1.Temelj i svrha

Ovo Izvješće odgovor je na zahtjev članka 23. stavka 2. Direktive 2011/36/EU o sprečavanju i suzbijanju trgovanja ljudima i zaštiti njegovih žrtava te o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2002/629/PUP, prema kojem: „Komisija do 6. travnja 2016. dostavlja Europskom parlamentu i Vijeću izvješće u kojem ocjenjuje utjecaj važećeg nacionalnog prava, u kojem se kao kazneno djelo kažnjava korištenje usluga čiji je predmet iskorištavanje trgovanja ljudima, o sprečavanju trgovanja ljudima, prema potrebi zajedno s odgovarajućim prijedlozima”.

Upućivanje na kriminalizaciju korištenja uslugama žrtava trgovanja utvrđeno je u članku 18. (pod naslovom „Sprečavanje”) stavku 1. i 4. Direktive 2011/36/EU koji navodi: „1. Države članice poduzimaju potrebne mjere, kao što su obrazovanje i osposobljavanje, kako bi odvraćale i smanjile potrebu koja prati sve oblike iskorištavanja povezane s trgovanjem ljudima. […] 4. Kako bi se odvraćanjem doprinijelo učinkovitijem sprečavanju i suzbijanju trgovanja ljudima, države članice razmatraju poduzimanje mjera kako bi se kao kazneno djelo kažnjavalo korištenje usluga čiji je predmet iskorištavanje iz članka 2., uz znanje da je osoba žrtva kaznenog djela iz članka 2.”

Ovo Izvješće pruža opis postojećeg nacionalnog zakonodavstva koje kriminalizira korištenje uslugama žrtava trgovanja ljudima i procjenu učinka tih pravnih mjera. Izvan je područja primjene članka 23. stavka 2. ispitati ostale nezakonodavne mjere koje mogu postojati na nacionalnoj razini ili zakonodavne mjere koje se ne dotiču kriminalizacije korištenja uslugama žrtava trgovanja ljudima. Ovo nije izvješće koje procjenjuje usklađenost s odredbama Direktive 2011/36/EU. Treba ga čitati zajedno s „Izvješćem koje ocjenjuje u kojoj su mjeri države članice poduzele mjere potrebne za usklađivanje s Direktivom 2011/36/EU o sprečavanju i suzbijanju trgovanja ljudima i zaštiti njegovih žrtava u skladu s člankom 23. stavkom 1.” (COM (2016) 722. Ono također uzima u obzir prvo Izvješće Komisije o napretku u suzbijanju krijumčarenja ljudima i zaštiti njegovih žrtava (dalje u tekstu „Izvješće o napretku”).

U nacrtu ovog izvješća, Komisija je iskoristila informacije koje je primila od država članica putem upitnika koji je poslan u svibnju 2016. te se savjetovala s civilnim društvom putem Platforme civilnog društva EU-a protiv trgovanja ljudima kao i putem Skupine stručnjaka Europske unije za suzbijanje trgovanja ljudima.

2.Postojeće nacionalno pravo kojim se kao kazneno djelo kažnjava korištenje uslugama čiji je predmet iskorištavanje trgovanja ljudima

2.1. Sažetak odgovora

Analiza koja slijedi temelji se na odgovorima koje su dostavile države članice. Komisija ne može isključiti postojanje drugih nacionalnih odredbi ili promjena. U pogledu analize, Komisija je zamolila države članice da izvješćuju o „Postojećem nacionalnom pravu kojim se kao kazneno djelo kažnjava korištenje uslugama čiji je predmet iskorištavanje trgovanja ljudima; tko je kriminaliziran; je li predviđena kriminalizacija za sve oblike iskorištavanja; zahtijeva li zakonodavstvo dokazivanje elementa znanja da je osoba žrtva trgovanja ljudima i kako ono utječe na primjenjivost zakonodavstva; koje su mjere poduzete kako bi se osiguralo da je javnost svjesna zakona kako bi se osigurala bolju provedbu; dostupnim statističkim podacima o kaznenim progonima i osudama te postojećim preprekama; razlozima nepostojanja nacionalnog zakonodavstva te o postojećim alternativama kako bi se ispunila obveza pretpostavljanja kriminalizacije; ocjenjivanju utjecaja takvog zakonodavstva i imaju li relevantne prijedloge; utvrđenim savjetodavnim postupcima i; o tome jesu pokrenule bilo kakvo ocjenjivanje i istraživanje takvog zakonodavstva.”

Valja odmah naglasiti da države članice u dostavljenim informacijama nisu obrazložile kako su ispunile pravnu obvezu razmatranja poduzimanja mjera kako bi se kao kazneno djelo kažnjavalo korištenje uslugama žrtava u skladu s člankom 18. stavkom 4. Direktive 2011/36/EU.

Analiza odgovora država članica pokazuje da, u vrijeme izrade izvješća, postoji deset (10) država članica koje su kao kazneno djelo kažnjavale korištenje uslugama čiji su predmet sve vrste iskorištavanja žrtava trgovanja ljudima dok petnaest (15) država članica primjenjuje samo ograničenu i selektivnu kriminalizaciju korištenja uslugama žrtava trgovanja ljudima.

Točnije:

1) Države članice koje kao kazneno djelo kažnjavaju sve oblike iskorištavanja (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK)

Deset (10) država članica prijavilo je postojanje nacionalnog zakonodavstva koje kao kazneno djelo kažnjava korištenje uslugama čiji je predmet iskorištavanje trgovanja ljudima (BG, EL HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK), baveći se svim oblicima iskorištavanja.

Bugarska je obavijestila Komisiju da prema bugarskom kaznenom zakonu (članak 159.c) pojedinac koji iskorištava osobu koja je žrtva trgovanja ljudima za potrebe bluda, prisilnog rada ili prosjačenja, odstranjivanja organa, tkiva, stanica ili tjelesne tekućine ili za potrebe zadržavanje osobe u prisilnoj podređenosti, bez obzira na njegov/njezin pristanak, kažnjava se lišavanjem slobode u trajanju od tri do deset godina i novčanom kaznom u iznosu od 10 000 do 20 000 leva. Hrvatska ima sličnu odredbu, ali ide i dalje, s obzirom da nameće jednake kazne bilo kome tko svjesno iskorištava žrtvu ili ove usluge s onima koji su osuđeni za počinjenje kaznenog djela trgovanja ljudima. Cipar je prijavio da članak 17. Zakona 60(I)/2014 navodi da bilo koja osoba koja može razumno pretpostaviti da rad ili usluge koje on/ona koristi pruža žrtva trgovanja ljudima čini kazneno djelo prema zakonu protiv trgovanja. Grčka je 2013. uspostavila takve nacionalne pravne odredbe Zakonom 4198/2013 kojim se one osobe koje uz znanje prihvate rad osobe koja je žrtva trgovanja, kao i one osobe koje svjesno izvrše spolni odnošaj s osobom koja je žrtva trgovanja kažnjava za počinjenje kaznenog djela. Litva je prijavila da se prema članku 147-2 kaznenog zakona svaka osoba koja se koristi uslugama koje pružaju žrtve trgovanja i koja je znala ili je trebala znati da su žrtve kažnjava novčanom kaznom ili mjerama ograničavanja slobode. Valja napomenuti kako osoba koja počini takvo djelo i naknadno dobrovoljno obavijesti agencije za provedbu zakona i aktivno surađuje, prije no što je proglašena osumnjičenom, može biti odriješena kaznene odgovornosti. Uz to, pravni subjekti također se smatraju odgovornima za takva djela. Malta je obavijestila Komisiju da je bilo koja osoba uključena u iskorištavanje ili koja iskorištava usluge ili rad znajući da se osobom koja pruža takve usluge ili rad žrtve trguje, kriva za kazneno djelo i može se kazniti kaznom zatvora u trajanju od osamnaest mjeseci do pet godina. Slične odredbe postoje u Portugalu i Sloveniji (nametanje kazne zatvora u trajanju do tri godine i novčana kazna). Rumunjska je obavijestila Komisiju da se prema članku 216. rumunjskog kaznenog zakona svaka osoba koja se koristi uslugama iz članka 182. Kaznenog zakona (o iskorištavanju), osim trgovca, i koja zna da usluge pruža žrtva trgovanja ljudima kažnjava za počinjenje kaznenog djela.

2) Države članice koje nisu uspostavile izričite nacionalne pravne odredbe ili primjenjuju ograničenu i selektivnu kriminalizaciju korištenja uslugama žrtava trgovanja ljudima

Četrnaest (14) država članica prijavilo je nepostojanje izričitih nacionalnih pravnih odredbi kojima se kao kazneno djelo kažnjava korištenje uslugama koje su predmet svih vrsti iskorištavanja žrtava trgovanja ljudima (AT, BE, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LV, LX, NL, PL, SK). Međutim, neke od tih država članica (FI, IE, SE) donijele su zakonodavstvo koje cilja na iskorištavanje žrtava trgovanja samo u pogledu određenih oblika iskorištavanja. Točnije, Finska i Irska prijavile su posjedovanje postojećeg nacionalnog zakonodavstva kojim se suzbija samo iskorištavanje žrtava trgovanja u svrhu seksualnog iskorištavanja. Švedska je prijavila da, iako ne postoji posebna odredba kojom se kao kazneno djelo kažnjava korištenje uslugama žrtve trgovanja, oni primjenjuju odredbe u skladu sa zakonom o zabrani kupovanja seksualnih usluga, koji može obuhvaćati korištenje usluga koje pružaju žrtve trgovanja za seksualno iskorištavanje.

U državama članicama koje nemaju takve izričite odredbe, prema informacijama koje su dostavile, u nekim slučajevima pribjeći se može odredbama koje se odnose na seksualna kaznena djela ili seksualno iskorištavanje djece (npr. IT, ES, NL i BE). Iako Italija nema takve izričite odredbe, izvijestila je da kao kazneno djelo prema članku 603. bis talijanskog kaznenog zakona kažnjava nezakonito posredovanje i iskorištavanje rada općenito. Iako Austrija nema izričitu odredbu o žrtvama trgovanja ljudima, postoji nedavno donesena odredba o upuštanju u spolni odnošaj s osobama protiv njihove volje, iskorištavanjem situacije ili nakon prethodnog zastrašivanja.

Nadalje, neke države članice prijavile su samo postojanje mjera za prenošenje i primjenu Direktive 2009/52/EZ od 18. lipnja 2009. o minimalnim standardima za sankcije i mjere za poslodavce državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom (takozvana Direktiva o sankcijama za poslodavce) (npr. PL ili HU). U tom pogledu, Komunikacija o primjeni Direktive 2009/52/EZ od 18. lipnja 2009. navodi da države članice općenito kao kazneno djelo kažnjavaju nezakonito zapošljavanje u svim okolnostima opisanima u članku 9. (uključujući situacije u kojima poslodavac zna da je radnik žrtva trgovanja ljudima). Prema toj Komunikaciji, Češka i Španjolska ne kažnjavaju posebno nezakonito zapošljavanje u situacijama u kojima je „poslodavac bio svjestan da je zaposlenik bio žrtva trgovanja ljudima”.