Države članice bile su dužne do 21. ožujka 2016. prenijeti odredbe Direktive o hipotekarnim kreditima u svoje nacionalno pravo. Međutim, samo je osam država članica na vrijeme prenijelo Direktivu u nacionalno pravo, a zadnja je to učinila u lipnju 2019.

Rezultati studije o evaluaciji Direktive pokazuju da su zahtjevi iz Direktive o hipotekarnim kreditima koji se odnose na znanje i stručnost osoblja (članak 9. i Prilog III.) vjerojatno doveli do povećanja razine stručnosti osoblja vjerovnika, što je pridonijelo povećanju profesionalnosti. Većina ispitanih potrošača smatra da zaposlenici vjerovnika i kreditnih posrednika imaju odgovarajuću razinu znanja i stručnosti. Dionici iz sektora navode da je zbog provedbe Direktive došlo do povećanja troškova osposobljavanja. U tom je kontekstu istaknuto da se vjerovnici sve više oslanjaju na robotske savjetnike.

Čini se da su obveza vjerovnika da provode procjenu kreditne sposobnosti (članci 18. i 20. Direktive o hipotekarnim kreditima) i zahtjev da davatelj kredita potrošaču može odobriti kredit samo ako je rezultat procjene pozitivan među najučinkovitijim odredbama u smislu zaštite potrošača jer se njima sprečava da davatelji kredita odobre kredit potrošačima koji ga ne mogu otplatiti. Činjenica da se posljednjih godina smanjio broj dospjelih neplaćenih obveza po hipotekarnim kreditima mogla bi biti inicijalni pokazatelj početnog pozitivnog učinka tih odredaba. Unatoč tome, imajući na umu vrijeme od odobravanja kredita do dolaska potrošača u financijske poteškoće, stvarna učinkovitost tih odredaba moći će se procijeniti tek u kasnijoj fazi. Međutim, neizvjesna je mogućnost primjene odredaba na potrošače koji su solidarno odgovorni za kredit jer se Direktiva o hipotekarnim kreditima odnosi samo na procjenu kreditne sposobnosti pojedinog potrošača. Nedavno se na tržištu kredita prešlo na korištenje „velike količine podataka” i strojnog učenja u svrhu izrade prilagođenih usluga, posebno na temelju ubrzanih procjena kreditne sposobnosti (uglavnom u kontekstu potrošačkih kredita). Zahvaljujući tim tehnologijama potrošači bi mogli jednostavnije i povoljnije dobiti hipotekarni kredit, a mogao bi se poboljšati i kapacitet zajmodavaca za procjenu rizika, primjerice analizom kreditne sposobnosti na temelju algoritama. No, one istovremeno donose i nove rizike povezane s podacima koji se koriste (npr. podaci s društvenih medija), načinom pružanja informacija i sastavljanja ponude (kako bi se ubrzalo donošenje odluke potrošača o kupnji) te usmjeravanjem na potrošače i personalizacijom (posebno transparentnost odluka o procjeni kreditne sposobnosti na temelju algoritma). Te su teme obuhvaćene i Komisijinim nedavnim Prijedlogom uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o usklađenim pravilima o umjetnoj inteligenciji (Uredba o umjetnoj inteligenciji).

Studija koju je 2019. naručila Komisija („studija ICF-a”) pokazala je da uvjeti prijevremene otplate (otkazni rok ili minimalno razdoblje trajanja ugovora) i mogući iznos naknade zajmodavcu, posebno kod hipotekarnih kredita s fiksnom kamatnom stopom, mogu obeshrabriti potrošače. U većini država članica ta je naknada precizno definirana (npr. postotak dospjelih kamata ili nepodmirenog iznosa kredita), što dužniku omogućuje da unaprijed izračuna troškove. Čini se da se time među kreditnim institucijama znatno smanjuju razlike u izračunu dospjelih iznosa, što poboljšava pravnu sigurnost i ukupnu transparentnost.

Dospjele neplaćene obveze i ovršni postupak

Člankom 28. Direktive o hipotekarnim kreditima koji se odnosi na dospjele neplaćene obveze i ovršni postupak nastoji se vjerovnike potaknuti da u ranoj fazi riješe pitanje kreditnog rizika u nastajanju i da na odgovarajući način pokušaju pronaći izlaz iz te situacije prije pokretanja ovršnog postupka. Ispitanici u RPA-ovoj studiji o evaluaciji Direktive kazali su da je Direktiva o hipotekarnim kreditima pridonijela smanjenju prezaduženosti. Rezultati istraživanja potrošača upućuju na zaključak da su i potrošači zadovoljni ponašanjem zajmodavaca u tom pogledu. Trinaest država članica iskoristilo je opciju iz Direktive kojom se vjerovnicima omogućuje da potrošačima u slučaju neispunjavanja obveza obračunaju dodatne naknade (uz neka ograničenja), dok njih 12 to nije učinilo. Zbog ograničenih informacija i kratkog razdoblja primjene Direktive o hipotekarnim kreditima i njezina kasnog prenošenja, nije moguće pouzdano procijeniti jesu li te odredbe pridonijele smanjenju rizika od ovršnog postupka.

Zbog gospodarskih posljedica pandemije bolesti COVID-19 moguće je da sve više potrošača neće moći ispuniti svoje financijske obveze i da će se prezadužiti. Detaljnija analiza slijedi u kontekstu predstojećeg izvješća o problemima osobne prezaduženosti.

Prijenos kredita na treću stranu

Općom uredbom o zaštiti podataka propisano je da novi vjerovnik/voditelj obrade potrošaču/ispitaniku dostavlja, među ostalim, svoje identifikacijske i kontaktne podatke. Međutim, za razliku od Direktive o potrošačkim kreditima, Direktivom o hipotekarnim kreditima nisu izričito propisana jamstva potrošačima u slučaju prijenosa ugovora o kreditu na treću stranu. Da prijenos kredita ne bi utjecao na razinu zaštite potrošača, Komisija je u Prijedlog direktive o pružateljima usluge servisiranja kredita, kupcima kredita i naplati kolaterala („Prijedlog direktive o neprihodonosnim kreditima”) uključila izmjenu Direktive o hipotekarnim kreditima kojom se osigurava da potrošač u takvim slučajevima ima pravo pozvati se na sva prava na obranu u odnosu na kupca kredita koja su mu bila dostupna i u odnosu na izvornog davatelja kredita. Predlaže se i da kupci potrošačkih kredita koji nemaju poslovni nastan u Uniji imenuju kreditnu instituciju ili pružatelja usluge servisiranja kredita koji ima odobrenje za rad u Uniji za servisiranje ugovora o kreditu. Prijedlog je još u zakonodavnom postupku.

Nova prava nakon sklapanja ugovora o kreditu

Izmjene ugovora o kreditu mogu biti štetne za potrošače zbog njihova podređenog položaja, čime se smanjuje njihova pregovaračka moć u odnosu na davatelja kredita. Stoga je Komisija u prijedlog Direktive o hipotekarnim kreditima uvrstila novu odredbu kojom se osigurava da potrošači u slučaju izmjene ugovora imaju pravo na jasan i sveobuhvatan opis predloženih izmjena, rokova za njihovu provedbu i pravnih sredstava koja su im na raspolaganju.

Zaključak o aspektima zaštite potrošača

Ima naznaka da je Direktiva o hipotekarnim kreditima općenito pridonijela zaštiti potrošača u Uniji, osobito uvođenjem minimalne razine zaštite potrošača u svim državama članicama, kao i povjerenju potrošača u tržište hipotekarnih kredita. Međutim, stječe se dojam da punu učinkovitost pravila narušavaju neka ograničenja koja se odnose na činjenicu da potrošači nemaju uvijek dovoljno kapaciteta za obradu složenih i opsežnih informacija i neadekvatnost određenih zahtjeva za objavu informacija u digitalnom obliku. Obveza davatelja kredita da procijeni kreditnu sposobnost potrošača prije sklapanja ugovora vjerojatno je dovela do smanjenja broja potrošača koji imaju poteškoće s otplatom kredita. Pravo na prijevremenu otplatu imalo je pozitivne učinke, no čini se da uvjeti prijevremene otplate i iznos naknade odvraćaju potrošače od ostvarivanja tog prava i zamjene ugovora radi uštede. Ima naznaka da su odredbe o dospjelim neplaćenim obvezama po kreditima i ovršnom postupku učinkovite u smanjenju rizika od ovršnog postupka, no vjerojatno će više doći do izražaja u kontekstu pandemije bolesti COVID-19. Očekuje se da će se izmjenom Direktive o hipotekarnim kreditima i novim zaštitnim mjerama potrošača koje je Komisija predložila podići razina zaštite potrošača u slučaju prijenosa kredita na treću stranu.

2.2. Učinak na jedinstveno tržište