EUROPSKA KOMISIJA Bruxelles, 22.3.2017. COM(2017) 142 final 2017/0063(COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o ovlašćivanju tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje za učinkovitije provođenje pravila i osiguravanje pravilnog funkcioniranja unutarnjeg tržišta (Tekst značajan za EGP) {SWD(2017) 114 final}

{SWD(2017) 115 final}

{SWD(2017) 116 final}



OBRAZLOŽENJE 1.KONTEKST PRIJEDLOGA Opći kontekst Države članice EU-a ključni su partneri Europske komisije u provedbi pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 uz Komisiju od 2004. i nacionalna tijela država članica EU-a nadležna za tržišno natjecanje („nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje”) imaju ovlasti za primjenu pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje obvezna su primjenjivati pravila EU-a o tržišnom natjecanju na sporazume ili prakse koji mogu imati učinak na trgovinu među državama članicama. Komisija i nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje više od desetljeća provode pravila EU-a o tržišnom natjecanju blisko surađujući u okviru Europske mreže za tržišno natjecanje (ECN). ECN je uspostavljen 2004. upravo u tu svrhu. Provedba pravila EU-a o tržišnom natjecanju od strane Komisije i nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje bitan je sastavni element za stvaranje otvorenog, konkurentnog i inovativnog unutarnjeg tržišta i od ključne je važnosti za stvaranje radnih mjesta i gospodarskog rasta u važnim sektorima gospodarstva, posebno u sektorima energetike, telekomunikacija, transporta i u digitalnom sektoru. Pravila EU-a o tržišnom natjecanju jedna su od definirajućih značajki unutarnjeg tržišta: ako je tržišno natjecanje narušeno, unutarnje tržište ne može ostvariti svoj puni potencijal i stvoriti odgovarajuće uvjete za stabilan gospodarski rast. Ključni aspekt nastojanja da se unutarnje tržište učini snažnijim i pravednijim osiguravanje je učinkovite provedbe pravila EU-a o tržišnom natjecanju kako bi davala rezultate korisne građanima. Provedba pravila EU-a o tržišnom natjecanju sada se odvija u razmjerima koje Komisija sama nikada ne bi mogla postići. Od 2004. Komisija i nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje donijeli su više od 1000 provedbenih odluka, a za 85 % njih bila su odgovorna nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje. Djelovanje velikog broja provedbenih tijela mnogo je jače, učinkovitije i bolje sredstvo odvraćanja poduzećâ koja bi mogla doći u iskušenje kršiti pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Komisija obično istražuje protutržišne prakse ili sporazume koji imaju učinke na tržišno natjecanje u najmanje tri države članice ili u slučajevima kada je korisno stvoriti presedan na europskoj razini. Djelovanje nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje obično je primjereno u slučajevima kada je tržišno natjecanje narušeno na državnom području te države članice. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje posjeduju stručna znanja o funkcioniranju tržišta u svojim državama članicama. Ta su znanja vrlo vrijedna pri provedbi pravila o tržišnom natjecanju. Djelovanje na nacionalnoj razini potiče podršku društva u cjelini provedbi pravilâ o tržišnom natjecanju. Razlozi i ciljevi prijedloga Postoji neiskorišten potencijal za učinkovitiju provedbu pravila EU-a o tržišnom natjecanju od strane nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje. Uredbom (EZ) br. 1/2003 nisu regulirana sredstva i instrumenti s pomoću kojih nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje primjenjuju pravila EU-a o tržišnom natjecanju te mnoga od njih nemaju sva sredstva i instrumente koji su im potrebni za učinkovitu provedbu članaka 101. i 102. UFEU-a. 1. Neka nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju izvršiva jamstva da mogu samostalno primjenjivati pravila EU-a o tržišnom natjecanju bez dobivanja uputa od javnih ili privatnih entiteta. Niz tijela bori se s nedovoljnim ljudskim i financijskim resursima. To može utjecati na njihovu sposobnost učinkovite provedbe. Neka nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje primjerice ne mogu provoditi istovremene inspekcije kod svih članova navodnog kartela, što ostalima daje dragocjeno vrijeme da unište dokaze i izbjegnu otkrivanje. Druga nemaju prikladne forenzičke informatičke alate za pronalaženje dokaza o povredama. 2. Mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju sve instrumente koji su im potrebni za učinkovito otkrivanje i suzbijanje povreda prava tržišnog natjecanja. Neka nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju ključne istražne ovlasti kao npr. ovlast prikupljanja dokaza pohranjenih u mobilnim telefonima, prijenosnim računalima, tabletima itd. što je u digitalno doba presudan nedostatak. Njihove istražne ovlasti često nemaju snagu jer nisu popraćene učinkovitim sankcijama za poduzeća koja ih se ne pridržavaju. 3. Neka nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje ne mogu izricati učinkovite kazne: U nekim državama članicama nacionalno pravo onemogućuje nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje izricanje učinkovitih kazni za kršenje prava tržišnog natjecanja EU-a, npr. u nekim državama članicama poduzeća se mogu restrukturirati kako bi izbjegla plaćanje kazni. U nekim državama članicama kazne za kršenje članaka 101. i 102. ne postoje ili su premalene. Visina predviđenih kazni uvelike se razlikuje od države do države: kazna za jednu te istu povredu može biti mnogo viša u jednoj državi članici nego u drugoj, a da ta razlika nije opravdane objektivnim okolnostima. 4. Programi oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja ključni su instrument za otkrivanje kartela. Njima se poduzeća potiče na davanje vrijednih informacija o kartelima u kojima su sudjelovala, za što zauzvrat dobivaju potpuno ili djelomično oslobađanje od kazne. Poduzeća koja razmatraju podnošenje zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje trebaju imati dovoljnu razinu pravne sigurnosti, što bi im bio poticaj za suradnju s nadležnim tijelima. To je slučaj posebno kada poduzeća podnose zahtjeve za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje u različitim državama članicama jer kartel djeluje na području više jurisdikcija. Međutim razlike među programima oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja u različitim dijelovima Europe odvraćaju poduzeća od priznavanja tih protutržišnih praksi i pružanja dokaza o njima. 5. Praznine i ograničenja u instrumentima i jamstvima koji su na raspolaganju nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje također potkopavaju sustav paralelnih nadležnosti za provedbu članaka 101. i 102. UFEU-a na temelju bliske suradnje u okviru ECN-a. Taj sustav ovisi o tome mogu li nadležna tijela računati jedna na druga da u njihovo ime provede postupak utvrđivanja činjenica. To međutim ne funkcionira dobro ako i dalje postoje nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje koja nemaju adekvatne instrumente za utvrđivanje činjenica. Drugi nedostaci u mogućnostima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da si pružaju uzajamnu pomoć također ugrožavaju europski sustav provedbe tržišnog natjecanja koji je osmišljen tako da funkcionira kao koherentna cjelina. Primjerice upravna nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje ne mogu zahtijevati prekograničnu provedbu njihovih kazni ako prekršitelj nema pravnu prisutnost na njihovu državnom području. U digitalno doba mnoga poduzeća vrše prodaju putem Interneta u potencijalno velikom broju zemalja, ali mogu imati pravnu prisutnost u primjerice samo jednoj državi članici. Takva poduzeća trenutačno su zaštićena od plaćanja kazne. Ti nedostaci i ograničenja u instrumentima i jamstvima kojima raspolažu nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje znače da poduzeća koja narušavaju tržišno natjecanje mogu biti suočena s vrlo različitim ishodima postupaka ovisno o tome u kojim državama članicama djeluju: mogu biti potpuno pošteđena provedbe članaka 101. ili 102. UFEU-a ili podložna neučinkovitoj provedbi, primjerice zato što se dokazi o protutržišnim praksama ne mogu prikupiti ili zato što poduzeća mogu izbjeći odgovornost za plaćanje kazni. Neujednačena provedba pravila EU-a o tržišnom natjecanju narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu i potkopava sustav decentralizirane provedbe koji je utvrđen Uredbom br. 1/2003. Stoga je potreban zakonodavni prijedlog kako bi se nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje dale ovlasti za učinkovitiju provedbu pravilâ EU-a o tržišnom natjecanju, osigurala potrebna jamstva neovisnosti i resursi te ovlasti za provedbu i izricanje kazni. Uklanjanje nacionalnih prepreka koje onemogućuju nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje učinkovitu provedbu pomoći će da se ukloni narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu i spriječiti dovođenje potrošača i poslovnih subjekata, uključujući MSP-ove, u nepovoljan položaj gdje trpe štetu zbog takvih praksi. Štoviše, omogućavanjem nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje da si pružaju uzajamnu pomoć osigurat će se ravnopravniji uvjeti za sve i očuvati bliska suradnja unutar ECN-a. Prijedlog je dio programa rada Komisije za 2017. i temelji se na provedbenim iskustvima u okviru ECN-a od 2004. Dosljednost s postojećim odredbama politike u tom području politike Ovim će se prijedlogom dopuniti Uredba (EZ) br. 1/2003 jer će davanje ovlasti nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje kako bi mogla učinkovito provoditi tržišno natjecanje rezultirati ostvarenjem punog potencijala decentraliziranog sustava provedbe utvrđenog tim instrumentom. Konkretno, time će se učvrstiti zahtjev iz članka 35. Uredbe (EZ) br. 1/2003 da bi države članice trebale odrediti tijela nadležna za tržišno natjecanje na način kojim će se osigurati učinkovito poštovanje odredaba te Uredbe. Osiguravanje da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju ovlasti za učinkovit postupak donošenja odluka i izricanje kazni značit će potpuno poštovanje i detaljniju razradu zahtjeva iz članka 5. Uredbe (EZ) br. 1/2003 (kojim je utvrđeno da tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje u svrhu provedbe članaka 101. i 102. UFEU-a imaju ovlasti donositi odluke i izricati kazne). Davanjem ovlasti nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje za učinkovito prikupljanje činjenica u potpunosti će se primijeniti obveza iz članka 22. Uredbe (EZ) br. 1/2003 kojim je utvrđeno da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogu provoditi takve mjere u ime i za račun drugih članova ECN-a. U komunikaciji objavljenoj 2016. „Pravo EU-a: boljom primjenom do boljih rezultata”, Komisija naglašava važnost čvrstog, učinkovitog i djelotvornog sustava provedbe kako bi se osiguralo da države članice u potpunosti primjenjuju, provode i izvršavaju pravo EU-a. Komisija naglašava da provedba prava EU-a ostaje izazov i poziva na snažnije fokusiranje na provedbu, što će služiti općem interesu. Usklađenost s drugim politikama Unije

Ovaj je prijedlog potpuno dosljedan i usklađen s postojećim politikama Unije u drugim područjima, osobito onima kojima se nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje ili ECN-u daje konkretna uloga u pogledu savjetodavnog djelovanja, suradnje, monitoringa, izvješćivanja i donošenja odluka. 2.PRAVNA OSNOVA, SUPSIDIJARNOST I PROPORCIONALNOST Pravna osnova Ovaj se prijedlog temelji na člancima 103. i 114. UFEU-a jer se njime nastoji ostvariti niz međusobno povezanih ciljeva, konkretno: 1. primijeniti načela utvrđena člancima 101. i 102. UFEU-a davanjem ovlasti nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje kako bi mogla učinkovitije provoditi tržišno natjecanje; 2. osigurati da se tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ne narušava i da se potrošači i poduzeća ne dovode u nepovoljan položaj nacionalnim zakonima i mjerama koje sprečavaju nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje da učinkovito provode tržišno natjecanje; 3. osigurati da su ista jamstva i instrumenti na snazi i za nacionalno pravo tržišnog natjecanja kada se ono primjenjuje paralelno s člancima 101. i 102. UFEU-a, kako bi se osigurala pravna sigurnost i jednaki uvjeti za sve; i 4. uspostaviti učinkovita pravila o pružanju uzajamne pomoći kako bi se očuvalo neometano funkcioniranje unutarnjeg tržišta i sustava bliske suradnje unutar ECN-a. Osiguravanje da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju sredstva i instrumente za učinkovitiju provedbu članaka 101 i 102. UFEU-a nalazi se unutar područja primjene članka 103. stavka 1. UFEU-a jer pogoduje osiguravanju pune učinkovitosti pravila o tržišnom natjecanju. Člankom 103. stavkom 1. Vijeću se daju ovlasti za utvrđivanje uredbi ili direktiva „za primjenu načela određenih člancima 101. i 102.” Konkretno, takve mjere mogu biti donesene u skladu sa člankom 103. stavkom 2. UFEU-a kako bi se „utvrdio odnos između nacionalnih prava i odredaba iz ovog odjeljka ili odredaba donesenih na temelju ovog članka” i u skladu s člankom 103. stavkom 2. točkom (a) kako bi se „osiguralo poštovanje zabrana utvrđenih člankom 101. stavkom 1. i člankom 102. predviđanjem novčanih kazni i periodičnih penala”. Međutim ta pravna osnova sama po sebi nije dovoljna jer i cilj i sadržaj predložene direktive tu pravnu osnovu nadilaze. Predloženom direktivom želi se poduprijeti funkcioniranje unutarnjeg tržišta i to: 1. rješavanjem problema nacionalnih pravila koja onemogućuju nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje učinkovitu provedbu tržišnog natjecanja, čime će se stvoriti jednaka zaštita za poduzeća i potrošače u Europi; 2. osiguravanjem da su na snazi ista jamstva i instrumenti za nacionalno pravo tržišnog natjecanja kad se primjenjuje paralelno s člancima 101. i 102. UFEU-a kako bi se osigurala pravna sigurnost i jednaki uvjeti za sve; i 3. uspostavom učinkovitih pravila o uzajamnom pružanju pomoći kako bi se očuvalo neometano funkcioniranje unutarnjeg tržišta i sustava bliske suradnje unutar ECN-a. U nekim državama članicama nacionalni zakoni sprečavaju nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje da poduzećima izriču učinkovite kazne za kršenje pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Poduzeća koja povređuju pravila EU-a o tržišnom natjecanju prisutna u državama članicama gdje nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju ovlasti izricati učinkovite kazne time su zaštićena od sankcija i imaju slabu motivaciju za ponašanje u skladu s pravilima EU-a o tržišnom natjecanju. Time se pojačava narušavanje tržišta u cijeloj Europi i potkopava unutarnje tržište. Štoviše, razlike među državama članicama u osnovnim načelima programa oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja znače da postupanje prema poduzećima može biti različito ovisno o tome koje tijelo djeluje. Samo djelovanjem na razini EU-a može se osigurati postojanje zajedničkih osnovnih načela za dodjeljivanje oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja, čime bi se stvorili ravnopravniji uvjeti za sve poslovne subjekte. Slično tome, ograničenja ili nedostaci u nacionalnim propisima mogu sprečavati nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje da učinkovito prikupljaju dokaze. Mjere poduzete u cilju potkopavanja neovisnosti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje ili ograničavanja njihovih resursa nužno potječu od samih država članica. Primjerice ograničavanje neovisnosti može biti motivirano željom da se ostvari veća kontrola nad donošenjem odluka tijela. Sposobnost vlade da utječe ili vrši pritisak na nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje može rezultirati prevladavanjem političkih interesa nad dobrom provedbom pravila o tržišnom natjecanju na temelju pravnih i ekonomskih argumenata, na štetu poduzeća koja posluju na unutarnjem tržištu. Ti nedostaci i ograničenja u instrumentima i jamstvima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje znače da poduzeća koja sudjeluju u protutržišnim praksama mogu biti potpuno pošteđena mjera provedbe članaka 101. ili 102. UFEU-a ili podložna neučinkovitim mjerama provedbe, primjerice zato što se dokazi o protutržišnim praksama ne mogu prikupiti ili zato što poduzeća mogu izbjeći odgovornost za plaćanje kazni. Poduzeća se ne mogu natjecati na temelju svojih kvaliteta ako postoje sigurna utočišta za sudionike u protutržišnim praksama. Zato poduzeća nisu motivirana za ulazak na ta tržišta i ostvarivanje svojih prava poslovnog nastana te pružanje robe i usluga na tim tržištima. Potrošači u državama članicama u kojima je provedba slabija ne uživaju koristi od učinkovite provedbe tržišnog natjecanja protiv protutržišnih praksi kojima se cijene robe i usluga drže umjetno visokima. Neujednačenom provedbom članaka 101. i 102. UFEU -a diljem Europe narušava se tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu i ugrožava njegovo pravilno funkcioniranje. Predloženom direktivom nacionalna zakonodavstva približavaju se i zbog njezina područja primjene koje obuhvaća primjenu nacionalnih pravila o tržišnom natjecanju. U praksi većina nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje u jednom te istom predmetu paralelno primjenjuje nacionalne propise o tržišnom natjecanju i članke 101. i 102. UFEU-a Predložena direktiva neizbježno će utjecati na nacionalne propise o tržišnom natjecanju koje nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje paralelno primjenjuju. Štoviše kad nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje poduzimaju istražne mjere u ranoj fazi nekog predmeta, često je teško znati postoji li učinak na trgovinu koji pokreće primjenu prava tržišnog natjecanja EU-a. Prema tome, nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje mora pretpostaviti da i jedno i drugo može biti primjenjivo. To znači da kada bi nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje na temelju ovlasti predviđenih predloženom direktivom prikupljala digitalne dokaze, ona bi to činila potencijalno za provedbu i prava EU-a i nacionalnog prava. Stoga je teško, ako ne i nemoguće, razdvojiti takvu paralelnu primjenu nacionalnog prava i članaka 101. i 102. UFEU-a. Kad na snazi ne bi bila ista jamstva i instrumenti za nacionalno pravo kad se ono primjenjuje paralelno s člancima 101. i 102. UFEU-a, time bi se stvorila pravna nesigurnost i riskiralo potkopavanje jednakih uvjeta za sve; Nadalje, kako bi zaštita dokumentacije o oslobađanju od kazni i nagodbi imala smisla, mora se primjenjivati ne samo dok traju postupci pred nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje pokrenuti u svrhu primjene članaka 101. i 102. UFEU-a, nego i oni pokrenuti u svrhu samostalne primjene ekvivalentnih odredaba nacionalnih zakona. Nedostaci i ograničenja u mogućnostima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da jedna drugima pružaju uzajamnu pomoć također ugrožavaju europski sustav provođenja tržišnog natjecanja koji je osmišljen tako da funkcionira kao koherentna cjelina. Primjerice većina nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje ne može obavješćivati o ključnim provedbenim mjerama ili zahtijevati prekograničnu provedbu njihovih kazni ako prekršitelj nema pravnu prisutnost na njihovu državnom području. Takva poduzeća trenutačno su zaštićena od plaćanja kazne. Posljedičnom neučinkovitošću provedbe narušava se tržišno natjecanje poduzetnikâ koji posluju u skladu sa zakonom te potkopava povjerenje potrošača u unutarnje tržište, osobito u digitalnom okruženju. Uklanjanje tih razlika uspostavom sustava prekograničnog obavješćivanja o preliminarno utvrđenim činjenicama o navodnim povredama članaka 101. i 102. UFEU-a i odlukama o primjeni tih članaka, kao i prekogranične provedbe odluka o novčanim kaznama koje je izreklo nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje, ključni je aspekt osiguravanja jednakih uvjeta za sve u Europi i sprečavanja narušavanja tržišnog natjecanja. Slično tome, kako bi se očuvalo neometano funkcioniranje sustava paralelnih nadležnosti unutar ECN-a, nacionalna pravila o rokovima zastare trebalo bi suspendirati tijekom trajanja postupka pred nacionalnim tijelom nadležnim za tržišno natjecanje druge države članice ili Komisijom. Približavanje nacionalnih zakona s tim konkretnim ciljevima, koji se u potpunosti odražavaju u predloženom tekstu direktive, nadilazi primjenu članaka 101. i 102. UFEU-a i prije je usmjereno na pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Zaključno, ovim prijedlogom direktive, i po cilju i po sadržaju, slijedi se dvostruka politika čiji se jedan aspekt odnosi na učinkovitu provedbu politike tržišnog natjecanja u EU-u, a drugi na pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Te su komponente neodvojivo povezane: osiguravanje da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju ovlasti za učinkovitu provedbu nužno znači donošenje propisa s ciljem uklanjanja prepreka u nacionalnim zakonima koje rezultiraju neujednačenom provedbom, čime se narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu. Potrošači i poslovni subjekti neće biti dovođeni u nepovoljan položaj nacionalnim zakonima i mjerama zbog kojih nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje ne mogu učinkovito provoditi tržišno natjecanje. Ista jamstva i instrumenti za nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje moraju biti na snazi za primjenu nacionalnih propisa o tržišnom natjecanju kad se primjenjuju paralelno s člancima 101. i 102. UFEU-a, jer potrebno je osigurati pravnu sigurnost i jednake uvjete za sve. Naposljetku, utvrđivanje učinkovitih prekograničnih mehanizama uzajamne pomoći nužno je kako bi se osigurali ravnopravniji uvjeti za sve i očuvao sustav paralelnih nadležnosti unutar ECN-a. Ti međusobno ovisni iako zasebni ciljevi ne mogu se slijediti odvojeno donošenjem dva različita instrumenta. Na primjer, nije izvedivo podijeliti predloženu direktivu na dva instrumenta, prvi na temelju članka 103. UFEU-a, kojim se za nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje osiguravaju sredstva i instrumenti potrebni za provedbu članaka 101. i 102. UFEU-a, i drugi, na temelju članka 114. UFEU-a, kojim se od država članica zahtijeva da osiguraju ista pravila za primjenu nacionalnog prava tržišnog natjecanja kad se ono primjenjuje paralelno s pravilima EU-a o tržišnom natjecanju. Zbog tih razloga prijedlog se temelji i na članku 114. UFEU-a. Supsidijarnost Uredbom (EZ) br. 1/2003 utvrđen je decentraliziran sustav provedbe tržišnog natjecanja, ali puni potencijal tog sustava još nije ostvaren. Predloženom direktivom osiguralo bi se da se provedbom tržišnog natjecanja učinkovito ostvaruju rezultati na nacionalnoj razini davanjem nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje jamstava i instrumenata koji su im potrebni za učinkovito provođenje tržišnog natjecanja. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje primjenjuju pravila koja imaju prekograničnu dimenziju U cilju rješavanja uočenih problema trebalo bi poduzeti mjere na razini EU-a jer nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje provode pravila EU-a koja imaju prekograničnu dimenziju. Provedbeno djelovanje nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje jedne države članice može imati utjecaj na tržišno natjecanje, poslovne subjekte i potrošače u drugim državama članicama, npr. kartel koji djeluje na nacionalnoj razini obično isključuje konkurente iz drugih država članica. Ako nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju potrebna sredstva i instrumente za provedbu (to jest ako im nedostaju resursi), to može imati izravne negativne posljedice na potrošače i poslovne subjekte ne samo u državi članici tog nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje, nego i u drugim državama članicama, kao i na mogućnost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje iz čitave Europe da surađuju. Država članica Y ne može riješiti problem nedostatka sredstava i instrumenata nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje u državi članici X, pa se taj problem može riješiti samo djelovanjem na razini EU-a. Osiguravanje učinkovitog funkcioniranja prekogranične suradnje Samo se djelovanjem na razini EU-a može osigurati dovoljno funkcioniranje sustava suradnje utvrđenog Uredbom (EZ) br. 1/2003. Jedan je od glavnih elemenata Uredbe (EZ) br. 1/2003 to što utvrđuje mehanizme suradnje koji omogućuju nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje istragu navodnih povreda i preko granica njihovih država članica. Jedno nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje može zatražiti od drugog nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje da u njegovo ime provede istražne mjere i prikupi dokaze koji se nalaze izvan njegovog područja nadležnosti. Kao što je prethodno navedeno, taj mehanizam ne funkcionira dobro ako nemaju sva nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje izvršne ovlasti za provođenje inspekcija ili zahtijevanje informacija. Opet, taj je problem teško riješiti na nacionalnoj razini. Primjerice ako je nacionalnom tijelu nadležnom za tržišno natjecanje u državi članici A potrebno da nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje u državi članici B prikupi dokaze od poduzećâ koja su locirana na njezinom državnom području, ali nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje države članice B nema izvršne ovlasti za prikupljanje tih dokaza, država članica A ne može mnogo učiniti u vezi s tim.

Međusobna povezanost između programâ oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja tijela nadležnih za tržišno natjecanje u Europi. Programi oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja međusobno su povezani jer poduzeća redovito podnose zahtjeve u više država članica EU-a i potrebna su im jamstva prekogranične pravne sigurnosti. Iskustva iz prošlog desetljeća pokazala su da države članice pojedinačno ne mogu u dovoljnoj mjeri postići takvu prekograničnu pravnu sigurnost. Razlike između programa oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja još uvijek dovode do različitih ishoda za podnositelje zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje u pogledu toga može li im uopće biti dodijeljeno oslobođenje od kazne ili čak njezino smanjenje. Poduzeća koja razmatraju mogućnost prijavljivanja kartelnog ponašanja nizu jurisdikcija kako bi zauzvrat dobili povlašteniji tretman nemaju potrebnu sigurnost o tome hoće li i u kolikoj mjeri imati koristi od toga. Kako bi se osiguralo da sustav oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja postoji i na sličan način se primjenjuje u svim državama članicama potrebno je djelovanje na razini EU-a. Nacionalni zakoni mogu sprečavati nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje da ga učinkovitije provode Kao što je prethodno objašnjeno u odjeljku o pravnoj osnovi, nacionalni zakon može biti razlog zbog kojeg nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje nije dovoljno neovisno i nema učinkovite instrumente za otkrivanje povredâ i izricanje učinkovitih kazni poduzećima za povredu pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Kako bi se taj problem riješio, mjere treba poduzeti na razini EU-a. Iskustvo pokazuje da bez EU zakonodavstva nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje vjerojatno neće dobiti sve potrebne instrumente „Meke mjere” već se uvelike koriste kako bi se potaklo dobrovoljno djelovanje na nacionalnoj razini, međutim nekoliko nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje još uvijek nema jamstva i instrumente potrebne za učinkovitu provedbu tržišnog natjecanja. Nakon više od desetljeća, nije vjerojatno da će se dogoditi promjene potrebne da bi decentralizirani sustav provedbe iz Uredbe (EZ) br. 1/2003 bolje funkcionirao i nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje dobila ovlasti potrebne za učinkovitiju provedbu tržišnog natjecanja. To znači da će mnogim nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje i dalje nedostajati neki ključni instrumenti za otkrivanje i sankcioniranje povreda ili dovoljni resursi, na štetu pravilnog funkcioniranja decentraliziranog sustava utvrđenog Uredbom (EZ) br. 1/2003. Sveukupno gledano, postojeći nacionalni okviri za tržišno natjecanje neće sami od sebe dopustiti nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje da učinkovitije provode pravila EU-a o tržišnom natjecanju u cijelom EU-u. Štoviše, Komisija ne može provoditi zahtjeve EU-a u pogledu instrumenata za istragu i sankcioniranje, resursâ te institucionalne strukture nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje pri provedbi pravila EU-a o tržišnom natjecanju jer takvi zahtjevi ne postoje. Dakle, samo inicijativom na razini EU-a mogu se ojačati nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje kako bi mogla učinkovitije provoditi, tako što će se osigurati da imaju učinkovitija sredstva i instrumente za primjenu pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Proporcionalnost Za većinu aspekata prijedlogom će se utvrditi minimalni standardi kako bi se ojačala nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje da bi mogla učinkovitije provoditi pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Time će se osigurati ravnoteža između postizanja općenitih i posebnih ciljeva prijedloga, bez neopravdanog miješanja u nacionalne tradicije. Države članice i dalje će moći određivati više standarde i prilagođavati svoja pravila nacionalnim specifičnostima. Primjerice države članice i dalje će imati slobodu osmišljavanja, organiziranja i financiranja svojih nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje kako smatraju primjerenim, uz uvjet da osiguraju njihovu učinkovitost. Štoviše predloženom direktivom također se osigurava potpuno poštovanje odabira onih država članica koje su se odlučile za pravosudni model provedbe tržišnog natjecanja. Samo su u području uvjeta za dodjelu oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja za tajne kartele potrebna detaljnija pravila kako bi se postigla dodana vrijednost u pogledu provedbe tržišnog natjecanja. Poduzeća će priznati sudjelovanje u tajnim kartelima samo ako imaju dovoljnu pravnu sigurnost da će im biti dodijeljeno oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje. Znatne razlike među programima oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja koji se primjenjuju u državama članicama rezultiraju pravnom nesigurnošću za potencijalne podnositelje zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje, što može oslabiti njihovu motivaciju da ga podnesu. Kada bi države članice mogle primjenjivati manje ili više restriktivna pravila o oslobađanju od kazne ili njezinu smanjenju u području obuhvaćenom ovom Direktivom to bi bilo ne samo suprotno cilju zadržavanja poticaja za potencijalne podnositelje kako bi se provedba tržišnog natjecanja u Uniji učinila što učinkovitijom, nego bi i ugrozilo jednakost uvjeta za sve poduzetnike koja posluju na unutarnjem tržištu. Tim se pristupom, odabranim u ovom prijedlogu, maksimalno povećava učinkovitost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje uz minimalno miješanje u nacionalne specifičnosti tako što se najdetaljnija pravila primjenjuju samo tamo gdje je to doista nužno za osnaživanje učinkovite provedbe. Takav uravnotežen pristup neće biti radikalno napuštanje općeg zahtjeva zakonodavstva EU-a da su se države članice dužne pobrinuti za učinkovite postupke i sankcije u cilju provedbe pravila EU-a, nego njegova logična evolucija. Prema sudskoj praksi Suda Europske unije, puna učinkovitost prava tržišnog natjecanja EU-a mora se osigurati nacionalnim zakonodavstvom. Sud je presudio i da detaljna nacionalna postupovna pravila za funkcioniranje nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje ne smiju ugrožavati postizanje cilja Uredbe (EZ) br. 1/2003, a to je osiguravanje učinkovite primjene članaka 101. i 102. UFEU-a od strane tih tijela. Odabir instrumenta Cilj je ovog prijedloga direktive poboljšati učinkovitost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje, a pritom ne nametati samo jedno rješenje namijenjeno svima, nego dopustiti uzimanje u obzir pravnih tradicija i institucionalnih specifičnosti država članica. U skladu s tim, direktiva je najbolji način da se bez neprimjerenog miješanja u nacionalne specifičnosti i tradicije nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje osiguraju jamstva koja su im potrebna da bi mogla učinkovitije provoditi tržišno natjecanje. Za razliku od uredbe, direktiva ostavlja državama članicama mogućnost odabira najprikladnijih sredstava za provedbu mjera iz direktive. Štoviše, direktiva je fleksibilan instrument da se nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje osiguraju potrebna jamstva neovisnosti i potrebni resursi te provedbene ovlasti i ovlast za izricanje kazni, pri čemu se državama članicama ostavlja prostor da poduzmu i dodatne korake, ako to žele. 3.REZULTATI EX POST EVALUACIJA, SAVJETOVANJA S DIONICIMA I PROCJENE UČINAKA Ex post evaluacije / provjere primjerenosti postojećeg zakonodavstva U 2013./2014. Komisija je provela procjenu funkcioniranja Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003. Na temelju rezultata te analize, u Komunikaciji Komisije o deset godina primjene Uredbe 1/2003 utvrđeno je da ima prostora za poboljšanje učinkovitosti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje u provedbi i naveden niz područja djelovanja kako bi se pojačala učinkovita provedba od strane nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje; konkretno, potrebno je osigurati da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje: 1. imaju odgovarajuće resurse te da su dovoljno neovisna; 2. imaju učinkovite instrumente; 3. mogu izricati učinkovite kazne; i 4. imaju učinkovite programe oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja. Komunikacija iz 2014. nadovezuje se na Izvješće o petogodišnjem funkcioniranju Uredbe 1/2003 u kojem je utvrđeno da je davanje ovlasti nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje kako bi i ona provodila pravila EU-a o tržišnom natjecanju pozitivno doprinijelo jačoj provedbi. Zaključak je izvješća međutim da ima prostora za napredak, osobito u pogledu osiguravanja da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju ovlasti za učinkovitu provedbu i instrumente za izricanje kazni. Savjetovanja s dionicima Od 4. studenoga 2015. do 12. veljače 2016. Komisija je održala javno savjetovanje u obliku ankete na razini EU-a koja je bila podijeljena u dva dijela: prvi, s općenitim pitanjima, kojim se tražio doprinos nespecijaliziranih dionika i drugi, za dionike s dubljim znanjem i iskustvom u pogledu pitanjâ tržišnog natjecanja.

To je savjetovanje uslijedilo nakon Komunikacije Komisije o deset godina Uredbe 1/2003 u kojoj je naveden niz područja djelovanja kako bi se ojačale ovlasti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje za provedbu pravila EU-a o tržišnom natjecanju. U skladu s tim, u drugom dijelu savjetovanja obrađena su četiri ključna pitanja: i. resursi i neovisnost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje; ii. instrumenti za provedbu koji su na raspolaganju nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje; iii. ovlasti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da izriču kazne poduzetnicima; te iv. programi oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja. Stigao je 181 odgovor od raznih dionika, od pojedinaca, odvjetničkih ureda i konzultantskih tvrtki, poduzećâ i sektorskih udruženja, udruga potrošača, sveučilišnih profesora, nevladinih organizacija, skupinâ za strateško promišljanje i sindikata, do javnih tijela, uključujući i niz ministarstava i nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje, iz EU-a i izvan njega. 76 % ispitanika smatra da bi nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogla činiti više u cilju provedbe pravila EU-a o tržišnom natjecanju nego što trenutačno čine. Štoviše, 80 % njih podupire stav da bi trebalo poduzeti mjere kako bi se pojačala provedba od strane nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje. Po kategorijama ispitanika: 100 % akademskih ustanova, udruga potrošača, sindikata i nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje koji su sudjelovali u javnom savjetovanju podupire stav da bi trebalo poduzeti mjere; 86 % nevladinih organizacija; 84 % konzultantskih tvrtki / odvjetničkih ureda; 77 % poduzećâ / MSP-ova / mikropoduzećâ / trgovaca pojedinaca; 67 % skupinâ za strateško promišljanje i 61 % sektorskih udruženja. 64 % dionika koji su sudjelovali u javnom savjetovanju podupire stav da bi to poduzimanje mjera po mogućnosti trebalo biti kombinacija djelovanja država članica i djelovanja na razini EU-a, a od preostalih ispitanika 19 % njih je za djelovanje samo na razini EU-a, a 8 % za djelovanje samo na razini država članica. Osim javnog savjetovanja, Odbor za ekonomsku i monetarnu politiku (ECON) Europskog parlamenta organizirao je u suradnji s Komisijom javno saslušanje kako bi se stručnjacima i dionicima dala još jedna prilika da razmijene mišljenja o javnom savjetovanju. Nakon saslušanja uslijedile su dvije panel-rasprave na četiri teme obuhvaćene javnim savjetovanjem. Sudionici u tim raspravama, uključujući oko 150 dionika iz akademske zajednice, poslovnih subjekata (velikih i malih), konzultantskih tvrtki, sektorskih udruženja, odvjetničkih ureda, medija, javnih tijela te pojedinaca, uglavnom se složilo sa ciljevima inicijative i poduprlo ih. Naposljetku su održana dva sastanka s relevantnim ministarstvima kako bi se od njih dobile preliminarne povratne informacije. Ministarstva su 12. lipnja 2015. informirana o glavnim pitanjima koja je utvrdila Komisija. Dana 14. travnja 2016. održan je drugi sastanak s ministarstvima i nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje na kojem su informirani o rezultatima javnog savjetovanja. Rezultati javnog savjetovanja, javnog saslušanja i sastanaka s ministarstvima uzeti su u obzir pri izradi ovog prijedloga. Prikupljanje i primjena stručnih znanja Komisija je u suradnji s nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje provela opsežno prikupljanje podataka u cilju dobivanja detaljne slike postojećeg stanja. Procjena učinka Izvješće o procjeni učinka koje je izradila Komisija obuhvaća sve glavne aspekte povezane s ovim prijedlogom. Ispitane su četiri opcije politike. Opcija kojoj se daje prednost, koja je preuzeta u ovom prijedlogu, zakonodavna je mjera na razini EU-a kojom se za nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje osiguravaju minimalna sredstva i instrumenti kako bi učinkovito provodila tržišno natjecanje, dopunjena „mekim mjerama” i detaljnim pravilima gdje je to primjereno. Kad je riječ o preostale tri opcije politike koje su ispitane u izvješću o procjeni učinka: i. Osnovni scenarij, nepoduzimanje mjera na razini EU-a: nije u skladu s očekivanjima dionika i vrlo je malo vjerojatno da bi se tako postigli ciljevi politike; ii. Opcijom poduzimanja isključivo „mekih mjera” ne bi se postigla čvrsta pravna osnova kojom bi se osiguralo da sva nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju potrebna sredstva i instrumente za učinkovitu provedbu tržišnog natjecanja. Osim toga, „meke mjere” primjenjuju se već niz godina, ali time nije postignut cilj potpunog ostvarenja potencijala decentraliziranog sustava provedbe koji je utvrđen Uredbom (EZ) br. 1/2003; iii. Osiguravanje detaljnih i ujednačenih sredstava i instrumenata za sva nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje zakonodavnim djelovanjem na razini EU-a donijelo bi ograničene dodatne koristi u odnosu na opciju kojoj se daje prednost, ali istovremeno bi podrazumijevalo veće uplitanje u nacionalne pravne sustave i tradicije. Procjena koristi od opcije kojoj se daje prednost, i u kvalitativnom i u kvantitativnom smislu, (npr. pozitivan učinak na rast ukupne faktorske produktivnosti, ključnu sastavnicu BDP-a) pokazuje da će koristi uvelike nadmašiti troškove provedbe. Odbor Komisije za regulatorni nadzor dao je primjedbe na nacrt procjene učinka u rujnu 2016. i, u svom pozitivnom mišljenju, u prosincu 2016., koje su propisno uzete u obzir. S obzirom na te primjedbe, konačna procjena učinka sadržava: sve dostupne empirijske podatke kao ilustraciju uzrokâ problema, više detalja o razmotrenim opcijama politike te detaljnu analizu troškova i koristi koji proizlaze iz opcije kojoj se daje prednost, koja pokazuje da bi koristi od trenutačnog prijedloga bile znatno veće od s njim povezanih troškova. Štoviše, u konačnoj procjeni učinka objašnjena su ograničenja i nesigurnosti kvantitativnih procjena, jasno su prikazana mišljenja dionikâ izražena tijekom javnog savjetovanja i pokazana spojivost razmotrenih opcija s načelima supsidijarnosti i proporcionalnosti. Na koga će i kako utjecati Jačanje nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje kako bi mogla učinkovito provoditi tržišno natjecanje koristit će svim potrošačima te velikim i malim poduzećima uključujući i MSP-ove, jer će se time pojačati učinkovita provedba tržišnog natjecanja i stvoriti ravnopravniji uvjeti za sve. Nije dakle potrebno osigurati diferencirano područje primjene, npr. uključiti izuzeća ili primijeniti blaži režim u pogledu mjerâ prema MSP-ovima. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje Ova će inicijativa koristiti u prvom redu nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje, a na njih će, kao i na poslovne subjekte, i najizravnije utjecati. Nakon što se predložena direktiva provede, svim nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje bit će na raspolaganju učinkovita sredstva i instrumenti za prikupljanje dokaza o povredama, za izricanje kazni poduzećima koja krše zakon, za neovisno djelovanje pri provedbi pravila EU-a o tržišnom natjecanju, resursi potrebni za obavljanje njihovih zadaća te učinkovitiji programi oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja. Time će se nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje omogućiti poduzimanje učinkovitih provedbenih mjera i bolja suradnja s drugim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje u EU-u što će rezultirati većim tržišnim natjecanjem na tržištima. Konkretnije, time će se osigurati učinkovito funkcioniranje sustava prekograničnog prikupljanja i razmjene podataka utvrđen Uredbom (EZ) br. 1/2003. To bi moglo stvoriti dodatne troškove za neka javna tijela, primjerice ako bude potrebno nabaviti nove informatičke alate, ali očekuje se da će ti troškovi biti zanemarivi. To neće jednako utjecati na sva nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje jer će potrebne promjene ovisiti o točnom terminu početka pojedinog nacionalnog pravnog okvira. Poslovni subjekti Inicijativa će znatno utjecati i na poslovne subjekte. Prvo, kao i potrošači, poslovni subjekti trpe zbog posljedica nedovoljne učinkovitosti provedbe tržišnog natjecanja i suočavaju se s negativnim učincima viših cijena njihovih dobavljača i nižih razina inovacija i izbora, kao i pokušajâ konkurenata da ih, kršeći pravila o tržišnom natjecanju, isključe s tržišta. Na temelju predložene direktive nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje u Europi moći će bolje provoditi tržišno natjecanje i stvorit će se ravnopravniji uvjeti za sve dionike gdje će prevladavati kultura tržišnog natjecanja, od čega će koristi imati sva poduzeća, i velika i mala, jer će im to omogućiti da se poštenije natječu na temelju svojih kvaliteta i rastu na cijelom unutarnjem tržištu. To će biti i poticaj poslovnim subjektima da razvijaju inovacije i ponude veći izbor i kvalitetnije proizvode i usluga koji zadovoljavaju očekivanja potrošača. Drugo, predložena će direktiva u određenoj mjeri koristiti i poslovnim subjektima koji su podvrgnuti istragama zbog navodnih povreda pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Uvođenjem temeljnih učinkovitih sredstava i instrumenata za nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje smanjit će se razlike među ishodima za poduzeća, što će primjenu pravila EU-a o tržišnom natjecanju učiniti predvidljivijom i povećati pravnu sigurnost u cijelom EU-u. Poslovni subjekti mogu imati koristi i od većih postupovnih prava, osobito u onim jurisdikcijama u kojima ima prostora za poboljšanja, kao i od veće pravne sigurnosti u slučaju podnošenja zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje. Poslovni subjekti bi u početku mogli biti suočeni s troškovima prilagodbe u smislu upoznavanja s novim postupovnim pravilima. Međutim, sveukupno gledano, za poslovne subjekte uključene u prekogranične aktivnosti na unutarnjem tržištu troškovi prilagodbe različitim pravnim okvirima vjerojatno će se smanjiti.

S druge strane, poslovnim subjektima koji u nekim jurisdikcijama krše zakon bit će teže prikriti dokaze, ili izbjeći kazne, ili profitirati od niskih kazni. Potrošači Potrošači će imati koristi od prednosti koje jače tržišno natjecanje donosi tržištu, u smislu većeg izbora i boljih proizvoda. Nedostatak sredstava i instrumenata i kapaciteta nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje za oslobođenje njihovog punog potencijala u provedbi pravila EU-a o tržišnom natjecanju za potrošače znači da ne uživaju prednosti provedbe tržišnog natjecanja. Prijedlogom će se osigurati ekvivalentna razina zaštite za sve potrošače diljem Europe od poslovnih praksi kojima se cijene robe i usluga drže umjetno visokima i povećati izbor inovativnih roba i usluga po prihvatljivim cijenama. Temeljna prava Predloženom direktivom osigurava se zaštita temeljnih prava poduzećâ koja su podvrgnuta postupcima tržišnog natjecanja, konkretno (ali ne samo) prava na vođenje poslovne djelatnosti, prava na vlasništvo, prava na dobru upravu i prava na djelotvoran pravni lijek pred sudom (članci 16., 17., 41. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima). Njime će se nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje dati učinkovite ovlasti provedbe pravila EU-a o tržišnom natjecanju samo u onoj mjeri u kojoj je to nužno i razmjerno. Obvezat će se države članice da osiguraju odgovarajuće zaštitne mjere za izvršavanje tih ovlasti koje barem ispunjavaju standarde iz Povelje Europske unije o temeljnim pravima i u skladu su s općim načelima zakonodavstva EU-a, uključujući i dužno poštovanje prava fizičkih osoba na zaštitu podataka. Konkretno, tim bi zaštitnim mjerama trebalo osigurati poštovanje pravâ poduzeća koja su predmet postupaka za provedbu članaka 101 i 102. UFEU-a na obranu, čija je bitna komponenta pravo na saslušanje. To uključuje pravo na službenu obavijest nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje o utvrđenim činjenicama u skladu sa pravom tržišnog natjecanja EU-a i učinkovito pravo pristupa dokumentaciji predmeta, kako bi poduzeća mogla pripremiti svoju obranu. Nadalje, adresati konačnih odluka nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje u okviru primjene članaka 101. i 102. UFEU-a trebali bi imati pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom kako bi mogli osporiti te odluke. U prijedlog su uključene i posebne zaštitne mjere za poštovanje temeljnih prava. Primjerice za provođenje inspekcija u prostorima koji nisu poslovni bit će potrebno prethodno odobrenje sudbenog tijela. Jamstva temeljnih prava također su ugrađena u nekoliko odredbi. Primjerice, kazne, strukturne mjere i mjere praćenja poslovanja koje izriču nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje moraju biti „proporcionalne”. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje će moći provoditi inspekcije i izdavati zahtjeve za pružanje informacija samo ako je zadovoljen kriterij „nužnosti”. 4.UTJECAJ NA PRORAČUN Za učinkovitu i djelotvornu suradnju i razmjenu informacija među državama članicama potrebna je sigurna infrastruktura. Funkcioniranje ECN-a ovisi o interoperabilnosti. U aktualnom višegodišnjem financijskom okviru (VFO) te se aktivnosti uglavnom financiraju u okviru programa ISA2, podložno dostupnosti resursa u okviru programa, kriterijima prihvatljivosti i kriterijima za određivanje prioriteta. Modaliteti utjecaja prijedloga na proračun nakon 2020. podlijegat će prijedlozima Komisije o sljedećem VFO-u i konačnom ishodu pregovora o VFO-u za razdoblje nakon 2020. Previđa se da bi okvirni iznos od 1 milijun EUR godišnje bio potreban za održavanje, razvoj, smještaj, rad i podršku za središnji informacijski centar (Sustav europske mreže za tržišno natjecanje) u skladu s relevantnom povjerljivošću i standardima zaštite podataka. Drugi administrativni troškovi nastali u vezi s funkcioniranjem ECN-a, npr. organizacija sastanaka, razvoj i realizacija programa osposobljavanja, izdavanje smjernica i zajedničkih načela, procjenjuju se na 500 000 EUR godišnje. Kad je riječ o osoblju, zakonodavni prijedlog nema utjecaja na proračun i ne zahtijeva dodatne ljudske resurse. Detalji su objašnjeni u zakonodavnom financijskom izvještaju u prilogu ovom prijedlogu. 5.OSTALI ELEMENTI Planovi provedbe i mehanizmi praćenja, evaluacije i izvješćivanja Komisija je pripremila plan provedbe u kojem su utvrđeni glavni izazovi s kojima će se države članice vjerojatno suočiti tijekom donošenja i provedbe direktive i predložen niz aktivnosti za njihovo rješavanje. Plan provedbe uključuje: i. jedinstvenu kontaktnu točku za komunikaciju s Komisijom preko funkcionalnog poštanskog pretinca kojim se države članice mogu koristiti za sva pitanja povezana s predloženom direktivom te ii. niz mjera koje Komisija i države članice trebaju poduzeti kako bi se uhvatili u koštac s glavnim izazovima u pogledu provedbe: (a) provedba unutar određenog vremenskog okvira, (b) organiziranje podrške za nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje i osposobljavanja za njihove zaposlenike i (c) osiguravanje adekvatnih informacija za poslovnu zajednicu. Komisija će pratiti prijenos i provedbu direktive, i tijekom razdoblja do datuma prenošenja i nakon prenošenja. Ex-post evaluacija direktive provest će se 5 godina nakon datuma njezina prenošenja. Dokumenti s obrazloženjima Predloženom direktivom utvrđene su konkretne mjere kako bi se osiguralo sljedeće: 1. da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju učinkovita jamstva neovisnosti i resurse te ovlasti za provedbu i izricanje kazni; 2. da su na snazi ista jamstva i instrumenti kada nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje primjenjuju nacionalno pravo paralelno sa člancima 101. i 102. UFEU-a. i 3. da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogu jedna drugima pružati učinkovitu uzajamnu pomoć kako bi se očuvao sustav bliske suradnje unutar ECN-a. Iz predložene direktive proizlazi nekoliko pravnih obveza. Stoga će za njezino učinkovito prenošenje biti potrebne specifične i ciljane izmjene odgovarajućih nacionalnih propisa. Kako bi Komisija mogla pratiti pravilno prenošenje nije dakle dovoljno da države članice prenesu tekst provedbenih odredbi, jer može biti potrebna ukupna procjena proizašlog režima u okviru nacionalnog prava. Zato bi države članice trebale prenijeti Komisiji i dokumente s obrazloženjima u kojima su navedene postojeće ili nove odredbe u okviru nacionalnog prava kojima se provode pojedine mjere utvrđene predloženom direktivom. Detaljno obrazloženje posebnih odredbi prijedloga Prijedlog se sastoji od deset poglavlja i obuhvaća trideset i četiri članka. Poglavlje I. – Predmet, područje primjene i definicije

U tom poglavlju utvrđeno je područje primjene i definirani glavni pojmovi upotrijebljeni u prijedlogu. Upotrijebljene definicije uglavnom odgovaraju onima iz Uredbe (EZ) br. 1/2003 i Direktive 2014/104/EU o naknadi štete za povrede pravila o tržišnom natjecanju. Poglavlje II. – Temeljna prava Prijedlogom će se osigurati da države članice donesu odgovarajuće zaštitne mjere kojima će podlijegati izvršavanje ovlasti predviđenih ovim prijedlogom. Te zaštitne mjere morat će barem zadovoljavati standarde iz Povelje Europske unije o temeljnim pravima i općim načelima zakonodavstva Unije. Tijekom postupka javnog savjetovanja odvjetnici, poslovni subjekti i poslovna udruženja jasno su izrazili zahtjev za osiguravanje da protuteža ovlastima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje za učinkovitu provedbu budu pojačana postupovna jamstva. Poglavlje III. – Neovisnost i resursi Tim je poglavljem utvrđeno da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje uživaju nužna jamstva neovisnosti. Njime se posebno uvode jamstva u cilju zaštite osoblja i uprava nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje od vanjskih utjecaja pri provedbi propisa EU-a o tržišnom natjecanju i to: i. osiguravanjem da mogu obavljati svoje zadaće i izvršavati svoje ovlasti neovisno od političkog i bilo kakvog drugog vanjskog utjecaja; ii. izričitim isključivanjem mogućnosti uputa od bilo koje vlade ili drugog javnog ili privatnog entiteta; iii. osiguravanjem da će se suzdržavati od bilo kojeg djelovanja koje je nespojivo s izvršavanjem njihovih zadaća i ovlasti; iv. zabranom otpuštanja njihovih uprava zbog razloga povezanih s postupcima donošenja odluka u konkretnim predmetima; v. osiguravanjem da imaju ovlasti određivati prioritete u pojedinačnim predmetima uključujući i ovlast odbijanja pritužbi zbog razloga povezanih s prioritetima. U pogledu tog zadnjeg aspekta, predloženom se direktivom ne upliće u nadležnost država članica da određuju opće ciljeve politike. Većina dionika je tijekom postupka javnog savjetovanja podržala djelovanje kojim bi bili obuhvaćeni svi ti aspekti. Posebno su poslovni subjekti izrazili stajalište da se nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje zbog nemogućnosti potpunog određivanja svojih prioriteta ne mogu usredotočiti na povrede koje nanose najviše štete tržišnom natjecanju. Osim toga, u tom poglavlju utvrđen je izričit zahtjev da su države članice dužne osigurati da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju ljudske, financijske i tehničke resurse koji su potrebni za obavljanje njihovih glavnih zadaća u skladu s člancima 101. i 102. UFEU-a. Relevantna odredba ostavlja državama članicama prostora za prilagodbu gospodarskim fluktuacijama bez riskiranja učinkovitosti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje. Poglavlje IV. – Ovlasti Ovlasti i postupci provođenja istraga i donošenja odluka glavni su radni instrumenti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje. Međutim trenutačno postoji šarenilo ovlasti diljem Europe, pri čemu mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju sve ovlasti koje su im potrebne. Područje primjene ovlasti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje za provođenje istrage i donošenje odluka znatno se razlikuje od zemlje do zemlje, što može rezultirati znatnim razlikama u njihovoj učinkovitosti. Kako bi se riješilo to pitanje, predloženom direktivom predviđa se jedan osnovni minimum izvršnih ovlasti za provođenje istrage (ovlast provođenja inspekcije poslovnih prostora i prostora koji nisu poslovni, ovlast izdavanja zahtjeva za pružanje informacija) i ovlast donošenja odluka (ovlast donošenja odluka o zabranama, uključujući ovlast izricanja strukturnih mjera i mjera praćenja poslovanja, odluka o prihvaćanju obveza i odluka o privremenim mjerama). Poduzimanje mjera kako bi se osiguralo da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju tako učinkovite instrumente dobilo je široku potporu sudionika javnog savjetovanja. Na primjer, dionici, osobito poslovni subjekti, naglasili su da je nemogućnost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da izriču strukturne mjere osobito problematična za poduzeća koja su pretrpjela štetu zbog protutržišnog ponašanja počinitelja povrede. Predloženom direktivom također će se osigurati da ti instrumenti imaju dovoljnu snagu tako što će se utvrditi učinkovite sankcije za nepridržavanje. Da bi imale smisla, bit će izračunate razmjerno ukupnom prometu predmetnog poduzetnika, ali države članice moći će samostalno odrediti način provedbe (npr. nisu utvrđeni konkretni postoci za razinu kazne). Poglavlje V. – Kazne i periodični penali Mogućnost da tijela nadležna za tržišno natjecanje izriču kazne poduzećima koja krše pravo tržišnog natjecanja ključni je provedbeni instrument. Svrha je kazni kažnjavanje poduzećâ koja su povrijedila pravila o tržišnom natjecanju i odvraćanje tih ili drugih poduzetnika od ilegalnog ponašanja ili nastavljanja ilegalnog ponašanja. Sud Europske unije presudio je 2009. da „učinkovitost kazni izrečenih od strane nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje ili Komisije preduvjet je za koherentnu primjenu propisa EU-a o tržišnom natjecanju”. Postoji međutim niz pitanja koja utječu na razinu provedbe članaka 101. i 102. UFEU-a i zbog kojih se se poduzećima ponekad izriču vrlo male ili nikakve kazne, ovisno o tome koje tijelo djeluje, što potkopava odvraćanje i ravnopravne uvjete za sve dionike. Prvo, priroda kazni za kršenje pravila EU-a o tržišnom natjecanju koje izriču nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje razlikuje se od države članice do države članice. Kazne se mogu izricati ili u administrativnim postupcima (izriču ih nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje), u nekaznenim sudskim postupcima (izriču ih sudovi) ili u kaznenim ili kvazi-kaznenim postupcima (izriču ih uglavnom sudovi ili, u nekim slučajevima, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje, ali na temelju kvazi-kaznenih (prekršajnih) postupaka). U većini država članica kazne su administrativne prirode. Građanske kazne izriču se u tri države članice. U pet država članica kazne se izriču u kaznenim odnosno kvazi-kaznenim postupcima. U većini država članica u kojima se kazne izriču u prvom redu u kaznenim odnosno kvazi-kaznenim postupcima, pravo tržišnog natjecanja EU-a nedovoljno se provodi ili, čak i ako se provodi, kazne su u razdoblju 2004. – 2013. rijetko izricane. Većina dionika izjavila je tijekom javnog savjetovanja da su kazneni sustavi manje prikladni za učinkovitu provedbu pravila EU-a o tržišnom natjecanju. Da bi se riješili problemi „nedovoljne provedbe”, a pritom zadržala fleksibilnost država članica, predloženom direktivom želi se osigurati da u onim državama članicama gdje upravna nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje danas ne mogu izricati odluke o novčanim kaznama ili nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje dobiju ovlasti za izravno donošenje takvih odluka ili da takve odluke može donositi sud u nekaznenim sudskim postupcima. Tako će potrebne izmjene biti svedene na minimum. Drugo, postoje razlike u metodologijama za izračun kazni, što može znatno utjecati na visinu kazni koje izriču nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje. To su razlike uglavnom u pogledu: 1. maksimalne kazne koja može biti izrečena (pravni maksimum) i 2. parametara za izračun kazne. Te razlike djelomično objašnjavaju zašto kazne danas mogu varirati u rasponu od do 2500 %, ovisno o tome koje iz tijelo izriče. Vrlo niske kazne mogu biti izrečene za jednu te istu povredu, što znači da se odvraćajući učinak kazni u raznim dijelovima Europe uvelike razlikuje, što je problem koji je naglašen tijekom javnog savjetovanja. Moguće je da izrečena kazna ne odražava štetu za tržišno natjecanje prouzročenu protutržišnim ponašanjem. Kako bi se osiguralo da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogu izricati kazne s odvraćajućim učinkom na temelju zajedničkog skupa osnovnih parametara: prvo, trebalo bi utvrditi zajednički pravni maksimum od najmanje 10 % godišnjeg prometa poduzeća na svjetskoj razini i drugo, pri određivanju kazne, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi uzimati u obzir ključne čimbenike težine i trajanja povrede. Treći aspekt odnosi se na ograničenja u pogledu pitanja koga se može smatrati odgovornim za plaćanje kazne. U pravu tržišnog natjecanja EU-a koncept „poduzetnik” utvrđen je sudskom praksom Suda EU-a. To znači da se različite pravne entitete koji pripadaju jednom „poduzetniku” može smatrati solidarno odgovornima za bilo koju kaznu izrečenu takvom „poduzetniku”. Time se šalje jasna poruka čitavoj skupini koja čini jednog poduzetnika da nepostojanje dobrog korporativnog upravljanja i usklađenosti s pravom tržišnog natjecanja neće ostati nekažnjeno. Time se također omogućuje da kazna odražava ukupnu snagu skupine koja čini jednog poduzetnika, a ne samo snagu društva kćeri, što kaznu čini smislenijom i povećava njezin odvraćajući učinak. Međutim nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nekoliko država članica trenutačno ne mogu proglasiti matično društvo odgovornim za povrede koje počini društvo kći kojim matično društvo upravlja. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nekoliko država članica ne mogu proglasiti odgovornim za kaznu pravnog ili ekonomskog slijednika prekršitelja, ili u pogledu toga postoji pravna nesigurnost, usprkos dugogodišnjoj sudskoj praksi Suda EU-a. To znači da poduzeća mogu jednostavno izbjeći kazne spajanjem s drugim poduzećima ili restrukturiranjem. Kako bi se to riješilo prijedlogom se predviđa da se pojam „poduzetnik” primjenjuje u svrhu izricanja kazni matičnim društvima te pravnim i ekonomskim sljednicima poduzeća. Poglavlje VI. – Oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje Poduzeća će priznati sudjelovanje u tajnim kartelima samo ako imaju dovoljnu pravnu sigurnost da će biti oslobođena od kazni. Ovim poglavljem želi se povećati pravna sigurnost za poduzeća koja žele podnijeti zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje i tako zadržati poticaje za ta poduzeća da surađuju s Komisijom i nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje s pomoću smanjenja postojećih razlika među programima oslobađanja od kazne ili njezinog smanjenja koji se primjenjuju u državama članicama. Kako bi se to postiglo glavna načela ECN-ova oglednog programa oslobađanja od kazne ili njezinog smanjenja prijedlogom se prenose u zakonodavstvo, čime se osigurava da sva nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogu dodijeliti oslobađanje od kazni i smanjenje kazni te prihvatiti skraćene zahtjeve pod istim uvjetima. Tijekom javnog savjetovanja 61 % dionika navelo je da nedostatna provedba ECN-ova oglednog programa oslobađanja od kazne ili njezinog smanjenja od strane država članica predstavlja problem. Nadalje, ovim poglavljem osigurava se da će podnositelji zahtjeva imati pet radnih dana za podnošenje skraćenih zahtjeva i pojašnjava da, dok Komisija vodi istragu o predmetu, oni ne trebaju biti suočeni s istovremenim zahtjevima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje za koje su potrebni znatni resursi. U njemu je i pojašnjeno da bi, nakon što je Komisija odlučila da u pogledu određenog predmeta neće djelovati, podnositelji skraćenog zahtjeva trebali imati mogućnost podnošenja potpunog zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje odgovarajućim nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje. Naposljetku, ovim se poglavljem osigurava da su zaposlenici i direktori poduzeća koji zatraže oslobađanje od kazne zaštićeni od pojedinačnih kazni, ako one postoje, pod uvjetom da surađuju s nadležnim tijelima. To je važno kako bi se zadržali poticaji za poduzeća da podnesu zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje jer njihovi zahtjevi za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje često ovise o punoj suradnji njihovih zaposlenika, pri čemu oni ne bi smjeli strahovati da će im se izreći kazne.

Slično tome, osobama koje imaju saznanja o postojanju ili funkcioniranju kartela ili druge vrste povreda protumonopolskih propisa trebalo bi poticati da te informacije dostave, primjerice, među ostalim, uspostavom pouzdanih i povjerljivih kanala izvješćivanja. U tu svrhu mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje raspolažu učinkovitim sredstvima za zaštitu osoba koje prijave ili otkriju informacije o povredama prava tržišnog natjecanja EU-a od odmazde, primjerice disciplinskih mjera od strane njihovih poslodavaca, ili razmatraju mogućnost njihova uvođenja. Na primjer, Komisija je 16. ožujka 2017. za predmete iz područja tržišnog natjecanja uvela instrument za anonimne zviždače. Ona je naglasila važnost zaštite zviždača te istražuje mogućnost horizontalnih ili dodatnih sektorskih mjera na razini EU-a. Poglavlje VII. – Uzajamna pomoć Ovim poglavljem osigurava se da ako jedno nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje zatraži od drugog takvog nacionalnog tijela da provede istražne mjere u njegovo ime radi prikupljanja dokaza u drugoj jurisdikciji, dužnosnici iz nacionalnog tijela podnositelja zahtjeva imaju pravo prisustvovati toj inspekciji i u njoj aktivno sudjelovati. Time će se osigurati veća učinkovitost i djelotvornost tih istraga. Nadalje, ovim poglavljem osigurava se da postoje aranžmani kojima se nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje omogućuje traženje i pružanje uzajamne pomoći u pogledu obavješćivanja o odlukama i provedbe kazni u slučajevima kada poduzeća nemaju pravnu prisutnost na državnom području nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje podnositelja zahtjeva ili ne raspolažu imovinom koja bi bila dovoljna za izvršenje kazne na tom državnom području. Takva uzajamna pomoć osmišljena je kako bi se miješanje u nacionalno pravo svelo na najmanju moguću mjeru i obuhvaćala bi sljedeće glavne zaštitne mjere: i. obavješćivanje i provedba obavljat će se u skladu sa zakonima države članice od koje je zatražena pomoć; ii. odluke o izricanju kazni mogu se provesti samo kada su konačne i kada se protiv njih više ne mogu podnijeti redovna pravna sredstva; iii. rokovi zastare regulirat će se pravom države članice koja je zatražila pomoć; iv. tijelo primatelj zahtjeva nije obvezno izvršiti odluke o kazni ako je to u očitoj suprotnosti s javnim poretkom te države članice i v. sporovi o zakonitosti mjere bit će u nadležnosti države članice koja je zatražila pomoć, dok će sporovi o obavješćivanju i mjerama provedbe koje su poduzete u državi članici od koje je zatražena pomoć biti u nadležnosti države članice od koje je zatražena pomoć. Uzajamna pomoć temeljni je aspekt ovog prijedloga jer je neophodna za blisku suradnju u okviru ECN-a, a time i za uspjeh decentraliziranog sustava o kojem ovisi učinkovita primjena prava tržišnog natjecanja EU-a. Bez učinkovite uzajamne pomoći ne mogu se osigurati ravnopravni uvjeti za poduzeća koja posluju u više država članica, a time se narušava i pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Poglavlje VIII. – Rokovi zastare Ovim poglavljem osigurava se da se, ako su u tijeku postupci pred nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje ili Komisijom, rokovi zastare koji se primjenjuju za druga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje koja mogu pokrenuti postupak u pogledu istog sporazuma, odluke udruženja poduzetnika ili usklađenog djelovanja suspendiraju tijekom trajanja tih postupaka. Time će se osigurati da sustav paralelnih nadležnosti unutar ECN-a učinkovito funkcionira i da se ne sprečava naknadno djelovanje drugih nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje zbog zastare njihovih postupaka. Države članice mogu i dalje slobodno odrediti trajanje rokova zastare u svojem sustavu ili uvesti apsolutna ograničenja, pod uvjetom da ona ne čine učinkovitu provedbu prava tržišnog natjecanja EU-a praktički nemogućom ili pretjerano teškom. Poglavlje IX. – Opće odredbe Ovim poglavljem osigurava se da se upravna nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje, koja su u najboljem položaju da obrazlože svoje odluke, imaju sama po sebi ovlast pokrenuti postupak i/ili braniti svoje predmete pred sudovima. Na taj će se način spriječiti udvostručivanje troškova i napora do kojeg bi došlo ako bi drugo tijelo trebalo braniti te predmete. Ovim poglavljem utvrđuje se i glavna zaštitna mjera prema kojoj se informacije prikupljene na temelju predložene direktive mogu upotrebljavati samo u svrhu za koju su prikupljene te se ne mogu upotrebljavati za izricanje kazni fizičkim osobama. Naposljetku, ovim se poglavljem osigurava su dokazi dopušteni neovisno o mediju na kojem su relevantne informacije pohranjene, kako bi se osiguralo da su odgovarajuća postupovna pravila primjenjiva i digitalnom okruženju. 2017/0063 (COD) Prijedlog DIREKTIVE EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA o ovlašćivanju tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje za učinkovitije provođenje pravila i osiguravanje pravilnog funkcioniranja unutarnjeg tržišta (Tekst značajan za EGP) EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegove članke 103. i 114., uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije, nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,

uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora djelujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom, budući da: (1)Članci 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) pitanje su javnog poretka te bi se trebali učinkovito primjenjivati širom Unije kako bi se osiguralo nenarušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu. Učinkovita provedba članaka 101. i 102. UFEU-a potrebna je kako bi se osigurala otvorenija konkurentna tržišta u Europi, na kojima se poduzeća više natječu na temelju svojih zasluga i bez prepreka pristupanju tržištu koje su postavila poduzeća, čime im se omogućuje da generiraju bogatstvo i otvaraju nova radna mjesta. Njome se potrošače štiti od poslovnih praksi kojima se cijene robe i usluga drže umjetno visokima te povećava izbor inovativnih roba i usluga. (2)Javnu provedbu članaka 101. i 102. UFEU-a obavljaju nacionalna tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje usporedno s Komisijom u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 1/2003(). Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje i Komisija zajedno čine mrežu javnih tijela koja blisko surađuju i primjenjuju pravila EU-a o tržišnom natjecanju (Europska mreža za tržišno natjecanje). (3)Člankom 3. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 1/2003 nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje i nacionalni sudovi obvezuju se na primjenu članaka 101. i 102. UFEU-a u pogledu sporazuma ili postupanja koji mogu utjecati na trgovinu među državama članicama. U praksi, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje usporedno s člancima 101. i 102. UFEU-a primjenjuju odredbe nacionalnog prava tržišnog natjecanja. Stoga će ova Direktiva, čiji je cilj osigurati da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje imaju potrebna jamstva neovisnosti i ovlasti za provedbu i izricanje kazni kako bi mogla učinkovito primjenjivati članke 101. i 102. UFEU-a, neizbježno utjecati na odredbe nacionalnog prava tržišnog natjecanja koje nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje primjenjuju usporedno. (4)Osim toga, i davanje ovlasti nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje da prikupe sve informacije koje se odnose na poduzetnika koji je predmet istrage u digitalnom obliku, bez obzira na medij na kojem su pohranjene, trebalo bi utjecati na opseg ovlasti nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje u slučajevima u kojima ona u ranim fazama postupka poduzmu odgovarajuću istražnu mjeru također na temelju odredbi nacionalnog prava tržišnog natjecanja koje se primjenjuju usporedno s člancima 101. i 102. UFEU-a. Davanjem nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje inspekcijskih ovlasti različitog opsega, ovisno o tome hoće li ona u konačnici primijeniti samo odredbe nacionalnog prava tržišnog natjecanja ili usporedno i članke 101. i 102. UFEU-a, narušila bi se učinkovitost provedbe prava tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu. U skladu s tim, područje primjene ove Direktive trebalo bi obuhvatiti primjenu članaka 101. i 102. UFEU-a na samostalnoj osnovi i usporednu primjenu nacionalnog prava tržišnog natjecanja na isti predmet. Iznimka je tome zaštita izjava za oslobađanje ili smanjenje kazne i prijedloga za nagodbu, koja se odnosi i na nacionalno pravo tržišnog natjecanja primijenjeno na samostalnoj osnovi. (5)Za mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nacionalnim pravom ne predviđaju se potrebna jamstva neovisnosti i ovlasti za provedbu i izricanje kazni kako bi ona mogla učinkovito primjenjivati ta pravila. Time se narušava njihova sposobnost učinkovite primjene članaka 101. i 102. UFEU-a i prema potrebi, usporedno s člancima 101. i 102. UFEU-a, odredbi nacionalnog prava tržišnog natjecanja. Na primjer, u okviru nacionalnog prava mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju učinkovite instrumente za otkrivanje povreda članaka 101. i 102. UFEU-a, izricanje kazni poduzećima koja povređuju propise ili nemaju resurse koji su im potrebni za učinkovitu primjenu članaka 101. i 102. UFEU-a. To može prouzročiti potpuni izostanak djelovanja tih tijela ili ograničiti njihove mjere provedbe. Budući da mnoga nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje nemaju dovoljno operativnih instrumenata i jamstava kako bi učinkovito provodila članke 101. i 102. UFEU-a, ishodi postupaka u pogledu poduzetnika koja primjenjuju protutržišne prakse mogu biti vrlo različiti ovisno o državi članici u kojoj oni posluju: oni mogu biti potpuno pošteđeni mjera provedbe članaka 101. ili 102. UFEU-a ili podložni neučinkovitim mjerama provedbe. Primjerice, u nekim državama članicama poduzetnici mogu s pomoću restrukturiranja izbjeći obvezu plaćanja kazni. Zbog neujednačene provedbe članaka 101. i 102. UFEU-a i primjene odredbi nacionalnog prava tržišnog natjecanja usporedno s člancima 101. i 102. UFEU-a propuštaju se prilike uklanjanja prepreka pristupanju tržištu i uspostave otvorenijih konkurentnih tržišta širom Europske unije na kojima se poduzetnici natječu na temelju svojih zasluga. Posljedice trpe posebno poduzetnici i potrošači u onim državama članicama u kojima su nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje slabije opremljena za učinkovitu provedbu pravila. Poduzetnici se ne mogu natjecati na temelju svojih zasluga ako postoje sigurna utočišta za protutržišne prakse, na primjer, zato što nije moguće prikupiti dokaze o protutržišnim praksama ili zato što poduzetnici mogu izbjeći obvezu plaćanja kazni. Njih se stoga odvraća od ulaska na ta tržišta i ostvarivanja svojih prava poslovnog nastana te pružanja robe i usluga na tim tržištima. Potrošači u državama članicama u kojima je provedba slabija ne ostvaruju koristi učinkovite provedbe tržišnog natjecanja. Stoga se neujednačenom provedbom članaka 101. i 102. UFEU-a i primjenom odredbi nacionalnog prava tržišnog natjecanja usporedno s člancima 101. i 102. UFEU-a diljem Europe narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu i njegovo pravilno funkcioniranje. (6)Nedostaci i ograničenja u instrumentima i jamstvima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje narušavaju sustav paralelnih nadležnosti za provedbu članaka 101. i 102. UFEU-a, koji je osmišljen tako da funkcionira kao povezana cjelina na temelju bliske suradnje u okviru Europske mreže za tržišno natjecanje. Taj sustav ovisi o tome može li se jedno nadležno tijelo osloniti na drugo da u njegovo ime provede mjere utvrđivanja činjeničnog stanja. Međutim, to ne funkcionira dobro ako određena nacionalna tijela još uvijek nemaju primjerene instrumente za utvrđivanje činjeničnog stanja. U drugim ključnim aspektima nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje ne mogu si pružati uzajamnu pomoć. Na primjer, u većini država članica poduzetnici koji posluju prekogranično mogu izbjeći plaćanje kazni ako nemaju pravnu prisutnost na nekim državnim područjima država članica u kojima posluju. Time se smanjuju poticaji da se poštuju članci 101. i 102. UFEU-a. Posljedičnom neučinkovitošću provedbe narušava se tržišno natjecanje poduzetnika koji posluju u skladu sa zakonom te potkopava povjerenje potrošača u unutarnje tržište, posebno u digitalnom okruženju. (7)U cilju postizanja istinski zajedničkog područja provedbe tržišnog natjecanja u Europi, na kojemu se za poduzetnike koji posluju na unutarnjem tržištu osiguravaju ravnopravniji uvjeti, a za potrošače smanjuju nejednaki uvjeti, postoji potreba da se uspostave minimalna jamstva neovisnosti i sredstva te ključne ovlasti za provedbu i izricanje kazni pri primjeni članaka 101. i 102. UFEU-a i usporedno s člancima 101. i 102. UFEU-a odredbi nacionalnog prava tržišnog natjecanja kako bi nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogla biti potpuno učinkovita. (8)Primjereno je utemeljiti ovu Direktivu na dvojnoj pravnoj osnovi članaka 103. i 114. UFEU-a. To je zato što se ovom Direktivom ne obuhvaća samo primjena članaka 101. i 102. UFEU-a i usporedno s tim člancima primjena odredbi nacionalnog prava tržišnog natjecanja, nego i nedostaci i ograničenja u instrumentima i jamstvima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje u pogledu primjene članaka 101. i 102. UFEU-a, koji negativno utječu i na tržišno natjecanje i na pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta. (9)Uspostavom minimalnih jamstava kako bi se osiguralo da nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje učinkovito primjenjuju članke 101. i 102. UFEU-a ne dovodi se u pitanje sposobnost država članica da zadrže ili uvedu opsežnija jamstva neovisnosti i sredstva za nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje te detaljnija pravila o ovlastima za provedbu i izricanje kazni tih tijela. Posebno, države članice mogu nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje, uz temeljni niz ovlasti utvrđen ovom Direktivom, dodijeliti dodatne ovlasti kako bi se dodatno poboljšala njihova učinkovitost. (10)S druge strane, potrebna su detaljna pravila u području uvjeta za dodjelu oslobađanja od kazne ili njezino smanjenje za tajne kartele. Poduzeća će priznati sudjelovanje u tajnim kartelima samo ako imaju dovoljnu pravnu sigurnost da će biti oslobođena od kazni. Znatne razlike među programima oslobađanja od kazne ili njezinog smanjenja koji se primjenjuju u državama članicama dovode do pravne nesigurnosti za potencijalne podnositelje zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje, što može oslabiti njihove poticaje za podnošenje tih zahtjeva. Kada bi države članice mogle primjenjivati manje restriktivna ili restriktivnija pravila o oslobađanju od kazne ili njezinom smanjenju u području obuhvaćenom ovom Direktivom, to bi bilo ne samo suprotno cilju zadržavanja poticaja za podnositelje kako bi se provedba tržišnog natjecanja u Uniji učinila što učinkovitijom, nego bi i ugrozilo jednakost uvjeta za sve poduzetnike koji posluju na unutarnjem tržištu. Time se države članice ne sprečava da primjenjuju programe oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja koji ne obuhvaćaju samo tajne kartele, nego i druge povrede članaka 101. i 102. UFEU-a i jednakovrijednih nacionalnih odredbi. (11)Ova se Direktiva ne primjenjuje na nacionalne zakone u mjeri u kojoj se njima predviđa izricanje kazne za kazneno djelo fizičkim osobama, osim u pogledu pravila kojima se uređuje interakcija između programâ oslobađanja od kazne ili njezinog smanjenja i izricanja kazni fizičkim osobama. (12)Izvršavanje ovlasti dodijeljenih nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje trebalo bi podlijegati odgovarajućim zaštitnim mjerama koje barem ispunjavaju standarde općih načela zakonodavstva Unije i Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Te zaštitne mjere uključuju pravo na dobru upravu i poštovanje prava poduzetnika na obranu, čija je bitna sastavnica pravo na saslušanje. Posebno, nacionalna tijela za tržišno natjecanje trebala bi obavijestiti stranke iz istražnog postupka o preliminarno utvrđenim činjenicama protiv njih u skladu s člankom 101. ili člankom 102. UFEU-a prije donošenja odluke koja negativno utječe na njihove interese, a te bi stranke trebale imati mogućnost učinkovitog iznošenja svojih stajališta o tim činjenicama prije donošenja te odluke. Stranke koje su obaviještene o preliminarno utvrđenim činjenicama o navodnoj povredi članka 101. ili članka 102. UFEU-a trebale bi imati pravo na uvid u relevantni spis predmeta nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje kako bi mogle učinkovito ostvariti svoja prava na obranu. Pri tome se mora uvažavati legitimni interes poduzetnika u pogledu zaštite njihovih poslovnih tajni te se pravo na uvid ne odnosi na povjerljive podatke i interne dokumente i korespondenciju između nacionalnih tijela za tržišno natjecanje i Komisije. Osim toga, poduzetnici adresati konačnih odluka nacionalnih tijela za zaštitu tržišnog natjecanja u okviru primjene članka 101. ili članka 102. UFEU-a trebali bi imati pravo na učinkovit pravni lijek pred sudom u skladu s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Te konačne odluke nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje trebale bi biti obrazložene kako bi se omogućilo da njihovi adresati mogu utvrditi razloge za tu odluku i ostvariti svoje pravo na učinkovit pravni lijek. Zaštitne mjere trebalo bi oblikovati tako da se postigne ravnoteža između poštovanja temeljnih prava poduzetnika i obveze osiguranja učinkovite provedbe članaka 101. i 102. UFEU-a. (13)Ovlašćivanje nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da članke 101. i 102. UFEU-a primjenjuju nepristrano i u zajedničkom interesu učinkovite provedbe europskih pravila o tržišnom natjecanju ključna je sastavnica učinkovite i ujednačene primjene tih pravila. (14)Trebalo bi ojačati neovisnost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje kako bi se osigurala učinkovita i ujednačena primjena članaka 101. i 102. UFEU-a. U tu bi svrhu trebalo u nacionalnom pravu donijeti izričitu odredbu kako bi se osiguralo da su u primjeni članaka 101. i 102. UFEU-a nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje zaštićena od vanjske intervencije ili političkog pritiska koji mogu ugroziti njihovu neovisnu procjenu predmeta koji im se podnose. Zato bi unaprijed trebalo utvrditi pravila u pogledu razloga za razrješenje članova tijela nadležnog za donošenje odluka nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje kako bi se otklonila bilo kakva osnovana sumnja u nepristranost tog tijela i njegovu neovisnost od utjecaja vanjskih čimbenika. (15)Kako bi se zajamčila neovisnost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje, njihovo osoblje i članovi tijela nadležnog za donošenje odluka trebali bi se ponašati pošteno i suzdržavati od svake radnje koja nije u skladu s obavljanjem njihovih dužnosti. Potreba da se spriječi ugrožavanje nezavisne procjene osoblja ili članova tijela nadležnog za donošenje odluka podrazumijeva i da bi se oni, tijekom njihova zaposlenja i mandata te tijekom razumnog razdoblja nakon toga, trebali suzdržati od svake djelatnosti koja nije u skladu s njihovom funkcijom, bez obzira na to donosi li dobit ili ne. Nadalje, to podrazumijeva i da tijekom njihova zaposlenja i mandata, oni ne bi smjeli imati interese u poslovnim subjektima ili organizacijama koji posluju s nacionalnim tijelom nadležnim za zaštitu tržišnog natjecanja ako to može ugroziti njihovu neovisnost. Osoblje i članovi tijela nadležnog za donošenje odluka trebali bi prijaviti svaki interes ili imovinu zbog koje bi se pri obavljanju svojih dužnosti mogli naći u sukobu interesa. Oni bi trebali biti obvezni obavijestiti tijelo nadležno za donošenje odluka, njegove ostale članove ili, u slučaju nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje u kojima ovlast za donošenje odluka ima samo jedna osoba, njihovo tijelo za imenovanje, ako su u obavljanju svojih dužnosti pozvani da odluče o predmetu u kojem imaju interes koji bi mogao narušiti njihovu nepristranost. (16)Neovisnost nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje ne isključuje ni sudski nadzor ni parlamentarni nadzor u skladu s pravom država članica. Zahtjevima u pogledu odgovornosti isto se tako pridonosi osiguravanju vjerodostojnosti i legitimnosti djelovanja nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje. Razmjerni zahtjevi u pogledu odgovornosti uključuju i objavu periodičnih izvješća o aktivnostima nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje koja ona podnose državnom ili parlamentarnom tijelu. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogu podlijegati i kontroli ili nadzoru njihovih financijskih izdataka, pod uvjetom da to ne utječe na njihovu neovisnost. (17)Nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi moći odrediti prioritete svojih postupaka za provedbu članaka 101. i 102. UFEU-a kako bi učinkovito upotrebljavala svoje resurse i kako bi se mogla usredotočiti na sprečavanje i otklanjanje protutržišnog ponašanja kojim se narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu. Ona bi u tu svrhu trebala moći odbaciti pritužbe iz razloga da nisu prioritetne. Time se ne bi trebala dovoditi u pitanje ovlast nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da odbace pritužbe iz drugih razloga, kao što je nenadležnost, ili da odluče da ne postoji temelj za njihovo djelovanje. Ovlast nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da odrede prioritete svojih postupaka provedbe ne dovodi u pitanje pravo vlade države članice da za nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje donese smjernice u pogledu opće politike ili prioriteta koje nisu povezane s posebnim postupcima za provedbu članaka 101. i 102. UFEU-a.

(18)Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati potrebne resurse, u smislu osoblja, stručnosti, financijskih sredstava i tehničke opreme, kako bi se osiguralo da ona mogu učinkovito obavljati svoje zadaće u primjeni članaka 101. i 102. UFEU-a. U slučaju da se njihove dužnosti i ovlasti na temelju nacionalnog prava prošire, resursi koji su potrebni za obavljanje tih zadaća i dalje trebaju biti dovoljni. (19)Nacionalnima tijelima nadležnima za tržišno natjecanje potreban je minimalni skup zajedničkih istražnih ovlasti i ovlasti donošenja odluka kako bi mogla učinkovito provoditi članke 101. i 102. UFEU-a. (20)Nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati učinkovitu istražnu ovlast za otkrivanje sporazuma, odluke ili usklađenog djelovanja koji su zabranjeni člankom 101. UFEU-a ili zlouporabe vladajućeg položaja koja je zabranjena člankom 102. UFEU-a u bilo kojoj fazi postupaka koji se vode pred njima. (21)Istražne ovlasti nacionalnih upravnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje trebaju biti primjerene kako bi se s pomoću njih odgovorilo na izazove provedbe u digitalnom okruženju te nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje omogućilo da prikupe sve informacije u digitalnom obliku, uključujući podatke dobivene forenzički, koje su povezane s poduzetnikom ili udruženjem poduzetnika koji je predmet istražne mjere, bez obzira na medij (kao što su prijenosna računala, mobilni telefoni i drugi mobilni uređaji) na kojem su pohranjene. (22)Nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati ovlasti za inspekciju prostora poduzetnika i udruženja poduzetnika koji su predmet postupaka u pogledu primjene članaka 101. i 102. UFEU-a, kao i drugih sudionika na tržištu koji bi mogli posjedovati informacije koje su relevantne za te postupke. Nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi moći obavljati te inspekcije ako postoje barem opravdani razlozi za sumnju na povredu članka 101. ili članka 102. UFEU-a. (23)Kako bi ovlast nacionalnih upravnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje da provode inspekcije bila učinkovita njome bi im se trebao omogućiti pristup informacijama koje su dostupne poduzetniku ili udruženju poduzetnika ili osobi koja podliježe inspekciji i koje se odnose na poduzetnika iz istražnog postupka. (24)Kako bi se u najvećoj mogućoj mjeri smanjilo nepotrebno produljenje inspekcija, nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati ovlast nastaviti pregledavati primjerke ili izvatke iz poslovnih knjiga i poslovne dokumentacije povezane s poslovanjem poduzetnika ili udruženja poduzetnika koji su predmet inspekcije u prostorima nadležnog tijela ili u drugim za to određenim prostorima. (25)Iskustvo pokazuje da se poslovna dokumentacija ponekad čuva u domovima direktora ili drugih osoba koje rade za poduzetnika, posebno zbog sve većeg korištenja fleksibilnim radnim aranžmanima. Kako bi se osigurala učinkovitost inspekcija, nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati ovlast pristupa svim prostorima, uključujući i privatnim domovima, ako postoji opravdana sumnja da se ondje čuva poslovna dokumentacija koja može biti bitan dokaz ozbiljne povrede članka 101. ili članka 102. UFEU-a. Za izvršavanje te ovlasti trebalo bi prethodno dobiti odobrenje sudskog tijela. Time se države članice ne sprečava da u slučajevima iznimne žurnosti zadaće nacionalnog sudskog tijela povjere nacionalnom upravnom tijelu nadležnom za tržišno natjecanje koje djeluje kao sudsko tijelo. (26)Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati ovlasti zatražiti dostavljanje informacija koje su neophodne za otkrivanje sporazuma, odluke ili usklađenog djelovanja koji su zabranjeni člankom 101. UFEU-a ili zlouporabe koja je zabranjena člankom 102. UFEU-a. To bi trebalo uključivati pravo da se informacije zatraže bez obzira na to gdje su one pohranjene, pod uvjetom da su dostupne primatelju zahtjeva za informacije. Iskustvo pokazuje da i informacije koje su dobrovoljno dostavile treće osobe, kao što su natjecatelji, kupci i potrošači na tržištu, mogu biti vrijedan izvor informacija za strogu i informiranu provedbu te bi nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala poticati takve doprinose. (27)Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati učinkovita sredstva za ponovnu uspostavu tržišnog natjecanja na tržištu s pomoću uvođenja proporcionalnih strukturnih mjera i mjera praćenja poslovanja. (28)Ako poduzetnici ili udruženja poduzetnika tijekom postupka kojim se u konačnici određeni sporazum ili usklađeno djelovanje ocijeni zabranjenim, nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje ponude obveze kojima se otklanja njihova zabrinutost, tim bi nadležnim tijelima trebalo omogućiti da donesu odluke kojima navedene obveze postaju obvezujuće za predmetne poduzetnike i provedive protiv njih. U tim odlukama o prihvaćanju obveza poduzetnika potrebno je utvrditi da više nema osnove za daljnje djelovanje nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje i to bez donošenja zaključka o postojanju povrede članka 101. ili članka 102. UFEU-a. Odluke o prihvaćanju obveza ne dovode u pitanje ovlasti tijela nadležnog za tržišno natjecanje i sudova država članica da utvrde povredu i donesu odluku u predmetu. (29)Kako bi se osigurala učinkovita i ujednačena provedba članaka 101. i 102. UFEU-a, nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati ovlast da sama u upravnom postupku izravno izriču učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće kazne poduzetnicima i udruženjima poduzetnika za povrede članka 101. ili članka 102. UFEU-a ili da traže izricanje kazni u nekaznenom sudskom postupku. Time se ne dovode u pitanje nacionalni zakoni država članica kojima se predviđa izricanje kazni od strane sudova u kaznenom postupku zbog povrede članaka 101. i 102. UFEU-a. (30)Kako bi se osiguralo da poduzetnici i udruženja poduzetnika poštuju istražne ovlasti i ovlasti donošenja odluka nacionalnih tijela nadležnih za tržišno natjecanje, nacionalna upravna tijela nadležna za tržišno natjecanje moraju moći sama u upravnom postupku izravno izricati učinkovite kazne za nepoštovanje ovlasti i periodične penale kako bi se navelo na poštovanje tih ovlasti ili tražiti izricanje kazni u nekaznenom sudskom postupku. Time se ne dovode u pitanje nacionalni zakoni država članica kojima se predviđa izricanje tih kazni od strane sudova u kaznenom sudskom postupku. Nadalje, ova Direktiva ne utječe ni na nacionalna pravila o standardu dokazivanja ni na obveze nacionalnih regulatornih tijela da utvrde činjenično stanje u odgovarajućem predmetu, pod uvjetom da su ta pravila i obveze u skladu općim načelima prava Unije. Kazne i periodične penale trebalo bi utvrditi u odnosu na ukupni prihod predmetnog poduzetnika i udruženja poduzetnika. (31)Kako bi se osigurala učinkovita i ujednačena primjena članaka 101. i 102. UFEU-a, pojam poduzetnika iz članaka 101. i 102. UFEU-a trebao bi se primjenjivati u skladu sa sudskom praksom Suda Europske unije kao pojam kojim se označava gospodarska jedinica, čak i ako se ta gospodarska jedinica sastoji od nekoliko pravnih ili fizičkih osoba. U skladu s time, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi moći upotrebljavati pojam za utvrđivanje odgovornosti matičnog društva i izricanje kazne tom društvu zbog postupanja jednog od njegovih društava kćeri ako to matično društvo i njegovo društvo kći čine jednu gospodarsku jedinicu. Kako bi se izbjeglo da poduzetnici s pomoću pravnih ili organizacijskih promjena izbjegnu obvezu plaćanja kazni za povrede članaka 101. i 102. UFEU-a, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi moći utvrditi pravne ili ekonomske sljednike odgovornog poduzetnika i izreći im kazne za povrede članaka 101. i 102. UFEU-a u skladu sa sudskom praksom Suda Europske unije. (32)Kako bi se osiguralo da se kaznama izrečenima za povrede članaka 101. i 102. UFEU-a odražava ekonomska važnost povrede, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi uzeti u obzir težinu povrede. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi isto tako moći odrediti kazne koje su proporcionalne trajanju povrede. Te bi elemente trebalo ocijeniti u skladu sa sudskom praksom Suda Europske unije. Posebno, u pogledu ocjene težine povrede Sud Europske unije utvrdio je da se u obzir moraju uzeti okolnosti slučaja, kontekst u kojem je došlo do povrede i odvraćajući učinak kazni. Elementi koje je moguće uključiti u tu ocjenu jesu prihod koji se odnosi na robu i usluge u pogledu kojih je došlo do povrede te veličina i gospodarska moć poduzetnika, zato što se njima odražava utjecaj koji je poduzetnik imao na tržištu. K tome, ponavljanje povreda od strane istog počinitelja pokazuje sklonost takvim povredama i zato je vrlo značajan pokazatelj težine predmetnog postupanja, a time i potrebe povećanja razine kazne u cilju učinkovitog odvraćanja. Pri određivanju iznosa kazne koju će izreći, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi uzeti u obzir vrijednost poduzetnikove prodaje robe i usluga na koje se povreda izravno ili neizravno odnosi. Slično tome, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi imati pravo povećati iznos kazne koju će izreći poduzetniku ili udruženju poduzetnika koje nastavi s istom povredom ili počini sličnu povredu, nakon što je Komisija ili nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje donijelo odluku kojom se utvrđuje da je isti poduzetnik ili isto udruženje poduzetnika povrijedilo članak 101. ili 102. UFEU-a. (33)Iskustvo je pokazalo da udruženja poduzetnika redovito sudjeluju u povredama prava tržišnog natjecanja te bi nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala moći izricati učinkovite kazne tim udruženjima. Pri ocjenjivanju težine povrede, kako bi se odredio iznos kazne u postupku protiv udruženja poduzetnika u kojem se povreda odnosi na poslovanje njezinih članova, trebalo bi uzeti u obzir zbroj prodaje robe i usluga na koje se povreda izravno ili neizravno odnosi, a koju su ostvarili poduzetnici koji su članovi tog udruženja. Kako bi naplata kazni koje su izrečene udruženjima poduzetnika za povrede koje su počinili bila i učinkovita, neophodno je propisati uvjete pod kojima nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje mogu naplaćivati kazne od članova udruženja, ako ono nije solventno. Pri tome nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebaju uzeti u obzir relativnu veličinu poduzetnika koji pripadaju udruženju, te posebno status malih i srednjih poduzetnika. Plaćanje kazne od strane jednog ili nekoliko članova udruženja poduzetnika ne dovodi u pitanje nacionalne propise kojima se osigurava naknada iznosa kazne koju su platili drugi članovi udruženja. (34)Velike su razlike u odvraćajućem učinku kazni u Europi i u nekim je državama članicama najveći iznos kazne koji se može izreći vrlo nizak. Kako bi se osigurao odvraćajući učinak kazne, nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi najveći iznos kazne utvrditi na razini koja nije manja od 10 % ukupnih globalnih prihoda predmetnog poduzetnika. Time se države članice ne bi trebalo spriječiti da zadrže ili uvedu viši najveći iznos kazne. (35)Programi oslobađanja od kazne ili njezina smanjenja ključni su instrument za otkrivanje kartela i njima se stoga pridonosi učinkovitom progonu najtežih povreda prava tržišnog natjecanja te izricanju kazni za takve povrede. Međutim, trenutačno postoje izražene razlike među programima oslobađanja od kazne ili njezinog smanjenja koji se primjenjuju u državama članicama. Te su razlike za poduzetnike koji povređuju pravila prouzročile pravnu nesigurnost u pogledu uvjeta pod kojima mogu podnijeti zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje i u pogledu njihova statusa oslobođenja od kazne na temelju odgovarajućeg programa za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje. Ta bi nesigurnost mogla oslabiti poticaje za potencijalne podnositelje zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje da taj zahtjev podnesu, a to bi pak moglo dovesti do manje učinkovite provedbe tržišnog natjecanja u Uniji jer bi se otkrilo manje tajnih kartela. (36)Razlike među programima oslobađanja od kazne ili njezinog smanjenja na razini država članica dovode u pitanje i postojanje ravnopravnih uvjeta za poduzetnike koji posluju na unutarnjem tržištu. Stoga je radi povećanja pravne sigurnosti primjereno smanjiti te razlike. (37)Tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi poduzetnicima dodijeliti oslobađanje od kazne ako se zadovolje određeni uvjeti. Trebalo bi se smatrati da su poduzetnici nacionalnom tijelu nadležnom za tržišno natjecanje dostavili dokaze u pogledu tajnog kartela kojima se omogućuje utvrđivanje povrede članka 101. UFEU-a ako to nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje u trenutku kada je poduzetnik podnio te dokaze nije imalo dovoljno dokaza za utvrđivanje povrede članka 101. UFEU-a u pogledu tog kartela.

(38)Podnositelji zahtjeva trebali bi moći podnijeti zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje u pisanom obliku ili, prema potrebi, u drugim oblicima koji ne dovode do izrade dokumenata, informacija ili drugih materijala koje oni posjeduju, čuvaju ili nadziru. U tu svrhu nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi raspolagati sustavom s pomoću kojeg mogu primiti izjave za oslobađanje ili smanjenje kazne dostavljene usmeno ili na drugi način, uključujući u digitalnom obliku. (39)Podnositelji zahtjeva koji su zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje podnijeli Europskoj komisiji u pogledu navodnog tajnog kartela trebali bi moći podnijeti skraćene zahtjeve u pogledu tog istog kartela nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje koje smatraju primjerenima. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi prihvatiti skraćene zahtjeve koji sadržavaju minimalni skup informacija u pogledu navodnog kartela i ne bi trebala tražiti dodatne informacije povrh tog minimalnog skupa prije nego što odluče djelovati u tom predmetu. Međutim, ako se promijeni opseg zahtjeva za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje koji su podnositelji zahtjeva podnijeli Komisiji, njihova je dužnost o tome obavijestiti nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje kojima su podnijeli skraćene zahtjeve. Nacionalna tijela nadležna za tržišno natjecanje trebala bi podnositeljima zahtjeva dostaviti potvrdu u kojoj se navodi datum i vrijeme primitka te ih informirati o tome jesu li već primili prethodni skraćeni zahtjev ili zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje u pogledu istog kartela. Nakon što Komisija odluči da u pogledu određenog predmeta u cijelosti ili djelomično neće djelovati, podnositelji zahtjeva trebali bi moći podnijeti potpune zahtjeve za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje kojima su podnijeli skraćene zahtjeve. (40)Pravna nesigurnost u pogledu zaštićenosti zaposlenika poduzetnika od pojedinačnih kazni može spriječiti potencijalne podnositelje zahtjeva da podnesu zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje. Stoga bi sadašnji i bivši zaposlenici i direktori poduzetnikâ koji podnesu zahtjev za oslobađanje od kazne ili njezino smanjenje trebali biti zaštićeni od svih kazni koje odrede javna tijela zbog njihova sudjelovanja u tajnom kartelu koji je obuhvaćen zahtjevom. Ta bi se zaštita trebala dati pod uvjetom da ti zaposlenici i direktori aktivno surađuju s predmetnim nacionalnim tijelima nadležnima za tržišno natjecanje i da datum podnošenja zahtjeva za oslobađanje od kazne ili