EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 22.11.2017. COM(2017) 674 final NACRT ZAJEDNIČKOG IZVJEŠĆA KOMISIJE I VIJEĆA O ZAPOŠLJAVANJU

uz Komunikaciju Komisije o Godišnjem pregledu rasta za 2018.



SADRŽAJ PREDGOVOR KLJUČNE PORUKE 1. PREGLED TRŽIŠTA RADA TE SOCIJALNIH KRETANJA I IZAZOVA U EUROPSKOJ UNIJI 1.1. Kretanja na tržištu rada 1.2. Socijalna kretanja 2. ISJEČCI IZ PREGLEDA SOCIJALNIH POKAZATELJA 2.1. Pojašnjenja pregleda 2.2. Prikupljeni podaci iz pregleda socijalnih pokazatelja 3. ZAPOSLENOST I SOCIJALNE REFORME – REZULTATI I AKTIVNOSTI DRŽAVA ČLANICA 3.1. Peta smjernica: Poticanje potražnje za radnom snagom 3.1.1. Ključni pokazatelji 3.1.2. Odgovor politike 3.2. Šesta smjernica: Poboljšanje ponude radne snage, vještina i kompetencija 3.2.1. Ključni pokazatelji 3.2.2. Odgovor politike 3.3. Sedma smjernica: Poboljšanje funkcioniranja tržišta rada 3.3.1. Ključni pokazatelji

3.3.2. Politički odgovor 3.4. Promicanje socijalne uključenosti, borba protiv siromaštva i promicanje jednakih mogućnosti 3.4.1. Ključni pokazatelji 3.4.2. Politički odgovor PRILOZI

PREDGOVOR Zajedničko izvješće o zapošljavanju propisano je člankom 148. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU). Dio je jesenskog paketa koji uključuje Godišnji pregled rasta kojim započinje ciklus europskog semestra. U Zajedničkom izvješću o zapošljavanju naveden je godišnji pregled ključnih kretanja u području zapošljavanja i socijalnih pitanja u Europi te reformskih mjera država članica u skladu sa Smjernicama za politike zapošljavanja država članica. Pri izvješćivanju o tim reformama prati se struktura Smjernica: poticanje potražnje za radnom snagom (5. smjernica), poboljšanje ponude radne snage, vještina i kompetencija (6. smjernica), poboljšanje funkcioniranja tržišta rada (7. smjernica) te promicanje socijalne uključenosti, borba protiv siromaštva i promicanje jednakih mogućnosti (8. smjernica). Uz to se u okviru Zajedničkog izvješća o zapošljavanju za 2018. prati uspješnost država članica s obzirom na europski stup socijalnih prava. Stupom, koji su 17. studenoga 2017. Europski parlament, Vijeće i Komisija potpisali kao međuinstitucijski proglas, utvrđuju se načela i prava u sljedeća tri područja: i. jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, ii. pravedni radni uvjeti i iii. socijalna zaštita i uključenost. Praćenje napretka u tim područjima posebno se temelji na detaljnoj analizi pregleda socijalnih pokazatelja priloženoj stupu. Zajedničko izvješće o zapošljavanju strukturirano je na sljedeći način: uvodno poglavlje (poglavlje 1.) u kojem se izvješćuje o glavnim kretanjima na tržištu rada i socijalnim kretanjima u Europskoj uniji. U poglavlju 2. predstavljeni su glavni rezultati analize pregleda socijalnih pokazatelja povezanih s europskim stupom socijalnih prava. U poglavlju 3. daje se detaljan opis ključnih pokazatelja iz više zemalja (uključujući socijalne pokazatelje) i politika koje države članice provode u skladu sa Smjernicama za politike zapošljavanja.



KLJUČNE PORUKE Analizom u izvješću šalju se sljedeće ključne poruke: Gospodarski rast, koji je sad zahvatio sve države članice, popraćen je stalnim poboljšanjima na tržištu rada i socijalnog stanja. Za EU je tijekom prošle godine u prosjeku zabilježeno poboljšanje za 11 od 14 socijalnih pokazatelja koji služe za praćenje napretka u europskom stupu socijalnih prava. Od preostala tri, dva su ostala uglavnom nepromijenjena, a samo je za jedan (učinak socijalnih transfera na smanjenje siromaštva) zabilježeno blago pogoršanje, uz vrlo neujednačena kretanja u pojedinim državama. U cjelini, ti podaci upućuju na stalan napredak s obzirom na tri poglavlja stupa, a u prilog tome govore i snažan oporavak te novija nastojanja u pogledu reformi. Unatoč tome, za većinu država članica utvrđene su poteškoće s obzirom na određena načela stupa, koje su istaknute u glavnom tekstu izvješća. Te će poteškoće također biti predmet detaljne analize u izvješćima za pojedine države u okviru europskog semestra. Povećan je ritam otvaranja radnih mjesta te se nastavlja ravnomjeran rast zaposlenosti. U drugom kvartalu 2017. u EU-u je bilo oko 235,4 milijuna zaposlenih (156 milijuna u europodručju), što je najveći ikada zabilježeni broj. Zaposlenost premašuje svoju najvišu razinu iz razdoblja prije krize 2008. za 1,7 %. U odnosu na najnižu razinu iz sredine 2013. trenutačni je broj zaposlenih u EU-u veći za 11 milijuna. S obzirom na stopu zaposlenosti od 72,2 % u drugom kvartalu 2017. i uz održavanje trenutačnog tempa, mogla bi se doseći stopa zaposlenosti od 75 %, što je cilj naveden u strategiji Europa 2020. Sveukupno gledajući, poboljšani su glavni pokazatelji tržišta rada. Stopa nezaposlenosti, koja je u padu od sredine 2013., i dalje pada. Stopa nezaposlenosti u EU-u pala je u kolovozu 2017. na 7,6 % (te na 9,1 % u europodručju), što je najniža razina u EU-u od prosinca 2008. (od veljače 2009. u europodručju), te se približava najnižoj razini od 6,8 % u ožujku 2008. Stope nezaposlenosti mladih i dugotrajne nezaposlenosti jednako su tako nastavile padati ujednačenim tempom. Stope aktivnosti, koje nikad nisu pale za cijelo vrijeme trajanja krize, i dalje se povećavaju u gotovo svim državama članicama. Iako su poboljšanja vidljiva u svim državama članicama, primjećuju se vrlo bitne razlike. Stopa nezaposlenosti kreće se u rasponu od 3,1 % u Češkoj i 3,8 % u Njemačkoj do 17,3 % u Španjolskoj i 21,6 % u Grčkoj (drugi kvartal 2017.). Stopa zaposlenosti kreće se u rasponu od 57,7 % u Grčkoj i 62,1 % u Italiji do 79,3 % u Njemačkoj i 82 % u Švedskoj (drugi kvartal 2017.). U mnogim državama članicama stope zaposlenosti moraju još znatno rasti da bi se ostvario oporavak od krize i posebno kako bi se ostvarili i nacionalni ciljevi strategije Europa 2020. Nedovoljna iskorištenost radne snage smanjuje se, ali i dalje je prilično visoka čak i u državama u kojima je nezaposlenost niska. Tijekom oporavka ukupni se broj odrađenih sati povećavao znatno sporije od razina zaposlenosti. Važno je naglasiti da se broj odrađenih sati po zaposlenoj osobi održava na stabilnoj razini koja je za oko 3 % niža od razine prije krize. Nadalje, (neželjeni) rad u nepunom radnom vremenu i dalje je na visokoj razini, iako se zaposlenost u punom radnom vremenu 2016. povećala. Iako se zbog oporavka povećava stvaranje stalnih i privremenih radnih mjesta, udio zaposlenika na određeno vrijeme u EU-u i dalje je stabilan (oko 14 %). Kombinacija visokog udjela ugovora na određeno vrijeme i niskih stopa prelaska u stalni radni odnos ukazuje na segmentaciju tržišta rada u nizu država članica. Samozapošljavanje se 2016. tek neznatno povećalo (za 0,3 %), pri čemu je taj rast bio brži kod samozaposlenih bez zaposlenika. Unatoč poboljšanjima na tržištu rada, rast plaća u većini je država i dalje skroman. Ukupnu skromnu dinamiku rasta plaća može se objasniti zaostalom stagnacijom na tržištu rada, slabim rastom produktivnosti te niskom očekivanom inflacijom. Uz to je u razdoblju od 2014. do 2016. realni rast plaća zaostajao za rastom produktivnosti. To je dugoročan trend: u EU-u je od 2000. do 2016. realna produktivnost po zaposlenoj osobi porasla za 14,3 %, a realna naknada po zaposleniku za 10,2 %. Nekoliko je država članica poduzelo korake za jačanje predvidljivosti sustava utvrđivanja plaća uz uključivanje socijalnih partnera. One su napravile izmjene kako bi sustav utvrđivanja plaća bolje reagirao na gospodarske uvjete. Izmijenjeni su i postupci kojima je regulirano kretanje minimalnih plaća. Iznose plaća važno je utvrditi na predvidljiv način čime se omogućuje pristojan životni standard, uz poštivanje autonomije socijalnih partnera. Posebno bi minimalne plaće trebalo prilagođavati u okviru transparentnog sustava s dvostrukim ciljem: sprečavanja siromaštva zaposlenih te istodobnog održavanja pristupa zapošljavanju i poticaja za traženje zaposlenja. U tom je kontekstu važna srednjoročna sposobnost reagiranja na kretanja produktivnosti.

U skladu s pozitivnim kretanjima na tržištu rada primjećuje se opće poboljšanje financijske situacije kućanstava. Raspoloživi dohodak kućanstava nastavio je rasti ujednačenim tempom. Trenutačno je za EU dosegnuo najvišu razinu iz 2009. Povećano otvaranje radnih mjesta i posljedično povećani dohodci od rada najviše su pridonijeli zabilježenom rastu. Poboljšanja su vidljiva u gotovo svim državama članicama. Međutim, u nizu država članica raspoloživi dohodak kućanstava još uvijek nije dosegnuo razine iz razdoblja prije krize. Povećanje sudjelovanja na tržištu rada, stopa zaposlenosti i produktivnosti imperativ je s obzirom na demografske promjene. Neprekidno starenje naših društava podrazumijeva veći pritisak na mlađe generacije, te iste generacije koje se suočavaju s otežanim pristupom stabilnim, kvalitetnim radnim mjestima, kako bi se zajamčio dovoljan priljev prihoda u mirovinski sustav i osigurala njegova održivost. Zbog toga u isto vrijeme dulji radni vijek postaje nužnost, a stvara se i pritisak na buduće naknade za mirovinu. U širem smislu, to može dovesti do narušavanja „društvenog ugovora” među generacijama te mogućeg stvaranja generacijskog jaza i ugrožavanja međugeneracijske solidarnosti. Stoga je u trenutačnoj situaciji povećanje stopa zaposlenosti, sudjelovanja i produktivnosti ključno za zaustavljanje tih učinaka. Nedavan porast zaposlenosti nije bio ravnomjerno raspoređen među različitim skupinama stanovništva. Razlika u stopama zaposlenosti između niskokvalificiranih i visokokvalificiranih radnika velika je (31 postotni bod) i naglašava potrebu za ulaganjima u vještine kako bi se bolje odgovorilo na promjenjive potrebe tržišta rada. U prijavljenim podacima o obrazovanju i osposobljavanju i dalje su prisutne razlike među pojedinim državama članicama, što ukazuje na potencijalne koristi od budućih reformi. Stopa zaposlenosti mladih, iako ponovno raste, gotovo je za 4 postotna boda ispod razine prije krize. Slično tome, ponovni rast stope zaposlenosti migranata (koji nisu rođeni u EU-u) bio je sporiji od rasta stopa za druge skupine te ona još nije dosegnula razine prije krize. Uz to, iako se stanje poboljšalo, vjerojatnost zaposlenja je za osobe s invaliditetom manja nego za osobe bez njega. Pozitivan je trend daljnji rast stopa zaposlenosti žena i starijih radnika, ali znatne prepreke za obje skupine još su uvijek prisutne. Iako je stopa zaposlenosti žena dosegnula rekordno visoku razinu, one su i dalje slabije zastupljene na tržištu rada, a razlika u plaćama koje za isti rad dobivaju muškarci i žene i dalje je znatna. Žene u pravilu ostvaruju viši stupanj obrazovanja od muškaraca, ali je njihova stopa zaposlenosti, unatoč stalnom porastu, i dalje za 11 postotnih bodova niža od one za muškarce. I u ovom se slučaju ta stopa znatno razlikuje u pojedinim državama članicama EU-a. Ta je razlika u zaposlenosti posebno velika kad je riječ o majkama i ženama koje skrbe o drugima. Situaciju dodatno otežavaju financijske mjere koje žene odvraćaju od ulaska na tržište rada ili od dodatnog rada. Iako se smanjuje, velika rodno uvjetovana razlika u plaćama u EU-u i dalje je prisutna pa je tako 2015. prosječni bruto dohodak po satu za muškarce bio za 16 % veći nego za žene. Ta se razlika, koja u određenoj mjeri odražava diskriminaciju na tržištu rada, uglavnom pripisuje slabijoj zastupljenosti žena u dobro plaćenim sektorima i zanimanjima, uključujući pozicije u upravljačkim i nadzornim strukturama. U isto je vrijeme vjerojatnije da će žene uzeti dopust kako bi skrbile o članovima obitelji ili rodbini ovisnima o tuđoj pomoći. Uz to, veći udio rada u nepunom radnom vremenu te kraće i isprekidane karijere kod žena često rezultiraju manjim mirovinama. To ukazuje na to da je pri osmišljavanju politika potrebno temeljito razmotriti načine postizanja ravnoteže između profesionalnog i privatnog života. Neke države članice poduzimaju dodatne mjere kako bi se osigurao pristup cjenovno dostupnim i kvalitetnim uslugama skrbi o djeci i drugim uslugama skrbi, dopustu i fleksibilnom radnom vremenu te kako bi se smanjio broj postojećih odredaba u poreznom sustavu i sustavu naknada koje imaju nepoticajni učinak na rad (osobito za primatelje drugog dohotka u kućanstvu). Te mjere, zajedno s provedbom praksi za borbu protiv diskriminacije, imaju ključnu ulogu u jednakom postupanju prema ženama. Tim se mjerama pak podupire uzlazna društvena mobilnost, potiču jednake mogućnosti te se smanjuju nejednakost i siromaštvo, a koristi osjeća više generacija, u skladu s ciljevima socijalnog stupa. Stariji radnici sve dulje ostaju na tržištu rada. Stopa zaposlenosti za sve dobne skupine od 55 i više godina povećala se nakon krize (ali s velikim razlikama među državama članicama) te nastavlja rasti. Zadnji val mirovinskih reformi, kojima se u većini država članica povećala dob za umirovljenje, te dostupnost fleksibilnijih radnih uvjeta neki su od pokretača tog trenda. Međutim, taj je proces ključno popratiti odgovarajućim politikama za postizanje ravnoteže između profesionalnog i privatnog života te potporom upravljanju pitanjem starenja, uključujući modernizaciju radne okoline. U tom smislu, neke države promiču dulji radni vijek omogućivanjem fleksibilnijih prelazaka u mirovinu i kombiniranjem mirovine i dohotka od rada. Rješavanje pitanja nezaposlenosti mladih i dugotrajne nezaposlenosti i dalje je prioritet. Iako u stalnom padu, stopa nezaposlenosti mladih još uvijek iznosi 17 % (drugi kvartal 2017.) te predstavlja ključnu prepreku u nizu država. Isto vrijedi za udio onih koji nisu zaposleni, ne obrazuju se niti se osposobljavaju (skupina NEET). Dugotrajna nezaposlenost i dalje je vrlo visoka u nekim državama članicama te čini gotovo 50 % ukupne nezaposlenosti. Dugo trajanje razdoblja nezaposlenosti podrazumijeva gubitak na vrijednosti vještina, slabu povezanost s tržištem rada i konačno visok rizik od siromaštva i socijalne isključenosti. Nadalje, postoji opasnost da se ciklička nezaposlenost pretvori u strukturnu uz negativne posljedice po mogući rast. Mjere koje su države članice poduzele u skladu s Preporukom Vijeća iz veljače 2016. o integraciji dugotrajne nezaposlenosti i s Jamstvom za mlade mogu biti ključni pokretači poboljšanja. Ključno je zajamčiti pristup kvalitetnom i uključivom obrazovanju te poboljšati ulaganja u nacionalne sustave obrazovanja i vještine kako bi se ljudima omogućilo da postanu angažirani i aktivni građani te kako bi se olakšavali prelasci u tržište rada i unutar njega. Nastavi li se napredak ostvarivati trenutačnim tempom, Europa je na dobrom putu prema postizanju ciljeva iz strategije Europa 2020. s obzirom na završeno obrazovanje osoba koje su rano napustile školovanje te završeno tercijarno obrazovanje. Države članice poduzimaju mjere za modernizaciju obrazovnih sustava, posebno s obzirom na sprečavanje ranog napuštanja školovanja i poboljšanja poznavanja osnovnih vještina, osobito uklanjanjem razlika u obrazovanju učenika u nepovoljnom položaju. U nekim su slučajevima uvedene posebne mjere za poticanje integracije migranata u obrazovni sustav. Poboljšanje relevantnosti visokog obrazovanja za tržište rada također je jedan od prioriteta u programima. U skladu s Novim programom vještina za Europu, u brojnim su državama članicama pokrenute nacionalne koalicije za digitalne vještine i radna mjesta radi poticanja ulaganja u digitalne vještine. Uz učestalu potporu socijalnih partnera i drugih dionika, države članice poboljšavaju kvalitetu strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, naukovanja i mehanizama za potvrđivanje vještina stečenih izvan formalnog sustava. Potporu dobrom funkcioniranju tržišta rada, stvaranju kvalitetnih radnih mjesta, promicanju poduzetništva i aktivnijem sudjelovanju na tržištu rada može se dati odgovarajućom kombinacijom fleksibilnosti i sigurnosti, na radnom mjestu i tijekom prelazaka. Ključni su ciljevi poticanje stvaranja radnih mjesta uz ugovore na neodređeno vrijeme, pri čemu treba zajamčiti da su ugovori na određeno vrijeme stepenice u napretku, zatim olakšavanje prelazaka s jednog radnog mjesta na drugo te omogućivanje širenja poduzetnicima. Države članice poduzimaju korake kako bi oblikovale uravnoteženu politiku, posebno u pogledu jasnijeg i predvidljivijeg zakonodavnog okvira za otkaze te prepoznavanja potrebe za učinkovitim sustavima socijalne zaštite prilagođenima sve različitijim potrebama i okolnostima, osobito kao odgovor na nove oblike rada. Međutim, stupanj pokrivenosti naknadama za nezaposlene te ostalim naknadama i uslugama i primjerenost tih naknada i usluga i dalje se znatno razlikuju među državama članicama. U tom se kontekstu djelotvorne aktivne politike tržišta rada kojima se omogućuju nesmetani prelasci s jednog radnog mjesta na drugo čine vrlo važnima za suočavanje s izazovima globalizacije i digitalnim promjenama. Uz gospodarski oporavak i oporavak tržišta rada, udio osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti 2016. je nastavio padati do razine iz 2008. Smanjenje tog udjela uglavnom je posljedica pada udjela kućanstava s niskim intenzitetom rada te nižih stopa materijalne oskudice, dok se (financijska) stopa rizika od siromaštva stabilizirala. Iako u padu, ukupni broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti i dalje je na vrlo visokoj razini, 118 milijuna osoba ili 23,5 % ukupnog stanovništva 2016., što nije ni blizu cilju smanjenja siromaštva ili socijalne isključenosti iz strategije Europa 2020. Dohodovna nejednakost u EU-u, nakon povećanja kao posljedice krize, neznatno se smanjila. Raspoloživi dohodak najbogatijih 20 % stanovništva bio je 2016. oko pet puta veći od onoga za 20 % najsiromašnijih uz znatne razlike među državama (i uz povećanje nejednakosti u nekima od njih). Postojanost relativno velike nejednakosti u dohotku, koja je često povezana s nejednakim prilikama za pristup obrazovanju, osposobljavanju i socijalnoj zaštiti te koja odražava slabe rezultate na tržištu rada, izaziva zabrinutost u pogledu pravednosti, socijalne uključenosti i održivog rasta. Države članice nastavljaju modernizirati sustave socijalne zaštite poboljšanjem pokrivenosti naknadama i uslugama te njihove prikladnosti, posebno za radnike s nestandardnim ugovorima, te aktivno potiču sudjelovanje na tržištu rada. U skladu s načelima europskog stupa socijalnih prava, neke su države članice proširile prava iz programa socijalnog osiguranja (uključujući roditeljski dopust te naknade za nezaposlene i bolovanje) na samozaposlene i osobe u slobodnim zanimanjima, koji prethodno nisu bili obuhvaćeni. Nacionalne mjere potpore minimalnom dohotku po prvi su put uvedene u dvjema državama, Grčkoj i Italiji. Poduzimaju se i mjere za jačanje aktivacije primatelja naknada, primjerice obveznim sudjelovanjem u aktivnim politikama tržišta rada i/ili poboljšanjem individualiziranih usluga. U tom je pogledu svim radnicima, uključujući samozaposlene, važno osigurati djelotvoran pristup programima socijalne zaštite te poboljšati koordinaciju između službi za zapošljavanje i socijalnih službi, uključujući stvaranjem mogućnosti pružanja usluga na jednom mjestu kako bi ih osobe kojima je potrebna pomoć lakše primale te kako bi se kvalitetnim uslugama podržala njihova (re)integracija na tržište rada. Porezni sustavi i sustavi naknada imaju važnu ulogu u smanjenju učinka na siromaštvo i nejednakost, ali je izmjereni učinak socijalnih transfera (isključujući mirovine) na rizik od siromaštva 2016. još uvijek bio u laganom padu. Tim se kretanjem, u kojem još nisu uzete u obzir najnovije reforme za poboljšanje socijalne sigurnosti, prikrivaju različita kretanja na razini pojedinih država. Ono može posebice odražavati promjene u prikladnosti naknada i pokrivenosti njima, izostanak indeksiranja (u kontekstu dohodaka koji se uglavnom povećavaju), kao i promjene u sastavu kućanstava (i povezanih obilježja onih koji su izloženi riziku od siromaštva). Za rješavanje pitanja nejednakosti i smanjenje siromaštva, uključujući prekidom njihova prenošenja s jedne generacije na drugu, države članice mogu poduzimati dodatne mjere u raznim područjima, uključujući, među ostalim, osmišljavanjem boljih poreznih sustava i sustava naknada, poticanjem jednakih prilika za obrazovanje i osposobljavanje, osiguravanjem pristupa kvalitetnoj zdravstvenoj skrbi i promicanjem rodne ravnopravnosti. Zaštita prikladnosti mirovina, uz istodobno osiguravanje financijske održivosti sustava socijalne zaštite, i dalje je prioritet. Najnovije reforme često sadržavaju mjere za poboljšanje prikladnosti, posebno nižih mirovina. U nizu država posebice su poduzete mjere za povećanje minimalne mirovine ili smanjenje poreznog opterećenja za niže mirovine. Jačanje dopunskih mirovina i drugih oblika mirovinske štednje također bi moglo pozitivno utjecati na poboljšanje prikladnosti u nekim državama članicama. U kontekstu demografskih promjena trebalo bi izbjegavati mirovinske reforme koje mogu dovesti do ranijeg izlaska s tržišta rada te na taj način ugroziti održivost i prikladnost mirovina. U tom su pogledu, i u svjetlu još uvijek prisutne razlike u mirovinama između muškaraca i žena te povećanog rizika od siromaštva za starije žene, u nekim državama članicama nužne mjere kojima se osigurava usklađivanje dobi za umirovljenje. Jednak i pravovremen pristup kvalitetnoj zdravstvenoj i dugoročnoj skrbi, kao i djelotvorno promicanje zdravlja i prevencija bolesti, ključni su za održavanje stanovništva zdravim i aktivnim te za postizanje gospodarskog blagostanja. U nizu država članica provedene su reforme zdravstvenog sustava radi poticanja pružanja djelotvornih usluga primarne zdravstvene skrbi i pristupa njima, ugradnje promicanja dobrog zdravlja i prevencije bolesti u primarnu skrb, reorganizacije i povećanja održivosti specijalističke i bolničke njege te poboljšanja dostupnosti lijekova po povoljnim cijenama upotrijebljenih na isplativ način, u skladu s nadležnostima država članica. Pojedine države članice isto tako rade na poboljšanju učinkovitosti i kvalitete usluga dugotrajne skrbi. Na taj bi se način poticala socijalna uključenost te bi se obiteljskim njegovateljima, posebno ženama, smanjile prepreke sudjelovanju na tržištu rada. Socijalni dijalog koji dobro funkcionira ključan je za ostvarivanje socijalne pravednosti uz istodobno osiguravanje gospodarske uspješnosti. Socijalni dijalog ima središnju ulogu u jačanju socijalnih prava i poboljšavanju održivog i uključivog rasta. Stupanj i učinak uključenosti socijalnih partnera u izradu i provedbu relevantnih reformi znatno se razlikuje među državama EU-a. Tomu je uglavnom razlog različitost praksi i institucionalnog okruženja u različitim državama članicama te različiti kapaciteti i doprinosi socijalnih partnera. Iako ne postoji jedan model koji bi služio kao referentan, važno je da socijalni partneri budu aktivno uključeni u svim fazama donošenja politika i njihove provedbe, u skladu s europskim stupom socijalnih prava.

1. PREGLED TRŽIŠTA RADA TE SOCIJALNIH KRETANJA I IZAZOVA U EUROPSKOJ UNIJI U ovom je odjeljku naveden pregled tržišta rada te socijalnih kretanja i izazova u Europskoj uniji te se u njemu daje detaljna analiza glavnih područja politike zapošljavanja i socijalne politike.

1.1. Kretanja na tržištu rada Uvjeti na tržištu rada Europske unije znatno su se poboljšali 2016. i u prvoj polovini 2017. uz znatan napredak u pogledu ostvarivanja ciljne stope zaposlenosti iz strategije Europa 2020. Zabilježen je najveći porast stope zaposlenosti (osobe u dobi od 20 do 64 godine) nakon krize, za 1 postotni bod na 71,1 % 2016. Rast je nastavljen i u prvoj polovini 2017., na 72,2 % u drugom kvartalu 2017., što je najviša ikad zabilježena razina u EU-u. U isto je vrijeme broj zaposlenih osoba iznosio 235,4 milijuna u drugom kvartalu 2017., što je za 3,5 milijuna radnih mjesta više nego godinu ranije. Bude li stopa zaposlenosti i dalje rasla trenutačnim tempom, ciljna bi vrijednost strategije Europa 2020. za stopu zaposlenosti od 75 % bila manje ili više dosežna. Situacija se znatno popravila i u europodručju, gdje je stopa zaposlenosti u drugom kvartalu 2017. dosegnula najvišu razinu od 70,9 %. Oporavku zaposlenosti pridonosi i stalan porast u sudjelovanju na tržištu rada, uz rekordnu stopu aktivnosti (osobe u dobi od 15 do 64 godine) od 73,4 % u drugom kvartalu 2017. (73 % u europodručju). Daljnje povećanje zaposlenosti rezultiralo je i daljnjim padom stope nezaposlenosti (osobe u dobi od 15 do 74 godine), koja je u drugom kvartalu 2017. iznosila 7,7 % (9,2 % u europodručju) te se lagano približava razini prije krize. To je još pozitivnije ako se uzme u obzir da se više osoba koje su prije bile neaktivne pridružilo tržištu rada te povećalo broj radne snage (uključujući veći broj tražitelja zaposlenja). Nezaposlenost mladih i dugotrajna nezaposlenost brzo su se smanjivale. Iako još uvijek visoka (posebno u nekim državama članicama), stopa nezaposlenosti mladih smanjila se za gotovo 2 postotna boda u usporedbi s prethodnom godinom, na 17 % u drugom kvartalu 2017. (19,1 % u europodručju). Ona sada iznosi oko 7 postotnih bodova manje od najviše vrijednosti od 23,9 % iz prvog kvartala 2013. Kretanje stope dugotrajne nezaposlenosti (tj. udio osoba nezaposlenih dulje od 12 mjeseci u aktivnom stanovništvu) bilo je slično, uz pad za 0,6 postotnih bodova u usporedbi s prethodnom godinom na 3,4 % u drugom kvartalu 2017. (4,7 % u europodručju). Udio dugotrajne nezaposlenosti u ukupnoj nezaposlenosti također pada, ali je i dalje visok te iznosi 45,6 % (49,7 % u europodručju), a u nekim državama članicama prelazi 50 %. Nadalje, upravo stopa vrlo dugotrajne nezaposlenosti (tj. ako se uzmu u obzir osobe nezaposlene dulje od 24 mjeseca) opada jako sporo, čime se povećava rizik da postane duboko ukorijenjena. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Oporavak zaposlenosti i pad nezaposlenosti iznenađujuće su snažni s obzirom na stalan, ali skroman rast BDP-a. Taj je trend jasno vidljiv tijekom posljednje dvije godine, kako u EU-u tako i u europodručju. Međutim, skroman rast radnih sati po zaposlenoj osobi upućuje na još prisutnu stagnaciju na tržištu rada jer njihov broj u EU-u i dalje iznosi oko 3 % ispod razine prije krize (slika 2.) te oko 4 % u europodručju. Porast rada u nepunom radnom vremenu i, u manjoj mjeri, smanjenja broja radnih sati radnika u punom radnom vremenu pridonijeli su ovom kretanju. Bez obzira na to, zaposlenost u punom radnom vremenu rasla je tijekom 2016. brže od zaposlenosti u nepunom radnom vremenu (kako je prikazano u nastavku ovog odjeljka). Izvor: Eurostat, nacionalni računi (izračuni Glavne uprave za zapošljavanje). Rast zaposlenosti veći je među starijim radnicima. Kao što je prikazano na slici 3., najveće povećanje zaposlenosti u EU-u tijekom 2016. u iznosu od 4,6 % zabilježeno je među starijim radnicima (u dobi od 55 do 64 godine). To se pribraja stopi zaposlenosti te skupine u razdoblju nakon krize koja stalno raste, s 45,5 % 2008. na 55,3 % 2016. te odgovarajućem porastu stope aktivnosti (na 59,1 % 2016.). U tom se kretanju odražavaju tekuće reforme nacionalnih mirovinskih sustava u cilju poboljšanja njihove održivosti i povećanja ponude radne snage u kontekstu demografskih promjena (uključujući sve duži očekivani životni vijek). Rast zaposlenosti je 2015. bio razmjerno niži kod mladih (od 15 do 24 godine) te kod radnika u zreloj dobi (od 25 do 54 godine), iako je za prvu skupinu bio brži (1,3 % prema 0,8 %). S obzirom na stabilnu stopu aktivnosti (na razini od 41,5 % 2015. i 2016.), ravnomjerno otvaranje radnih mjesta za mlade pridonijelo je smanjenju nezaposlenosti mladih. Rast zaposlenosti među spolovima bio je usporediv, kao već 2015. Zaposlenost muškaraca i žena povećala se tijekom 2016. za 1,4 %. To znači da, iako su se stope zaposlenosti povećale za obje skupine (za 1 postotni bod na 76,9 %, odnosno 65,3 %), rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti i dalje je nepromijenjena. Iako je rasla na svim obrazovnih razinama, zaposlenost se najviše povećala kod radnika s višim stupnjem obrazovanja. Broj zaposlenih osoba s višim stupnjem obrazovanja 2016. se povećao za 3,1 % (dobna skupina od 25 do 64 godine). Kod srednjekvalificiranih (tj. radnika s višim sekundarnim obrazovanjem) i niskokvalificiranih radnika (s nižim sekundarnim obrazovanjem ili ispod te razine) zabilježeno je razmjerno niže povećanje od 0,4 %, odnosno 0,9 %. Detaljna kretanja po državama članicama navedena su u narednim odjeljcima izvješća.

Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Oporavkom se potiče rast broja stalnih i privremenih radnih mjesta, a sve veći broj tih mjesta otvara se na puno radno vrijeme. U apsolutnim je iznosima povećanje broja zaposlenika na neodređeno vrijeme 2016. premašilo povećanje broja zaposlenika na određeno vrijeme (2,7 milijuna prema 0,6 milijuna), iako je ono u postotnim iznosima bilo veće za potonju skupinu. Udio zaposlenika na određeno vrijeme u ukupnom broju zaposlenika i dalje je iznosio stabilnih 14,2 % (detaljnije informacije u odjeljku 3.3.1.). Samozapošljavanje se 2016. tek neznatno povećalo (za 0,3 %), pri čemu je taj rast bio brži kod samozaposlenih bez zaposlenika (detaljnije informacije u odjeljku 3.1.1.). Kako je prethodno spomenuto u poglavlju, broj radnika u nepunom radnom vremenu od izbijanja krize znatno se povećao (za oko 11 % u odnosu na 2008.), a zaposlenost u punom radnom vremenu je pala (za 2 %). Bez obzira na to, to bi se kretanje uskoro moglo promijeniti jer je 2016. otvoreno razmjerno više radnih mjesta u punom radnom vremenu od onih u nepunom radnom vremenu (to se od 2008. dogodilo još samo jednom, 2014.). Uz to se udio neželjenog rada u nepunom radnom vremenu 2016. smanjio, s 29,1 % na 27,7 %. U skladu s kretanjima prethodnih godina, većina radnih mjesta otvorena je u sektoru uslužnih djelatnosti (+ 1,7 %). Dobar je rast zabilježen i u industrijskom i građevinskom sektoru (+ 1 % za oba). Rast zaposlenosti u građevinskom sektoru po prvi je put od 2008. u jednoj godini pokazao znakove oporavka, iako je u tom sektoru u odnosu na tu godinu još uvijek zaposleno 18 % manje osoba. Broj radnih mjesta u poljoprivrednom sektoru 2016. nastavio je padati, za 4 %, u skladu s dugoročnim kretanjem. 1.2. Socijalna kretanja Poboljšani uvjeti na tržištu rada doveli su do općeg poboljšanja financijske situacije kućanstava. Realni bruto raspoloživi dohodak kućanstava (GDHI), kojim se mjeri tržišni dohodak kućanstava korigiran za poreze i socijalne transfere, povećao se 2016. treću godinu zaredom te je dosegao prethodnu najvišu vrijednost iz 2009. Kvartalni podaci ukazuju na stabilno povećanje 2016. od oko 2 % na godišnjoj razini. Rast se nastavio u prvom kvartalu 2017., iako sporijim tempom. Najnoviji je rast potaknut višim dohodcima od rada, pri čemu se primanja samozaposlenih, a posebno zaposlenika, povećavaju ustaljenim tempom. To se uglavnom održava u višim stopama zaposlenosti te, u manjem obimu, u povećanju plaća. Rapoloživi dohodak kućanstava rastao je i zbog povećanja socijalnih naknada, ali se u drugoj polovini 2016. njihov doprinos ukupnom povećanju GDHI-ja smanjio. Dohodci od nekretnina i ostali dohodovni doprinosi proteklih su godina ostali stabilni, a viši socijalni doprinosi i porezi negativno su utjecali na rast GDHI-ja. Poboljšanjem dohodaka kućanstava smanjen je broj osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE). Ovaj se pokazatelj poboljšavao i 2016., četvrtu godinu zaredom, uz pad na 23,5 % (s 23,8 % godinu ranije), te se sada približava najnižoj razini od 23,3 % 2009. Međutim, napredak prema postizanju glavnog cilja strategije Europa 2020., izlasku najmanje 20 milijuna osoba iz siromaštva u odnosu na 2008., i dalje je nedovoljan. Oko 118 milijuna ljudi bilo je izloženo riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti 2016., tj. oko 700 000 više nego 2008. Rizik je bio izraženiji za određene skupine: djecu (u dobi od 0 do 17 godina, 26,4 %), mlade (u dobi od 18 do 24 godine, 30,5 %) kao i za osobe s, u najboljem slučaju, nižim sekundarnim obrazovanjem (34,9 %) te za osobe s invaliditetom (u dobi od 16 i više godina, 29,9 %). I dvije trećine nezaposlenih bilo je 2016. izloženo riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti. Osobe koje nisu rođene u EU-u u pravilu su izložene većim rizicima od siromaštva i socijalne isključenosti (39,1 % 2015.). Za razliku od njih, starije osobe (u dobi od 65 i više godina) i dalje su razmjerno zaštićenije (uz blago pogoršanje, od 17,4 % 2015. na 18,3 % 2016.). Izvor: Eurostat, istraživanje o dohotku i životnim uvjetima. Napomena: EU-27 u ovom grafikonu predstavlja EU bez Hrvatske (podaci dostupni tek od 2010.). Kad se promotre potkomponente AROPE-a, financijsko siromaštvo i dalje predstavlja najveći izazov. Broj osoba izloženih riziku od siromaštva (AROP) rastao je nekoliko godina nakon krize, potaknut slabim gospodarskim stanjem i stanjem na tržištu rada do sredine 2014., te je 2016. dosegnuo najvišu vrijednost od 87 milijuna. Međutim, izražen kao udio stanovništva, broj osoba izloženih riziku od siromaštva 2015. i 2016. stabilizirao se (17,3 % za obje godine), zahvaljujući oporavku i poboljšanju uvjeta na tržištu rada. Međutim, on se i dalje nalazi iznad razine prije krize od 16,4 % 2009. Brze procjene za dohodovnu godinu 2016. daju naslutiti da se financijsko siromaštvo stabiliziralo u većini država članica. Broj ljudi koji žive u teškoj materijalnoj oskudici pada od 2013., a 2016. pao je na najnižu ikad zabilježenu razinu (37,8 milijuna). Taj broj iznosi 7,5 % stanovništva EU-a (pad s 8,1 % 2015.). Njegovo smanjenje, koje odražava smanjenje apsolutnog siromaštva, glavni je razlog smanjenja broja osoba izloženih riziku od siromaštva ili socijalne isključenosti. Poboljšano stanje na tržištu rada dovelo je do smanjenja udjela osoba koje žive u kućanstvima bez (efektivno) zaposlenih. Taj je udio 2016. iznosio 10,4 % (ili 38,8 milijuna) te je pao u odnosu na najvišu vrijednost od 11,2 % 2014. Međutim, promatrajući dulje vremensko razdoblje, on je i dalje povećan u odnosu na 2008. (9,2 %). Rizik od siromaštva zaposlenih nastavio se povećavati (kretanje koje je započelo izbijanjem krize) te 2016. zahvaća 9,6 % radno sposobnog stanovništva. Ta je vrijednost i dalje iznad najniže razine od 8,3 % 2010. te odgovara broju od više od 32 milijuna radnika izloženih riziku od siromaštva. Iako je od ključne važnosti za smanjenje rizika od siromaštva, zaposlenost sama po sebi nije uvijek dostatna za izlazak osoba iz siromaštva. Povećanja broja radnih mjesta s nestandardnim oblicima zaposlenja i polarizacija zaposlenja mogu utjecati na buduće rezultate za ovaj pokazatelj. Dohodovna nejednakost je, nakon povećanja kao posljedice krize, 2016. počela polagano padati. Kvintilni omjer dohotka (tj. omjer između ukupnih dohodaka 20 % stanovništva s najvišim dohodcima i dohodaka 20 % stanovništva s najnižim dohodcima) 2009. je iznosio 4,9, potom je 2015. porastao na 5,2 te se 2016. smanjio na 5,1. To skromno kretanje odražava poboljšane gospodarske uvjete i uvjete na tržištu rada. Bez obzira na to, prosječni pokazatelj dohodovne nejednakosti u EU-u krije znatne razlike među državama (vidjeti odjeljak 3.4.).



2. ISJEČCI IZ PREGLEDA SOCIJALNIH POKAZATELJA

Europskim stupom socijalnih prava, koji su 17. studenoga 2017. Europski parlament, Vijeće i Komisija potpisali kao međuinstitucijski proglas, utvrđuju se ključna načela i prava kako bi se dala potpora pravednim tržištima rada koja dobro funkcioniraju te sustavima socijalne skrbi. Osmišljen je za pružanje smjernica pri ponovnoj uspostavi konvergencije među državama članicama prema boljim radnim i životnim uvjetima. Europski stup socijalnih prava popraćen je novim pregledom socijalnih pokazatelja kojim se prate uspješnost i kretanja u državama članicama. U ovom izdanju Zajedničkog izvješća o zapošljavanju predstavljeni su rezultati iz pregleda socijalnih pokazatelja kojim se zamjenjuje pregled glavnih pokazatelja zaposlenosti i socijalnih pokazatelja dogovoren 2013. Novi pregled obuhvaća niz glavnih pokazatelja za praćenje zaposlenosti i socijalne uspješnosti država članica u tri šire dimenzije utvrđene u kontekstu stupa: i. jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, ii. dinamična tržišta rada i pravedni radni uvjeti te iii. javna potpora / socijalna zaštita i uključenost. Ta je analiza smještena u širi kontekst reformi predstavljen u poglavlju 3. 2.1. Pojašnjenja pregleda Pregled socijalnih pokazatelja bit će središnji alat za praćenje konvergencije prema boljim radnim i životnim uvjetima. Sastoji se od sljedećih 14 glavnih pokazatelja kojima se općenito procjenjuju kretanja u području zapošljavanja i socijalna kretanja: -jednake mogućnosti i pristup tržištu rada: 1.udio osoba koje su rano napustile obrazovanje i osposobljavanje, dobna skupina od 18 do 24 godine; 2.rodno uvjetovana razlika u stopi zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine; 3.dohodovna nejednakost izmjerena kao kvintilni omjer – S80/S20; 4.stopa rizika od siromaštva ili socijalne isključenosti (AROPE); 5.mladi koji nisu zaposleni, ne obrazuju se i ne osposobljavaju (stopa NEET), dobna skupina od 15 do 24 godine; -dinamična tržišta rada i pravedni radni uvjeti: 6.stopa zaposlenosti, dobna skupina od 20 do 64 godine; 7.stopa nezaposlenosti, dobna skupina od 15 do 74 godine; 8.sudionici u aktivnim politikama tržišta rada (na 100 osoba koje žele raditi); 9.realni bruto raspoloživi dohodak kućanstava po stanovniku; 10.naknade zaposlenicima po odrađenom satu, u eurima; -javna potpora / socijalna zaštita i uključenost: 11.učinak socijalnih transfera (osim mirovina) na smanjenje siromaštva; 12.djeca mlađa od tri godine u sustavu formalne skrbi o djeci;

13.samoprijavljena neispunjena potreba za zdravstvenom skrbi; 14.udio stanovništva s osnovnim općim digitalnim vještinama ili iznad toga. Zajedničku metodologiju upotrijebljenu za analizu pregleda dogovorili su Odbor za zapošljavanje i Odbor za socijalnu zaštitu (vidjeti Prilog 3. za detaljne informacije). Njome se evaluiraju stanje i kretanja u državama članicama promatranjem razina i godišnjih promjena za svaki od glavnih pokazatelja uključenih u pregled socijalnih pokazatelja. Razine i promjene razvrstavaju se prema njihovu odstupanju od predmetnog (neponderiranog) prosjeka EU-a. Uspješnosti država članica u područjima razina i promjena kombiniraju se (primjenom prethodno definirane matrice) kako bi se svaku državu članicu rasporedilo u jednu od sedam kategorija („najbolji rezultati”, „bolji rezultati od prosječnih”, „dobri rezultati, ali potrebno praćenje”, „prosječni/neutralni rezultati”, „slabi rezultati koji se poboljšavaju”, „potrebno praćenje” i „kritično stanje”). Na toj osnovi, u tablici 1. daje se sažetak pregleda prema posljednjim raspoloživim podacima za svaki pokazatelj. Tablicu je potrebno iščitavati pažljivo i s razumijevanjem. U tu je svrhu u poglavlju 3. predstavljena detaljna analiza četrnaest pokazatelja, uključujući dugoročna kretanja i dodatne pokazatelje. Uz to će se predstojećim izvješćima o državama pružiti detaljna analiza svih „kritičnih stanja” te dodatni društveno-gospodarski kontekst kako bi se točnije definirale poteškoće za pojedine države u kontekstu europskog semestra. Time će se, ako je to primjereno, pružiti analitička osnova za daljnje prijedloge Komisije u pogledu preporuka za pojedine države. 2.2. Prikupljeni podaci iz pregleda socijalnih pokazatelja Potrebno je poduzeti mjere kako bi se postigla konvergencija u „društvenom napretku” s obzirom na dimenzije utvrđene socijalnim stupom. Analiza glavnih pokazatelja za 17 država članica pokazuje barem jedno „kritično stanje”. U 14 ocijenjenih područja utvrđeno je 50 „kritičnih stanja”, što odgovara iznosu od gotovo 13 % ukupnog broja ocjenjivanja. Ako se računaju tri problematičnija razvrstavanja, „kritično stanje”, „potrebno praćenje” i „slabi rezultati koji se poboljšavaju”, ukupan se broj penje na 129, tj. na približno jednu trećinu svih ocjenjivanja. Kada se promatraju tri šire dimenzije obuhvaćene pregledom, problematične oznake češće se pojavljuju u području „javne potpore / socijalne zaštite i uključenosti”, uz prosječan broj od 11,8 slučajeva (od koji su 4,5 „kritična stanja”) po pokazatelju. Učinak socijalnih transfera na smanjenje siromaštva čini se najtežim, uz zabrinjavajuće vrijednosti pokazatelja za 13 država članica (od kojih je 5 u najnižoj kategoriji). Potom slijede dimenzije „jednake mogućnosti i pristup tržištu rada” i „dinamična tržišta rada i pravedni radni uvjeti”, uz prosječne vrijednosti od približno 9, odnosno 8,8 označenih slučajeva po pokazatelju (4, odnosno 3 „kritična stanja” za svaku). U prvom je području u najviše slučajeva označen pokazatelj rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti (10 puta). U posljednjem se kao pokazatelj s najbrojnijim poteškoćama javlja naknada zaposlenicima po odrađenom satu (13 oznaka). Pregled oslikava poboljšanje tržišta rada i socijalnog stanja za EU u cjelini. U prosjeku je za EU tijekom posljednje dostupne godine (tj. 2016. ili 2015., ovisno o dostupnosti podataka) zabilježeno poboljšanje za 11 od 14 pokazatelja, čime se potvrđuje stalno poboljšanje tržišta rada i socijalnog stanja koje je popratilo gospodarski oporavak. Posebice se s obzirom na stopu nezaposlenosti 11 država članica sada može svrstati u one s najboljim rezultatima ili boljim rezultatima od prosječnih, a stanje je kritično u samo jednoj državi članici. S obzirom na stopu zaposlenosti, dvanaest država članica ima najbolje rezultate ili rezultate bolje od prosječnih, a to vrijedi za još 12 država članica ako se uzme u obzir udio osoba izloženih riziku od siromaštva i socijalne isključenosti. Bez obzira na to, dva su pokazatelja (rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti i naknada zaposlenicima po odrađenom satu) ostala uglavnom nepromijenjena, a kod jednog je zabilježeno blago pogoršanje (učinak socijalnih transfera na smanjenje siromaštva). Stanje u državama članicama i dalje je vrlo neujednačeno, a ozbiljnost poteškoća među njima se uvelike razlikuje. U većini država članica, osim Danske, Njemačke, Francuske, Nizozemske, Švedske i Ujedinjene Kraljevine, barem je jednom označena poteškoća za glavne pokazatelje. Grčka, Rumunjska, Italija i Bugarska prijavljuju „kritično stanje”, „potrebno praćenje” i „slabe rezultate koji se poboljšavaju” za deset ili više pokazatelja. Unutar te skupine Grčka i Rumunjska imaju daleko najveći broj „kritičnih stanja” (tj. pokazatelja koji su znatno lošiji od prosjeka te se ili ne poboljšavaju dovoljno brzo ili se dodatno pogoršavaju). U slučaju Grčke, kritična stanja raspoređena su u sva tri područja (ipak, za rano napuštanje školovanja zabilježena je dobra vrijednost). U Rumunjskoj ona su uglavnom koncentrirana u područjima „jednakih mogućnosti i pristupa tržištu rada” te „javne potpore / socijalne zaštite i uključenosti”. S obzirom na ukupan broj slijede Cipar (9 poteškoća), Španjolska i Hrvatska (svaka po 8 poteškoća) te Latvija, Litva i Portugal (svaka po 7 poteškoća). Za razliku od njih, Danska ostvaruje najbolje rezultate ili bolje rezultate od prosječnih za svih 14 glavnih pokazatelja, a slijede ju Švedska (12 pokazatelja), Austrija (10 pokazatelja) i Nizozemska (9 pokazatelja). Kad se promatraju jednake mogućnosti i pristup tržištu rada, stanje u EU-u tijekom prošle godine poboljšalo se u pogledu osoba koje su rano napustile obrazovanje i osposobljavanje, rizika od siromaštva i socijalne isključenosti te skupine NEET. Međutim, ono je i dalje stabilno u pogledu rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti i dohodovne nejednakosti (izmjerene kvintilnim omjerom dohotka). Kada se promatraju pojedini pokazatelji: ·Španjolska, Malta, Portugal i Rumunjska suočavaju se, u odnosu na Hrvatsku, Litvu i Sloveniju koje ostvaruju najbolje rezultate, s kritičnim stanjem kad je riječ o osobama koje su rano napustile obrazovanje i osposobljavanje; ·stanje u Grčkoj, Italiji, Malti i Rumunjskoj kritično je, u odnosu na Latviju, Litvu i Švedsku koje ostvaruju najbolje rezultate, u pogledu rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti; ·Bugarska, Grčka, Španjolska i Litva suočavaju se s kritičnim stanjem u pogledu dohodovne nejednakosti u odnosu na dobre rezultate Češke, Slovenije, Slovačke i Finske; ·stanje s obzirom na rizik od siromaštva ili socijalne isključenosti kritično je, u odnosu na Češku, Dansku, Nizozemsku i Finsku koje ostvaruju najbolje rezultate, u Bugarskoj, Grčkoj i Rumunjskoj; ·kada se promatra skupina NEET, Bugarska, Grčka, Hrvatska, Cipar i Rumunjska suočavaju se s kritičnim stanjem, dok Danska, Luksemburg, Nizozemska i Švedska ostvaruju najbolje rezultate. Za dinamična tržišta rada i pravedne radne uvjete u EU-u stanje se tijekom prošle godine poboljšalo u pogledu stopa zaposlenosti i nezaposlenosti, sudjelovanja u aktivnim politikama tržišta rada te rasta realnog bruto raspoloživog dohotka kućanstava (GDHI) po glavi stanovnika, dok je u pogledu naknade po zaposleniku bilo prilično stabilno. Kada se promatraju pojedini pokazatelji: ·Grčka, Hrvatska i Italija, u odnosu na Dansku, Njemačku, Nizozemsku, Švedsku i Ujedinjenu Kraljevinu koje ostvaruju najbolje rezultate, još uvijek se suočavaju s kritičnim stanjem kad je riječ o stopi zaposlenosti; ·stanje u Grčkoj , u odnosu na Češku i Njemačku koje ostvaruju najbolje rezultate, kritično je u pogledu stope nezaposlenosti; ·Bugarska, Estonija, Hrvatska, Rumunjska i Slovenija suočavaju se, u odnosu na rezultate koje ostvaruju Belgija, Danska, Francuska, Mađarska i Švedska, s kritičnim stanjem u pogledu sudjelovanja u aktivnim politikama tržišta rada;

·rast GDHI-ja po glavi stanovnika smatra se kritičnim stanjem u Grčkoj i Cipru, u odnosu na Poljsku i Rumunjsku koje ostvaruju najbolje rezultate; ·kada se promatra naknada po zaposleniku, Bugarska, Mađarska i Poljska suočavaju se s kritičnim stanjem, dok Belgija, Danska, Francuska, Luksemburg i Nizozemska ostvaruju najbolje rezultate. S obzirom na javnu potporu / socijalnu zaštitu i uključenost, stanje se tijekom prošle godine poboljšalo u pogledu dostupnosti skrbi o djeci, samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi i digitalnih vještina, ali se pogoršalo u pogledu učinka socijalnih transfera na smanjenje siromaštva. Kada se promatraju pojedini pokazatelji: ·Bugarska, Grčka, Italija, Litva i Rumunjska još se uvijek suočavaju s kritičnim stanjem kad je riječ o mogućnostima za smanjenje siromaštva socijalnim transferima. U odnosu na njih, Danska, Austrija, Finska i Švedska ostvaruju najbolje rezultate; ·stanje u Češkoj, Poljskoj i Slovačkoj, u odnosu na Belgiju, Dansku, Luksemburg, Portugal i Švedsku koje ostvaruju najbolje rezultate, kritično je u pogledu dostupnosti formalne skrbi o djeci; ·Estonija, Grčka, Italija, Poljska i Rumunjska suočavaju se s kritičnim stanjem u pogledu samoprijavljene neispunjene potrebe za zdravstvenom skrbi (primijenjenom metodologijom nisu utvrđeni „najbolji rezultati”); ·kada se promatraju razine digitalnih vještina, Bugarska i Rumunjska suočavaju se s kritičnim stanjem, dok Danska, Luksemburg, Nizozemska i Finska ostvaruju najbolje rezultate. Tablica 1. Sažetak glavnih pokazatelja iz pregleda socijalnih pokazatelja Napomena: na dan 31. listopada 2017. podaci o sudjelovanju u aktivnim politikama tržišta rada nisu dostupni za EL, IT, MT, UK (podaci za LU nisu prijavljeni zbog problema povezanih s provjerom podataka); rast GDHI-ja po glavi stanovnika nije dostupan za HR, LU i MT; kvintilni omjer dohotka, stopa rizika od siromaštva ili socijalne isključenosti te učinak socijalnih transfera na smanjenje siromaštva nisu dostupni za IE.



Okvir 1. Određivanje mjerila – trenutačno stanje U Komunikaciji od 26. travnja 2017. o uspostavi europskog stupa socijalnih prava stoji sljedeće: „Analiza i razmjena najboljih praksi provest će se u brojnim područjima, kao što je zakonodavstvo u području zaštite radnih mjesta, naknada za nezaposlene, minimalna plaća, minimalni dohodak i vještine”. Komisija je 2015., nastavno na Izvješće petorice predsjednika i u suradnji s državama članicama, započela s postupcima određivanja mjerila u nekima od područja spomenutih u Komunikaciji o socijalnom stupu. Svrha je određivanja mjerila pružanje potpore strukturnim reformama i uzlaznoj konvergenciji prema onima koji ostvaruju najbolje rezultate. U usporedbi s drugim postupcima unakrsne analize u kojima se naglasak većinom stavlja na uspoređivanje općih ishoda, u tim se postupcima određivanja mjerila naglasak posebno stavlja i na poluge politike (tj. na određene parametre politike koji mogu dovesti do boljeg ishoda). Odbor za zapošljavanje i Odbor za socijalnu zaštitu postigli su dogovor o zajedničkom pristupu koji počiva na pristupu od tri koraka: 1. utvrđivanje ključnih izazova i skupa pokazatelja ishoda visoke razine relevantnih za područje politike koje se razmatra; 2. pokazatelji uspješnosti kojima se omogućuje određivanje referentnih vrijednosti uspješnosti; 3. utvrđivanje poluga politike koje su popraćene općim načelima za smjernice politike i, ako je dostupno, određenim pokazateljima. U toj fazi cilj je omogućiti usporedbe država članica za svaku polugu politike, a ne utvrditi referentne vrijednosti. Rasprave u Odboru za zapošljavanje o pilot-projektu za naknade za nezaposlene i aktivne politike tržišta rada započele su 2016., a dogovor je postignut 2017. To se posebno odnosi na tri pokazatelja ishoda (stopu nezaposlenosti, dugotrajnu nezaposlenost i stopu rizika od siromaštva nezaposlenih), dva pokazatelja uspješnosti (udio osoba koje žele raditi u redovitim poticajnim mjerama te pokrivenost osoba nezaposlenih u trajanju kraćem od 12 mjeseci naknadama za nezaposlene) te tri pokazatelja poluga politike, posebno u području naknada za nezaposlene (stopa zamjene, uvjeti za ostvarivanje prava i razdoblje isplate naknade). Analiza naknada za nezaposlene predstavljena u poglavlju 3.3. oslanja se na rezultate postupka određivanja mjerila. Kad je riječ o polugama politike za poticajne mjere, na njima se još radi. Trenutačno se zajedno s državama članicama u Odboru za socijalnu zaštitu razvija i postupak određivanja mjerila za programe minimalnog dohotka. Trenutačna faza tog postupka opisana je u poglavlju 3.4. Napredak je vidljiv i s obzirom na vještine potrebne za određivanje mjerila, a naglasak je na polugama politike za obrazovanje odraslih. U kontekstu europskog stupa socijalnih prava Komisija namjerava zajedno s državama članicama i dalje preispitivati određivanje mjerila. Njezin je cilj utvrditi načela stupa za koja se određivanjem mjerila daje pozitivan doprinos uzajamnom učenju i uzlaznoj konvergenciji.



3. ZAPOSLENOST I SOCIJALNE REFORME – REZULTATI I AKTIVNOSTI DRŽAVA ČLANICA U ovom je odjeljku prikazan pregled nedavnih ključnih pokazatelja zaposlenosti i socijalnih pokazatelja te mjera poduzetih u državama članicama u prioritetnim područjima utvrđenima u smjernicama EU-a za zapošljavanje, kako ih je Vijeće donijelo 2015. Za svaku su smjernicu navedena najnovija kretanja u pogledu nekoliko odabranih ključnih pokazatelja, kao i mjere politike koje su poduzele države članice. S obzirom na potonje, ovaj se odjeljak temelji na nacionalnim programima reformi država članica za 2017. i izvorima Europske komisije. Ako nije drukčije navedeno, u izvješću su prikazane samo mjere politike provedene nakon lipnja 2016. Detaljnu je analizu nedavnih kretanja na tržištu rada moguće pronaći u Izvješću o razvoju tržišta rada i plaća za 2017. i u Pregledu zaposlenosti i socijalnih kretanja u Europi 2017. 3.1. Peta smjernica: Poticanje potražnje za radnom snagom

U ovom se odjeljku razmatra provedba pete smjernice za zapošljavanje, kojom se državama članicama preporučuje stvaranje uvjeta za promicanje potražnje za radnom snagom i otvaranja radnih mjesta. U njemu je na početku predstavljen pregled stopa nezaposlenosti i zaposlenosti po državi članici koji nadopunjuje analizu na razini EU-a u poglavlju 1. kako bi se istaknula važnost poteškoća pri stvaranju radnih mjesta u različitim državama. Zatim se razmatra dinamika samozapošljavanja kao zamjene za poduzetništvo i kao izvora samog rasta zaposlenosti. Naposljetku se istražuju ključni makroekonomski čimbenici koji utječu na donošenje odluka o zapošljavanju, posebno kretanje plaća i porezno opterećenje. U odjeljku 3.1.2. iznose se mjere politike koje su države članice provele u tim područjima za poticanje potražnje za radnom snagom, uključujući subvencije za zapošljavanje. 3.1.1. Ključni pokazatelji Gotovo u polovini država članica stopa nezaposlenosti se 2016. znatno smanjila, za više od 1 postotnog boda. Do pada bržeg od prosječnog došlo je osobito u nekim državama članicama koje su pogođene vrlo visokim stopama nezaposlenosti – posebno u Španjolskoj, Hrvatskoj i Cipru (za 2 postotna boda ili više od toga), ali i u Grčkoj i Portugalu, što ukazuje na konvergenciju prema nižim razinama nezaposlenosti. Međutim, razlike su i dalje velike. Kako je vidljivo iz slike 5. (na kojoj se zajednički promatraju razine i promjene u skladu s dogovorenom metodologijom za ocjenjivanje glavnih pokazatelja iz pregleda socijalnih pokazatelja), disperzija stopa nezaposlenosti 2016. i dalje je znatna, uz vrijednosti koje se kreću u rasponu od oko 4 % u Češkoj i Njemačkoj („najbolji rezultati”) do 23,6 % u Grčkoj („kritično stanje”). Iako se stopa nezaposlenosti u Grčkoj smanjila za 1,3 postotna boda, njezina ukupna razina i dalje je vrlo visoka. Nadalje, stope nezaposlenosti i dalje su visoke u Italiji, bez znatnih poboljšanja 2016. (smanjenje za svega 0,2 postotna boda). Među državama članicama sa stopama nezaposlenosti nižima od prosječne, blagi je porast 2016. zabilježen u Estoniji i Austriji. Unatoč stalnom smanjenju od 2013., stopa nezaposlenosti je 2016. u većini država članica još uvijek bila viša nego 2008. (slika 6.). Iznimke su jedino Njemačka, Mađarska, Malta, Poljska, Ujedinjena Kraljevina i Češka. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi (izračuni Glavne uprave za zapošljavanje). Razdoblje: razine i godišnje promjene 2016. u odnosu na 2015. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Stopa zaposlenosti povećala se u 27 od 28 država članica, iako i dalje postoje znatne razlike. Samo je u Luksemburgu tijekom prošle godine zabilježeno blago smanjenje. Kako je prikazano na slici 7., stope nezaposlenosti samo djelomično konvergiraju. To se odražava u blagom negativnom nagibu regresijskog pravca kojim se povezuju promjene s razinama u stopama zaposlenosti. To ukazuje na nešto brži rast stope zaposlenosti od prosječnog u državama članicama koje karakteriziraju niže stope zaposlenosti i obrnuto, ali je stanje i dalje vrlo neujednačeno. Stope zaposlenosti (dobna skupina od 20 do 64 godine) široko divergiraju te se kreću u rasponu od 56,2 % u Grčkoj do 81,2 % u Švedskoj. Pri njegovu je dnu stopa zaposlenosti i dalje znatno ispod prosjeka EU-a (ispod 65 %) u Grčkoj, Hrvatskoj, Italiji (stanje označeno kao „kritično stanje”) te u Španjolskoj (stanje označeno kao „slabi rezultati koji se poboljšavaju” s obzirom na znatno poboljšanje). Ona je zanemarivo viša u Rumunjskoj, Belgiji i Bugarskoj, iako se povećava sporijim tempom od prosječnog. Za razliku od njih, Nizozemska, Danska, Ujedinjena Kraljevina, Njemačka i Švedska označene su kao države s „najboljim rezultatima” sa stopama zaposlenosti od 77 % ili višima. Porast zaposlenosti se, prema gospodarskoj prognozi Europske komisije iz jeseni 2017., tijekom 2017. i 2018. očekuje u gotovo svim državama članicama. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi (izračuni Glavne uprave za zapošljavanje). Razdoblje: razine i godišnje promjene 2016. u odnosu na 2015. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Prosječne stope zaposlenosti u EU-u u stalnom su porastu od 2013. te se sada nalaze na razinama prije krize, ali su razlike i dalje velike. Više od polovine država članica, njih 17, 2016. se još uvijek nalazilo na razinama ispod onih 2008. (slika 8.). To posebno dolazi do izražaja u onim državama koje su više pogođene krizom, osobito u Grčkoj (– 10,1 postotni bod), Cipru (– 7,7 postotnih bodova), Španjolskoj (– 4,6 postotnih bodova) i Hrvatskoj (– 3,5 postotnih bodova). Nadu ulijeva činjenica da je oporavak pridonio rastu zaposlenosti u odnosu na 2013. u gotovo svim državama članicama. Do najvećih povećanja stopa zaposlenosti od 2008. došlo je u Mađarskoj (+ 8,5 postotnih bodova) i Litvi (+ 5,3 postotna boda).

Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. U kontekstu postojanog rasta zaposlenosti, kretanja u području samozapošljavanja obično su stabilnija. Prosječna stopa samozapošljavanja smanjila se 2016. na 14,0 %, što je najniža razina od 2008., jer je ukupna zaposlenost rasla brže (+ 1,5 %) od samozapošljavanja (+ 0,3 %). Međutim, ako se ne uzme u obzir primarni sektor (poljoprivreda, šumarstvo i ribarstvo), koji je pogođen strukturnim propadanjem, broj samozaposlenih rastao je gotovo jednakom brzinom kao i ukupna zaposlenost (za 1,3 %). Nastavljen je postojan rast u samozapošljavanju osoba migrantskog podrijetla: stopa za osobe koje su državljani trećih zemalja porasla je s 11,9 % 2015. na 12,2 % 2016. (2010. iznosila je tek 10,0 %). Nadalje, demografska kretanja dovela su do snažnog povećanja broja samozaposlenih osoba u dobi od 65 i više godina. Njihov je broj 2016. iznosio 8 % ukupnog broja samozaposlenih osoba (6 % 2006.). Samozapošljavanje je 2016. poraslo, u apsolutnim iznosima, u većini država članica. U tome su ulogu imala kretanja po pojedinim sektorima jer su smanjenja uglavnom koncentrirana u državama članicama s iznadprosječnim udjelom samozaposlenih osoba u primarnom sektoru (Hrvatska, Rumunjska, Slovenija, Bugarska, Portugal, Finska i Poljska). Smanjenja su zabilježena i u Cipru, Njemačkoj, Belgiji, Švedskoj i Italiji, dok je samozapošljavanje raslo u svim ostalim državama članicama (za 5 % ili više u Luksemburgu, Slovačkoj i Ujedinjenoj Kraljevini). Nastavljen je postojan pad stope samozapošljavanja muškaraca (na 17,5 % 2016.; do 2014. je premašivala 18 %), dok je stopa samozapošljavanja žena konstantna od 2012. te iznosi oko 9,9 %. Samozapošljavanje bez zaposlenika (takozvani samostalni radnici) i dalje je jako rašireno. Broj samostalnih radnika izvan primarnog sektora porastao je 2016. za 1,8 % (te je bio za 9 % veći u odnosu na 2008.), dok je broj poslodavaca (samozaposleni sa zaposlenicima) izvan primarnog sektora porastao za samo 0,3 % (te je bio za 10 % manji u odnosu na 2008.). Samozapošljavanje bez zaposlenika u nekim okolnostima može prikrivati stanja „lažnog” samozapošljavanja; o tom će se pitanju dodatno raspravljati u odjeljku 3.3. zajedno s pitanjem segmentacije tržišta rada. Unatoč stalnim poboljšanjima na tržištu rada, rast plaća u EU-u i dalje je skroman. Realne plaće korigirane za promjene u potrošačkim cijenama povećale su se u gotovo svim državama članicama te su u EU-u ukupno porasle za 1,3 %. Rast je bio niži u europodručju gdje su, u uvjetima niske inflacije 2015. i 2016., realne plaće rasle za nešto manje od 1 % u objema godinama. Skroman rast plaća, u kombinaciji s blagim usporavanjem rasta produktivnosti, rezultirao je umjerenim oporavkom dinamike jedinične cijene rada. Visina naknada zaposlenicima u Europi jako se razlikuje te se kreće u rasponu od 4,6 eura po odrađenom satu u Bugarskoj do 43,3 eura u Luksemburgu. Nadalje, na slici 9. vidi se da je Europa ugrubo podijeljena u dvije skupine, države s niskim plaćama i države s visokim plaćama, a samo se Cipar, Slovenija, Italija i Španjolska nalaze u blizini prosjeka EU-a. Na dnu se poretka posebno ističu Bugarska, Poljska i Mađarska, kao i Rumunjska u kojoj je prošle godine zabilježeno veliko povećanje. Moguće je utvrditi neke znakove konvergencije, čak i ako se korelacija između apsolutne razine plaća i promjene u visini naknada ne čini snažnom. Izvor: Eurostat, nacionalni računi. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2016. u odnosu na 2015. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. U razdoblju od 2011. do 2016. realni rast plaća u većini je država članica (18 od njih 28) zaostajao za prosječnim rastom produktivnosti. U šest je zemalja (Belgija, Cipar, Finska, Hrvatska, Grčka, Portugal) realni rast plaća u razdoblju od 2014. do 2016. bio negativan. Kretanja prosječnih realnih plaća zaostajala su za produktivnošću (vidjeti sliku 10.) i tijekom duljeg razdoblja. Izvor: Eurostat, nacionalni računi (izračuni Glavne uprave za zapošljavanje). Zahvaljujući kretanjima u pogledu troškovne konkurentnosti olakšana je ponovna uspostava ravnoteže u europodručju, ali je napredak usporen. Nakon dugotrajnih fiskalnih ograničenja i ograničenja u rastu plaća, većina je država članica u europodručju do 2015. ostvarila suficit na tekućem računu. U kontekstu ograničenog rasta plaća u europodručju, nominalne jedinične cijene rada malo su brže rasle u državama koje imaju veliki i postojani suficit na tekućem računu u odnosu na države neto dužnice. Međutim, razlika se 2016. ponešto smanjila, zbog čega je usporena ponovna uspostava ravnoteže.

Rast plaća je 2016. u većini država članica bio manji od iznosa izvedenog iz povijesnog odnosa rasta plaća i nezaposlenosti ili jednak tom iznosu, osobito s obzirom na plaće koje zaostaju za padom nezaposlenosti. Države u kojima se rast plaća najviše razlikovao od iznosa izvedenog iz povijesnog odnosa uključuju Belgiju, Bugarsku, Finsku, Slovačku i Švedsku. Phillipsovom krivuljom, (u normalnim slučajevima negativnim) odnosom između rasta plaća i nezaposlenosti, potvrđuje se spora reakcija plaća na oporavak, posebno u europodručju. Na slici 11. godišnja promjena nominalne naknade po zaposleniku uspoređena je s takozvanom razlikom u nezaposlenosti, tj. razlikom između stvarne stope nezaposlenosti i njezina kretanja. Krivulja se od početka krize poravnala u odnosu na prethodno razdoblje, što implicira slabiju prilagodbu plaća na pad nezaposlenosti. Nadalje, stopa rasta naknada u zadnje je tri godine ispod očekivanog kretanja s obzirom na poboljšanje na tržištu rada. Skromnu dinamiku rasta plaća može se objasniti slabim rastom produktivnosti, niskom očekivanom inflacijom, učinkom nekih reformi na tržište rada te još prisutnom stagnacijom na tržištu rada. Trenutačna stopa nezaposlenosti možda nije prikladan pokazatelj stvarnog stanja iskorištavanja resursa na tržištu rada. Uz one koji stvarno traže posao (tj. nezaposlene), nemotivirani radnici i podzaposleni radnici u nepunom radnom vremenu mogu prouzrokovati dodatno potiskivanje rasta plaća. Pad očekivane inflacije i usporavanje rasta produktivnosti također mogu utjecati na pregovore o plaćama potiskivanjem rasta plaća, narušavajući na taj način održivost oporavka. Dogovorene plaće također daju jasnu sliku o tome kako pritisci na rast plaća nisu urodili plodom, posebice u europodručju: godišnja postotna promjena u prvom kvartalu 2017. iznosila je 1,5 %, oko 0,5 postotnih bodova manje od njezina tempa u ranoj fazi oporavka. Izvor: baza podataka AMECO Glavne uprave za gospodarske i financijske poslove (ECFIN) i Eurostat, anketa o radnoj snazi Porezno opterećenje rada u Europi uglavnom je stabilno, ali uz znatne razlike u pojedinim državama članicama. Smanjenja poreznog opterećenja za pojedinačne radnike koji zarađuju prosječnu plaću bila su 2016. najznačajnija u Austriji (– 2,4 postotna boda), Belgiji (– 1,4 postotna boda) i Italiji (– 1,2 postotna boda), a ono se znatno povećalo u Nizozemskoj (1,3 postotna boda), Grčkoj (1,0 postotnih bodova) i Poljskoj (0,9 postotnih bodova). Kako je vidljivo iz slike 12., porezno opterećenje kreće se u rasponu od manje od 30 % u Irskoj i Malti do gotovo 50 % u Belgiji, Njemačkoj, Mađarskoj, Italiji, Francuskoj i Austriji. Slična je disperzija uočena kad je riječ o radnicima s nižim primanjima (oni koji zarađuju 67 % prosječne plaće), iako se u pojedinim državama situacija razlikuje u pogledu progresije poreznih stopa. Neponderirano prosječno porezno opterećenje smanjilo se između 2013. i 2016. za 0,5 postotnih bodova (te za 0,8 postotnih bodova za radnike s niskim dohodcima), uz velika smanjenja u nekima od država s najvišim stopama (u Belgiji, Austriji, kao i u Italiji i Francuskoj, ali samo za radnike s niskim dohodcima) te također u Rumunjskoj i Danskoj. Za razliku od toga, u Luksemburgu i, samo za niske dohotke, u Portugalu došlo je do znatnih povećanja. Izvor: Baza podataka o porezima i naknadama, Europska komisija / OECD. Napomena: podaci se odnose na kućanstva s jednim hraniteljem (bez djece). Za Cipar nisu dostupni najnoviji podaci. 3.1.2. Odgovor politike Države članice i dalje pribjegavaju isplaćivanju subvencija za zapošljavanje kako bi se potaknula potražnja za radnom snagom i otvaranje radnih mjesta. Većina mjera u tom području namijenjena je posebnim skupinama koje se suočavaju s problemima uključivanja u tržište rada (npr. mladi, starije osobe, dugotrajno nezaposleni, izbjeglice itd.), a sastoje se od financijskih poticaja (ili poreznih olakšica / olakšica u doprinosima za socijalno osiguranje) poslodavcima koji zaposle radnike iz ciljnih skupina. Tijekom referentnog razdoblja (od druge polovine 2016. nadalje) ciljane subvencije za zapošljavanje uvedene su u nekoliko država članica (više pojedinosti nalazi se u odjeljku 3.2.). Neke su države isto tako uvele (ili planiraju uvesti) subvencije za zapošljavanje za širu javnost, tj. s olakšanim uvjetima za ostvarivanje prava ili bez njih, obično kako bi se potaknulo zapošljavanje na neodređeno vrijeme. Italija je, samo u južnim regijama, uvela smanjenje doprinosa za socijalno osiguranje za poslodavce koji zapošljavaju na neodređeno vrijeme (ili nude profesionalno naukovanje) osobama mlađima od 25 godina ili osobama koje su najmanje šest mjeseci nezaposlene. Francuska je za šest mjeseci produžila mjeru dodjele premije u iznosu od 4 000 eura (na prvo polugodište 2017., trenutačno postupno istječe) koja se malom ili srednjem poduzeću isplaćuje za zapošljavanje radnika kojemu isplaćuje plaću do 1,3 puta višu od minimalne; gotovo 1,6 milijuna radnika imalo je koristi od premije. U Austriji se trenutačno razmatra uvođenje bonusa za zapošljavanje usmjerenog na stvaranje novih radnih mjesta smanjenjem troškova plaća za poslodavce koji otvaraju dodatna radna mjesta. U drugim su slučajevima subvencije za zapošljavanje namijenjene za nekoliko skupina u nepovoljnom položaju. Portugal je, na primjer, uspostavio financijske poticaje za zapošljavanje na neodređeno vrijeme u obliku djelomičnog izuzeća od doprinosa za socijalno osiguranje za određene ranjive skupine (mladi, dugotrajno nezaposleni, starije osobe). Nadalje se potpornom mjerom za zapošljavanje namijenjenom tim istim skupinama omogućuju poticaji za preinaku ugovora na određeno vrijeme u ugovore na neodređeno vrijeme. Europski socijalni fond (ESF) daje doprinos toj mjeri, kao i nedavnoj inicijativi usmjerenoj na promicanje prelaska iz naukovanja na ugovore na neodređeno vrijeme. Cipar je uveo subvencije za zapošljavanje osoba koje pripadaju ranjivim skupinama, uključujući primatelje zajamčenog minimalnog dohotka i osobe s invaliditetom. ESF u Mađarskoj daje doprinos jačanju potencijala socijalnih poduzeća za zapošljavanje poticajima i subvencijama za stvaranje radnih mjesta. Neke države članice poduzimaju mjere za promicanje poduzetništva i osnivanja poduzeća. Mađarska, na primjer, daje potporu osobama mlađima od 30 godina i prijavljenim tražiteljima posla starijima od 30 godina kako bi postali poduzetnici u okviru programa Jamstva za mlade. Državni program za osnivanje poduzeća u Rumunjskoj, koji podupire ESF, usmjeren je na poticanje razvoja novih MSP-ova. U Finskoj će od 2018. biti moguće primati naknadu za nezaposlene u obliku bespovratnih sredstava za osnivanje poduzeća ili za vrijeme rada kao poduzetnik u nepunom radnom vremenu. Nadalje, u tijeku su rasprave o načinu na koji bi se nezaposlenim osobama olakšalo osnivanje poduzeća. U mnogim su državama članicama poduzeti i koraci kako bi se osiguralo da samozaposleni uživaju odgovarajuća socijalna prava (vidjeti odjeljak 3.3. o segmentaciji tržišta rada). Nekoliko je država članica smanjilo troškove rada smanjenjem poreznog opterećenja, često prilagođavajući smanjenje najnižim dohodcima. U mnogim je državama proteklih mjeseci pokrenuto rješavanje pitanja poreznog opterećenja, osobito za radnike s niskim dohodcima, reformama usmjerenima na oporezivanje osobnog dohotka, često povećanjem poreznih olakšica (tj. neoporezivog dijela dohotka). U Njemačkoj je, na primjer, savezna vlada ažurirala stope poreza na dohodak kako bi se smanjilo fiskalno usporavanje te povećali osnovni osobni odbitak, porezni odbitak na dijete, dječji doplatak i dodatna primanja za djecu. U Estoniji je Parlament donio novi plan porezne reforme koji stupa na snagu 2018. te uključuje povećanje porezne olakšice na osnovni dohodak na 500 eura mjesečno (sa 180 eura 2017.). Litva je izmijenila Zakon o porezu na osobni dohodak povećanjem osnovnog i dodatnog neoporezivog dijela dohotka. Mađarska je povećala obiteljske porezne olakšice za zaposlene osobe s dvoje djece. Ujedinjena Kraljevina povećala je osobni odbitak na 11 500 funti (približno 13 100 eura) godišnje te prag za višu stopu s 43 000 funti na 45 000 funti (51 400 eura). Francuska je dodatno smanjila porez na dohodak za niže i srednje dohotke. U Belgiji je 1. siječnja 2017. stupila na snagu druga faza briselske porezne reforme s dodatnim smanjenjima poreza na osobni dohodak i pomakom s oporezivanja rada na nekretnine. U Latviji velika porezna reforma uključuje zamjenu paušalne stope poreza na osobni dohodak od 23 % progresivnim sustavom. Cipar je ukinuo „posebni doprinos”, progresivni porez na prihode od bruto mjesečnog dohotka za sve zaposlenike, samozaposlene i umirovljenike. Slovenija je izmijenila Zakon o porezu na osobni dohodak kako bi se smanjilo porezno opterećenje na osobni dohodak. Mnoge države članice intervenirale su u porezno opterećenje i smanjenjem doprinosa za socijalno osiguranje. U Francuskoj su smanjeni doprinosi poslodavaca te su djelomično kompenzirani povećanjima na strani zaposlenika. U drugim su državama smanjenja doprinosa za socijalno osiguranje više bila usmjerena na davanje potpore određenim ciljnim skupinama, kao što su mladi i stariji radnici (Belgija i Italija), osobe s invaliditetom (Malta), novozaposleni s ugovorima na neodređeno vrijeme (Italija) ili novozaposleni koje su zaposlili samozaposleni (Švedska). Mađarska je smanjila porez na socijalni doprinos, što ima učinka na porezno opterećenje zaposlenika s niskim dohotkom. U isto je vrijeme nekoliko država (Grčka, Litva, Latvija, Hrvatska) uvelo ili povećalo doprinose za socijalno osiguranje za samozaposlene ili za zaposlene na osnovi neuobičajenih uvjeta zapošljavanja. Naposljetku, Latvija će od 2018. općenito povećati socijalne doprinose i za poslodavce i za zaposlenike kako bi se financirala zdravstvena skrb. Neke države članice, nadovezujući se na velike reforme proteklih godina, uvode dodatne promjene u svoje sustave utvrđivanja plaća. Belgija je, nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima, dovršila reviziju Zakona o utvrđivanju plaća iz 1996. uspostavom automatskog korekcijskog mehanizma, uvođenjem sigurnosne granice te jačanjem pravne osnove norme za plaće, kako bi se spriječio gubitak troškovne konkurentnosti. Savezna je vlada u srpnju 2017. najavila i namjeru da pojednostavni i potakne sudjelovanje zaposlenika u dobiti njihovih poduzeća. Hrvatska je postupak kolektivnog pregovaranja učinila učinkovitijim zaključivanjem kolektivnih ugovora koji su obvezujući za vladu te kojima se jamči jednak pristup pregovaračkim odborima, jača financijsko upravljanje sredstvima iz državnog proračuna i osigurava održivost sustava obračuna plaća. Portugal je privremeno suspendirao automatski istek kolektivnih ugovora, na razdoblje od 18 mjeseci do srpnja 2018., radi malog broja novih potpisanih kolektivnih ugovora. Nadalje, nakon objave zelene knjige o radnim odnosima te kao dio tripartitnog sporazuma sa socijalnim partnerima, vlada planira mjere za poticanje kolektivnog pregovaranja. U Sloveniji su sindikati javnog sektora i vlada nastavili pregovore o načinu ublažavanja nekoliko privremenih mjera štednje donesenih Zakonom o uravnoteženju javnih financija 2012., o pitanjima kao što su naknada za uspješnost na radnom mjestu povezanu s povećanim radnim opterećenjem, povišica za promaknuće, naknada za godišnji odmor te raskid ugovora o radu osoba koje ispunjavaju uvjete za odlazak u mirovinu. U Francuskoj je nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima donesena nova reforma Zakona o radu kojom se dodatno proširuje opseg u kojem prevladavaju ugovori na razini poduzeća te se istodobno utvrđuje u kojim bi slučajevima ugovori na razini sektora i dalje trebali biti mjerodavni. Neke su države članice, uz uključivanje socijalnih partnera, prilagodile minimalne plaće ili su poduzele mjere kako bi okviri za utvrđivanje minimalne plaće bili predvidljiviji. U Bugarskoj je vlada iznijela nacrt mehanizma za utvrđivanje minimalne plaće koji obuhvaća tri scenarija i analizu učinka te se očekuje dogovor sa socijalnim partnerima. Vlada planira postupno povećanje minimalne plaće sa sadašnjih 230 eura mjesečno na 305 eura 2020. Rumunjska je u vladinu programu utvrdila razinu minimalnih plaća do 2020. Minimalna plaća više se nego udvostručila od 2010. te se planira njezino povećanje s 315 eura mjesečno na 380 eura 2020. U Irskoj se minimalna plaća povećala s 9,15 eura po satu 2016. na 9,25 eura 2017. na temelju preporuka Komisije za niske plaće, koja ocjenjuje i socijalni učinak prilagodbi minimalne plaće. Irska vlada nedavno je najavila dodatno povećanje minimalne plaće na 9,55 eura po satu od siječnja 2018. Latvija je utvrdila povećanje minimalne plaće s 380 eura na 430 eura mjesečno od 1. siječnja 2018. Poljska je povećala mjesečnu minimalnu plaću na 2 000 zlota te je uvela minimalnu satnicu za osobe koje rade na temelju građanskopravnih ugovora (13 zlota po satu, tj. oko 3 eura). U Portugalu je vlada, nakon tripartitnog sporazuma sa socijalnim partnerima, 1. siječnja 2017. povećala zakonsku minimalnu plaću s 530 eura na 557 eura mjesečno. Povećanje je popraćeno privremenim smanjenjem doprinosa poslodavca za socijalno osiguranje radnika koji primaju minimalnu plaću. Vlada Ujedinjene Kraljevine namjerava do 2020. povećati minimalnu plaću za osobe starije od 25 godina na 60 % medijana zarade (oko 9 funti po satu, približno 10,3 eura). Godišnjim prilagođavanjem u travnju 2017. plaća dostatna za dostojanstven život povećana je na 7,50 funti po satu (8,6 eura), a povećat će se i minimalna plaća za mlade radnike i naučnike. Savezna vlada u Njemačkoj slijedila je preporuke stalne Komisije socijalnih partnera za minimalnu plaću te je od 1. siječnja 2017. povećala opću minimalnu plaću s 8,50 eura na 8,84 eura po satu.





3.2. Šesta smjernica: Poboljšanje ponude radne snage, vještina i kompetencija U ovom se odjeljku razmatra provedba šeste smjernice za zapošljavanje, kojom se državama članicama preporučuje stvaranje uvjeta za promicanje ponude radne snage, vještina i kompetencija. Tu se iznose pokazatelji učinka sustava obrazovanja i osposobljavanja na zapošljivost radne snage (stjecanje osnovnih vještina, sudjelovanje u cjeloživotnom učenju i prelasci iz škole na posao za različite vrste kurikuluma), a potom rezultati različitih skupina koje su podzastupljene na tržištu rada (npr. mladi, stariji radnici, osobe migrantskog podrijetla i žene). U odjeljku 3.2.2. iznose se mjere politika država članica u tim područjima i mjere namijenjene tim skupinama u nepovoljnom položaju. 3.2.1. Ključni pokazatelji Stopa ranog napuštanja školovanja u EU-u dodatno se smanjila 2016. Iznosila je 10,7 %, što predstavlja pad od 0,3 postotna boda u odnosu na 2015. U 17 država članica zabilježene su stope ispod ciljne vrijednosti EU-a od 10 %. U isto se vrijeme stopa približila vrijednosti od 20 % u Malti, Španjolskoj i Rumunjskoj (koje su zajedno s Portugalom označene kao države s „kritičnim stanjem”), dok je u Hrvatskoj, Litvi i Sloveniji iznosila ispod 5 % („najbolji rezultati”). Stopa ranog napuštanja školovanja u prošloj je godini i dalje bila stabilna u velikoj većini država članica (kako je prikazano na slici 13.), uz najveća smanjenja u Luksemburgu (za 3,5 postotnih bodova) i Grčkoj (za 1,4 postotna boda), ali se znatno povećala u Cipru (za 2,8 postotnih bodova, iako je razina još uvijek ispod prosjeka EU-a). Podaci za 2016. ne upućuju na konvergenciju među državama članicama, što pokazuje i gotovo vodoravan regresijski pravac kojim se povezuju godišnje promjene s razinama stope ranog napuštanja školovanja. Međutim, stopa ranog napuštanja školovanja je u odnosu na 2008. (slika 14.) pala u gotovo svim državama članicama, prosječno za 4 postotna boda; najviše je pala u Portugalu, Španjolskoj, Grčkoj i Luksemburgu, a rasla je u Mađarskoj, Češkoj, Slovačkoj i Rumunjskoj. Razlika u stopi ranog napuštanja školovanja između muškaraca i žena smanjila se 2016. na 3 postotna boda s 3,9 postotnih bodova 2008., uz manju vjerojatnost napuštanja školovanja za žene u odnosu na muškarce. Izvor: Eurostat. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2016. u odnosu na 2015. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Izvor: Eurostat (anketa o radnoj snazi). Mrežna oznaka podataka: edat_lfse_14. Dugoročan pad ranog napuštanja školovanja u Europi pozitivno je kretanje koje uglavnom proizlazi iz strukturnih reformi u sustavima obrazovanja i osposobljavanja te iz ciljanih mjera politike. On je, nakon krize, možda ipak povezan s postojanim otežanim pristupom tržištu rada u državama s visokim razinama nezaposlenosti mladih u kojima su se mlade osobe odlučile dulje obrazovati. Nadalje, rano napuštanje školovanja usko je povezano s nepovoljnim društvenim položajem i niskim stupnjem obrazovanja roditelja. Stope napuštanja školovanja više su za učenike migrantskog podrijetla, osobito za učenike rođene u inozemstvu. Učenici s invaliditetom također su u nepovoljnijem položaju uz razliku od 10,3 postotna boda u odnosu na učenike bez invaliditeta 2015. Važan pokazatelj kvalitete sustava temeljnog obrazovanja i osposobljavanja rezultati su učenika u područjima osnovnih vještina kao što su čitanje, matematika i prirodne znanosti. Prema istraživanju o osnovnim vještinama stečenima u primarnom i nižem sekundarnom obrazovanju provedenom u okviru OECD-ova Programa za međunarodnu procjenu učenika (PISA) 2015., 19,7 % europskih učenika u dobi od 15 godina ima slabe rezultate u čitanju, 22,2 % u matematici i 20,6 % u prirodnim znanostima. U odnosu na prethodno istraživanje iz 2012., rezultati u EU-u su se u prosjeku pogoršali u svim područjima i većini država članica, iako i dalje postoje velike razlike u stjecanju osnovnih vještina među državama članicama. To znači da su se države EU-a udaljile od cilja smanjenja nezadovoljavajućih rezultata u čitanju, matematici i prirodnim znanostima na razinu ispod 15 % do 2020. Nepovoljan socioekonomski položaj najvažniji je čimbenik povezan s niskom razinom rezultata ostvarenih u obrazovanju. Postoji i preklapanje između skupina učenika koji postižu slabe rezultate i učenika s posebnim obrazovnim potrebama i/ili migrantskog podrijetla. Prosječni udio učenika u EU-u koji postižu slabe rezultate u prirodnim znanostima iznosi oko 34 % u donjem socioekonomskom kvartilu učeničke populacije obuhvaćene istraživanjem PISA iz 2015., što je za 26 postotnih bodova više nego u gornjem socioekonomskom kvartilu (slika 15.). U državama članicama sa značajnim udjelom učenika migrantskog podrijetla udio učenika s lošim rezultatima u osnovnim vještinama uglavnom je viši od prosjeka, a njihova uspješnost obično snažno korelira s njihovim socioekonomskim statusom. Uz to je, kako je prethodno raspravljeno u Zajedničkom izvješću o zapošljavanju za 2017., s obzirom na nedavni znatni porast migracija u EU istaknuta uloga sustava obrazovanja i osposobljavanja u pomaganju tisućama pristiglih mladih osoba da razviju svoj puni potencijal i da se potakne njihova integracija u europska društva. Izvor: Europska komisija (2016.), PISA 2015.: Rezultati EU-a i prvi zaključci u pogledu obrazovnih politika u Europi.

Stopa završenog tercijarnog obrazovanja kod osoba u dobi od 30 do 34 godine u EU-u se već dulje od desetljeća stalno i zamjetno povećava. Stopa trenutačno iznosi 39,1 %, što je povećanje od 0,4 postotna boda samo u prošloj godini. Stope završenog obrazovanja u 18 država članica premašuju glavni cilj strategije Europa 2020. od 40 %. Prosječna stopa završenog tercijarnog obrazovanja od 2008. je porasla za 8 postotnih bodova (slika 16.). Unatoč znatnom napretku tijekom godina, u državama članicama koje zaostaju stopa završenog obrazovanja još uvijek iznosi oko polovine vrijednosti stope u vodećim državama. I dalje postoje znatne razlike među spolovima u završenom tercijarnom obrazovanju, a žene su uspješnije od muškaraca u svim državama članicama osim u Njemačkoj te je prosječna razlika u završenom tercijarnom obrazovanju između muškaraca i žena iznosila gotovo 10 postotnih bodova. Podrijetlo roditelja još uvijek utječe na postotak završenog tercijarnog obrazovanja koji je kod osoba rođenih u inozemstvu prosječno 5 postotnih bodova manji, iako se u Danskoj, Irskoj, Luksemburgu, Latviji i Ujedinjenoj Kraljevini opaža suprotno. Nadalje, mlade osobe koje su preselile usred ili na kraju obveznog školovanja suočavaju se s većim poteškoćama od onih koje su preselile mlađe te im je potrebno omogućiti netradicionalne načine pristupa visokom obrazovanju kojima će se priznavati vještine koje su možda stekli izvan tradicionalnog sekundarnog obrazovanja. Stopa završenog tercijarnog obrazovanja za osobe s invaliditetom također je postojano niža uz razliku od 13,6 postotnih bodova 2015. Važnost obrazovanja i osposobljavanja za tržište rada ključna je odrednica sposobnosti mladih osoba da pronađu posao i djelotvorno pridonose gospodarskom rastu. Stopa zaposlenosti osoba koje su nedavno završile visoko obrazovanje (u dobi od 20 do 34 godine) u prosjeku u EU-u iznosi 82,8 %, dok za one koji su završili više sekundarno obrazovanje ta stopa iznosi 72,6 % (te doseže 75 % za one sa strukovnim obrazovanjem). Razlika je veća u državama članicama s nižim stopama ukupne zaposlenosti mladih. Razlika u stopama zaposlenosti i/ili nezaposlenosti s obzirom na razine vještina u određenoj mjeri upućuje na neusklađenost vještina jer bi se ekvivalentnom usklađenošću ponude i potražnje za radnom snagom impliciralo da su stope zaposlenosti u pojedinim skupinama vještina identične. Najveća je disperzija stopa zaposlenosti po razinama obrazovanja (za osobe s obrazovanjem nižim od višeg sekundarnog, s višim sekundarnim obrazovanjem i obrazovanjem nakon sekundarnog te s tercijarnim obrazovanjem) 2016. opažena u Bugarskoj, Češkoj, Hrvatskoj, Litvi, Poljskoj, Sloveniji i Slovačkoj. Unatoč razmjerno dobrim rezultatima strukovnog obrazovanja i osposobljavanja za tržište rada, broj polaznika koji sudjeluju u temeljnom strukovnom obrazovanju i osposobljavanju od 2013. u većini država postojano opada. Ukupan broj polaznika temeljnog strukovnog obrazovanja i osposobljavanja na razini višeg sekundarnog obrazovanja u EU-u pao je od 2013. za oko 500 000 (4,7 %), na 10,3 milijuna 2015. Najznačajniji pad broja polaznika temeljnog strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u apsolutnim iznosima zabilježen je u Ujedinjenoj Kraljevini, za gotovo 200 000. U isto se vrijeme sudjelovanje u općem obrazovanju održalo na istoj razini. Stoga se udio polaznika strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u ukupnom broju osoba koje sudjeluju u programima na razini višeg sekundarnog obrazovanja smanjio s 48,9 % 2013. na 47,3 % 2015. Stope zaposlenosti za polaznike strukovnog obrazovanja i osposobljavanja koji uđu na tržište rada neposredno nakon završetka višeg sekundarnog obrazovanja u većini su država razmjerno visoke. To je očito u državama sa sustavima strukovnog obrazovanja i osposobljavanja koji dobro funkcioniraju, uključujući veliku propusnost i sustave prelaska iz škole na radno mjesto, kao što su Malta, Ujedinjena Kraljevina, Njemačka, Nizozemska, Švedska, Austrija i Danska (osim za osobe koje su završile strukovno obrazovanje i osposobljavanje u području zdravlja i dobrobiti). U drugim državama, međutim, čini se da loše rezultate ostvaruju osobe koje su završile strukovno obrazovanje i osposobljavanje u nekim područjima (posebno u području poslovanja, administracije i prava), kao, na primjer, u Mađarskoj, Litvi, Sloveniji, Poljskoj, Francuskoj, Bugarskoj i Rumunjskoj. Posebno velike razlike u stopama zaposlenosti ovisno o području obrazovanja postoje u Italiji i Grčkoj, u kontekstu ne baš najboljih rezultata na tržištu rada. Osim zapošljivosti, očekivane plaće drugi su važan čimbenik koji ukazuje na privlačnost različitih obrazovnih putova. Razlika u plaći osoba sa završenim strukovnim obrazovanjem na srednjoj razini u odnosu na osobe sa završenim općim obrazovanjem na srednjoj razini kreće se od iznosa većeg za 60 % u Njemačkoj do iznosa manjeg za 25 % u Češkoj (iako to predstavlja poseban slučaj jer većina osoba koje završe strukovno obrazovanje i osposobljavanje nastavljaju s visokim obrazovanjem). Općenito u EU-u, mlade osobe sa završenim strukovnim obrazovanjem zarađuju oko 25 % više od osoba s niskom razinom obrazovanja (ISCED razine od 0 do 2), 17 % više od osoba sa završenim obrazovanjem na srednjoj razini općeg usmjerenja te 40 % manje od osoba s visokom razinom obrazovanja. Jedno je od ključnih obilježja sustava strukovnog obrazovanja i osposobljavanja kojim se olakšava neometani prelazak na tržište rada i uspjeh na njemu integracija učenja temeljenog na radu u programe strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Prema Pregledu obrazovanja i osposobljavanja za 2016., oko 2,8 milijuna polaznika je 2015. u EU-u sudjelovalo u programima u kojima se učenje temeljeno na radu kombinira s nastavom (osobe koje provedu najmanje 25 % trajanja programa učeći u stvarnom radnom okruženju u poduzeću). Međutim, dostupnost programa u kojima je učenje temeljeno na radu izrazito zastupljeno u većini je država EU-a još uvijek ograničena, a stanje se ne poboljšava. Između 2013. i 2015. u EU-u nije došlo do većih promjena u zastupljenosti programa u kojima se učenje temeljeno na radu kombinira s nastavom. U nizu je država udio polaznika takvih programa pao, na primjer u Ujedinjenoj Kraljevini, Austriji, Francuskoj, Luksemburgu i Finskoj. Primjetno povećanje zabilježeno je samo u Slovačkoj i Mađarskoj, u potonjem slučaju potencijalno zbog promjena u klasifikaciji kojom se određenim programima priznaje da uključuju dovoljnu količinu učenja temeljenog na radu. Ukupna stopa sudjelovanja odraslih u obrazovanju u EU-u malo se promijenila od 2013. (slika 17.). U svim je državama veći dio obrazovanja odraslih neformalne prirode, ono je obično povezano s radom te ga omogućuju i financiraju poslodavci ili sami pojedinci. Takvo je obrazovanje često namijenjeno onim zaposlenicima koji već imaju najviše razine vještina te obavljaju najsloženije poslove, dok su za ostale zaposlenike prilike za pristup obrazovanju često puno ograničenije. Činjenica da je veći dio obrazovanja neformalne prirode također upućuje da ono često traje kratko te je usmjereno na razvoj vještina specifičnih za poduzeće. To dovodi do stanja u kojem se takvim obrazovanjem u većini slučajeva odraslima ne može pomoći u razvijanju vještina koje su prenosivije među poduzećima, uključujući osnovne vještine pismenosti, računanja i IKT-a. Izvor: Eurostat (anketa o radnoj snazi EU-a, posebni izvadak, 2016.). Napomena: prikazana je stopa sudjelovanja osoba u dobi od 25 do 64 godine u formalnom i neformalnom obrazovanju i osposobljavanju (posljednja četiri tjedna). Kategorija podataka „oboje” označava udio osoba koje su tijekom referentnog razdoblja od 4 tjedna sudjelovale u formalnim i u neformalnim obrazovnim aktivnostima. Podaci za HR, HU i LV za osobe koje sudjeluju u „oba” oblika obrazovanja nepouzdani su, a za CY, LT, SK, BG i RO nisu dostupni. Razina digitalnih vještina se povećava, iako vrlo sporo, a dijelovi stanovništva ne mogu ostvariti korist od digitalne transformacije. To utječe na inovacije, produktivnost i posljedično na rast. Osnovne digitalne vještine za zadovoljavanje trenutačnih potreba 2016. nije posjedovalo 44 % stanovništva EU-a u dobi od 16 do 74 godine, a 19 % ih nije posjedovalo nikakve vještine (te brojke su 2015. iznosile 45 %, odnosno 21 %). Razlike među državama članicama znatne su, a u deset država članica (Portugal, Poljska, Slovenija, Hrvatska, Litva, Italija, Grčka, Cipar, Bugarska i Rumunjska) 2016. najmanje četvrtina stanovništva nije imala digitalne vještine. Ta je razina osobito niska u Bugarskoj i Rumunjskoj („kritična stanja”), a mnogo je viša od prosječne u Finskoj, Nizozemskoj, Danskoj i Luksemburgu („države s najboljim rezultatima”). Postoje dokazi o divergenciji tog pokazatelja među državama članicama jer se u prosjeku razina digitalnih vještina u državama s najboljim rezultatima povećava razmjerno brže.

Izvor: Eurostat. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2016. u odnosu na 2015. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Za mlade se stanje na tržištu rada nastavlja poboljšavati u korak s jačanjem gospodarstva. Stopa nezaposlenosti mladih smanjila se u EU-u za 5 postotnih bodova, s vrhunca od 23,7 % 2013. na 18,7 % 2016. i zatim dodatno na 17 % u drugom kvartalu 2017. Međutim, i dalje je 1,4 postotna boda iznad razine zabilježene u drugom kvartalu 2008. Razlike su u nezaposlenosti mladih velike te neke države članice bilježe razine blizu ili iznad 40 % (Italija, Španjolska, Grčka), ali se te razlike tijekom vremena smanjuju (vidjeti sliku 19.). Stopa nezaposlenosti mladih žena manja je od one za mlade muškarce (2016. 17,9 % u odnosu na 19,4 %). To bi moglo biti povezano s boljim obrazovnim postignućima, ali i s nižim stopama aktivnosti. Unatoč poboljšanju izgleda na tržištu rada, mladi su češće zaposleni u okviru nestandardnih i neuobičajenih oblika zapošljavanja, uključujući rad na određeno vrijeme, neželjeni rad u nepunom radnom vremenu i niže plaćene poslove (u 2016. 43,8 % mladih radnika, a u Sloveniji, Španjolskoj i Poljskoj više od 70 %, radilo je na temelju ugovora na određeno vrijeme, u usporedbi s 13,1 % radnika u dobi od 25 do 49 godina); kao što je navedeno u odjeljku 3.4., ti se ugovori ne pretvore uvijek u trajnije ugovore. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Uz one koji rade ili traže posao, znatan dio mladih u dobi od 15 do 24 godine u EU-u gospodarski su neaktivni. Ukupno je u EU-u 2016. bilo više od 6 milijuna osoba u dobi od 15 do 24 godine koje nisu bile zaposlene, nisu se obrazovale niti osposobljavale (skupina NEET). To je 11,5 % stanovništva te dobne skupine, niže od najviše razine od 13,2 % dostignute 2012., ali i dalje iznad razine zabilježene 2008. (10,9 %). Do smanjenja je uglavnom došlo jer su nezaposleni iz skupine NEET našli posao. Kako je prikazano na slici 20., stope za skupinu NEET koje su više od 15 % i dalje se bilježe u nekoliko zemalja (Bugarska, Rumunjska, Hrvatska, Cipar i Grčka, što je sve označeno kao „kritično stanje”) i u Italiji, gdje je razina 2016. pala za 1,5 postotnih bodova („slabi rezultati koji se poboljšavaju”). Nasuprot tome, Nizozemska, Luksemburg, Danska i Švedska ostvaruju najbolje rezultate. Broj osoba iz skupine NEET povećava se u Njemačkoj, Austriji, Litvi, Latviji te, što više zabrinjava, na Cipru (gdje je stopa već visoka). Nagla smanjenja bilježe se u Belgiji, Malti, Estoniji i Sloveniji. Na temelju negativnog nagiba regresijskog pravca kojim se godišnje promjene povezuju s razinama može se pretpostaviti da je u tijeku konvergencija država članica. U EU-u skupina NEET ravnomjerno je podijeljena na nezaposlene i neaktivne osobe, ali uz znatne razlike među državama članicama (pri čemu je najveći udio neaktivnih u Bugarskoj i Rumunjskoj, a najveći udio nezaposlenih u Hrvatskoj i Španjolskoj). Glavni je čimbenik rizika za pripadanje skupini NEET niska razina obrazovanja. Pripadnice skupine NEET češće su neaktivne nego nezaposlene, dok za muškarce vrijedi suprotno. Izvor: Eurostat. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2016. u odnosu na 2015. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Stopa zaposlenosti starijih radnika znatno je porasla u proteklom desetljeću. Stariji radnici prebrodili su krizu uspješnije u usporedbi s ostalim dobnim skupinama. Zapravo, kao što je već navedeno u poglavlju 1., dobna skupina 55-64 glavni je pokretač ukupnog porasta stope zaposlenosti tijekom posljednjih deset godina. Stopa zaposlenosti osoba u dobi od 55 do 64 godine 2016. bila je 55,3 %, što je za dva postotna boda više nego prethodne godine, a očekuje se da će se taj stalan porast nastaviti u kontekstu demografskih promjena. Stope zaposlenosti starijih radnika znatno se razlikuju među državama članicama, u rasponu od 75,5 % u Švedskoj do 36,3 % u Grčkoj. Stopa zaposlenosti žena u dobi od 55 do 64 godine, koja je 2016. iznosila 48,9 %, također hvata korak s tim. Rodno uvjetovana razlika u trajanju radnog vijeka smanjuje se, ali je još uvijek znatna te su žene prisutne na tržištu rada u prosjeku 4,9 godina kraće od muškaraca (2016. 33,1 prema 38,0 godina). Taj je prosjek rezultat velikih razlika među državama članicama i posljedica je više faktora, kao što su nedovoljan pristup uslugama skrbi i niža dob za umirovljenje žena u nekim državama članicama, što se onda odražava u kraćem radnom vijeku (vidjeti sliku 21.) Konačno, stariji radnici češće imaju ugovore na nepuno radno vrijeme od onih u zreloj dobi, ali rjeđe od mlađih radnika. Slično tome, češće imaju stalna radna mjesta (samo 5,3 % starijih radnika u dobi od 55 do 64 godine imalo je ugovore na određeno vrijeme). Eurostat, anketa o radnoj snazi.

U svim su državama članicama žene nedovoljno zastupljene na tržištu rada. Glavni pokazatelj u pregledu socijalnih pokazatelja u području rodne ravnopravnosti na tržištu rada rodno je uvjetovana razlika u zaposlenosti, to jest razlika među stopama zaposlenosti muškaraca i žena. Rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti 2016. iznosila je 11,6 postotnih bodova za EU, pri čemu je stopa zaposlenosti muškaraca bila 76,9 %, a žena 65,3 % (slika 22.) Razlika je posebice izražena za osobe rođene izvan EU-a te za Romkinje te je općenito i dalje stabilna u usporedbi s 2015., kao što je prikazano u poglavlju 1. Međutim, iz dugoročne perspektive rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti znatno je manja nego 2008., kad je bila 15,0 postotnih bodova. Dugoročno poboljšanje uglavnom je potaknuto povećanjem stope zaposlenosti žena. Ipak, u šest država članica stopa zaposlenosti žena 2016. bila je ispod 60 %, uz veliku rodno uvjetovanu razliku u zaposlenosti (najveće vrijednosti zabilježene su u Malti, Italiji, Grčkoj i Rumunjskoj, što je označeno kao „kritično stanje”). Razlika se povećava u još nekoliko država članica, znatno brže od prosjeka u Finskoj, Belgiji, Cipru i Grčkoj (u tim se zemljama stopa zaposlenosti povećala za oba roda, ali brže kod muškaraca nego kod žena). Vrijednosti u Litvi, Latviji i Švedskoj procijenjene su kao „najbolji rezultati”. Na temelju pozitivnog nagiba regresijskog pravca kojim se povezuju promjene s razinama rodno uvjetovane razlike u zaposlenosti prikazanog na slici 22. može se pretpostaviti da se razlike u rezultatima u državama članicama u prosjeku polagano uvećavaju. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2016. u odnosu na 2015. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Nejednakost sudjelovanja na tržištu rada prema rodnoj pripadnosti odražava se i u rodno uvjetovanoj razlici u zaposlenosti u nepunom radnom vremenu koja je u EU-u 2016. iznosila 23,0 postotnih bodova (blago smanjenje u odnosu na 23,2 postotna boda 2015.). Velike su razlike među zemljama. Iako je razlika mala u većini država članica srednje i istočne Europe, ona premašuje 30 postotnih bodova u četiri države članice, a najveća je u Nizozemskoj, gdje iznosi 52,7 % postotnih bodova (slika 23.) Štoviše, u 2016. 23,5 % rada u nepunom radnom vremenu za žene bilo je neželjeno. Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Rodno uvjetovana razlika u zaposlenosti posebno je izražena kad je riječ osobama sa skrbničkim obvezama, a žene još uvijek, za razliku od muškaraca, češće preuzimaju te obveze. U prosjeku je stopa zaposlenosti žena s barem jednim djetetom mlađim od 6 godina 9 postotnih bodova niža od stope zaposlenosti žena bez djece (izraženije među niskokvalificiranim majkama i samohranim roditeljima), a u nekim zemljama razlika premašuje 30 postotnih bodova (Slovačka, Češka, Mađarska). Nasuprot tome, roditeljstvo ima suprotan učinak na stope zaposlenosti muškaraca jer su očevi češće zaposleni (slika 24.). Žene također češće preuzimaju obveze pružanja dugotrajne skrbi. Više od 19 % potencijalne ženske radne snage 2016. bilo je neaktivno zbog brige o djeci ili nemoćnim odraslim osobama. Ta je vrijednost premašivala 28 % u Češkoj, Estoniji, Irskoj, Mađarskoj, Slovačkoj i Ujedinjenoj Kraljevini. Čini se da su stope zaposlenosti žena više od prosjeka u zemljama s dobro osmišljenim rodno uravnoteženim mjerama za postizanje ravnoteže između poslovnog i privatnog života (posebice u Švedskoj i Danskoj). Izvor: Eurostat. Napomena: utjecaj roditeljstva na zaposlenost mjeri se kao razlika između stope zaposlenosti žena (muškaraca) s barem jednim djetetom mlađim od 6 godina i stope zaposlenosti žena (muškaraca) bez djece. Nedostatak dostupnih, pristupačnih i kvalitetnih usluga organizirane skrbi, posebno za djecu, jedan je od čimbenika koji otežava sudjelovanje žena na tržištu rada. Kao što prikazuje glavni pokazatelj u pregledu socijalnih pokazatelja, a koji se odnosi na sudjelovanje u ranom i predškolskom odgoju i obrazovanju, samo 30,5 % djece u dobi od 0 do 3 godine bilo je 2015. zbrinuto u okviru organiziranih usluga ranog i predškolskog odgoja i obrazovanja, što je porast u odnosu na 28,5 % 2014. i 28,0 % 2008. Postoje velike razlike među državama članicama: dok je u Danskoj i Švedskoj više od 60 % djece u sustavu organizirane skrbi, taj je udio manji od 10 % u Slovačkoj, Češkoj i Poljskoj („kritične situacije”), kao i u Bugarskoj, Rumunjskoj i Litvi. Uz one u Danskoj i Švedskoj i vrijednosti u Luksemburgu, Belgiji i Portugalu procijenjene su kao „najbolji rezultati”. Razlika je u određenoj mjeri povezana s razlikama u organizaciji obiteljskog dopusta među zemljama. Razlike među rezultatima država članica u pogledu ovog pokazatelja zapravo se povećavaju, na što ukazuje i pozitivan nagib regresijskog pravca kojim se povezuju promjene s razinama, pri čemu zemlje s najboljim rezultatima napreduju brže.

Izvor: Eurostat, anketa o radnoj snazi. Razdoblje: razine i godišnje promjene 2015. u odnosu na 2014. Napomena: središte osi predstavlja neponderirani prosjek EU-a. Legenda je navedena u Prilogu. Štoviše, dovoljna dostupnost pristupačnih, visokokvalitetnih i održivih usluga dugotrajne skrbi i dalje je izazov u nekoliko država članica. Ta nedovoljna razvijenost može biti velika prepreka u održavanju zaposlenosti žena jer je neformalna skrb često jedina dostupna mogućnost za mnoge obitelji. Procjenjuje se da će se broj ovisnih starijih osoba povećati za 12 milijuna (s 40 na 52 od 2013. do 2060.) . Uz niže stope zaposlenosti u ekvivalentu punog radnog vremena žene često imaju i znatno niže plaće. Razlika u plaćama u EU-u 2015. bila je 16,3 %, u laganom padu u odnosu na 2014. (16,7 %). Međutim, postoje velike razlike u plaćama među državama članicama, u rasponu od 26,9 % u Estoniji do 5,5 % u Italiji i Luksemburgu. U posljednje dvije godine za koje su dostupni podaci najveće je povećanje zabilježeno u Portugalu (+4,5 postotnih bodova), dok su nagla smanjenja zabilježena u Mađarsk