1.Oceani kao globalni izazov i prioritet

Oceani su ključ budućnosti Europske unije i mnogih zemalja diljem svijeta. Oni nude velik potencijal za poticanje rasta, zapošljavanja i inovacija. Rezultati svjetskog gospodarstva oceana procjenjuju se na 1,3 bilijuna EUR, a taj bi iznos do 2030. mogao porasti više nego dvostruko.

Oceani imaju ključnu ulogu u regulaciji klimatskog sustava. U njima se proizvodi polovina količine našeg kisika te je apsorbirana većina prekomjerne topline planeta i približno 25 % emisija CO2. Mnoge otočne (uključujući male otočne zemlje u razvoju) i obalne zemlje ovise o morskim resursima te su ranjive u pogledu mogućih utjecaja ljudskog djelovanja na očuvanje i održivu uporabu. Način na koji postupamo s oceanima od presudne je važnosti. Nekim od najhitnijih globalnih izazova, uključujući klimatske promjene, siromaštvo, sigurnu, hranjivu i dostatnu hranu za stanovnike čiji bi broj do 2050. mogao doseći devet milijardi, može se učinkovito pristupiti samo ako su oceani sigurni, zaštićeni i čisti te se njima upravlja na održiv način.

Naši su oceani ugroženi zbog prekomjernog iskorištavanja, klimatskih promjena, zakiseljavanja, onečišćenja i smanjenja biološke raznolikosti. Morska i obalna gospodarstva razvijaju se diljem svijeta, no njihov uspjeh ovisi o poboljšanoj održivosti. Pristup pomorskim putovima katkad je otežan zbog nezakonitog djelovanja, porasta stopa piratstva, oružanih pljački i drugih oblika pomorskog kriminala na moru. Pokušaji ostvarenja teritorijalnih ili pomorskih zahtjeva izvan okvira uspostavljenog Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravu mora (UNCLOS) zastrašivanjem, prinudom ili silom mogu utjecati ne samo na regionalnu stabilnost, nego i na svjetsko gospodarstvo. Svijest o nezakonitim aktivnostima na pomorskom dobru ključan je čimbenik koji omogućuje održivo upravljanje utemeljeno na pravilima.

Točne i pravovremene informacije o stanju morskih resursa i ekosustava i dalje predstavljaju izazov. Tehnološki napredak potreban za održiv razvoj djelatnosti na moru ovisi o poboljšanom istraživanju.

Svi ovi izazovi prepoznati su na svjetskoj razini. Na sastanku na vrhu Rio+20 čelnici država i vlada obvezali su se da će zaštititi i obnoviti oceane i morske ekosustave te održivo upravljati oceanskim resursima, u skladu s međunarodnim pravom, te ispuniti ciljeve u sve tri dimenzije održivog razvoja. EU se zalaže za ovaj integrirani pristup.

U UN-ovom Programu održivog razvoja do 2030. očuvanje i održiva uporaba oceana utvrđeni su kao jedan od 17 ciljeva održivog razvoja (cilj održivog razvoja br. 14.) i dio međusobno vrlo povezanog programa. Pitanjima očuvanja i održive uporabe oceana prvi se put pristupa zajedno s drugim najhitnijim svjetskim izazovima povezanima s održivosti u okviru općeg globalnog političkog programa te se ona odražavaju u više ciljeva održivog razvoja i općenitih ciljeva. Globalna zajednica sada mora početi ispunjavati te obveze. EU se u potpunosti zalaže za taj cilj i njegovu provedbu. Mjere utvrđene ovom Zajedničkom komunikacijom sastavni su dio odgovora EU-a na Program do 2030. To je prioritet i u Globalnoj strategiji o vanjskoj i sigurnosnoj politici.

1.1. Potreba za boljim upravljanjem oceanima

UNCLOS-om se uređuje uporaba oceana i njihovih resursa. On je podržan okvirom regionalnih i međunarodnih institucija i foruma koji su odgovorni za daljnju regulaciju sektorskih djelatnosti koje se odvijaju na moru. Ovim okvirom pruža se opsežan niz pravila i načela. Međutim on je donekle heterogen i neusklađen. U nastanku je globalni konsenzus da se morskim okolišem i ljudskim pomorskim djelatnostima, uključujući djelatnosti na kopnu koje utječu na oceane, mora učinkovitije upravljati u cilju rješavanja problema povećanja pritiska na oceane.

Savjetovanjem Komisije u 2015. potvrđeno je da se postojećim okvirom ne osigurava održivo upravljanje oceanima:

Okvir je nepotpun i potrebno ga je dalje razvijati. Još postoje znatne pravne praznine, osobito u pogledu očuvanja i održive uporabe morske biološke raznolikosti područja koja se nalaze izvan nacionalne nadležnosti (BBNJ). Međunarodno tijelo za morsko dno (ISA) još nije dovršilo svoj rudarski kodeks kojim se utvrđuju potrebna pravila i postupci povezani s rudarstvom na morskom dnu;

Dogovorena pravila i sporazumi često se ne provode na učinkovit ili ujednačen način. Daleko smo od postizanja globalnih ciljeva kao što su ostvarenje najvećeg održivog prinosa za ribarstvo do 2015. ili očuvanje 10 % obalnih i morskih područja, osobito s pomoću zaštićenih morskih područja do 2020. Izostankom pravovremene ratifikacije ugrožava se stupanje na snagu važnih pomorskih konvencija, kao što je Konvencija o radu u ribolovu Međunarodne organizacije rada (ILO);

Među međunarodnim organizacijama nadležnima za oceane nema dovoljno koordinacije. Iako su pomorske djelatnosti međusobno povezane, one se uglavnom reguliraju po zasebnim sektorima. Koordinacija među međunarodnim tijelima koja pokrivaju razne sektore često se odvija ad hoc ili ne postoji. Organizacije i mehanizmi koji bi mogli imati ključnu ulogu u jačanju cjelokupnog okvira, kao što je UN-Oceani ili Međuvladina oceanografska komisija (IOC), često nemaju dovoljne ovlasti;

Nezakonite i kriminalne aktivnosti imaju znatan utjecaj na gospodarske subjekte, morski okoliš i ljude koji rade u pomorskom sektoru. EU je poboljšao svoj okvir za sigurnost i povećao međunarodnu i regionalnu suradnju u području sigurnosti, no potrebno je učiniti više da bi se spriječilo nezakonito djelovanje na moru. Nedostatak dostojanstvenog rada u nekim djelatnostima povezanima s oceanom i dalje je razlog za zabrinutost. Uvjeti rada na plovilima koja su povezana s nezakonitim aktivnostima katkad su mnogo lošiji od međunarodnih normi ili čak nezakoniti i izravno utječu ne samo na predmetne radnike, nego i na mogućnost održivog rada sektora;

Potrebna je bolja koordinacija između unutarnjih i vanjskih politika EU-a, kao što su Strategija za regiju Baltičkog mora, Crnomorska sinergija, Strategija EU-a za jadransku i jonsku regiju, Unija za Mediteran i Sjeverna dimenzija;

Dionici (uključujući poduzeća, istraživače,i organizacije civilnog društva) trebali bi se bolje uključiti u izradu i provedbu međunarodnog regulatornog okvira. Time bi se povećala razina sukladnosti i omogućio nastanak dopunskih sporazuma o upravljanju, npr. dobrovoljnih obveza i dijeljenja najbolje prakse. Upravljanje oceanima trebalo bi se temeljiti na dobrom znanstvenom istraživanju i znanju.