjom EU-a. Direktivom o odgovornosti za okoliš uspostavlja se okvir za odgovornost za okoliš u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu na temelju načela „onečišćivač plaća” u odnosu na vlastito poslovanje poduzeća. Njome nisu obuhvaćeni lanci vrijednosti poduzeća. Građanskopravna odgovornost povezana s negativnim učincima na okoliš iz ove Direktive bit će dopuna Direktivi o odgovornosti za okoliš.

Komisijin Prijedlog nove uredbe o baterijama ima posebne ciljeve, a to su smanjenje utjecaja na okoliš, klimu i društvo u svim fazama životnog ciklusa baterija, bolje funkcioniranje unutarnjeg tržišta i osiguravanje jednakih uvjeta s pomoću zajedničkog skupa pravila. Od gospodarskih subjekata koji na tržište Unije stavljaju industrijske baterije ili baterije za električna vozila (uključujući one ugrađene u vozila) kapaciteta većeg od 2 kWh zahtijeva se da uspostave politike dužne pažnje u lancu opskrbe. Usmjeren je na one sirovine čiji znatan dio svjetske proizvodnje otpada na proizvodnju baterija i koje mogu imati negativne učinke na društvo ili okoliš (kobalt, prirodni grafit, litij i nikal). Gospodarski subjekti moraju dostaviti dokumentaciju o usklađenosti za potrebe provjere treće strane koju provode prijavljena tijela i podliježu provjerama nacionalnih tijela za nadzor tržišta. Ovom će se Direktivom dopuniti Uredba o baterijama uvođenjem dužne pažnje u lancu vrijednosti u odnosu na sirovine koje nisu obuhvaćene tom uredbom, ali se ne zahtijeva certificiranje za stavljanje proizvodâ na tržište EU-a.

Komisijin Prijedlog uredbe o lancima opskrbe koji ne pridonose krčenju šuma usmjeren je na određene lance opskrbe robom i proizvodima. Ima poseban cilj, a to je smanjiti utjecaj potrošnje i proizvodnje EU-a na krčenje i propadanje šuma u cijelom svijetu. Zahtjevi iz tog prijedloga u nekim će područjima biti preskriptivniji u usporedbi s općim obvezama dužne pažnje iz ove Direktive. Uključuje i zabranu stavljanja na tržište određenih roba i od njih dobivenih proizvoda ako se ispunjavanje zahtjeva povezanih sa zakonitošću i nepostojanjem krčenja šuma ne može utvrditi dužnom pažnjom. Ta će se zabrana primjenjivati na sve subjekte koji stavljaju relevantne proizvode na tržište Unije, uključujući poduzeća iz EU-a i izvan njega, bez obzira na njihov pravni oblik i veličinu. Stoga, iako se opći ciljevi tih dviju inicijativa međusobno podupiru, njihovi su posebni ciljevi različiti. Ovom će se Direktivom dopuniti Uredba o proizvodima koji nisu povezani s krčenjem šuma uvođenjem dužne pažnje u lancu vrijednosti u odnosu na aktivnosti koje nisu obuhvaćene tom uredbom, ali bi mogle izravno ili neizravno dovesti do krčenja šuma.

Nedavnim Komisijinim Prijedlogom direktive u pogledu korporativnog izvještavanja o održivosti, kojim se revidira Direktiva o nefinancijskom izvještavanju, proširilo bi se područje primjene na sva velika poduzeća i sva uvrštena poduzeća, zahtijevala revizija (osiguranje) dostavljenih informacija i poboljšala standardizacija dostavljenih informacija davanjem ovlasti Komisiji za donošenje standarda izvještavanja o održivosti. Ovom Direktivom dopunit će se postojeća Direktiva o nefinancijskom izvještavanju i njezine predložene izmjene (Prijedlog direktive o korporativnom izvještavanju o održivosti) dodavanjem materijalne korporativne obveze za neka poduzeća da postupaju s dužnom pažnjom kako bi utvrdila, spriječila, ublažila i uzela u obzir vanjsku štetu koja proizlazi iz negativnih učinaka na ljudska prava i okoliš u poslovanju poduzeća, njegovim društvima kćerima i u lancu vrijednosti. Posebna je važnost Prijedloga direktive u pogledu korporativnog izvještavanju o održivosti u tome da se njime nalaže objavljivanje planova poduzeća kako bi se osiguralo da su njegov poslovni model i strategija kompatibilni s prelaskom na održivo gospodarstvo i ograničavanjem globalnog zatopljenja na 1,5 °C u skladu s Pariškim sporazumom. Te su dvije inicijative usko povezane i dovest će do sinergija. Prvo, za pravilno prikupljanje informacija u svrhu izvještavanja na temelju predložene direktive o korporativnom izvještavanju o održivosti potrebno je uspostaviti postupke, što je usko povezano s utvrđivanjem negativnih učinaka u skladu s obvezom dužne pažnje utvrđenom ovom Direktivom. Drugo, direktivom o korporativnom izvještavanju o održivosti obuhvatit će se posljednji korak obveze dužne pažnje, odnosno faza izvještavanja, za poduzeća koja su isto tako obuhvaćena tom direktivom. Treće, ovom Direktivom utvrdit će se obveze poduzeća da naprave plan kojim se osigurava usklađenost poslovnog modela i strategije s prelaskom na održivo gospodarstvo i ograničavanjem globalnog zatopljenja na 1,5 °C u skladu s Pariškim sporazumom, o čemu se mora izvještavati u skladu s direktivom o korporativnom izvještavanju o održivosti. Stoga će dovesti do toga da izvješća poduzeća budu potpunija i učinkovitija. Prema tome, komplementarnošću će se povećati učinkovitost obiju mjera i potaknuti promjena korporativnog ponašanja u tim poduzećima.

Ovom će se Direktivom pridonijeti europskom stupu socijalnih prava jer se oboma promiču prava kao što su pravedni radni uvjeti. Bavit će se, osim vanjskog aspekta, kršenjem međunarodnih standarda rada kad do njih dođe u Uniji (npr. slučajevi prisilnog rada u poljoprivredi). Stoga bi se njome unutar Unije ojačala i zaštita radnika u Uniji zajedno s postojećom pravnom stečevinom u području socijalnih prava i pridonijelo sprečavanju i suzbijanju zlouporaba unutar država članica i među njima.

Stoga će se ovom Direktivom dopuniti regulatorno okruženje EU-a koje trenutačno ne uključuje transparentan i predvidljiv okvir na razini Unije kojim se poduzećima iz EU-a u svim sektorima gospodarstva pomaže da procijene rizike i učinke održivosti u pogledu rizika za temeljna ljudska prava i okoliš te da njima upravljaju, među ostalim u svim svojim lancima vrijednosti.

2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST

Pravna osnova

Prijedlog se temelji na člancima 50. i 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU).

Člankom 50. stavkom 1. UFEU-a, a posebno člankom 50. stavkom 2. točkom (g) UFEU-a predviđa se nadležnost EU-a da djeluje u cilju postizanja slobode poslovnog nastana s obzirom na određenu djelatnost, posebno „usklađivanjem, u mjeri u kojoj je to potrebno, zaštitnih mehanizama koje države članice zahtijevaju od trgovačkih društava u smislu članka 54. drugog stavka UFEU-a radi zaštite interesa članova i trećih, s ciljem ujednačavanja takvih zaštitnih mehanizama širom Unije”. Primjer mogu biti mjere koordinacije koje se odnose na zaštitu interesa dioničara trgovačkih društava i drugih dionika u cilju ujednačavanja takve zaštite u cijeloj Uniji ako se nacionalna pravila toliko razlikuju da ometaju slobodu poslovnog nastana. Primjena ove odredbe moguća je ako je cilj ukloniti postojeće ili spriječiti pojavu budućih prepreka slobodi poslovnog nastana koje nastaju zbog različitog razvoja nacionalnih zakona. Pojava takvih prepreka mora biti izgledna, a cilj mjere o kojoj je riječ mora biti njihovo sprečavanje.

Ovim se Prijedlogom uređuju obveze dužne pažnje poduzeća u pogledu održivosti i istodobno, u mjeri povezanoj s tom dužnom pažnjom, obuhvaćaju dužnosti direktora poduzeća te sustavi korporativnog upravljanja radi provedbe dužne pažnje. Stoga se prijedlog odnosi na postupke i mjere za zaštitu interesa članova i dionika poduzeća. Nekoliko država članica nedavno je donijelo zakone o dužnoj pažnji u pogledu održivosti, u drugima je postupak donošenja u tijeku, a neke razmatraju djelovanje. Osim toga, sve veći broj država članica odnedavno regulira to pitanje zahtijevajući od direktora da uzmu u obzir vanjske učinke poduzeća, da u svojim odlukama daju prednost interesima dionika ili objave izjavu o politici u pogledu strategije poduzeća za ljudska prava. Novi zakoni o dužnoj pažnji i oni u izradi znatno se razlikuju od države do države unatoč namjeri svih država članica da se nadovežu na postojeće međunarodne standarde (Vodeća načela UN-a o poslovanju i ljudskim pravima i Standardi OECD-a o odgovornom poslovnom ponašanju), što dovodi do različitih zahtjeva. Određene države članice donijele su ili će vjerojatno donijeti zakonodavstvo koje je ograničeno na posebna pitanja u pogledu održivosti u lancima vrijednosti. Postoje razlike u pogledu osobnog područja primjene, materijalnih zahtjeva u pogledu dužne pažnje, režima provedbe i povezanih dužnosti direktora koje u budućnosti mogu postati još veće. Može se očekivati da će se neke države članice odlučiti za nedonošenje zakona u tom području. Stoga vrlo različiti zahtjevi u zakonodavstvu država članica dovode do rascjepkanosti unutarnjeg tržišta. Ta će se rascjepkanost s vremenom vjerojatno povećati.

Zbog te rascjepkanosti postoji opasnost od nejednakih uvjeta za poduzeća na unutarnjem tržištu. Prvo, na poduzeća i njihove direktore, posebno ona koja imaju prekogranične lance vrijednosti, već se primjenjuju različiti zahtjevi i vjerojatno će se primjenjivati još različitiji, ovisno o tome gdje se nalazi njihovo registrirano sjedište. Time se narušava tržišno natjecanje. Osim toga, ovisno o tome kako strukturiraju svoje poslovanje na unutarnjem tržištu, neka poduzeća mogu istodobno biti obuhvaćena područjem primjene dvaju ili više različitih nacionalnih pravnih okvira koji se odnose na održivo korporativno upravljanje. To bi moglo dovesti do udvostručavanja zahtjeva, poteškoća u ispunjavanju zahtjeva, nedostatka pravne sigurnosti za poduzeća, pa čak i do međusobno nespojivih paralelnih pravnih zahtjeva. S druge strane, neka poduzeća možda nisu obuhvaćena područjem primjene nijednog nacionalnog okvira samo zato što nemaju veze koje su prema nacionalnom pravu relevantne za nadležnost države članice koja ima uspostavljena pravila o dužnoj pažnji i time ostvaruju prednost u odnosu na svoje konkurente.

Predloženi akt osmišljen je kako bi se spriječile i uklonile takve prepreke slobodnom kretanju i narušavanju tržišnog natjecanja usklađivanjem zahtjeva da poduzeća provode dužnu pažnju u vlastitom poslovanju, društvima kćerima i lancima vrijednosti te u okviru povezanih dužnosti direktora. To će dovesti do jednakih uvjeta u kojima poduzeća slične veličine i njihovi direktori podliježu istim zahtjevima za integriranje održivog korporativnog upravljanja i mjera korporativne dužne pažnje u svoje unutarnje sustave upravljanja, čime se na sličan način štite interesi dionika poduzeća. Usklađeni uvjeti bili bi korisni za prekogranični poslovni nastan, uključujući poslovanje poduzeća i ulaganja, jer bi se time olakšala usporedba zahtjeva za održivo poslovanje i olakšalo djelovanje, a time i smanjili troškovi.

Članak 50. UFEU-a jest lex specialis za mjere donesene radi ostvarenja slobode poslovnog nastana. Među predloženim mjerama, mjere koje se odnose na korporativno upravljanje poduzeća obuhvaćene su tom pravnom osnovom, posebno integriranje dužne pažnje u politike poduzeća, mjere za plan poduzeća kako bi se osiguralo da su poslovni model i strategija usklađeni s prelaskom na održivo gospodarstvo i ograničavanjem globalnog zatopljenja na 1,5 °C u skladu s Pariškim sporazumom te povezane mjere za primitke i odredbe o direktorovoj dužnosti brižnog postupanja i dužnostima direktora u pogledu uspostave i nadzora dužne pažnje.

Kako bi se na sveobuhvatan način uklonile opisane prepreke unutarnjem tržištu, članak 50. UFEU-a ovdje se kombinira s općom odredbom članka 114. UFEU-a. Člankom 114. UFEU-a predviđa se donošenje mjera za usklađivanje odredaba zakona ili drugih propisa u državama članicama, čiji je cilj uspostava i funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Zakonodavac Unije može se pozvati na članak 114. UFEU-a, osobito ako su razlike između nacionalnih pravila takve da ometaju temeljne slobode ili dovode do narušavanja tržišnog natjecanja i stoga imaju izravan učinak na funkcioniranje unutarnjeg tržišta.

Kako je prethodno navedeno, razlike između nacionalnih pravila o održivom korporativnom upravljanju i obveza dužne pažnje izravno utječu na funkcioniranje unutarnjeg tržišta, a ta u budućnosti će vjerojatno utjecati još više. Osim pitanja uređenih člankom 50. UFEU-a, ovaj se akt odnosi i na druga područja uspostave i funkcioniranja unutarnjeg tržišta. Konkretno, ako bi izostalo djelovanje zakonodavca Unije, proizvodnja i kretanje robe i usluga išli bi u korist jurisdikcija bez režimâ dužne pažnje ili s manje zahtjevnim režimima ili poduzeća s poslovnim nastanom u takvim jurisdikcijama, što bi znatno utjecalo na protok robe i usluga. Nadalje, poduzeća koja isporučuju robu ili usluge, posebno MSP-ovi, suočit će se s različitim pravilima i očekivanjima kupaca iz različitih država članica. Na primjer, dok se u skladu s pravom jedne države članice od dobavljača mogu zahtijevati revizije koje provodi treća strana, druga država članica može zahtijevati da isti dobavljač sudjeluje u priznatim sektorskim programima i inicijativama s više dionika. Jedna država članica može zahtijevati od poduzeća da provede dužnu pažnju u odnosu na uvriježene poslovne odnose, dok druga država članica može obuhvatiti samo izravne dobavljače. To bi dovelo do umnožavanja različitih djelomično nespojivih zahtjeva kojima se narušava slobodan protok robe i usluga u Uniji.

Može se predvidjeti da će ti poremećaji i učinci s vremenom postati ozbiljniji jer će sve više država članica donijeti različite nacionalne zakone ili čak dovesti do „utrke prema dnu” u predstojećim propisima o dužnoj pažnji.

Poremećaji su relevantni i za građanskopravnu odgovornost u slučaju štete prouzročene u lancu vrijednosti poduzeća. Neki nacionalni pravni okviri o dužnoj pažnji izričito uključuju sustav građanskopravne odgovornosti povezan s neprovođenjem dužne pažnje, dok ga drugi izričito isključuju. Protiv niza poduzeća podignute su tužbe zbog toga što su uzrokovala ili nisu spriječila negativne učinke na razini svojih društava kćeri ili lanaca vrijednosti. O takvim se slučajevima danas odlučuje na temelju različitih pravila. U nedostatku zajedničkih pravila, različiti nacionalni sustavi odgovornosti mogu dovesti do različitih ishoda, ovisno o tome postoji li kontrola vlasništva (u pogledu društava kćeri) ili činjenična kontrola (izravnim ugovorima ili, ako bi poduzeće moglo provoditi kontrolu, na temelju kaskadne metode sklapanja ugovora ili druge utjecajne pozicije u neizravnim poslovnim odnosima). Ta bi rascjepkanost dovela do narušavanja tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu jer bi poduzeće sa sjedištem u jednoj državi članici podlijegalo zahtjevima za naknadu štete zbog štete prouzročene u njegovu lancu vrijednosti, dok bi poduzeće s istim lancem vrijednosti bilo izuzeto od tog financijskog i reputacijskog rizika zbog različitih nacionalnih pravila.

Predloženim sustavom građanskopravne odgovornosti pojasnilo bi se koja se pravila primjenjuju u slučaju da šteta nastane u vlastitom poslovanju poduzeća, na razini njegovih društava kćeri i na razini izravnih i neizravnih poslovnih odnosa u lancu vrijednosti. Osim toga, svrha predložene odredbe o primjenjivom pravu jest osigurati primjenu usklađenih pravila, uključujući pravila o građanskopravnoj odgovornosti, i u slučajevima u kojima pravo koje se primjenjuje na takav zahtjev nije pravo države članice. Stoga će biti ključno osigurati potrebne jednake uvjete za sve.

Supsidijarnost

Prvo, samo zakonodavstvo država članica u tom području vjerojatno neće biti dostatno i učinkovito. Kad je riječ o posebnim prekograničnim problemima, kao što su onečišćenje, klimatske promjene, bioraznolikost itd., u slučaju nedjelovanja drugih država članica otežano je pojedinačno djelovanje. Mala je vjerojatnost da će se samo djelovanjem pojedinačnih država članica ispuniti međunarodne obveze kao što su ciljevi Pariškog sporazuma o klimatskim promjenama donesenog u sklopu UNFCCC-a, Konvencije o biološkoj raznolikosti i drugih multilateralnih sporazuma o okolišu. Nadalje, rizici koji proizlaze iz štetnih učinaka na ljudska prava i okoliš prisutni u lancima vrijednosti poduzeća često imaju prekogranične učinke (npr. onečišćenje, transnacionalni lanci opskrbe i lanci vrijednosti).

Drugo, mnoga poduzeća posluju u cijelom EU-u ili globalno: lanci vrijednosti šire se na druge države članice Unije, a sve više i na treće zemlje. Institucionalni ulagači koji ulažu preko granica posjeduju velik dio (38 %) ukupne tržišne kapitalizacije velikih europskih uvrštenih poduzeća, stoga mnoga poduzeća imaju prekogranično vlasništvo, a na njihovo poslovanje utječu propisi u nekim zemljama ili nedostatak djelovanja u drugima. To je jedan od razloga zbog kojih vodeća poduzeća vjerojatno nisu voljna poduzeti daljnje korake u rješavanju pitanja održivosti, uključujući ona u današnjim lancima vrijednosti, te traže jednake prekogranične uvjete.

Treće, poduzećima koja posluju na unutarnjem tržištu i izvan njega potrebni su pravna sigurnost i jednaki uvjeti za održivi rast. Nekoliko država članica nedavno je donijelo zakone o dužnoj pažnji, u drugima je postupak donošenja u tijeku, a neke razmatraju djelovanje. Postojeća pravila država članica i ona koja su u pripremi već su rezultirala različitim zahtjevima, a s obzirom na to da bi se taj trend mogao nastaviti, postoji rizik od neučinkovitosti i nejednakih uvjeta. Različiti zakoni o dužnoj pažnji imaju znatne neizravne učinke na dobavljače koji opskrbljuju više poduzeća na koja se primjenjuju različiti zakoni jer se obveze u praksi prenose u ugovorne klauzule. Ako se zahtjevi u pogledu dužne pažnje znatno razlikuju od jedne države članice do druge, to stvara pravnu nesigurnost, rascjepkanost jedinstvenog tržišta, dodatne troškove i složenu situaciju za poduzeća i njihove ulagače koji posluju prekogranično te druge dionike. To se može izbjeći djelovanjem EU-a i stoga ima dodanu vrijednost.

Naposljetku, za razliku od pojedinačnog djelovanja država članica, intervencijom EU-a može se osigurati snažan europski utjecaj u kreiranju politika na globalnoj razini.