HR Službeni list Europske unije C 303/64

Mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora – Održiviji prehrambeni sustavi

(razmatračko mišljenje)

(2016/C 303/08)

Izvjestitelj: Mindaugas MACIULEVIČIUS

Dana 16. prosinca 2015., sukladno članku 304. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, predstojeće nizozemsko predsjedništvo Vijeća Europske unije odlučilo je savjetovati se s Europskim gospodarskim i socijalnim odborom o temi

Održiviji prehrambeni sustavi

(razmatračko mišljenje).

Stručna skupina za poljoprivredu, ruralni razvoj i zaštitu okoliša, zadužena za pripremu rada Odbora o toj temi, Mišljenje je usvojila 11. svibnja 2016.

Europski gospodarski i socijalni odbor Mišljenje je usvojio na 517. plenarnom zasjedanju održanom 25. i 26. svibnja 2016. (sjednica od 26. svibnja), sa 152 glasa za, 1 protiv i 1 suzdržanim.

1. Zaključci i preporuke

1.1 Prepoznajući hitnu potrebu za rješavanjem mnogobrojnih gospodarskih, ekoloških i društvenih posljedica proizvodnje i potrošnje hrane, EGSO poziva Europsku komisiju i države članice da izrade jasnu politiku EU-a i provedbeni plan za izgradnju održivog, otpornog, zdravog, poštenog i klimatski prihvatljivog prehrambenog sustava kojim se potiče suradnja i uzajamno razumijevanje među svim dionicima u lancu opskrbe hranom. Potrebno je zajamčiti bolju usklađenost i integraciju ciljeva politike i instrumenata povezanih s hranom (npr. u pogledu poljoprivrede, okoliša, zdravlja, klime, zapošljavanja itd.) uzimajući u obzir tri stupa održivosti.

1.2 Krajnje je potreban prijelaz na održivije prehrambene sustave koji će obuhvaćati sve faze, od proizvodnje do potrošnje; proizvođači moraju proizvoditi više hrane i istodobno smanjiti utjecaj na okoliš, a potrošače treba potaknuti na prijelaz na hranjiv i zdrav način prehrane s manjim ugljičnim otiskom. EU bi trebao uložiti veće napore u provedbu ciljeva UN-a za održivi razvoj s obzirom da oni pružaju ključan okvir za zajedničko djelovanje radi postizanja globalne održivosti prehrane do 2030. godine.

1.3 EGSO priznaje da se cijeli planet ne može na siguran način nahraniti samo s pomoću jednog sustava proizvodnje hrane, već bi se kombinacijom različitih konvencionalnih, inovativnih i agroekoloških praksi moglo bolje otkloniti ekološke i klimatske posljedice postojećih sustava proizvodnje hrane. Konkretnije, kombinacijom precizne poljoprivrede (što podrazumijeva i daljnji razvoj IKT-a i satelitskih sustava) s agroekologijom mogla bi se nadopuniti konvencionalna poljoprivreda uz pomoć niza načela i praksi kojima je cilj povećati održivost poljoprivrednih sustava, kao što su bolje iskorištavanje biomase, bolje skladištenje i korištenje biomase, osiguravanje povoljnih uvjeta u tlu, poticanje diversifikacije usjeva i smanjenje uporabe pesticida. Dodatno poticanje zatvorenih poljoprivrednih modela moglo bi dovesti do poljoprivrede u kojoj se ne koriste fosilna goriva. Reformom ZPP-a uvedena je kombinacija mjera (ekologizacija, agroekološki i klimatski programi itd.), što se može smatrati korakom u pravom smjeru.

1.4 Stabilan i razuman prihod za sve subjekte u lancu opskrbe hranom nužan je kako bi se zajamčila održiva i postojana daljnja ulaganja u agroekološke tehnologije i tehnike povoljne za klimu.

1.5 Sprečavanje i smanjenje rasipanja hrane odgovornost je svih sudionika u prehrambenom lancu. EGSO pozdravlja plan Komisije iz paketa kružnog gospodarstva za osnutak platforme za dionike kojom bi se pomoglo uokviriti potrebne mjere i razmijeniti najbolje prakse za sprečavanje i smanjenje rasipanja hrane. EGSO poziva Komisiju da istraži kako se hijerarhija uporabe hrane primjenjuje u državama članicama u praksi, pored ostalog i u pogledu gospodarskih poticaja koji poduzećima možda šalju dvosmislenu poruku. EGSO potiče djelotvornu primjenu hijerarhije otpada i poziva na reviziju Uredbe (EZ) br. 1069/2009 kako bi se hrana koja nije primjerena za ljudsku prehranu mogla upotrijebiti kao hrana za životinje ako je to sigurno.

1.6 Održiv odabir u prehrani potrebno je promicati povećanjem dostupnosti hrane i njezine pristupačnosti potrošačima. Potrošnju održivih prehrambenih proizvoda treba poticati stvaranjem snažnije potražnje na tržištu, putem zelene javne nabave ili drugih pristupa. EGSO poziva države članice na reviziju nacionalnih prehrambenih smjernica kako bi se u njima odražavala održivost te na pružanje potpore poučavanju o hrani u školskim programima. EU bi također trebao promicati označavanje podrijetla, osmišljavanje oznaka na kojima je jasno istaknut aspekt održivosti prehrambenih proizvoda kao i kampanje vizualnog oglašavanja o zdravijoj hrani i prehrani diljem EU-a.

1.7 Politike EU-a, zajedno s posebnim programima za istraživanja i inovacije, u kombinaciji s financijskim poticajima za poljoprivrednike trebaju: — promicati postupan prijelaz na poljoprivredne modele bez fosilnih goriva i — podupirati učinkovitiju uporabu resursa, uključujući zemljište, vodu i hranjive tvari, u cijelom sustavu proizvodnje.

1.8 Prijelaz na održive prehrambene sustave zahtijeva sveobuhvatnu prehrambenu politiku, u kombinaciji sa širokom biogospodarskom strategijom, a ne samo poljoprivrednu politiku. Umjesto uključivanja u polarizirajuću raspravu potrebno je interdisciplinarno razmišljanje koje će povezati GU-ove Komisije, široki raspon ministarstava i ustanova u državama članicama, lokalne i regionalne vlasti te dionike diljem prehrambenih sustava kako bi se riješili međusobno povezani izazovi istaknuti u ovom mišljenju. EGSO se nada da će se međuovisnost proizvodnje i potrošnje hrane prepoznati te da će se razviti prikladan europski politički pristup koji uključuje različite privatne inicijative te kojim će se otvoriti put prema održivosti, zdravlju i otpornosti. Međutim, zajednička poljoprivredna politika i zajednička ribarstvena politika također će u budućnosti igrati važnu ulogu u EU-u.

2. Uvod

2.1 Postupajući na zahtjev nizozemskog predsjedništva EU-a, EGSO u ovom mišljenju želi skrenuti pozornost na sve veću zabrinutost civilnog društva zbog ekološkog, zdravstvenog, gospodarskog i socijalnog učinka proizvodnje i potrošnje hrane te povezanih izazova prehranjivanja sve većeg broja stanovnika u svijetu koji raspolaže ograničenim resursima. Prehrana je središnji dio svih naših društava; ona ovisi o prirodnim resursima, ali i utječe na njih; prehrana ima učinak na javno zdravlje; te ima središnju ulogu u europskom gospodarstvu s obzirom na to da je ona najveći sektor Unije u pogledu zapošljavanja i doprinosa BDP-u.

2.2 Panel stručnjaka na visokoj razini za sigurnost opskrbe hranom i prehranu u sklopu Odbora za svjetsku sigurnost opskrbe hranom definirao je održivi prehrambeni sustav kao „prehrambeni sustav kojim se omogućuje sigurnost opskrbe hranom i prehrana za sve na način da se ne ugrožava gospodarska, društvena i ekološka osnova za jamčenje sigurnosti opskrbe hranom i prehrane za buduće naraštaje” (1). Stoga se prelazak na otpornije i održivije prehrambene sustave tiče svih međusobno povezanih aktivnosti koje su uključene u proizvodnju, obradu, prijevoz, pohranjivanje, stavljanje na tržište i potrošnju hrane. Također je priznata uloga svjetskih trendova potrošnje kao pokretača načina proizvodnje hrane i vrste proizvedene hrane.

2.3 EGSO će se pozabaviti pitanjem održivih prehrambenih sustava na sveobuhvatan način te će se ponajprije usredotočiti na kontekst EU-a, iako će se u obzir uzeti i vanjski utjecaji s obzirom na to da je EU najveći izvoznik i uvoznik poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda na svjetskoj razini.

2.4 Komunikacija o održivoj prehrani trebala se objaviti 2014. godine, ali je poslije povučena iz programa rada Komisije. Akcijskim planom EU-a za kružno gospodarstvo iz prosinca 2015. godine obuhvaćena su neka od tih pitanja, a smanjenje rasipanja hrane uvršteno je kao ključan prioritet, čime se odrazila obveza, koju EU i države članice imaju u pogledu ciljeva UN-a za održivi razvoj za 2030. godinu, da se otpad hrane po glavi stanovnika na maloprodajnoj i potrošačkoj razini prepolovi te da se smanji gubitak hrane u proizvodnom i prehrambenom lancu (SDG 12.3.).

3. Glavni izazovi u postojećim prehrambenim sustavima

3.1 UN-ov međunarodni panel za resurse utvrdio je da proizvodnja hrane ima najveći učinak na okoliš od svih sektora u pogledu uporabe resursa na svjetskoj razini (2). Međutim, u EU-u je taj učinak mnogo niži. Prehrambeni sustavi u sklopu proizvodnje dušičnih gnojiva, obrade, pakiranja, prijevoza i hlađenja iskorištavaju mnogo prirodnih resursa, uključujući zemljište, tlo, vodu, fosfor i energiju. Stoga ne čudi što također imaju utjecaj na okoliš na globalnoj razini, uključujući utjecaj na smanjenje bioraznolikosti, krčenje šuma, degradaciju tla, zagađenje vode i zraka te emisije stakleničkih plinova. Stalno smanjenje poljoprivredne bioraznolikosti na razini poljoprivrednih gospodarstava i dalje predstavlja ozbiljan problem (3). U svijetu se većina uzgajališta riba iskorištava u cijelosti ili prekomjerno. Stoga je učinkovito i održivo upravljanje svim tim resursima nužno kako bi se zajamčila neprekidna opskrba zdravom i pristupačnom hranom.

3.2 U svijetu se trećina hrane proizvedene za prehranu ljudi potrati ili baci, što predstavlja do 1,6 milijardi tona hrane i uzrokuje 8 % emisija stakleničkih plinova na svjetskoj razini (4). Proizvodnja hrane koja se ne potroši uzrokuje više od 20 % opterećenja za bioraznolikost i zauzima gotovo 30 % ukupnoga poljoprivrednog zemljišta u svijetu.

3.3 U EU-u se godišnje baca približno 100 milijuna tona hrane (5), a procjenjuje se da će do 2020. godine taj broj porasti za 20 % ako se ne poduzmu preventivne mjere. Rasipanje hrane u Europi nastaje diljem opskrbnog lanca, pri čemu se 46 % hrane baci u kućanstvima (6). Potrebno je naglasiti da su maloprodajni i proizvodni sektor posljednjih godina uložili značajne napore za poboljšanje prevencije i smanjenje rasipanja hrane. Napori koji se ulažu u poboljšanje održivosti proizvodnje i opskrbnog lanca nemaju smisla ako se ne provode energične mjere usredotočene na smanjenje otpada.

3.4 Zasad se malo zna o gubicima hrane i rasipanju hrane na razini poljoprivrednih gospodarstava (7). Do gubitaka i rasipanja hrane može doći zbog nedostatne modernizacije na nekim poljoprivrednim gospodarstvima, otkazivanja narudžbi i nestabilnosti cijena sirovina, što dovodi do preoravanja zasijanog zemljišta ako se smatra da žetva nije isplativa (što barem ima pozitivni učinak na okoliš jer doprinosi poboljšanju sadržaja organskog materijala) ili bacanja i kompostiranja hrane koja se ne može ponovno prodati. Još jedan značajan izazov predstavljaju i sve više će predstavljati veliki učinci klimatskih promjena na vremenske uvjete i epidemije mogućih bolesti. Ako se u obzir uzmu te posljedice, puno toga može se smatrati rasipanjem hrane svake godine. U usporedbi s ostatkom svijeta, EU je bio vrlo aktivan u rješavanju ovog problema te bi stoga trebao podržati širenje svojih dobrih praksi i stručnog znanja na ovom području.

3.5 Prehrambeni sustavi jedan su od uzroka klimatskih promjena; s druge strane, klimatske promjene značajno će utjecati na njih (8). Klimatske promjene utjecat će na dostupnost osnovnih prirodnih resursa (vode, tla), što će uzrokovati značajne promjene uvjeta za proizvodnju hrane i industrijsku proizvodnju u nekim područjima (9). Ekstremni klimatski uvjeti kao što su poplave, suše, požari i snažni vjetrovi, kao i daljnje širenje bolesti bilja i životinja povezano s klimom, već utječu na proizvodnju hrane, a u budućnosti će još više utjecati na nju.

3.6 U svijetu danas fenomen pothranjenosti postoji usporedno s pretjeranim obiljem hrane u određenim dijelovima svijeta. Približno 795 milijuna osoba gladuje, dok je broj gojaznih/pretilih odraslih osoba u svijetu dosegao više od 1,4 milijarde, što čini približno 30 % ukupnoga odraslog stanovništva, a broj bolesti povezanih s pretilošću brzo raste u zemljama u razvoju kao i u razvijenim zemljama (10). Te brojke ukazuju na ozbiljnu neravnotežu između načina na koji se hrana proizvodi, distribuira i troši. Porast stanovništva i prognozirano povećanje potrošnje mesa u svijetu do 2050. godine od 82 % pogoršat će oba problema (11). Tijekom posljednjih 20 godina, dok su zemlje diljem svijeta prolazile kroz postupak urbanizacije i gospodarskog rasta, došlo je i do promjene u prehrani koja je promijenila sliku proizvodnje i potrošnje hrane. Prehrambene navike diljem svijeta mijenjaju se prema više mješovitih proizvoda, više mesa i mliječnih proizvoda, više šećera i napitaka koji sadrže šećer (12). Istodobno ljudi vode sjedilački način života i ne bave se dovoljno tjelesnim aktivnostima.

3.7 Stoka ima važnu i nezamjenjivu ulogu u prehrambenim sustavima kao izvor bjelančevina visoke kvalitete i ostalih hranjivih tvari kao što su vitamini i minerali. Stoka također ima značajnu ulogu u ciklusu hranjivih tvari na poljoprivrednim gospodarstvima i regionalnom ciklusu hranjivih tvari, kao i u zaštiti otvorenih i diversificiranih krajolika, trajnih zelenih površina, poluprirodnih staništa i u očuvanju biološke raznolikosti, te donosi ljudima dohodak, imovinu i sredstva potrebna za život. Istovremeno EU ima mnogo poljoprivrednog zemljišta koje je u praksi prikladno isključivo za ispašu stoke. Međutim, tijekom posljednjih 50 godina proizvodnja mesa i jaja u svijetu se više nego učetverostručila, a proizvodnja mlijeka više nego udvostručila. U tom istom razdoblju broj svjetskog stanovništva samo se udvostručio (13). Potrebno je primijetiti da se promijenila i struktura potražnje te da je povećanje proizvodnje mesa, mlijeka i jaja povezano s povećanjem prihoda, dok su cijene ostale niske.

3.8 Uzimajući u obzir hranu proizvedenu na biljnoj osnovi koja se uzgaja za prehranu ljudi, hranu proizvedenu na biljnoj osnovi za stoku i usjeve namijenjene prehrani na biljnoj osnovi koji se upotrebljavaju za sjeme i u industrijske svrhe kao što su biogoriva, u svijetu se trenutačno proizvodi jedan i pol puta više hrane nego što je potrebno da bi se prehranilo trenutačno stanovništvo, što bi bilo dovoljno za prehranu stanovništva koje će postojati 2050. godine. Međutim, trenutačne količine otpada od hrane i proizvodnja hrane za životinje radi održavanja rastuće potrošnje mesa stvaraju potražnju za značajnim povećanjem proizvodnje hrane. Kako bi se svijet održivo hranio 2050. godine i kasnije, potrebna je kombinacija povećanja i optimizacije produktivnosti na postojećem poljoprivrednom zemljištu i u ribarstvu u skladu sa stabilnim i kvalitetnim okolišem, sigurnošću i zdravljem na radnom mjestu i društvenom pravdom, uz prijelaz na održive načine prehrane i kontinuirano smanjenje gubitka hrane i rasipanja hrane.

3.9 Povećanje cijena poljoprivrednih proizvoda i sirovina te nestabilnost cijena tijekom posljednjeg desetljeća dovele su u pitanje sigurnost opskrbe hranom i izdržljivost prehrambenog sustava te istodobno uzrokovale ozbiljnu zabrinutost potrošača i proizvođača. S jedne strane, visoke konačne cijene nisu dovele do većih prihoda za proizvođače hrane (naprotiv, smanjenje ili stagnacija prihoda izaziva negativan pritisak na rad, čime se ugrožava stabilnost prihoda svih sudionika), dok je s druge strane gospodarska kriza smanjila kupovnu moć potrošača. Stabilan i razuman prihod za sve sudionike lanca opskrbe hranom nužan je kako bi se zajamčila održiva i postojana daljnja ulaganja u agroekološke tehnologije i tehnike povoljne za klimu.

3.10 Nedavna događanja na poljoprivrednim tržištima, posebno u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda, jasan su dokaz tih mogućih neravnoteža kojima uzrok nije samo prezasićenost tržišta, nego i politički uvjetovane zabrane na prethodnim izvoznim tržištima. Stabilnost u budućnosti uvelike će ovisiti o otpornosti mreže zaliha na šokove, među kojima su najistaknutije klimatske promjene. Politikama EU-a potrebno je snažno poticati diversifikaciju poljoprivrednih gospodarstava, inovativno financiranje, programe osiguranja prihoda i ostale inovativne instrumente za upravljanje tržištem koji nude zaštitu od klimatskih ili tržišnih turbulencija.

3.11 Društveni učinak i učinak ponovne distribucije cijena hrane potrebno je sagledati iz perspektive proizvođača, ali i potrošača. Danas si mnogi potrošači ne mogu priuštiti hranu najviše kvalitete. Posljednjih su se godina odnosi moći u lancu opskrbe hranom promijenili, što je dovelo do progresivne koncentracije proizvođača hrane i trgovaca na malo na tržištu, a time i do promjene u pregovaračkoj moći, uglavnom u korist maloprodajnog sektora i na štetu primarnih proizvođača. Tim pitanjem EGSO će se baviti u zasebnom mišljenju „Pravedniji lanac opskrbe hranom”.

3.12 Budući da se, zbog nezaključenih pregovora u Dohi, svjetska trgovina sve više okreće bilateralnim i megaregionalnim pregovorima, od ključne je važnosti u potpunosti uzeti u obzir ekološke i klimatske posljedice, norme kvalitete hrane i zdravlja, obuhvatnije sanitarne i fitosanitarne norme te proizvodni proces („industrijski ekosustav” u kojem se odvija proizvodnja, radne uvjete, kulturološki kontekst proizvodnje i radne odnose). Za EU je nužno izbjeći svako premještanje proizvodnje hrane u treće zemlje koje bi uglavnom ili u potpunosti bilo potaknuto time što su pravni propisi za proizvodnju hrane manje zahtjevni nego u EU-u. Politike EU-a imaju ključnu ulogu na globalnoj razini u poticanju sigurne i zdrave proizvodnje hrane te zabranjivanju uvoza hrane koja ne zadovoljava međunarodne sanitarne i fitosanitarne norme ili europske norme za sigurnost hrane.

3.13 Već 140 godina zadruge proizvođača jasno pokazuju da su otpornije na turbulencije na poljoprivrednim tržištima i da doprinose borbi protiv premještanja poljoprivredne proizvodnje. Stoga je ključno dodatno, pa čak i snažnije, poticati suradnju između poljoprivrednika i zadruga, posebice malih, usmjerenu na sektore i regije. Posebno je potrebno staviti naglasak na sektore i regije s niskom razinom suradnje.

4. Ključna područja intervencije za prijelaz na održivije prehrambene sustave

Promicanje proizvodnje hrane koja učinkovitije iskorištava resurse i koja je otpornija na klimatske promjene

4.1 Smanjenje utjecaja poljoprivrede, akvakulture i ribarstva na okoliš, uključujući emisije stakleničkih plinova, zahtijeva promjene u načinu na koji se hrana proizvodi. Usvajanje održivijih praksi potrebno je kako bi se zaustavilo iscrpljivanje prirodnih resursa te kako bi se prilagodilo utjecaju klimatskih promjena i ublažile njihove posljedice. Nekoliko mjera moglo bi donijeti korist produktivnosti te bi istodobno moglo povećati ekološku održivost i otpornost na klimatske promjene, kao što su povećanje raznolikosti biljnih i životinjskih vrsta, poboljšanje kvalitete goveda uzgojem, uzgoj bilja, poboljšanje funkcionalnosti poljoprivrednih ekosustava i gospodarenja vodama, poticanje i primjena istraživanja i inovacija, optimizacija funkcije tla, pojednostavljenje prijenosa znanja i osposobljavanja te poticanje tehnoloških promjena podupiranjem ulaganja. Potrebno je poticati dodatni razvoj satelitskih sustava EU-a i velikih centara za obradu podataka kako bi se olakšalo rano otkrivanje i sprečavanje, odnosno pripremljenost na ekstremne vremenske uvjete i različite bolesti. Potrebno je također poticati preciznu poljoprivredu.

4.2 A nužno je održati model obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava u Europi, što to bi zahtijevalo poticanje generacijske obnove na poljoprivrednom gospodarstvu kako bi se pridonijelo sprečavanju starenja stanovništva. To bi doprinijelo stvaranju radnih mjesta na ruralnim područjima. Također je važno moći zadržati raznoliku poljoprivrednu proizvodnju diljem svih regija EU-a. Posebnu pozornost treba posvetiti poljoprivrednim područjima u nepovoljnom položaju. Potrebno je prepoznati različite vrste poljoprivrednih gospodarstava te uspostaviti specifične ciljane alate u tu svrhu.

4.3 Posljednjih su se godina odvijale reorganizacije lanaca opskrbe hranom u cilju ponovnog povezivanja proizvođača i potrošača te relokalizacije poljoprivredne proizvodnje i proizvodnje hrane. Njima su obuhvaćeni poljoprivreda koju podržava zajednica, kratki lanci opskrbe, alternativne prehrambene mreže, sustavi lokalne poljoprivrede i izravna prodaja. Čak i ako je sektor relativno malen, potrebno ga je dodatno promicati jer ima vrlo pozitivan učinak u pogledu prodaje svježih, kvalitetnih, zdravih, tradicionalnih prehrambenih proizvoda s pozitivnim učincima na društvo i gospodarstvo. Važan doprinos u tom području daju mala i srednja poduzeća. Potrebno je naglasiti specifičnu ulogu urbanih općina s obzirom da su potrebna određena infrastruktura i odgovarajuća ulaganja u urbanim područjima kako bi se olakšala izravna prodaja proizvođača. Dobre prakse privatnog sektora također se trebaju poticati, npr. kada se takva infrastruktura stvara na privatnu inicijativu lokalnih trgovačkih centara.

4.4 Kako bi se potaknula proizvodnja hrane s učinkovitijim iskorištavanjem resursa, reformom zajedničke poljoprivredne politika (ZPP) uvedena je kombinacija mjera, uključujući obveznu ekologizaciju, agroekološke programe te široku podršku sustava za savjetovanje poljoprivrednika i primijenjeno istraživanje, kako bi se odgovorilo na izazove sigurnosti opskrbe hranom, klimatskih promjena i održivog upravljanja prirodnim resursima, uz istodobnu brigu o selima i održavanje ruralne ekonomije vitalnom. To se može smatrati važnim korakom u pravom smjeru; međutim, provedba reforme u pogledu birokracije i ostvarene dobiti mogla bi se dodatno unaprijediti.

4.5 Što se tiče lanca ribarstva, važno je zajamčiti pravilnu ravnotežu između zdravoga i održivoga (s obzirom na to da je riba zdrava hrana), ali pretjeran pritisak na ribarstvo često je dijametralno suprotan ekološkoj održivosti. Reforma zajedničke ribarstvene politike postignuta 2013. godine trebala bi pridonijeti učinkovitijem iskorištavanju ribolovnih resursa, posebno s pomoću obveznog cilja najvišeg održivog prinosa određenog za sve europske riblje stokove. Održivi razvoj priobalnih i kontinentalnih modela akvakulture također je važan.

Poticanje sprečavanja i smanjenja rasipanja hrane u lancu opskrbe hranom

4.6 U paketu kružnoga gospodarstva navodi se obveza EU-a i njegovih država članica da postignu cilj UN-a za održivi razvoj 12.3., prema kojemu se količina otpada od hrane treba prepoloviti do 2030. godine. Kako bi se podržalo postizanje tog cilja, hijerarhija u uporabi hrane trebala bi biti vodeće načelo u upravljanju prehrambenim resursima, a u svim relevantnim politikama EU-a to se treba podržati gospodarskim poticajima. Tako bi se izbjegla trenutačna situacija u kojoj je često jeftinije odnijeti jestivu hranu na odlagališta nego pripremiti i dostaviti hranu u banke hrane.

4.7 Održivo upravljanje resursima također zahtijeva povećano ulaganje truda u ponovnu uporabu preostalih tokova po najvećoj mogućoj vrijednosti. Nova istraživanja u kojima se uspoređuje trošak pripreme hrane za ponovnu distribuciju, hranu za životinje, anaerobnu probavu i odlagališta u 28 država članica EU-a pridonijela bi određivanju uloge gospodarskih poticaja u ispravnoj primjeni hijerarhije otpada u EU-u. Doniranje hrane iz sektora ugostiteljstva i prehrambenih usluga i dalje je problematično, a zakonodavstvo koje se na njega odnosi nije lako razumljivo. To je ključno područje u kojemu bi europske smjernice, s kojima bi se trebalo upoznati ugostiteljska poduzeća, bile posebno korisne.

4.8 U paketu kružnoga gospodarstva također se utvrđuje potreba za objašnjavanjem trenutačnih smjernica koje se odnose na uporabu hrane koja nije primjerena prehrani ljudi kao hrane za životinje. Snažno zakonodavstvo kojim se uređuju nove tehnologije za sterilizaciju otpada od hrane na centraliziranoj industrijskoj razini moglo bi zajamčiti mikrobiološku sigurnost hrane za životinje te istodobno stvoriti nova radna mjesta i prilike za ulaganje te iskoristiti ekološku korist djelotvornije primjene hijerarhije otpada.

4.9 Budući da su osviještenost i prihvaćanje od strane potrošača ključni, stavljanjem na raspolaganje materijala za učenje o hrani, održivosti prehrane i rasipanju hrane želi se povećati vrijednost namirnica i podržati sustavne promjene u ponašanju. Već su dostupni moduli za osnovne i srednje škole, sveučilišta te specijalizirani programi u sektorima poljoprivrede, proizvodnje i ugostiteljstva koji se temelje na širokom spektru primjera dobre prakse.

4.10 EU već niz godina ima proaktivnu ulogu u jačanju aktivnosti za smanjenje rasipanja hrane. Uzorno djelovanje EU-a u pogledu ostvarenja cilja 12.3 bit će ključno za uspjeh ovog cilja na globalnoj razini, npr. kroz širenje europskih dobri praksi i stručnog znanja.

Jačanje poveznice između prehrambenih sustava i strategija za klimatske promjene

4.11 Utjecaj klimatskih promjena osjeća se u svim aspektima sigurnosti opskrbe hranom: ne samo u prinosu i kulturama nego i u zdravlju poljoprivrednika, širenju štetočina i bolesti, nestajanju bioraznolikosti, nestabilnosti prihoda, kvaliteti vode itd. Gubitak obradivog zemljišta zbog degradacije tla i urbanizacije poljoprivrednog zemljišta također predstavlja mogući problem. Stoga je nužno da uporaba zemljišta za proizvodnju hrane i dalje bude prioritet. Institucije i privatni sektor imaju ključnu ulogu u jamčenju otpornosti prehrambenih sustava, npr. jačanjem programa socijalne zaštite kako bi se umanjili šokovi za kućanstva i jamčenjem nastavka ulaganja u tehnologije s niskim emisijama ugljika u poljoprivrednom i prehrambenom sektoru; poboljšanjem diversifikacije usjeva i razvojem genetskih resursa; ulaganjem u otporan poljoprivredni razvoj, na poljoprivrednim gospodarstvima i izvan njih; i provedbom sustava kako bi se bolje upravljalo rizicima povezanima s klimatskim promjenama.

4.12 Imajući na umu ekonomski stup održivosti, Komisija i države članice moraju razmotriti potencijal ublažavanja i sekvestracije te istodobno pružiti sva sredstva financijske potpore za provedbu i promicati inovativne mehanizme za suradnju u javno-privatnim partnerstvima. Dodatnim pokazateljima o dobiti od poljoprivredne proizvodnje, postojećem zemljištu, prehrani, gubitku i rasipanju hrane upotpunila bi se slika učinka koji prehrambeni sustavi imaju na klimatske promjene.

Poticanje zdravijih i održivijih načina prehrane

4.13 Odabir zdrave hrane često je održiv odabir, pogotovo u sklopu uravnotežene prehrane (14). Primjerice, prehrana koja uključuje sezonsku, lokalnu i raznoliku hranu na biljnoj osnovi dobra je za zdravlje i za okoliš. Zdravijim prehrambenim navikama također se smanjuje rizik od kroničnih bolesti, smanjuje se trošak zdravstvene skrbi i gubitak radne produktivnosti u gospodarstvu. Potrebna su načela za razvoj smjernica za zdravu i održivu prehranu, a države članice ih trebaju razmotriti. Smjernice za prehranu i javnu nabavu imaju izravan učinak na potrošnju ako ih usvoje javne ustanove kao što su škole i bolnice. Također valja prepoznati promjenu u ishrani koja se odvija na globalnoj razini i ulogu koju EU ima u pružanju pozitivnog modela u pogledu održivih načina prehrane. „Fleksitarijanski” pristup, kojim se potrošnja mesa smanjuje barem jednom tjedno, a koji se, primjerice, potiče u Nizozemskoj, može se smatrati dobrim primjerom u tom smislu.

4.14 Inicijative kao što je program EU-a za prehranu u školama koji uključuje savjetovanje o prehrani i distribuciju hranjivih proizvoda pridonose uravnoteženijoj prehrani. Komisija bi trebala pozvati države članice na poticanje zdrave i održive potrošnje. Vizualne kampanje za oglašivanje zdrave hrane diljem EU-a treba promicati; to bi također mogao biti dobar način za povećanje domaće potrošnje tijekom turbulencija na globalnim tržištima.

4.15 Budući da potrošači sve više običavaju kupovati jeftine prehrambene proizvode, trebalo bi ponovno istaknuti stvarnu vrijednost hrane. Kod jeftinih proizvoda ne uzimaju se u obzir vanjski troškovi, kao što su troškovi povezani s pročišćavanjem vode. Kako je prethodno spomenuto, u školama je potrebno učiti o hrani te razumjeti zdrave prehrambene navike i osnovne vještine kuhanja koje mogu pozitivno utjecati na zdravlje ako se obroci pripremaju kod kuće u skladu s prehrambenim preporukama i uz smanjeno rasipanje hrane.

4.16 Napominje se da je nizozemsko ministarstvo zdravlja, socijalne skrbi i sporta pokrenulo sklapanje sporazuma za poboljšanje sastava hrane s udrugama proizvođača, trgovaca na malo, dostavljača hrane i ugostitelja, zahvaljujući kojemu su proizvodi zdraviji, a odabir zdrave hrane postaje najjednostavniji odabir. U taj su sporazum uključeni ambiciozni ciljevi u pogledu progresivnog smanjenja soli, zasićenih masti i kalorija u prehrambenim proizvodima do 2020. godine, uz minimalnu promjenu u okusu (15). Ovim se mišljenjem poziva na provedbu okvira EU-a za nacionalne inicijative o odabranim hranjivim tvarima, posebno nedavno odobrenog priloga o dodanim šećerima.

4.17 Razvoj proizvoda, razvoj tržišta i izgradnja ključnih partnerstava mogu pridonijeti tomu da zdraviji i održiv odabir bude jednostavan i privlačan. Industrija i civilno društvo trebali bi istražiti i iskoristiti mogućnosti za povećanje potrošnje sezonskog i domaćeg voća i povrća te ostalih proizvoda prirodno bogatih vlaknima, kao što su integralne žitarice ili grahorice. Proglašenje ove godine UN-ovom međunarodnom godinom mahunarki smatra se početnim korakom.

4.18 Provedba jasnog sustava označivanja podrijetla, načina proizvodnje i nutritivne vrijednosti namirnice potrošačima bi pojednostavila odabir. Sljedivost je također veoma važna za proizvođače hrane i potrošače kako bi se osigurala sigurnost opskrbe hranom. Trebalo bi razmotriti uvođenje jedinstvene i lako razumljive oznake „održiva hrana”, a Komisija bi trebala ocijeniti izvedivost uvođenja takve oznake. Također je potrebno dodatno promicati stavljanje većeg naglaska na tehnologije kao što su mobilne aplikacije i zasloni za potrošače u maloprodajnom sektoru na kojima se nalaze sve potrebne informacije i omogućuje potpuna sljedivost.

Razvoj baze znanja i mobilizacija istraživanja i inovacija

4.19 Za mnoge od izazova u rješavanju pitanja globalne sigurnosti hrane i prehrane potrebno je sudjelovanje istraživačke zajednice kako bi se stvorilo znanje, potaknule inovacije, surađivalo s javnošću i pomoglo u stvaranju održivijega prehrambenog sustava. Znatan iznos financijskih sredstava namijenjen je u ovu svrhu u okviru programa EU-a za istraživanje i inovacije Obzor 2020. i bivšega Sedmoga okvirnog programa. No istraživanja o prehrani, gubitku hrane i rasipanju hrane nisu se ispravno usmjeravala te zahtijevaju više truda. EGSO snažno podupire inicijativu Komisije za dugoročnu strategiju za istraživanje i inovacije u europskom poljoprivrednom sektoru, kao i nedavnu ambicioznu odluku GU-a za istraživanje i inovacije da razvije sveobuhvatnu strategiju za područje EU-a za istraživanje o hrani; Europa također može promicati održivi prijelaz u području prehrane te smanjenje gubitka hrane i rasipanja hrane u ostalim svjetskim regijama s pomoću svog programa SWITCH (16).

4.20 Znanstveni upravljački odbor za Svjetsku izložbu u Milanu 2015. godine utvrdio je izazove u istraživanju u sedam širokih područja i istaknuo važnost promicanja sustavnih pristupa i ulaganja u interdisciplinarno i transdisciplinarno istraživanje. Preporučena je i uspostava međunarodnog odbora za sigurnost hrane i prehrane, koja bi predstavljala jasan korak u poticanju interdisciplinarnog i međusektorskog pristupa.

4.21 U skladu s ciljevima klimatske politike, istraživanje, inovacije i razvoj glavni su pokretači prijelaza na održiv prehrambeni sustav. EGSO poziva institucije EU-a i države članice na izdvajanje većih sredstava za rad na tom području te na zajednički rad i razmjenu rezultata među istraživačkim zajednicama, stručnjacima i drugim dionicima. Uz podršku Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) Europsko inovacijsko partnerstvo za poljoprivrednu produktivnosti i održivost (EIP-AGRI) ima presudnu ulogu u jačanju suradnje između raznih dionika te u osiguravanju čvrste veze između istraživača i onih koji se bave praksom. Povrh toga, višedionički pristup u okviru programa Obzor 2020. predstavlja važan instrument kojim se osigurava da poljoprivrednici budu ključni akteri u tom procesu. Ključ uspješne provedbe inovacija njihovo je aktivno predstavljanje krajnjim korisnicima iz cijeloga prehrambenog sustava uz pomoć savjetodavnih i obrazovnih tijela te aktivno uključivanje krajnjih korisnika u istraživanje i inovacijske aktivnosti.

4.22 EGSO naglašava da uporaba novih informacijskih i komunikacijskih tehnologija (IKT) te postojećih programa Komisije, kao što su Galileo i Copernicus, u poljoprivrednom sektoru pridonosi poboljšanju održivih tehnologija proizvodnje sirovina u EU-u. EGSO poziva na daljnja istraživanja i razvoj primjene IKT-a u svim područjima proizvodnje hrane. Te su tehnike ključne za daljnje promicanje preciznih metoda proizvodnje hrane s učinkovitim iskorištavanjem resursa, rano otkrivanje bolesti te klimatske poremećaje i ekstremne vremenske uvjete. To bi pak moglo dovesti do smanjenja gubitka hrane u primarnoj proizvodnji. Više je istraživanja potrebno posvetiti i ocjenjivanju potencijala inovativnih načina poljoprivrednog uzgoja (kao što je urbana poljoprivreda) te poboljšanju hrane za životinje.

Borba protiv bolesti životinja i bilja kako bi se povećala izdržljivost prehrambenog sustava

4.23 Širenje životinjskih i biljnih štetočina i bolesti, pogoršano globaliziranom trgovinom i klimatskim promjenama, ima štetan učinak na prehrambene sustave. Nedavna epidemija afričke svinjske kuge ili bakterije Xylella fastidiosa koja je napala stabla maslina u južnoj Italiji samo su neki od primjera kako bolesti životinja i biljaka mogu poremetiti prehrambeni sustav i prouzročiti gubitak hrane. Iako ima gotovo najbolji sustav ranog otkrivanja i prevencije na svijetu, okvir politike i zakonodavstva EU-a o životinjskom i biljnom zdravlju mogao bi se dodatno razviti i ojačati snažnijim usredotočivanjem na sprečavanje kriza, bolji nadzor i rano otkrivanje, pripremljenost i upravljanje te utvrđivanje i ocjenjivanje pojave novih rizika u EU-u i izvan njega. Mreža referentnih laboratorija za životinjske bolesti već postoji, ali ne i za bolesti bilja. Znanje i istraživanje najvažniji su stupovi prevencije. EGSO poziva Komisiju i države članice da budu još ambicioznije u hitnom financiranju centara za istraživanje životinjskih bolesti i otvaranju referentnih laboratorija za bolesti bilja. Sustave ranog otkrivanja i prevencije također je potrebno osnažiti te istodobno zajamčiti da proizvođači hrane i drugi subjekti (npr. poljoprivrednici) prime odgovarajuću naknadu za gubitke, uključujući i ekonomske gubitke koji mogu nastati za poljoprivrednike u slučaju da se uslijed izbijanja epidemije uvedu prepreke za trgovanje u javnom interesu. Nadalje, potrebno je istaknuti potrebu za uspostavljanjem raznolikijih poljoprivrednih sustava koji su otporniji u pogledu odolijevanja biotičkim stresovima.

4.24 Budući da liječenje i iskorjenjivanje bolesti koja se pojavila može biti veoma skupo i otežavajuće, ulaganja u istraživanje trebala bi biti usmjerena na sprečavanje i rano otkrivanje. Izgradnja kapaciteta i podizanje razine osviještenosti ključni su, a ključan je i prijenos znanja s istraživača na poljoprivrednike i druge subjekte. Prijenos znanja i suradnja s trećim zemljama su neophodni. EU bi trebao omogućiti neobvezujuće pravne instrumente, smjernice i instrumente za bolji nadzor, a ključne su i strože kontrole pri uvozu. Rješavanje problema otpornosti na antibiotike također je nužno te je potrebno usvojiti integrirani pristup kojim se kombinira zdravstvena skrb ljudi i životinja (pristup „jedno zdravlje”).

Bruxelles, 26. svibnja 2016. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Georges DASSIS

(1) Panel stručnjaka na visokoj razini (HLPE) (2014.): Food losses and waste in the context of sustainable food systems („Gubici hrane i prehrambeni otpad u kontekstu održivih prehrambenih sustava”), izvješće HLPE-a, Rim: HLPE.

(2) http://www.unep.org/resourcepanel/Portals/24102/PDFs/PriorityProductsAndMaterials_Summary_EN.pdf.

(3) COM(2013) 838 final, http://ec.europa.eu/agriculture/genetic-resources/pdf/com-2013-838_en.pdf.

(4) FAO (2011.): Global food losses and food waste („Gubitak hrane i rasipanje hrane u svijetu”).

(5) UN-ova definicija gubitka i rasipanja hrane može se pronaći na adresi: http://thinkeatsave.org/index.php/be-informed/definition-of-food-loss-and-waste

(6) FUSIONS (2016.): Estimates of European food waste levels („Procjena razine rasipanja hrane u Europi”). http://eu-fusions.org/phocadownload/Publications/Estimates%20of%20European%20food%20waste%20levels.pdf.

(7) Skup podataka projekta EU FUSIONS 2015.; EC Preparatory Study on Food Waste („Pripremna studija Europske komisije o rasipanju hrane”), 2011. http://eu-fusions.org/index.php/publications, http://ec.europa.eu/environment/eussd/pdf/bio_foodwaste_report.pdf.

(8) EEA (2015.): http://www.eea.europa.eu/signals/signals-2015/articles/agriculture-and-climate-change.

(9) Vidi Strategiju EU-a za prilagodbu klimatskim promjenama (COM(2013) 216 final).

(10) WHO (2015.): Podaci s Portala za praćenje globalne zdravstvene situacije (Global Health Observatory). Dostupno na adresi http://www.who.int/gho/ncd/risk_factors/obesity_text/en/.

(11) WRR (2015): Towards a food policy („Ususret prehrambenoj politici”).

(12) Nizozemska vlada (2015.): Food agenda: for safe, healthy and sustainable food („Program prehrane: za sigurnu, zdravu i održivu prehranu”).

(13) FAOSTAT, 2015.

(14) Zdravstveno vijeće Nizozemske, Smjernice za zdravu prehranu: ekološka perspektiva (Guidelines for a healthy diet: the ecological perspective), publikacija br. 2011/08, Haag: Zdravstveno vijeće Nizozemske (Gezondheidsraad).

(15) Donji dom nizozemskog parlamenta 2014.–2015., 32793 br. 162.

(16) http://www.switch-asia.eu