KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA Mjerenje ukupnih rezultata inovativnosti u Europi: ususret novom pokazatelju /* COM/2013/0624 final */





KOMUNIKACIJA KOMISIJE EUROPSKOM PARLAMENTU, VIJEĆU, EUROPSKOM GOSPODARSKOM I SOCIJALNOM ODBORU I ODBORU REGIJA Mjerenje ukupnih rezultata inovativnosti u Europi: ususret novom pokazatelju (Tekst značajan za EGP) 1. Uvod Ovom se Komunikacijom predstavlja pokazatelj za mjerenje rezultata u području inovacija. Točno mjerenje učinka politika u području inovacija od ključne je važnosti za donošenje politika na temelju dokaza. Njima se podupire legitimitet javnog djelovanja i korištenja javnih sredstava. Europa je danas centar znanja od globalnoga značaja. Međutim, unatoč njezinoj znanstvenoj osnovi na svjetskoj razini i tehnološkom vodstvu u strateškim sektorima, potrebno je uložiti napore za poboljšanje rezultata u području inovacija na razini EU-a i na nacionalnoj razini pod boljim okvirnim uvjetima, posebice za brzorastuća poduzeća u inovativnim sektorima. Predloženi pokazatelj pomoći će stvarateljima politika pri donošenju novih ili jačanju postojećih mjera za uklanjanje uskih grla koja inovatore onemogućuju da ideje pretvore u proizvode i usluge koje mogu biti uspješne na tržištu. Veći rezultati doprinijet će inteligentnom rastu u skladu sa strategijom Europa 2020. i njezinom vodećom inicijativom Unija inovacija.[1] Predloženi pokazatelj dopunjuje ljestvicu uspjeha Unije inovacija ( Innovation Union Scoreboard / IUS)[2] i njezin sažetak indeksa inovativnosti (Summary Innovation Index / SII) kojim se ocjenjuje kako različite jake i slabe strane država članica i EU-a određuju njihov ukupni rezultat s pomoću opsežnog skupa od 24 pokazatelja inovativnosti, uključujući polazne osnove, aktivnosti i ukupne rezultate. Pored toga, u izvješću o konkurentnosti Unije inovacija svake se dvije godine analiziraju i rezultati u području inovacija. Pokazatelj iz ove Komunikacije ograničen je isključivo na ukupni rezultat inovativnosti i prati manje područja, uključujući doprinos stvaranju radnih mjesta brzorastućih poduzeća. S obzirom na komplementarnost s IUS-om, planirano je da se rezultati predloženog pokazatelja objavljuju istovremeno kao i rezultati IUS-a. Europsko vijeće povjerilo je mandat Komisiji da razvije pokazatelj u kontekstu strategije Europa 2020. radi dopunjavanja cilja intenziteta istraživanja i razvoja,[3] uzimajući u obzir zahtjev Unije inovacija da Komisija „započne s potrebnom izradom novog pokazatelja za mjerenje udjela brzorastućih inovativnih poduzeća u gospodarstvu”. U ožujku 2013. šefovi država i vlada zatražili su raspravu o inovativnosti za listopad 2013., pozivajući Komisiju da izradi pokazatelj.[4] Godine 2010. osnovan je Odbor na visokoj razini u svrhu savjetovanja Komisije za njegovu izradu koji se sastoji od vodećih inovatora i gospodarstvenika.[5] Odbor je potaknuo Komisiju da preko Eurostata prikupi podatke o brzorastućim poduzećima u inovativnim sektorima. Usporedno s tim Komisija je surađivala s OECD-om na razvoju sektorskih koeficijenata za inovativnost. Rasprave s državama članicama o području primjene i definiciji pokazatelja održane su u listopadu i prosincu 2012. te u srpnju 2013. u obliku radionica. Ovom se Komunikacijom predstavlja pokazatelj (odjeljak 2.) te kriteriji i podaci za njegovu izradu (odjeljak 3.) kao i izvršena analiza pouzdanosti (odjeljak 4.). Komunikacija je popraćena radnim dokumentom službi. 2. Mjerenje ukupnih rezultata inovativnosti Ukupni rezultati inovativnosti odnose se na više područja i razlikuju se od sektora do sektora. Njihovo mjerenje uključuje utvrđivanje mjere do koje ideje za nove proizvode i usluge, a koje potječu iz inovativnih sektora, imaju dodanu gospodarsku vrijednost i mogu dospjeti na tržište. Ukupni rezultati inovativnosti se stoga mogu utvrditi različitim mjerama. Nakon razmatranja širokog skupa mogućnosti, Komisija se odlučila za 4 pokazatelja IUS-a, grupirana u tri komponente (patenti, zapošljavanje u aktivnostima koje zahtijevaju visoku razinu znanja (KIA), konkurentnost roba i usluga koje zahtijevaju visoku razinu znanja) i novu mjeru, zapošljavanje u brzorastućim poduzećima u inovativnim sektorima.[6] Komponenta patenata uzima u obzir izume koji koriste znanje dobiveno ulaganjem u istraživanje i razvoj i inovativnost, a koji se mogu pretvoriti u uspješne tehnologije. Slično tome, pokazatelji intenziteta zapošljavanja kvalificirane radne snage u aktivnostima koje zahtijevaju visoku razinu znanja i u brzorastućim poduzećima upućuju na usmjerenost gospodarstva na proizvodnju roba i usluga s dodanom inovativnom vrijednošću. Zaključno, na osnovi trgovinskih tokova povezanih s tom robom prepoznaje se njihova sposobnost da dosegnu globalna tržišta.[7] 2.1. Komponente pokazatelja inovativnosti Prvu komponentu čine tehnološke inovacije mjerene prema broju patenata kao ključnog rezultata istraživanja i razvoja i postupka inovacija, koja pokazuje sposobnost gospodarstva da znanje pretvori u tehnologiju. Stoga politike kojima se unapređuje sustav zaštite prava intelektualnog vlasništva (IPR) i koje ga čine jeftinijim koriste poduzetnicima koji rast temelje na vlastitim inovacijama. Mjere kao što su profesionalizacija pristupa portfeljima prava intelektualnog vlasništva i smanjenje poreza na dobit od patenata mogu imati važnu ulogu za inovativnu dinamiku u poslovanju.[8] Kod odabrane komponente, IUS pokazatelj 2.3.1., uzima se broj prijava patenata na jednu milijardu BDP-a. Brojnik je broj prijava podnesenih na međunarodnoj razini u kojima je Europski patentni ured (EPO) naveden kao nadležni ured u skladu s Ugovorom o suradnji u području patenata (PCT). Nazivnik je BDP u paritetima kupovne moći u eurima. Moguća je inherentna naklonjenost u korist država koje se više oslanjaju na međunarodne patente nego na nacionalne. Stoga su ispitane alternativne statistike kao što su trijadni patenti iz baze podataka patenata OECD-a. Druga komponenta prikazuje kako visoko kvalificirana radna snaga doprinosi gospodarskoj strukturi neke države. Ulaganje u ljude izazov je za Europu jer obrazovanje i izobrazba radnicima pružaju vještine za stvaranje inovacija. Ova komponenta daje uvid u strukturnu opredijeljenost neke države prema aktivnostima koje zahtijevaju visoku razinu znanja (KIA) mjerenjem broja ljudi koji se u industriji zapošljavaju u KIA, pri čemu u udjelu ukupnog broja zaposlenika te države najmanje jedna trećina zaposlenika ima visok stupanj obrazovanja. To je IUS pokazatelj 3.2.1. Treća je komponenta konkurentnost roba i usluga koje zahtijevaju visoku razinu znanja. U gospodarstvu koje dobro funkcionira ona odražava sposobnost tog gospodarstva, a koja proizlazi iz inovativnosti, da izvozi inovativne proizvode i sudjeluje u globalnom lancu vrijednosti. Mjere za jačanje konkurentnosti i inovacijske strategije uzajamno doprinose rastu zapošljavanja, stopi izvoza i prometa na razini poduzeća. Ova komponenta objedinjuje u jednakim vrijednostima doprinose trgovinske bilance od proizvoda visokih i srednjih tehnologija ukupnoj trgovinskoj bilanci i usluge koje zahtijevaju visoku razinu znanja kao dio ukupnog izvoza usluga ( IUS pokazatelji 3.2.2. i 3.2.3.). Posljednja komponenta mjeri zapošljavanje u brzorastućim poduzećima inovativnih sektora. Podupiranje razvoja tih poduzeća sastavni je dio moderne politike istraživanja i razvoja. Studije pokazuju da rast u velikoj mjeri ovisi o brzorastućim poduzećima koja stvaraju neproporcionalno velik udio radnih mjesta i mogu pridonijeti povećanju investicija u inovacije tijekom gospodarskog pada.[9] Stoga se neke države članice snažno zalažu za jednostavniji pristup financiranju brzorastućih poduzeća, uključujući inovativne projekte i rizičnom kapitalu u fazama osnivanja, pokretanja i ranog rasta. Koeficijenti inovativnosti specifični za pojedine sektore koji odražavaju stupanj sektorske inovativnosti, izrađeni na temelju vrijednosti udjela osoba s tercijarnim obrazovanjem (KIA vrijednost) i samoprocjene poduzeća u tim sektorima u pogledu inovativnosti (CIS vrijednost), služe kao zamjenske vrijednosti za prepoznavanje inovativnih poduzeća. Podaci o zapošljavanju potječu iz ad hoc zbirki poslovnih registara koje je sastavio Eurostat 2011. i 2012. Brzorastuća poduzeća jesu ona s 10 ili više zaposlenika i prosječnim rastom zaposlenika većim od 10 % godišnje tijekom 3 godine. Predloženo je da ova komponenta ispuni mjesto (3.1.3. „Inovativna poduzeća s visokim rastom”) u IUS-u, a koje je rezervirano za pokazatelje koji odražavaju doprinos tržišnoj dinamici brzorastućih poduzeća, kako je predviđeno Uniom inovacija. To bi stoga mogao biti 25. pokazatelj ljestvice uspjeha. 2.2. Rezultati država Slika 1. prikazuje rezultate pokazatelja inovacija u 2010. i 2011. država članica i međunarodnih partnera. Prosjek se odnosi na EU27 jer je IUS objavljen prije pristupanja Hrvatske. Poboljšani vremenski nizovi koji se temelje na dužem razdoblju promatranja i boljem odnosu referentnih godina od velike su važnosti i bit će raspoloživi u srednjoročnom razdoblju. Okvir 1. radnog dokumenta osoblja prikazuje rezultate i njihove političke posljedice s naglaskom na četirima državama: Švedska (visok uspjeh), Francuska (dobar uspjeh), Italija (srednji uspjeh) i Bugarska (nizak uspjeh).[10] Mrežni dijagrami prikazuju rezultate svih komponenata i u njih su uključene države. Rezultati će biti popraćeni opsežnim profilom procjene država. Slika 1. Kompozitni pokazatelj za mjerenje ukupnog rezultata inovativnosti Rezultati država za 2011. (crveni stupci) i za 2010. (križići), prosjek EU-a je 100 za 2010. Za 2011. komponente odražavaju stanje u 2009. (PTC), 2010. (DYN) ili 2011. (KIA, COMP) Za 2010. one se temelje na podacima iz 2008. (PT), 2009. (DYN) ili 2010. (KIA, COMP) Izvor: Europska komisija. Godine 2011. je prema rezultatima država sveukupno utvrđeno šest kategorija uspješnosti. Švedska, Njemačka, Irska i Luksemburg bilježe „visok uspjeh” s rezultatom iznad 120 i visokim vrijednostima u sve četiri komponente. Nakon njih slijede Danska, Finska i Ujedinjena Kraljevina koje bilježe „vrlo dobar uspjeh” s rezultatom između 110 i 120. Francusku, Belgiju i Nizozemsku koje imaju „dobar uspjeh” s pokazateljem vrijednosti između 100 i 110 usko slijedi skupina država sa „srednjim uspjehom” i rezultatom od 90 do 100, a u koju se ubrajaju Austrija, Slovenija, Italija i Cipar. „Srednje nizak uspjeh” s vrijednostima između 80 i 90 imaju Češka, Španjolska, Estonija, Grčka, Malta, Rumunjska i Slovačka. I zaključno, države s rezultatom nižim od 80 imaju „nizak uspjeh”. One uključuju Poljsku, Hrvatsku, Portugal i Latviju kao i Litvu i Bugarsku koje obje imaju izrazito niske rezultate oko 65 što je gotovo upola od najboljeg rezultata. 3. Kriteriji za odabir Referentne norme pri izradi pokazatelja bile su međunarodne norme kvalitete Eurostata, OECD-a i MMF-a. 3.1. Četiri primijenjena načela Temeljem Eurostatovog konceptualnog okvira primijenjena su četiri načela. (1) Politička važnost. Naglasak je stavljen na jednostavnu i intuitivnu interpretaciju s opsežnim i neposrednim poveznicama na utvrđene činjenice. Pokazatelj omogućava praćenje područja kao što su uvjeti prava intelektualnog vlasništva, jačanje vještina potrebnih za sektore koji zahtijevaju visoku razinu znanja i koji su inovativni, stvaranje preduvjeta za trgovinu robom koja zahtijeva visoku razinu znanja i okvirnih uvjeta za brzorastuća poduzeća. (2) Kvaliteta podataka. Pravovremena raspoloživost reprezentativnih i potvrđenih vremenskih nizova te iskorištavanje svih dostupnih resursa bili su od ključne važnosti. (3) Međunarodna raspoloživost i prekogranična usporedivost. Cilj je bio postaviti osnovu za pokazatelja kojim se zemlje međusobno mogu smisleno usporediti i na temelju kojeg se mogu utvrditi referentna mjerila. (4) Pouzdanost. Velik broj aktera diljem svijeta, uključujući međunarodne organizacije, koristi kompozitne pokazatelje. Njihova izrada zahtijeva potvrdu i analizu pouzdanosti prema najsuvremenijim metodama[11] tako da dobiveni rezultati omogućuju postavljanje referentnih mjerila i zadovoljavaju potrebe politike. Zbog ograničenja u pogledu podataka kriterij 2. i 3. u ovoj su se fazi mogli samo djelomično ispuniti te preostaju područja za buduću analizu. Pokazatelj se za vrijednosti koje nedostaju oslanja na procijenjene vrijednosti i međunarodnu usporedivost što je izvršeno u četvrtoj komponenti pokazatelja za četiri države članice i međunarodne partnere i provjerena je njihova pouzdanost. 3.2. Područja za buduće analize Kako bi se pokazatelj učinio preciznijim i iskoristio njegov puni potencijal, utvrđena su četiri područja. Prvo, poboljšanje podataka o brzorastućim poduzećima u inovativnim sektorima u pogledu pokrivenosti i redovitosti proizvodnje uz obavezni zahtjev za prikupljanje u okviru izmijenjene Uredbe Komisije kojom se provodi Uredba Europskog parlamenta i Vijeća o strukturnoj poslovnoj statistici kojom će se pokriti financijski sektor. Financijske usluge u ovoj fazi nisu uključene, ali su one relevantne s obzirom na njihovu raširenu ulogu i učinak na gospodarstvo. Izrada tih podataka poboljšat će i usklađenost referentnih godina pokazatelja. Drugo, analiza načina na koji se mogu poboljšati podaci kojima se definiraju koeficijenti inovativnosti radi povećanja broja zaključaka diljem sektora i tijekom vremena te načina na koji se najbolje mogu zabilježiti razlike u intenzitetima među državama. To uključuje analizu osjetljivosti koeficijenata upotrebom novih podataka iz dvogodišnjeg CIS-a i godišnje ankete radne snage (LFS). Treće, ispitivanje mogućnosti i načina: (a) eventualnog poboljšanja podataka o konkurentnosti roba i usluga koje zahtijevaju visoku razinu znanja; (b) usavršavanja komponente koja se odnosi na vještine kako bi se na najbolji način prikazao doprinos obrazovanja, i to ispitivanjem njegove povezanosti s pokazateljem rezultata; (c) uzimanja u obzir ostalih statistika o uspjehu inovacija na tržištu. Zaključno, povećanjem njegove međunarodne dimenzije opsežnijim prikupljanjem podataka o brzorastućim poduzećima i suradnjom s OECD-om na međunarodnoj pokrivenosti koeficijenata inovativnosti upotrebom usporedivih anketa u trećim zemljama. 4. Analiza pouzdanosti Praćenje inovacija predstavlja izazov u pogledu kvalitete podataka i njihova pretvaranja u jedinstvenu mjeru. Konceptualna i statistička koherentnost pokazatelja i utjecaj njegovih pretpostavki modeliranja provjereni su stoga iterativnim postupkom: (1) Potencijalni pokazatelji odabrani su s obzirom na njihovu relevantnost za politiku inovacija, a na temelju pretraživanja literature i na osnovi mišljenja stručnjaka te pokrivenosti država i njihove aktualnosti. (2) Korišteni su najnoviji objavljeni podaci s minimalnom dostupnosti od 93 % u dvije godine za sve komponente. (3) Pokazatelj ima uravnoteženu strukturu jer je izgrađen od četiri komponente koje imaju jednaku važnost, pri čemu njihova nominalna vrijednost služi kao koeficijent razmjera slično kao kod vodećih međunarodnih indeksa kao što su globalni indeks inovacija i indeks ekoloških rezultata (Environmental Performance Index / EPI). (4) Zaključno, ocjenjeni su rezultati i poredak država kako bi se potvrdilo podudaranje s trenutnim činjeničnim stanjem, istraživanjima i prevladavajućim teorijama. Pretpostavke modeliranja ispitane u pogledu procijenih vrijednosti podataka koji nedostaju, agregacijskih formula, alternativnih varijanti za sve komponente i ponderiranja. Izračunani su intervali pouzdanosti poretka država kao i udaljenosti od granice učinkovitosti. 5. Zaključci Na zahtjev Europskog vijeća ovom se Komunikacijom predstavlja pokazatelj ukupnog rezultata inovativnosti kao nastavak napora Komisije da poboljša kvalitetu svojih dokaza na temelju kojih donosi politike i ocjenjuje učinak inovacija. Stavljajući naglasak na ukupne rezultate inovativnosti, ovaj pokazatelj dopunjuje ljestvicu uspjeha Unije inovacija i njezin sažetak indeksa inovativnosti. U skladu sa strategijom Europa 2020. i njezinom vodećom inicijativom Unija inovacija, ovaj će pokazatelj pomoći stvarateljima politika u kreiranju okruženja koje potiče inovacije. Pokazatelj je razvijen upotrebom međunarodnih normi kvalitete i najsuvremenijih statističkih analiza. Unatoč tome, Komisija je utvrdila četiri područja za razvijanje njegova punog potencijala, uključujući povećanje njegove međunarodne usporedivosti, poboljšanje podataka o brzorastućim poduzećima i analizu mogućeg poboljšanja skupova podatka koji se odnose na koeficijent inovativnosti. Pokazatelj je kompozitni indeks koji kvantificira četiri dimenzije rezultata inovativnosti: patente, vještine, trgovinu robom i uslugama koje zahtijevaju visoku razinu znanja i zapošljavanje u brzorastućim poduzećima. Radni dokument službi prikazuje njegove rezultate i političke posljedice. [1] „Vodeća inicijativa Unije inovacija Europa 2020.” (COM(2010) 546, završna verzija od 6. listopada 2010.). [2] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/innovation/files/ius-2013_en-pdf. [3] Zaključci od 4. 2. 2011. (dokument Vijeća EUCO 2/1/11 REV1) i 1-2/3/2012 (EUCO 4/2/12 REV2). [4] Europsko vijeće zakazalo je „raspravu iduće godine o strategiji Europa 2020.” i zatražilo „da se provedu pripremne radnje, pri čemu će se prednost dati: (...) (b) inovacije (listopad 2013.)”, očekuje se „prezentacija Komisije o (...) njezina komunikacija o „Stanju Unije inovacija 2012.”, uključujući jedinstveni pokazatelj inovativnosti, na vrijeme za njegovu raspravu.”, dokument Vijeća EUCO 23/13. [5] Izvješće Odbora na visokoj razini za mjerenje inovativnosti, A. Mas-Colell (predsjetatelj), rujan 2010. [6] Formula pokazatelja uključena je u jednadžbu 1. u radnom dokumentu službi. [7] Provjerena je mogućnost korištenja bilo kojeg od četiri dodatna pokazatelja vrste rezultata koji su predviđeni IUS-om. [8] „Stanje Unije inovacija 2012.: ubrzanje promjena”, COM(2013) 149 završno, 21. ožujka 2013. [9] OECD (2010), "High-growth Enterprises: What Governments Can Do to Make a Difference". Archibugi, D et al. (2013) "Economic crisis and innovation: is destruction prevailing over accumulation?" Research Policy 42, 2. [10] Navode se i pokazatelji rezultata međunarodnih partnera, npr. SAD-a u odnosu na EU. [11] Vidi: http://composite-indicators.jrc.ec.europa.eu/