Slučajevi u kojima je jednoglasnost spriječila ili znatno usporila donošenje odluka o zajedničkoj vanjskoj i sigurnosnoj politici ili je negativno utjecala na njihov sadržaj Ljudska prava Promicanje ljudskih prava jedan je od ključnih ciljeva Unije. Proteklih je godina bilo slučajeva u kojima je neka država članica ili skupina njih usporila ili blokirala donošenje stajališta Unije ili oslabila njihov sadržaj iz razloga koji nisu povezani s ljudskim pravima. To se dogodilo i u okviru bilateralnih odnosa Unije s trećim zemljama i unutar međunarodnih organizacija. Sa svakim od tih slučajeva oslabljena je sposobnost Unije da promiče poštovanje ljudskih prava na međunarodnoj razini, nanesena je šteta njezinu kredibilitetu te je Unija spriječena u ostvarivanju svojih ciljeva. ·Vijeće Ujedinjenih naroda za ljudska prava u Ženevi glavni je svjetski forum za raspravu o ljudskim pravima. Njegov Program sadržava 10 točaka. U okviru točke 4. raspravlja se o najvažnijim slučajevima povezanima s ljudskim pravima u pojedinim zemljama. U lipnju 2017. EU prvi put nije uspio dati izjavu u okviru točke 4. na sastanku Vijeća Ujedinjenih naroda za ljudska prava. Razlog tome bili su prigovori nekolicine država članica, koje nisu dovodile u pitanje sadržaj iznesenih procjena. Države članice usprotivile su se izričitom navođenju dviju trećih zemalja koje su sve ostale države članice željele navesti zbog stanja ljudska prava u njima. Zbog nemogućnosti da se rasprava pomakne s mrtve točke EU nije mogao iznijeti svoje mišljenje. ·U rujnu 2017. jedna je država članica zbog određenog problema s trećom zemljom znatno usporila donošenje strateškog radnog plana EU-a za Vijeće UN-a za ljudska prava te izjave EU-a u okviru točke 4. Ta je ista država članica u listopadu blokirala nacrt izjave EU-a za sastanak Trećeg odbora Opće skupštine UN-a te je u konačnici prisilila sve ostale da prihvate navod o određenom slučaju koji se, i po sadržaju i po duljini, smatrao nerazmjernim u usporedbi sa svim ostalim navodima u izjavi. ·U veljači 2018. zbog nekoliko je izoliranih prigovora nekolicine država članica znatno usporeno donošenje godišnjih prioriteta u području ljudskih prava za koje će se EU zalagati u forumima Ujedinjenih naroda te su na kraju svi ostali bili prisiljeni prihvatiti njihovo donošenje u razvodnjenom obliku. ·Takve su se poteškoće pojavile i u bilateralnim odnosima EU-a s trećim zemljama. U kontekstu novog zakona kojim je znatno sužen prostor djelovanja nevladinih organizacija u Egiptu nekolicina je država članica onemogućila sve ostale države članice da u nacrt prioriteta partnerstva EU-a i Egipta uvrste jasne odredbe u pogledu poštovanja ljudskih prava i civilnog društva te se u konačnici izjasnila protiv njih. Pravni okvir za bilateralne odnose s Egiptom zbog toga se nije mogao obnoviti na vrijeme te početkom 2017. nije postojao. Ostale izjave EU-a u okviru vanjske politike ·U srpnju 2016. EU nije mogao brzo poduprijeti presudu arbitražnog suda donesenu na temelju Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora u pogledu Južnog kineskog mora zbog prigovora koje su iznijele neke države članice, a koji nisu bili povezani s navedenom presudom. Nakon nekoliko dana intenzivnih pregovora ipak je dogovorena konačna verzija izjave. Međutim, iako je EU sa zakašnjenjem pozvao na poštovanje međunarodnog prava, nije mogao pozvati na provedbu presude. To je bilo osobito problematično u pogledu sastanka na vrhu između EU-a i Kine te azijsko-europskog sastanka na vrhu (ASEM), koji su se odvijali u isto vrijeme. ·U prosincu 2017. i svibnju 2018. EU zbog obveznog jednoglasnog odlučivanja o svim aspektima opširnih nacrta nije mogao izdati jedinstvene izjave o razvoju događaja u pogledu Jeruzalema unatoč tome što su države članice postigle trajni dogovor o dugotrajnom i čvrstom stajalištu o statusu Jeruzalema u skladu s međunarodnim pravom. U oba slučaja Unija nije mogla pravodobno i odlučno reagirati na međunarodni događaj o kojem je imala jasno i čvrsto stajalište. Sankcije EU-a ·U veljači 2017. jedna je država članica blokirala obnovu embarga na oružje protiv Bjelarusa sve dok ostale države članice nisu pristale izuzeti određenu kategoriju malog oružja kako bi se izbjegao definitivni istek embarga. Godinu dana kasnije ista je država članica obnovu uvjetovala proširenjem izuzeća na dodatnu kategoriju oružja, što su sve ostale države članice na kraju opet prihvatile iz istog razloga. ·U ljeto 2017. jedna je država članica blokirala donošenje ciljanih mjera ograničavanja EU-a protiv Venezuele kao odgovor na unutarnja politička kretanja za koja je EU prethodno najavio da će, ako nastupe, rezultirati donošenjem mjera. Predmetne mjere ograničavanja na kraju su donesene tek u studenome 2017. nakon dodatnog znatnog pogoršanja stanja na terenu. Kao što je već navedeno, ti primjeri pokazuju da jednoglasno odlučivanje u Vijeću ograničava sposobnost Europske unije da brzo i odlučno reagira na međunarodne događaje. Iako se o uspostavi režima sankcija u okviru zajedničke vanjske i sigurnosne politike odlučuje jednoglasno, o EU-ovu režimu protusankcija, koji se naziva i Akt o blokiranju, odlučuje se kvalificiranom većinom, što omogućuje njegovo brzo ažuriranje u skladu s međunarodnim događanjima. Civilne misije zajedničke sigurnosne i obrambene politike ·U još novije je vrijeme jedna država članica 2018. blokirala produljenje misije za izgradnju kapaciteta u Sahelu sve dok druga država članica nije uklonila svoje zadrške u vezi sa zasebnom misijom u Iraku. Nažalost, to nije bio prvi slučaj u kojem se država članica usprotivila napretku u pogledu određenog predmeta iz područja zajedničke sigurnosne i obrambene politike ili ga usporila zato što neka druga država članica čini to isto u pogledu drugog predmeta. Takve situacije nikad nisu spriječile EU da u konačnici postigne napredak, ali su u nekim slučajevima usporile donošenje potrebnih odluka. Kašnjenje u odlučivanju zbog jednoglasnosti ne utječe samo na odluke o pokretanju i uspostavi civilnih misija zajedničke sigurnosne i obrambene politike, već obuhvaća i aspekte praktične provedbe, kao što je prihvaćanje obveznih polugodišnjih izvješća koja svaka civilna misija zajedničke sigurnosne i obrambene politike mora redovito podnositi Vijeću.