HR Službeni list Europske unije C 311/38

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o Zaštiti potrošača i primjerenom rješavanju problema prezaduženosti kako bi se spriječila socijalna isključenost (razmatračko mišljenje)

2014/C 311/06

Glavna izvjestiteljica: Reine-Claude MADER

Dopisom od 6. prosinca 2013. te sukladno članku 304. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, g. Theodoros SOTIROPOULOS, stalni predstavnik Grčke pri Europskoj uniji, zatražio je, u ime budućeg grčkog predsjedništva, od Europskog gospodarskog i socijalnog odbora da izradi razmatračko mišljenje o

Zaštiti potrošača i primjerenom rješavanju problema prezaduženosti kako bi se spriječila socijalna isključenost.

S obzirom na hitnu prirodu posla, Europski gospodarski i socijalni odbor imenovao je gđu Reine-Claude MADER glavnom izvjestiteljicom na svom 498. plenarnom zasjedanju održanom 29. i 30. travnja 2014. (sjednica od 29. travnja 2014.) i usvojio sljedeće mišljenje sa 164 glasa za, 12 protiv i 4 suzdržana.

1. Zaključci i preporuke

1.1 EGSO iznimnu pažnju posvećuje problemu prezaduženosti, koji se povećao uslijed financijske krize, povećanja troškova života i pribjegavanja gotovinskim kreditima. Imao je priliku, putem raznih mišljenja, izjasniti se o potrebi poduzimanja mjera na europskoj razini.

1.2 Primjećuje da, iako su ustanovljeni uzroci, ne postoji usklađena definicija pojma prezaduženosti, niti sredstva koja bi omogućila da se stekne jasan uvid u situaciju u državama članicama. Stoga zahtijeva da se usvoji zajednička definicija.

1.3 Ona bi trebala obuhvatiti sljedeće elemente: (i) kućanstvo, kao prikladnu mjernu jedinicu za određivanje stupnja prezaduženosti; (ii) preuzete financijske obaveze; (iii) neformalne obaveze preuzete u sklopu obitelji ili neke zajednice; (iv) nemogućnost plaćanja; (v) strukturnu prezaduženost; (vi) dostojnu kvalitetu života i (vii) insolventnost.

1.4 EGSO naglašava da zaštita potrošača mora biti istinski integrirana u sve usvojene mjere za provedbu jedinstvenog tržišta.

1.5 Pristup prezaduženosti mora obuhvaćati obrazovanje, prevenciju, te prikladne postupke koji će prezadužene osobe ponovno integrirati u normalan gospodarski život.

1.6 Kako bi se to postiglo, neophodno je problem prezaduženosti domaćinstava sagledati u cjelini te primijeniti učinkovite mjere.

1.7 Financijsko obrazovanje treba prije svega osigurati u školskim ustanovama, no ono također treba uvijek biti dostupno svima. EGSO se u tom smislu zalaže za informativne kampanje, u kojima trebaju sudjelovati svi dionici kako bi se osigurala komplementarnost iskustava. Ističe ključnu ulogu potrošačkih i obiteljskih udruga u širenju informacija i pružanju pomoći osobama koje to žele.

1.8 Neke države članice uspostavile su mehanizme prevencije i rješavanja slučajeva prezaduženosti, no oni nisu ujednačeni. EGSO smatra da u svim državama članicama treba uspostaviti prikladan i ujednačen postupak zasnovan na članku 38. Povelje o temeljnim pravima, članku 114. UFEU-a te članku 81. UFEU-a, u skladu s općim načelima koja bi Komisija iznijela u prijedlogu direktive, čime bi se na konkretan način iskazalo zanimanje Parlamenta za rješavanje problema europskih građana.

1.9 Ta načela moraju osigurati brz i besplatan postupak, obustavu progona u slučaju kad je pokrenut postupak za ograničavanje prezaduženosti, provjeru tužbenih zahtjeva, zadržavanje glavnog boravišta, ravnopravan status običnih vjerovnika, mogućnost poništenja duga u situacijama najveće preopterećenosti te obavezu da se prezaduženoj osobi ostave sredstva dovoljna za svakodnevne potrebe, budući da je cilj brzo ponovo uključiti potrošača u gospodarski i društveni život.

1.10 Odbor također podsjeća da veliki značaj pridaje bankovnoj uključenosti koja mora biti osigurana za osobe u situaciji prezaduženosti kako bi se izbjegla bilo kakva socijalna isključenost.

1.11 Borba protiv prezaduženosti podrazumijeva i europski okvir za lihvarstvo.

1.12 Međutim, smanjenje broja slučajeva prezaduženosti nije moguće postići samo uspostavom mehanizma za suzbijanje prezaduženosti. Potrebno ga je dopuniti mjerama za razvoj obrazovanja o vođenju kućanstva i financijskog obrazovanja, što znači da za to treba predvidjeti potrebna sredstva.

1.13 Napokon, ističe činjenicu da prezaduženost nije moguće svladati bez poštivanja propisa. U tom smislu ističe da podržava koncept „odgovornog kredita”, koji podrazumijeva poštene i etične prakse, kako od davatelja tako i od korisnika kredita.

2. Uvod

2.1 Komisija je 2013. u svom „Paketu za socijalna ulaganja” (1) ustanovila da je od početka krize izuzetno porastao broj deložacija i beskućnika, te istaknula da je prezaduženost jedan od uzroka tog stanja.

2.2 Prezaduženost je pojava koja je počela rasti početkom 80-ih godina zahvaćajući sve veći broj ljudi i ne štedeći nijednu socioprofesionalnu kategoriju.

2.3 Slučajeve prezaduženosti više se ne može smatrati problemom pojedinca kojim upravljaju njegovi „nagoni i strasti”. Danas su oni odraz socijalne i društvene krize.

2.4 Europska središnja banka je 2013. godine utvrdila da je više od polovine stanovništva eurozone zaduženo kod financijskih ustanova. (2)

2.5 Prema toj anketi, do prezaduženosti uglavnom dolazi uslijed nepredviđenog pada prihoda, vezanog najčešće za gubitak zaposlenja, bolest, razvod, pa i pretjeranu potrošnju. (3)

2.6 Nakon Danske, koja je 1984. uvela sveobuhvatni mehanizam za rješavanje prezaduženosti pojedinaca, Francuska je druga europska zemlja koja je usvojila slične mjere zakonom od 31. prosinca 1989. o sprečavanju i rješavanju poteškoća vezanih za prezaduženost pojedinaca i obitelji. (4)

2.7 Prezaduženost u različitoj mjeri pogađa sve države članice. Porasla je uslijed financijske krize koja je destabilizirala gospodarstvo brojnih zemalja. Rješavanje problema prezaduženosti utoliko je važnije što svi gospodarski čimbenici trpe njegove financijske posljedice; naime, poduzeća, naročito mala i srednja poduzeća, također su oslabljena zbog toga što im klijenti, koji su postali insolventni, više ne mogu plaćati.

2.8 Danas je prezaduženost uzrok za još veću zabrinutost, budući da pogađa siromašne radnike i nezaposlene koji su nagomilali neplaćene račune za neophodne usluge poput opskrbe energijom i vodom, osiguranja i telefona te kasne s plaćanjem stanarine, pripadnike srednje klase, često nakon neočekivanih razvoja događaja, ali i umirovljenike, čije su mirovine smanjene uslijed politike štednje, ili koji financijski potpomažu svoje obitelji. (5) Uzroci za prezaduženost su utvrđeni. Ona je rezultat nezaposlenosti, nesigurnih radnih mjesta, te određenih obiteljskih okolnosti. Poznato je da su kućanstva s jednim roditeljem najviše pogođena. U nekim slučajevima prezaduženost može biti rezultat neočekivanih događaja, razvoda, odvojenog života, smrtnog slučaja, te bolesti ili invaliditeta koji iziskuju skupu zdravstvenu njegu. Nepristupačna cijena upisa na sveučilište u nekim državama članicama također ima značajnu ulogu u prezaduženosti mladih.

2.9 Nedavni porast prezaduženosti obuhvaća još jednu sociološku kategoriju: pripadnike srednje klase koji su izgubili zaposlenje te su se našli suočeni s velikim stambenim kreditima, bez izgleda da u kraćem roku nađu novo zaposlenje.

2.10 Između i unutar kategorija osoba pogođenih prezaduženošću postoji, dakle, velika raznolikost uzroka i posljedica prezaduženosti.

2.11 Opasnost od prezaduživanja povećana je uslijed neravnoteže između porasta prihoda i povećanja troškova života, što je povezano s promjenama u načinu života, nacionalnim politikama štednje, povećanjem izdataka za svakodnevni život poput onih za energiju, stanovanje, elektroničke komunikacije, telefon, prijevoz i financijske troškove.

2.12 Pribjegavanje kreditima u društvu obilja, potaknuto agresivnim i zavaravajućim reklamnim kampanjama, kako bi se nadoknadio manjak prihoda te stekla dobra i usluge, također je u brojnim slučajevima uzrok prezaduženosti. S tim u vezi treba napomenuti da se osjetljive kategorije društva zadužuju pod lošijim uvjetima, budući da uslijed insolventnosti nemaju pristup svim vrstama kredita. Opcije koje su im na raspolaganju su one najskuplje, poput gotovinskih kredita koji su često povezani s karticama koje izdaju različiti operateri, s vrlo visokim kamatama.

2.13 Često takve kreditne kartice stižu poštom na kućnu adresu, s popratnim tekstom koji sadrži formulacije poput: „čestitamo, dobili ste besplatni kredit, otplata bez dodatnih troškova”, čime se krše pravila o informiranju i zaštiti potrošača. EGSO zahtijeva da se trajanje upotrebe i najviša granica iznosa tih kartica strogo odredi. (6)

2.14 Pitanje kamata na stambene ili potrošačke kredite također zaslužuje posebnu pažnju. Neki krediti imaju promjenjive i neograničene kamate koje mogu znatno porasti uslijed promjena na tržištu.

2.15 Ponekad se izdaju krediti s progresivnim kamatama, pod izgovorom da se time osigurava solventnost kućanstava te na temelju pretpostavke da će prihodi rasti, što se zbog krize ne događa, uslijed ograničenja, pa čak i gubitka, plaća u nekim zemljama.

2.16 Osim toga, u nedostatku usklađenosti na europskoj razini, u nekim državama članicama ne postoje propisi o lihvarstvu.

2.17 Nekim prezaduženim kućanstvima koja kasne s plaćanjem ili otplatom prijeti veća opasnost od socijalne isključenosti te su u opasnosti da im se uskrate osnovne usluge ili ih se nasilno iseli iz stana, a ne treba zaboraviti ni problem pristupa zdravstvenoj skrbi koji ta nesigurnost uzrokuje. Na primjer, više od 75.000 prezaduženih Španjolaca nasilno je iseljeno iz stanova u 2012., što je 16,7 % više nego u 2011. (7)

2.18 Iako nisu posve jednaki u svim državama članicama, o glavnim uzrocima prezaduženosti postoji suglasnost. Međutim, ne raspolažemo sredstvima koja bi nam omogućila dovoljno preciznu ocjenu stanja na europskoj razini, kao što je Odbor naglasio u svojim prethodnim mišljenjima. (8) Ne postoji nijedna europska procjena. Štoviše, uspostava takvog mehanizma podrazumijeva, prije svega, usuglašavanje toga što se podrazumijeva pod „prezaduženošću”, kao i kriterija i metoda za njezinu ocjenu.

2.19 Odbor je to već ustanovio te se zalagao da se započne Zelena knjiga s preporukama za operativna rješenja, kao i elektroničko savjetovanje.

2.20 S tim u vezi, EGSO želi da se na europskoj razini uspostavi zajednička operativna definicija prezaduženosti koja bi s temeljila na činjenici da potrošač nije u stanju nositi se sa svim svojim dugovima, bez obzira na prirodu duga i obaveze potrošača. Naime, bez takve definicije koja bi omogućila precizno ocjenjivanje te raznovrsne pojave, postoji opasnost da javno djelovanje bude neučinkovito.

2.21 Podržava ideju osnivanja, bez dodatnih izdataka iz proračuna, europskog opservatorija za prezaduženost koja bi preuzela postojeće učinkovite nacionalne prakse.

2.22 Napokon, EGSO smatra da problem prezaduženosti treba rješavati preventivno, putem financijskog obrazovanja koje je neophodno za razvijanje odgovorne i kontrolirane potrošnje.

3. Uspostava zajedničke europske operativne definicije prezaduženosti

3.1 Prema studiji objavljenoj u veljači 2008. (9) koja je pružila opći pregled definicija i mjera usvojenih s ciljem rješavanja problema prezaduženosti u 18 država članica i jednoj državi članici Europske udruge slobodne trgovine (10), ne postoji konsenzus o definiciji prezaduženosti, budući da se koncepti razlikuju od države do države.

3.2 Prezaduženost je složena, raznovrsna i promjenjiva pojava, kao što se naglašava u statističkoj analizi iz 2013. koju je zatražila Glavna uprava za zdravlje i potrošače (SANCO) Europske komisije. (11)

3.3 Kao što je istaknulo i Vijeće Europe (12), ona može obuhvaćati probleme u vezi s otplatom kredita, kao i one koji se očituju iz dana u dan u poteškoćama s plaćanjem računa.

3.4 Iz tih različitih izvora proizlazi da je mjerna jedinica u većini slučajeva kućanstvo. Gotovo polovica nacionalnih definicija uključuje trajanje zaduženosti ili njenu strukturnu prirodu. Većina ih navodi sposobnost da se ispune preuzete obaveze.

3.5 U podlozi tih definicija postoje, dakle, neki zajednički elementi koji mogu poslužiti kao zajednička osnova.

3.6 Po mišljenju EGSO-a pri uspostavi zajedničke operativne definicije prezaduženosti trebalo bi uzeti u obzir sljedeće elemente: — kućanstvo, kao odgovarajuću mjernu jedinicu za određivanje stupnja prezaduženosti (13); — preuzete financijske obaveze. One uključuju stambene kredite, potrošačke kredite, račune za telefon, digitalnu komunikaciju i osnovne usluge (vodu, grijanje, električnu energiju, zdravstvene usluge…), stanarinu, svakodnevne troškove (hranu, prijevoz, školarinu...). — neformalne obaveze preuzete unutar obitelji ili neke zajednice. EGSO zahtijeva da se taj kriterij uzme u obzir, budući da predstavlja sve važniji element prezaduženosti; — nemogućnost plaćanja. Prezaduženo kućanstvo nije sposobno plaćati tekuće troškove, kao ni one vezane za preuzete ili neformalne obaveze; — strukturna prezaduženost. Riječ je o vremenskom kriteriju koji se odnosi na dugotrajne i stalne financijske probleme; — dostojan životni standard. Kućanstvo mora biti u stanju poštivati svoje preuzete financijske obaveze ili neformalne obaveze, bez smanjenja minimalnih troškova ključnih za održavanje životnog standarda; — insolventnost. Kućanstvo nije sposobno riješiti svoje financijske probleme korištenjem svoje financijske i druge imovine.

4. Sprečavanje prezaduženosti

4.1 Financijsko obrazovanje i odgovorna potrošnja

4.1.1 Smanjenje broja slučajeva prezaduženosti nije moguće postići samo uspostavom mehanizma za suzbijanje prezaduženosti. Nužan je cjelovit pristup. Potrebno je poduzeti preventivne mjere kako bi se prezaduženost izbjegla u najvećoj mogućoj mjeri.

4.1.2 Potreba za financijskim obrazovanjem redovito se spominje u raspravama o financijskim uslugama, no u tu svrhu nisu dodijeljena odgovarajuća sredstva. U to se lako možemo uvjeriti ako usporedimo svote namijenjene oglašavanju i one dodijeljene financijskom obrazovanju.

4.1.3 Među mjerama koje preporučuje, EGSO je već naglasio da je potrebno razviti obrazovanje da bi se ostvarila održiva potrošnja. (14) Smatra da je financijsko obrazovanje neophodno, jer doprinosi dobrom upravljanju vlastitim proračunom i sprečavanju prezaduženosti.

4.1.4 EGSO ističe da ni u jednoj od 18 gore navedenih država članica preventivno obrazovanje ne osigurava jedinstveni pružatelj. Želi da Europska unija uspostavi sustav obrazovanja koji će biti na visini postavljenih ciljeva.

4.1.5 Zahtijeva da se financijsko obrazovanje uključi u školske nastavne programe. S tim u vezi ističe da je to obrazovanje potrebno prilagoditi dobi i znanju polaznika kako bi odgovorilo na njihove potrebe.

4.1.6 Komisija bi također trebala poticati države članice da osmisle nacionalni program financijskog obrazovanja, bilo da ga provode nastavnici ili da je organiziran u okviru javno-privatnih partnerstava, te osigurati bolje informiranje o instrumentima koji postoje na europskoj razini.

4.1.7 EGSO smatra da treba ojačati informativne kampanje i kampanje senzibilizacije na temu financija, budući da bi obrazovanje trebalo obuhvatiti sve segmente javnosti. Smatra da te kampanje mogu organizirati razni socioekonomski čimbenici, tijela javnih vlasti, nevladine organizacije, stručna udruženja i udruženja potrošača. Treba, naime, iskoristiti komplementarnost različitih izvora informacija, u cilju općeg interesa. Nužnost širenja informacija prepoznata je u nekim zemljama, koje su uspostavile programe dostupne građanima.

4.1.8 Također smatra da je važno da osobe koje to žele imaju tijekom cijelog života lak pristup informacijama, savjetima, pomoći u upravljanju proračunom ili rješavanju poteškoća koje mogu imati sa svojom kreditnom ustanovom, ali i pružateljem usluga ili upravnim tijelom. S tim u vezi smatra da treba podržati i naglasiti značaj dosadašnjeg rada udruga potrošača, bliskih javnosti, koje pružaju pomoć time što organiziraju informativne sastanke te besplatno pružaju podršku i pomažu osobama kojima je to potrebno.

4.1.9 Napokon, prezaduženost nije moguće savladati bez poštivanja duha i slova propisa o potrošačkim kreditima, stambenim kreditima i nepoštenim trgovačkim praksama (nepoštene odredbe, zavaravajuće oglašavanje, agresivna prodaja po kućama). (15)

4.2 Prezaduženost treba sprečavati poticanjem odgovornih kredita i kaznama koje imaju preventivni učinak u slučaju kršenja obaveze informiranja od strane stručnih osoba

4.2.1 Stručne osobe se trebaju ponašati odgovorno od trenutka kad ponude svoje proizvode, tijekom oglašavanja, te pri davanju savjeta i objašnjenja potrošačima prilikom potpisivanja ugovora o kreditu. To iziskuje pojedinačan pristup, što nažalost trenutno nije uobičajeno u praksi, unatoč postojećim zakonima i kodeksima ponašanja koji postoje u većini zemalja. Transparentnost u pogledu proizvoda, osobito kad je riječ o kreditima u stranoj valuti, te u pogledu opasnosti za jamce ili supružnike koji su neizravno odgovorni, kao i jasnoća informacija, moraju biti pravilo bez obzira na korišteni medij.

4.2.2 EGSO podržava koncept odgovornog kredita jer on uključuje odgovornost ugovornih stranaka. (16) Kontrola dodjele kredita uz pomoć registara u skladu je s tim pristupom.

4.2.3 U tom osjetljivom kontekstu, EGSO smatra da posebnu pažnju treba posvetiti obradi osobnih podataka.

4.3 Spriječiti prezaduženost propisima o kreditima i sektoru osobnih kredita

4.3.1 Direktiva 2004/48/EZ o ugovorima o potrošačkim kreditima (17) nalaže državama članicama da od davatelja kredita ili kreditnih posrednika zahtijevaju da pri oglašavanju potrošačima pruže jasne informacije, stavljajući im na raspolaganje elemente za usporedbu, te također određuje osnovne financijske podatke koji trebaju biti uključeni u ugovor.

4.3.2 Ta direktiva, koja se temelji na informiranju potrošača, nije dovoljna za sprečavanje prezaduženosti.

4.3.3 Učinkoviti zakoni na tom području trebaju biti dopunjeni mjerama obrazovanja stručnih osoba i potrošača.

4.3.4 Stoga neke države članice zahtijevaju više od onoga što je propisano tom direktivom te su odredile da ugovori o potrošačkim kreditima moraju upozoriti potrošača na određene zloupotrebe, ili ga podsjetiti na njegovo pravo da primi detaljan raspored otplate.

4.3.5 EGSO zahtijeva strože i ambicioznije zakone nego što je Direktiva 2006/114/EZ u pogledu zavaravajućeg i komparativnog oglašavanja (18), kojima bi se zabranili određeni oblici zavaravajućeg oglašavanja i zloupotrebe oglašavanja, naročito kad je takvo oglašavanje usmjereno na ranjive potrošače ili one koji već ionako nisu u stanju otplaćivati svoje dugove. (19)

4.4 Borba protiv lihvarstva

4.4.1 Europski bi potrošač bio bolje zaštićen kad bi postojao europski okvir protiv lihvarstva. Ključni instrument borbe protiv lihvarstva sastoji se u određivanju najvišeg iznosa ukupnih troškova kredita koji obuhvaća sve kamate i troškove vezane za kreditni ugovor te je izražen u obliku postotka prema metodi određivanja efektivne godišnje kamatne stope, koja može varirati ovisno o vrsti kredita i posuđenom iznosu.

4.4.2 Pristup lihvarstvu u Europi vrlo je neujednačen. (20)

4.4.3 Obično postoje zaštitni mehanizmi za kredite namijenjene privatnim osobama, no neke su zemlje potpuno liberalizirale svoje sustave za lihvarstvo za kredite namijenjene poduzećima. Samo su još Francuska i Italija izuzetak.

4.4.4 U većini zemalja kontrola kamatne stope ne temelji se na zakonu, već na sudskoj praksi. To je slučaj u Velikoj Britaniji i Španjolskoj.

4.4.5 U Njemačkoj sudovi lihvarstvo procjenjuju na temelju prosječne tržišne stope koju Savezna banka Njemačke objavljuje svakog mjeseca za različite vrste kredita. Razlika se smatra pretjeranom kad je dvostruko veća od tržišnog prosjeka.

4.4.6 Italija, poput Francuske, ima zakon kojim su regulirane kamatne stope. Visina kamatne stope koju se smatra pretjeranom također se iznova određuje svakog tromjesečja. No smatra se da je kamatna stopa lihvarska ako za više od 50 % premašuje prosječnu stopu koju primjenjuju banke.

5. Rješavanje problema prezaduženosti

5.1 Mnoge države članice uvele su pravne postupke za ograničavanje prezaduženosti. Unatoč tome što ne postoje komparativne ili statističke studije o zakonodavstvu koje bi obuhvaćale svih 28 država članica, iz raspoloživih podataka proizlazi da je glavni cilj rješavanja problema prezaduženosti ponuditi rješenje koje bi kućanstvima omogućilo da izbjegnu socijalnu isključenost te, kad je to moguće, da otplaćuju dugove u skladu sa svojim platežnim mogućnostima. Neki sustavi dopuštaju djelomično ili potpuno poništenje duga u slučaju kad su prezadužene osobe u bezizlaznoj situaciji, kako bi im se pružila druga prilika.

5.2 Insolventno pravo koje se odnosi na poduzeća, o kojem je EGSO izradio mišljenje, zanimljiv je primjer u tom smislu. (21)

5.3 Većina europskih država uvela je sudske postupke rješavanja prezaduženosti koji se razlikuju ovisno o prirodi, uvjetima pristupa i vrsti duga.

5.3.1 Svi oni pružaju mogućnost da sud prezaduženim osobama i njihovim vjerovnicima nametne plan podmirenja duga. Odluci obično prethodi „prijateljska” faza u kojoj se nastoji postići dogovor različitih strana o planu te nakon koje, ako se dogovor postigne, sud odobrava plan. (22)

5.3.2 Usporedo s intervencijom suda, postoji mogućnost da se u tim postupcima ovlasti sudskog službenika (medijator za dugove u Belgiji, stečajni upravitelj u Nizozemskoj) koji zaprima prijave duga, provjerava ih, pribavlja podatke o životnim uvjetima i imovini prezaduženih osoba, po potrebi određuje neophodni prihod kako bi se tim osobama omogućilo da ispunjavaju svoje tekuće obaveze, zadržava višak prihoda namijenjen podmirivanju duga, stavlja na prodaju određenu njihovu imovinu, izrađuje plan otplate i nadzire njegovu provedbu, kao i savjesnost prezaduženih osoba. (23)

5.3.3 EGSO s tim u vezi ističe potrebu da se na europskoj razini utvrdi da se određena imovina od vitalne važnosti ni u kom slučaju ne može zaplijeniti niti prodati po vrlo niskoj cijeni.

5.3.4 Uvođenje takvih postupaka najčešće znači da obični vjerovnici ne mogu pokretati pojedinačne postupke u kojima bi zahtijevali imovinu ili prihode dužnika. Naravno, dužnici se ne smiju dodatno zadužiti, jer mogu izgubiti pravo na postupak podmirivanja.

5.3.5 Odbor smatra da bi ujednačavanje tih postupaka bilo u interesu zaštite potrošača od opasnosti socijalne isključenosti, pod uvjetom da su oni brzi, jednostavni, te besplatni za dužnike koji se u načelu nalaze u osjetljivom položaju.

5.3.6 Osim toga, obustava progona trebala bi biti proglašena već na početku postupka, kako bi se izbjegao pritisak od strane vjerovnika.

5.3.7 EGSO skreće pozornost na to da je potrebno predvidjeti fazu provjere zahtjeva vjerovnika, čime bi se zaštitila prava različitih strana.

5.3.8 Ističe da se u nekim zemljama o glavnom mjestu stanovanja odlučuje zasebno kako bi se izbjeglo iseljavanje obitelji iz njihovih domova. Pozdravlja takve propise te smatra da bi ih trebalo sistematski usvojiti kako bi se izbjegla socijalna isključenost obitelji, što treba biti ključni cilj u interesu društva.

5.3.9 Preporučuje da se omogući djelomično ili potpuno brisanje duga u najtežim situacijama, kako bi se spriječila opasnost od socijalne isključenosti.

5.3.10 Odbor smatra da postupak za savladavanje prezaduženosti ne smije imati za posljedicu uskraćivanje osnovnih bankovnih usluga, budući da su one neophodne za gospodarski i socijalni život.

5.3.11 EGSO inzistira na činjenici da sredstva stavljena na raspolaganje kako bi se osiguralo funkcioniranje tih instrumenata moraju omogućiti da se svakom slučaju pristupi pojedinačno. S tim u vezi smatra da bi bilo primjereno predvidjeti sustave pomoći za osobe koje smatraju da im je ona potrebna.

6. Osiguranje visoke razine zaštite potrošača da bi se doprinijelo učvršćivanju jedinstvenog tržišta

6.1 EGSO smatra da je, kako bi se postigao taj cilj, potrebno u svim državama uspostaviti jedinstveni postupak, koji bi se također zasnivao na Povelji o temeljnim pravima, članku 114. UFEU-a te članku 81. UFEU-a, u skladu s općim načelima koje bi Komisija predložila u direktivi, slijedeći smjernice za veću jedinstvenost unutarnjeg tržišta koje su navedene u daljnjem tekstu.

6.2 EGSO naglašava da se neke od predloženih smjernica već primjenjuju u nekim državama članicama te da bi bilo dobro kad bi se primjenjivale svugdje.

6.3 Mehanizmi pomoći za prezadužene osobe

6.3.1 Savjeti koji se tiču financijskih usluga i potrošnje, obaveza banaka i kreditnih ustanova da daju savjete, kao i pomoć u upravljanju proračunom, zaduženim osobama često nisu dovoljni, ili su neprimjereni. Nacionalne javne vlasti moraju stoga osobama koje imaju teškoća staviti na raspolaganje socijalne službe koje će im, ukoliko one to žele, moći odmah pomoći, pa i pružiti im besplatnu pravnu pomoć. S tim u vezi bi države članice mogle podržati i službeno priznati ulogu koju u pružanju pravne pomoći imaju udruge za zaštitu potrošača.

6.3.2 Socijalna pomoć se može predvidjeti za najteže slučajeve prezaduženosti, kako bi se pokrili troškovi za struju i plin, stanovanje, osiguranje, prehranu, zdravstvenu njegu, te otplatu čitavog duga, ili jednog njegovog dijela, vjerovnicima.

6.3.3 Potrebno je, također, uvesti mehanizam za analizu konkretne situacije u kojoj se osobe nalaze, provjeru zakonitosti svota koje se od njih zahtijevaju, pregovaranje s vjerovnicima o planu podmirenja duga ili pripremu drugih rješenja poput sudskog postupka, te informiranje o njihovim pravima i obavezama.

7. Europski opservatorij za prezaduženost

7.1 EGSO preporučuje osnivanje europskog opservatorija za prezaduženost bez dodatnih proračunskih troškova. Taj bi se instrument oslanjao na postojeće nacionalne sustave te bi trebao nadoknaditi trenutni nedostatak pouzdanih statističkih podataka i omogućiti dubinsku analizu uzroka prezaduženosti i tipologije prezaduženih osoba, usporedbu stanja među državama članicama i predloženih mjera za rješavanje tog problema, te praćenje razvoja te pojave.

7.2 Djelovanje opservatorija mogla bi nadopuniti mreža razmjene znanja, otvorena svim zainteresiranim osobama, koja bi pružila prostor za dijalog o najboljim praksama.

7.3 Naime, borba protiv prezaduženosti potrošača i sprečavanje socijalne isključenosti iziskuju cjelovit pristup. Nije se moguće na učinkovit način boriti protiv te pojave izoliranim mjerama koje nisu usklađene na europskoj razini. Nužna je veća suradnja potrošača, tijela javne vlasti i poduzeća kako bi se uspostavile kreativnije i učinkovitije metode.

7.4 Opservatorij bi se mogao sastojati od odjela koji bi se bavili sljedećim temama: prikupljanjem podataka, postojećim pravnim okvirima, te mjerama podizanja razine svijesti i obrazovanja.

7.5 Članovi opservatorija bili bi iz privatnog i iz javnog sektora. Privatni sektor mogli bi predstavljati članovi europskih i nacionalnih strukovnih i potrošačkih udruga iz raznih gospodarskih sektora i geografskih područja, koji su aktivni u borbi protiv prezaduženosti. Aktivno bi sudjelovali u radu odjela opservatorija, po potrebi u okviru specijaliziranih radnih skupina.

7.6 Javni bi sektor predstavljali nacionalni stručnjaci koje bi imenovale države članice, a koji su uspostavili veze s privatnim sektorom i imaju iskustva na području prezaduženosti i zaštite potrošača. Nacionalni predstavnici trebali bi također imati iskustva na području podizanja razine svijesti šire javnosti.

Bruxelles, 29. travnja 2014. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Henri MALOSSE

(1) COM(2013) 83 final; mišljenje EGSO-a SL C 271 od 19.9.2013., str. 91..

(2) Europska središnja banka 2013. Anketa Eurosustava o financijama i potrošnji kućanstava (Household Finance and Consumption Survey: Results from the first wave), Statistics Paper Series, travanj 2013., str. 57.–71.

(3) Eurofound 2013., Prezaduženost kućanstava u EU-u: uloga neformalnih zajmova (Household over-indebtedness in the EU: The role of informal debts), Ured za publikacije Europske unije, Luxembourg.

(4) Izvješće Senata „Rješavanje problema prezaduženosti” (Le traitement du surendettement). Služba za europske poslove. travanj 1998.

(5) Eurofound 2013., op. cit.

(6) SL C 18 od 19.1.2011., str. 24..

(7) L'Expansion.com, novinska agencija AFP, objavljeno 22.3.2013.

(8) SL C 44 od 16.2.2008., str. 74..

(9) Towards a common operational European definition of over-indebtedness, studija koju su za Glavnu upravu Europske komisije za zapošljavanje, socijalna pitanja i jednake mogućnosti izradili OEE (Europski opservatorij za štednju), CEPS (Centar za europske političke studije) i PFRC (Centar za istraživanje osobnih financija pri Sveučilištu u Bristolu).

(10) Njemačka, Austrija, Belgija, Bugarska, Španjolska, Finska, Francuska, Grčka, Irska, Italija, Litva, Luksemburg, Nizozemska, Poljska, Portugal, Češka Republika, Ujedinjena Kraljevina, Švedska i Norveška.

(11) The over-indebtedness of European households: updated mapping of the situation, nature and causes, effects and initiatives for alleviating its impact. Civic Consulting of the Consumer Policy Evaluation Consortium (CPEC), 17.1.2013.

(12) Preporuka Rec(2007)8 Vijeća ministara državama članicama o pravnim rješenjima za probleme zaduženosti. Vijeće Europe, 20.6.2007.

(13) Ta je definicija izvedena iz metodologije Europskog sustava računa (ESA 95).

(14) SL C 318 od 29.10.2011., str. 24..

(15) Ta su pitanja obuhvaćena Direktivom 2011/83/EU o pravima potrošača (SL L 304 od 22.11.2011., str. 64.).

(16) SL C 44 od 16.2.2008., str. 74. i SL C 318 od 29.10.2011., str. 24.

(17) SL L 133 od 22.5.2008., str. 66..

(18) SL L 376 od 27.12.2006., str. 21.

(19) Primjerice oglašavanje „besplatnih kredita”, „čak i u slučaju postupka”, ili „čak i za one koji su na popisu dužnika nacionalne banke”, ili oglašavanje kojim se potiče na „regrupiranje” prethodno ugovorenih kredita pod nepoštenim uvjetima, ili kojim se ističe kako se jednostavno i brzo kredit može dodijeliti.

(20) Članak L313-3 Zakonika o potrošnji. U Francuskoj je lihvarstvo kazneno djelo kažnjivo zatvorskom kaznom od dvije godine i/ili novčanom kaznom od 45 000 eura. Štoviše, previsoko naplaćeni troškovi moraju biti pridodani otplati glavnice duga. Ako je dug u međuvremenu otplaćen, davatelj kredita mora vratiti nepravedno naplaćenu svotu, zajedno s kamatama. Za svaku kategoriju financiranja određuje se stopa koja s smatra lihvarskom. Tu stopu svako tromjesečje određuje Banka Francuske, te se ona objavljuje u Službenom listu.

(21) SL C 271 od 19.9.2013., str. 55..

(22) To može biti dio samog postupka te se zasnivati na sudskoj odluci kojom se dozvoljava takav postupak (Francuska, Belgija), ili čini obavezan preduvjet no nije dio postupka (Nizozemska).

(23) Ponekad ta regulativna funkcija nije predviđena, ali dio gore nabrojanih zadataka provodi neko upravno tijelo (u Francuskoj je to Komisija departmana).