HR Službeni list Europske unije C 129/1

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o temi „Nejednaka raspodjela bogatstva u Europi: jaz među državama članicama u pogledu dobiti i rada”

(samoinicijativno mišljenje)

(2018/C 129/01)

Izvjestitelj: Plamen DIMITROV

Odluka Plenarne skupštine 22.9.2016. Pravni temelj: pravilo 29. stavak 2. Poslovnika samoinicijativno mišljenje Nadležna stručna skupina: Stručna skupina za ekonomsku i monetarnu uniju te ekonomsku i socijalnu koheziju Datum usvajanja u Stručnoj skupini: 7.9.2017. Datum usvajanja na plenarnom zasjedanju: 6.12.2017. Plenarno zasjedanje br.: 530 Rezultat glasovanja (za/protiv/suzdržani): 188/30/23

1. Zaključci i preporuke

1.1. EGSO smatra da je nejednakost dohotka i nejednaka raspodjela bogatstva u EU-u postala gospodarski i socijalni izazov, koji bi trebalo rješavati provedbom odgovarajućih mjera na nacionalnoj razini te uz potporu mjera na razini EU-a. Veću važnost pripisujemo nejednakosti dohotka, bilo u Europi bilo na svjetskoj razini. Međutim, EGSO naglašava da pozornost treba usmjeriti i na nejednaku raspodjelu bogatstva, koja je mnogo varijabilnija funkcija i ima mnogo dugotrajniji utjecaj. Upravo je zato potrebno pojasniti razloge nejednakosti, utvrditi čimbenike koji do njih dovode te osmisliti odgovarajuća politička rješenja.

1.2. Treba provesti pažljivu analizu i procjenu točne prirode raspodjele bogatstva u EU-u te poduzeti pravovremene preventivne mjere kako bi se izbjegle štetne posljedice, kao što su brzo nestajanje „srednje klase” i pripisivanje sve većeg broja ljudi kategoriji „siromašnih radnika” ili kategoriji građana kojima „prijeti siromaštvo i socijalna isključenost”. Tržišno gospodarstvo treba promatrati ne samo kao sredstvo za postizanje snažnog gospodarskog rasta nego i kao jedan od mehanizama potrebnih za postizanje ciljeva važnih za društvo.

1.3. Najvažniji instrument koji državama članicama stoji na raspolaganju za promicanje pravedne preraspodjele dodane vrijednosti u čitavom društvu fiskalna je politika. Središnja bi se uloga također trebala dodijeliti aktivnim politikama tržišta rada kojima se olakšava prijelaz između obrazovanja, osposobljavanja i poslovnog života, kao i politikama kojima se uređuju oporezivanje i socijalni prijenosi. EGSO preporučuje da države članice što prije provedu mjere kojima se može umanjiti nejednakost i osigurati pravedna preraspodjela nove dodane vrijednosti u čitavom društvu.

1.4. EGSO smatra da je potreban sustav socijalnih prijenosa i socijalne pomoći koji će dobro funkcionirati. Preraspodjela kao mehanizam naknade velikim bi dijelom trebala popuniti praznine u sustavu tržišta. Potrebno je razviti javna dobra (društvenu infrastrukturu, objekte za usluge od javnog interesa itd.), čija bi se uloga trebala promatrati kao sredstvo za rješavanje nejednakosti. Fiskalne prihode trebalo bi više preusmjeriti s oporezivanja rada na oporezivanje bogatstva, pri čemu bi se oporezivali nasljedstvo i dohodak od kapitala.

1.5. Koncentracija bogatstva također stvara koncentraciju goleme moći, koja se manifestira u raznim oblicima, među ostalim u vidu narušavanja tržišnog natjecanja. EGSO smatra da je intenzivan gospodarski rast ključan za smanjenje siromaštva i nejednake raspodjele gospodarstva. Rast treba promicati boljim korištenjem strukturnih i kohezijskih fondova, poticanjem poduzetništva, zaštitom natjecanja, programima potpore malim i srednjim poduzetnicima i provedbom politika za sprečavanje diskriminacije žena i osoba u nepovoljnim situacijama.

1.6. EGSO je zabrinut za djelotvornost trenutačne politike EU-a u okviru strategije Europa 2020., kojom se osobit naglasak stavlja na siromaštvo. U tu je svrhu potrebna adekvatnija politička potpora kako bi se državama članicama osigurala dovoljna podrška pri suočavanju s trendovima sve veće nejednakosti. Potrebne su snažnije mjere kako bi se uhvatilo u koštac s problemom siromaštva, koje proteklih nekoliko godina raste u apsolutnom smislu (1). Stoga se politike trebaju kreirati na nadnacionalnoj europskoj razini kako bi se primjenom integriranog pristupa promicao uključiviji rast. Europski stup socijalnih prava trebalo bi se mnogo tješnje povezati s europskim semestrom, a oba bi trebalo uskladiti sa strategijom Europa 2020. radi uspješnog ostvarivanja njome zadanih ciljeva na europskoj i nacionalnoj razini.

1.7. Usto treba provoditi ciljane mjere na tržištu rada povezane sa socijalnom zaštitom. S obzirom na to da zaštita radnih mjesta, koja prolaze kroz vrlo dinamične promjene, nije uvijek izvediva, potrebno je usredotočiti se na promicanje zapošljavanja i zaštitu radne snage. Veoma je važno održati minimalne socijalne standarde kojima se jamče dostojanstvena plaća i dostojanstveni uvjeti rada. Naglasak treba staviti na olakšavanje prijelaza u poslovnom životu, uz istodobno jamčenje zajedničkih, radničkih i socijalnih prava, uključujući pravo na pristupanje sindikatima i kolektivno pregovaranje.

1.8. EGSO smatra da je potrebno uspostaviti transparentan mehanizam za sustavno praćenje podataka o dohotku i bogatstvu te omogućiti konsolidiranje tih podataka. Time će se, s jedne strane, poboljšati administracija, a s druge strane, olakšati izrada statističkih podataka o raspodjeli bogatstva u državama članicama. Uvođenje registra dioničara u poduzećima na europskoj razini imala bi važnu ulogu u ovom kontekstu.

2. Kontekst

2.1. Nejednakost u raspodjeli bogatstva saže daleko u prošlost Europe. Riječ je o povijesnom procesu koji nije stao čak ni nakon osnivanja europodručja zbog stalnih novih unutarnjih i vanjskih neravnoteža izazvanih razlikama u gospodarskoj konkurentnosti. Razlike uključuje aspekte povezane s cijenom i troškovima i trenutačno ih produbljuju veliki politički izazovi s kojima se EU suočava, kao što su terorizam, populizam, nacionalni izbori te – s gospodarske strane – niske razine ulaganja, niske stope rasta, visoke razine nezaposlenosti, demografske promjene i položaj Europe u novim borbama za globalnu dominaciju u području trgovine i digitalnog razvoja.

2.2. Potrebno je činiti jasnu razliku između nejednakosti dohotka i nejednake raspodjele bogatstva, koja ima dugotrajniji učinak, te ih je ključno detaljnije ispitati. Bogatstvo se sustavno neravnomjernije raspodijeljeno nego dohodak. Vrlo često, gospodarski subjekti mogu imati relativno sličan dohodak, no njihovo bogatstvo uvelike se razlikuje iz brojnih razloga koji nisu povezani s novcem, altruističnih razloga, nasljedstva i dr. Kao rezultat toga, stavljanjem naglaska na nejednaku raspodjelu bogatstva objektivnije se prikazuju stvarne novčane nejednakosti među građanima EU-a.

2.3. EGSO smatra da je gospodarski razvoj u Europi sve dinamičniji te da predstavlja izazov za institucije i njihovu sposobnost držanja koraka s promjenama. To se pitanje ujedno pojavljuje u osobito povoljnom trenutku uzimajući u obzir raspravu o nejednakom razvoju država članica EU-a. Velike su razlike između razvijenih zemalja i zemalja u razvoju, zapadne i istočne Europe, država članica unutar i izvan europodručja, država članica unutar i izvan schengenskog područja.

2.4. EGSO primjećuje da su se od 1970. godine nejednakost dohotka i nejednakost u raspodjeli bogatstva postupno povećavale. Općenito, globalizacija bi trebala imati pozitivnu ulogu u smanjenju razlika u dohotku i materijalnih razlika među zemljama, no proteklih je godina taj trend obrnut. Ukupno 10 % najbogatijih kućanstava ne samo da ostvaruje otprilike 31 % ukupnog dohotka, nego i posjeduje preko 50 % ukupnog bogatstva u 28 država članica EU-a. U mnogim je zemljama povećanje bogatstva nadmašilo rast BDP-a i dovelo do golemih nejednakosti (2). One imaju opasne gospodarske, socijalne i političke posljedice, koje zahtijevaju ozbiljnu javnu raspravu stručnjaka i političara o načinu rješavanja tog pitanja te iziskuju primjenu političkih mjera.

2.5. EGSO smatra da postoji stvarna opasnost da će se problem nejednakosti produbiti na svjetskoj razini zbog iznimno brzog gospodarskog razvoja u Europi te zbog toga što je sve teže pravodobno kreirati makroekonomsku politiku. Širenje nejednakosti dohotka i bogatstva proteklih desetljeća potvrđuje rast Ginijeva koeficijenta, koji je u zemljama OECD-a u prosjeku porastao s 0,29, koliko je iznosio sredinom 1980-ih, na 0,32–0,35 u razdoblju 2013.–2015. Sličan trend prisutan je u pojedinačnim zemljama EU-a (3). Međutim, treba primijetiti da je u zemljama kao što su Bugarska, Litva i Rumunjska već dostigao kritičnu vrijednost veću od 0,37 (4). Unatoč činjenici da postoje brojni podaci i studije o nejednakosti dohotka, daleko je manje dokaza o nejednakostima u raspodjeli bogatstva na razini kućanstava, kako unutar tako i između država. Ustvari, čak ni danas ne postoje međunarodni standardi koje bi nacionalni statistički uredi i drugi izrađivači podataka mogli koristiti pri prikupljanju podataka o raspodjeli bogatstva (5).

2.6. Zabrinjava činjenica što se, zbog općeg nedostatka povjerenja u mnogim europskim gospodarstvima, akumulirana dobit ponovno ne ulaže, a to potiskuje tržišno natjecanje te izaziva nagli pad ulaganja i pomanjkanje novih radnih mjesta. Thomas Piketty u svojoj knjizi (6) pruža empirijske dokaze o toj temi, na temelju proučavanja posebice europskog gospodarstva. Ako se dobit samo akumulira i dokapitalizira, to ne dovodi do stvaranja dodane vrijednosti ili povećanja povrata sredstava u stvarnom gospodarstvu. Stoga je logično da se jaz između bogatih i siromašnih u EU-u već desetljećima povećava.

2.7. EGSO smatra da postoji opasnost da srednje klase u EU-u srednjoročno budu pod pritiskom. U doglednoj budućnosti sve će više radnih mjesta nestati kao posljedica digitalizacije i robotizacije. Osim toga, određene vrste zanimanja također nestaju unatoč prošlim i sadašnjim dokazima da bi se nova radna mjesta i nove vrste zanimanja jednako tako mogle pojaviti upravo zahvaljujući tim trendovima. Očekuje se da će te promjene – ako se njima primjereno ne upravlja – pridonijeti povećanju nejednakosti. EGSO smatra da bi trebalo pravodobno poduzeti mjere borbe protiv štetnih posljedica tehnološkog razvoja, procesa koji je inače inovativan i općenito ima povoljan socijalni učinak.

2.8. EGSO izražava zabrinutost zbog činjenice da je odnos između stope zarade i dodane vrijednosti stvorene radom u državama članicama sve nerazmjerniji. To dovodi do sve većih nejednakosti u Europi, kako u bogatstvu, tako i u dohotku.

3. Opće napomene

3.1. Nejednakosti u raspodjeli bogatstva obično su mnogo veće od nejednakosti dohotka (7). EGSO naglašava da prvenstveno države članice raspolažu odgovarajućim instrumentima, kao što su programi za ulaganja, gospodarski rast i otvaranje novih radnih mjesta, oporezivanje i socijalne prijenose, za rješavanje gospodarskih i socijalnih nejednakosti. Međutim, također postoji prostor za djelovanje i na europskoj razini te bi institucije EU-a trebale ozbiljnije pristupiti tom pitanju jer bi učinci nejednakosti na stvarni poslovni ciklus bili složeni i imali mnogo dugotrajnije posljedice. Postojeće politike i dalje su više usmjerene na dohodak, nego na bogatstvo.

3.2. EGSO smatra da je glavni problem činjenica da europsko gospodarstvo ostvaruje rast od kojega osobe u financijski nepovoljnom položaju rijetko imaju korist. Pritom se ni u kojem slučaju ne želi suprotstaviti funkcioniranju tržišnog gospodarstva, koje nudi mogućnosti za stvaranje bogatstva putem inovacija, osnivanja poduzeća, otvaranja radnih mjesta, čime se doprinosi gospodarskom rastu, zapošljavanju i financiranju socijalnog osiguranja. Međutim, osobe koje se nalaze na dnu piramide preraspodjele bogatstva i dohotka u cjelini ne ostvaruju korist ni od novih radnih mjesta. Iz toga proizlazi da će društvo biti financijski ravnopravnije ako se politika Europske unije usmjeri na mjere kojima se sve većem broju ljudi omogućuje ulazak na tržište rada i uživanje blagodati koje donosi uključivi gospodarski rast. U tom su smislu smanjenje nejednake raspodjele bogatstva i jačanje dugoročnog gospodarskog rasta dvije strane iste medalje.

3.3. EGSO je zabrinut zbog toga što bi sve veća akumulacija bogatstva mogla dovesti do rentijerskog načina razmišljanja u društvu, zbog čega se bogatstvo ne bi ponovno ulagalo. To stoga neće doprinijeti razvoju stvarnog gospodarstva niti mogućem rastu BDP-a. To je temeljni problem kojim se Piketty bavi u svojem djelu, koje je rezultat petnaestogodišnjeg istraživanja i prikupljanja empirijskih podataka o nejednakosti dohotka i raspodjeli bogatstva u kapitalističkim društvima. Konačni rezultati – iako neki osporavaju neke njegove metode – ukazuju na znatne razlike unutar EU-a. Prema Pikettyjevim podacima, godišnja stopa povrata od kapitala iznosi 4 do 5 %, dok godišnji rast dohotka u srednjoj Europi iznosi otprilike 1 do 1,5 %, ovisno o državi, uzimajući u obzir očitu raznolikost tih država.

3.4. EGSO smatra da su na odgovarajućim razinama potrebne dodatne mjere u područjima kao što su prekomjerna financijalizacija te dodatna koordinacija i usklađivanje porezne politike, mjere borbe protiv poreznih oaza, porezne prevare i utaja poreza, u cilju borbe protiv dugoročnog trenda u sivoj ekonomiji (lažno prikazivanje poslovnih prihoda, neprijavljeni ili skriveni zaposlenici te plaćanje „na ruke”) kao i mjere optimizacije strukture poreza i njihov relativni udio u prihodima od poreza država članica. Oporezivanje rada treba se preusmjeriti prema oporezivanju bogatstva.

3.5. Tijekom posljednja dva desetljeća porezno natjecanje među državama članicama mnoge je vlade potaknulo na provođenje mjera koje su izmijenile redistributivnu prirodu fiskalne politike i pridonijele povećanju nejednakosti. EGSO državama članicama preporučuje da procijene negativan utjecaj poreznih politika i isprave ga što je prije moguće.

3.6. EGSO smatra da bi Junckerov plan trebalo propisati kao prioritetan u zemljama s najizraženijim nejednakostima svih oblika. Nužno je poticati strana i domaća ulaganja. Sve se to treba provesti na jedinstven način i u skladu s europskim zakonodavstvom te s posebnim nacionalnim karakteristikama, dok bi upotrebu fondova trebalo pomno pratiti.

4. Posebne napomene

4.1. Njemačka i Austrija zemlje su europodručja u kojima je nejednakost u raspodjeli bogatstva najizraženija. U Njemačkoj 5 % najbogatijeg stanovništva posjeduje 45,6 % bogatstva u zemlji, a Austriji je taj broj veći i iznosi 47,6 % (8) (9). Problem je prisutan, uz isti trend, i na Cipru, u Portugalu, Francuskoj, Finskoj, Luksemburgu i Nizozemskoj (10). To pokazuje očitu raznolikost na tržištu u raspodjeli sredstava u pojedinačnim zemljama. U tim se zemljama, s jedne strane, bilježe niske razine nejednakosti dohotka, no s druge strane, visoke razine nejednakosti u raspodjeli bogatstva.

4.2. U 1910. godini 10 % stanovništva Europe posjedovalo je 90 % bogatstva, a najbogatijih 1 % posjedovalo je 50 %. Nejednakost se nakon toga znatno smanjila, što je bio rezultat dvaju svjetskih ratova i Velike depresije, koji su pridonijeli nestanku velikog dijela financijskog kapitala i raznim javnim politikama izrazito progresivnog oporezivanja dohotka i nasljedstva, ograničenim financijskim špekulacijama, povećanjem plaća na račun dohotka od kapitala itd. Tijekom 1970-ih i 1980-ih godina 1 % najbogatijih osoba posjedovalo je 20 % bogatstva, sljedećih 9 % posjedovalo je 30 %, a srednja klasa, koja je činila 40 %, posjedovala je 40 % bogatstva. Nejednakost dohotka također se znatno smanjila (11). Međutim, nakon 1980. nejednakost se ponovno počela povećavati. U 28 država članica EU-a koje pripadaju razvijenim zemljama privatni kapital danas iznosi od 500 do 600 % BDP-a, a u Italiji 800 %.

4.3. EGSO smatra da je velik problem i raspodjela bogatstva prema spolu. Taj je problem najizraženiji u Slovačkoj i Francuskoj, a slijede Austrija, Njemačka i Grčka. U Slovačkoj i Francuskoj muškarci posjeduju više od 75 % bogatstva, a žene samo 25 %, unatoč tomu što se ravnoteža spolova u tim zemljama znatno razlikuje. U Austriji, Njemačkoj i Grčkoj muškarci posjeduju otprilike 55 % bogatstva (12). Potrebno je procijeniti razloge takvih trendova i razmotriti treba li se to područje obuhvatiti politikom EU-a o rodnoj ravnopravnosti.

4.4. EGSO smatra da je veoma važno kako je bogatstvo raspodijeljeno u pogledu zadovoljavanja potreba u području obrazovanja, strukovnog osposobljavanja, opsega usluga zdravstvene skrbi, stanovanja itd. U skladu s europskim socijalnim modelom, moramo poštovati temeljna načela, a to su jednake mogućnosti i jednako postupanje, rodna ravnopravnost, nediskriminacija i međugeneracijska solidarnost. Strukturne reforme usmjerene na povećanje ljudskog kapitala važne su za poboljšanje životnog standarda te bi također mogle smanjiti nejednakosti dohotka od rada i nejednaku raspodjelu bogatstva.

4.5. Otprilike 44 % osoba u europodručju ima neki oblik dugovanja prema bankama ili financijskim institucijama. Stanje je bolje nego, primjerice, u SAD-u, u kojemu taj broj iznosi 75 %, no brzina rasta zaduženosti u proteklih nekoliko godina alarmantna je (13). Odgovornost bankovnog sustava također je vrlo velika jer on može provesti mjere primarne prevencije u pogledu borbe protiv sve veće opće zaduženosti društva. Odgovorno ponašanje mora dobiti središnje značenje.

4.6. Ubrzana globalizacija tijekom posljednja tri desetljeća povećala je porezno opterećenje rada i preokrenula udio dohodaka i kapitala u bruto domaćem proizvodu. Kao posljedica toga, udio plaća u BDP-u u prosjeku se smanjio za 0,3 % godišnje, od 1980. do 2006. u većini država članica OECD-a. Tijekom istog razdoblja, udio dobiti u BDP-u povećao se od oko 31 % do 47 % u državama članicama EU15 (14). EGSO smatra da države članice i Europska unija pod hitno trebaju provesti politike kojima se može preokrenuti taj trend.

4.7. EGSO je zabrinut zbog činjenice da u zemljama kao što su Velika Britanija i Francuska više od 50 % bogatstva proizlazi iz područja stanovanja. S jedne strane, to pokazuje nedostatak diversifikacije bogatstva. S druge strane, to znači da velik udio ljudi svoje bogatstvo akumulira iz dohotka od nekretnina. To se bogatstvo tada ponovno ne ulaže. Akumulira se sama dokapitalizacija. Time se postavlja pitanje kapitala, koji raste mnogo brže od dodane vrijednosti. Najnovije izvješće Oxfama (15) pokazuje da je bogatstvo osam najbogatijih osoba na svijetu jednako onomu koje posjeduje 50 % najsiromašnijih, što uzrokuje snažno nezadovoljstvo među građanima. Kapital je bio važan čimbenik u industrijskom razdoblju, no kada postane cilj sam po sebi, onda gubi svoju svrhu.

Bruxelles, 6. prosinca 2017. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Georges DASSIS

(1) Primjer navode Salverda et al. (2013., tablice 2.3 i 5.2).

(2) Piketty, Th., Kapital u 21. stoljeću, Harvard University Press, 2014., ISBN 978-0674430006.

(3) Gospodarska nejednakost, Europski parlament: ekonomska i monetarna politika, zapošljavanje i socijalna pitanja, izvještaj, srpanj 2016.

(4) Eurostat, SILC (Statistika o dohotku i životnim uvjetima) 2015.

(5) OECD, Statistički sažetak, lipanj 2015. – br. 21.

(6) Piketty, Th., Kapital u 21. stoljeću, Harvard University Press, 2014., ISBN 978-0674430006.

(7) U kvantitativnom smislu.

(8) Istraživanje Eurosustava o financijama i potrošnji kućanstava (eng. Eurosystem Household Finance and Consumption Survey), 2010.

(9) Vermeulen 2016. (radni dokument Europske središnje banke), procjene na temelju Forbesovih popisa najbogatijih.

(10) Istraživanje o financijama i potrošnji kućanstava 2010.; Sierminska i Medgyesi 2013.; Holzner, Jestl, Leitner 2015.

(11) Piketty, Th., Kapital u 21. stoljeću, Harvard University Press, 2014., ISBN 978-0674430006.

(12) Rehm, M., Schneebaum, A., Mader, K. Hollan, K., Razlike u raspodjeli bogatstva među spolovima po europskim zemljama (eng. The Gender Gap Wealth Across European Countries), Sveučilište poslovne ekonomije u Beču, Odsjek za ekonomiju, Radni dokument br. 232, rujan 2016.

(13) Istraživanje o financijama i potrošnji kućanstava 2010.; Sierminska i Medgyesi 2013.; Holzner, Jestl, Leitner 2015.

(14) OECD, In It Together: Why Less Inequality Benefits All, („U tome smo zajedno: zašto je smanjenje nejednakosti korisno za sve”) OECD Publishing, Pariz 2015.

(15) Gospodarstvo za 99 % (eng. An Economy for the 99 %) (Oxfam, 2017.).