Na međunarodnoj razini, vođe skupine G20 u svojoj su deklaraciji donesenoj na sastanku na vrhu održanom 15. studenoga 2008. u Washingtonu na temu financijskih tržišta i svjetskog gospodarstva pozvali na hitno djelovanje u pogledu „revizije praksi isplata naknada s obzirom na to da se odnose na poticaje za preuzimanje rizika i inovacije”. Deklaracijom sa sastanka na vrhu skupine G20 u Londonu 2. travnja 2009. o jačanju financijskog sustava i izjavom sa sastanka na vrhu održanom u Pittsburghu od 24. do 25. rujna 2009. potvrđeno je složno stajalište svjetskih vođa da su „reforma politika i praksi isplata naknada ključni dio u poduzimanju napora za povećanje razine financijske stabilnosti” i predanost promicanju i provedbi načela i standarda u pogledu dobrih praksi isplata naknada, koje je donio Odbor za financijsku stabilnost (FSB).

Primjena na investicijska društva: investicijska društva tvrde da su pravila o primicima namijenjena kreditnim institucijama i nisu pogodna za njihov poslovni model i profil rizičnosti koji je, prema njihovim tvrdnjama, vrlo različit od profila kreditnih institucija. Komisija je u svojoj reviziji uvažila zabrinutost koju su izrazila investicijska društva, no suočila se s ograničenjima u dostupnosti podataka zbog čega u toj fazi nije bilo moguće doći do zaključka o tom aspektu. U skladu s Uredbom o kapitalnim zahtjevima Komisija trenutačno preispituje bonitetni sustav koji se primjenjuje na investicijska društva. Možda će se biti potrebno ponovno pozabaviti pitanjem općenite primjene pravila o primicima na investicijska društva s obzirom na nalaze te tekuće revizije.

Stoga je važno imati na umu da se tvrdnje u nastavku odnose na nalaze Komisije do sada i temelje se isključivo na ograničenim dostupnim podacima s obzirom na to da je razdoblje od stupanja pravila na snagu kratko, a iskustvo u njegovoj primjeni ograničeno.

Štoviše, iz Komisijine ocjene učinkovitosti tih pravila, a na temelju argumenata koje su iznijeli industrija, nadzorna tijela i Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo vidljivo je da, ako bi se uistinu primijenila pravila u pogledu odgode i isplate u instrumentima unutar malih i jednostavnih institucija te na zaposlenike koji primaju beznačajni iznos varijabilnih primitaka, to bi vjerojatno dovelo do nestanka varijabilnih primitaka u brojnim slučajevima te na taj način i do nestanka veze između plaće i uspješnosti. U tom se slučaju ne bi ostvario cilj usklađivanja primitaka s profilom rizičnosti predmetnih institucija.

Iz procjena Europskog nadzornog tijela za bankarstvo vidljivo je da primjena zahtjeva u pogledu odgode i isplate u instrumentima doista može biti preskupa i opterećujuća za male institucije i za zaposlenike s niskim iznosom varijabilnih primitaka. Procjenjuje se da jednokratni troškovi primjene tih pravila za male institucije iznose od 100 000 do 500 000 EUR, a tekući troškovi od 50 000 do 200 000 EUR godišnje. Ti su troškovi povezani s činjenicom da male institucije trebaju znatno više uložiti u ljudske resurse, usluge informacijskih tehnologija i savjetodavne usluge i učestalo se suočavaju s poteškoćama pri stvaranju odgovarajućih instrumenata, često zbog svojeg statuta ili vlasničke strukture. Procjenjuje se da jednokratni troškovi za velike institucije u pogledu primjene pravila na zaposlenike koji primaju niski iznos varijabilnih primitaka iznose od milijun do 5 milijuna EUR, a tekući godišnji trošak od 400 000 do 1,5 milijun EUR. Ti su troškovi povezani s činjenicom da velike institucije trebaju primijeniti pravila na sve svoje utvrđene zaposlenike, čime će biti obuhvaćen veliki broj pojedinaca.

Promatrajući europske prosjeke, iz podataka koje je prikupilo Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo vidljivo je da su se prosječni varijabilni primici smanjili unatoč tome što su se posljednjih godina povećali prosječni fiksni primici po utvrđenom zaposleniku. Zaključak stoga slijedi da se smanjio relativni ponder varijabilnih primitaka u ukupnim primicima. Međutim, ti su se trendovi već pojavili nekoliko godina prije uvođenja pravila o maksimalnom omjeru. Osim maksimalnog omjera postoje elementi koji bi mogli imati učinak na razine i razmjere komponenti primitaka (npr. financijski rezultati, profitabilnost i opći bonitetni zahtjevi). Štoviše, povećanje fiksnog dijela primitaka primijećeno je i u nekoliko jurisdikcija izvan EU-a (uključujući SAD i neke azijske zemlje).

Ti su rezultati dobiveni na temelju prosjeka dobivenog iz podataka koje su dostavile uglavnom velike bankarske grupe i treba ih pažljivo tumačiti. Iako se ukupni pomak prema fiksnim primicima ne može izričito povezati s primjenom pravila o maksimalnom omjeru, vjerojatno je da je u nekim pojedinačnim slučajevima primjena pravila o maksimalnom omjeru dovela do preusmjeravanja s varijabilnih na fiksne primitke.

(iii) Kako pravilo o maksimalnom omjeru utječe na preuzimanje rizika i ponašanje?

Pravilo o maksimalnom omjeru uvedeno je kao oblik zaštitne mjere u odnosu na ponašanje, čiji je cilj kontrola poticaja za prekomjerno preuzimanje rizika potaknuta visokim iznosima varijabilnih primitaka. Ipak, dio industrije, neke države članice i neki akademici smatraju da veće oslanjanje na fiksnu plaću može imati negativan učinak na usklađenost poticaja za zaposlenike s interesima investicijskih društava i društva općenito.

Teško je izmjeriti učinak na ponašanje pojedinca. Nedavno istraživanje pokazalo je da među institucijama postoji podjela u pogledu očekivanog učinka maksimalnog omjera na ponašanje, a prema nekim sugestijama on ovisi i o kulturnom podrijetlu. Ne čini se da ispitani zaposlenici misle da veći udjel fiksnih primitaka utječe na njihovu motivaciju ili preuzimanje rizika (niti da preuzmu više niti manje rizika).

Izneseni su dodatni argumenti da bi se primjenom pravila o maksimalnom omjeru ograničio dio primitaka povezanih s uspješnošću u pogledu kojih je moguće primijeniti alate za usklađivanje rizika kao što su odgoda, isplata u instrumentima, malus i povrat primitaka. Međutim, iz podataka se daje naslutiti da je varijabilnim primicima, koje je moguće dodijeliti u okviru ograničenja uvedenih pravilom o maksimalnom omjeru, moguće obuhvatiti širu primjenu tih mehanizama, osobito malusa i povrata primitaka (vidjeti odjeljak III. pododjeljak C. točku (i)).

Štoviše, alati za naknadnu prilagodbu, čak i ako imaju određeni odvraćajući učinak, nisu dostatni za ublažavanje štetnih poticaja za preuzimanje rizika ili lošeg ponašanja s obzirom na to da ih se u osnovi primjenjuje kao reaktivan alat u slučaju kada dođe do štete.

Imajući u vidu nedavno uvođenje pravila o maksimalnom omjeru i ograničeno iskustvo u njegovoj primjeni, prerano je izvući jasne zaključke o njegovu učinku na poticaje za prekomjerno preuzimanje rizika i na loše ponašanje. To su prepoznala i neka nadzorna tijela.

(iv) Učinak pravila o maksimalnom omjeru na fiksne troškove i profitabilnost

Prema procjenama Europskog nadzornog tijela za bankarstvo fiksni primici utvrđenih zaposlenika za većinu ispitanih institucija imaju relativno malu važnost: čine manje od 5 % ukupnih administrativnih troškova i 1 % vlastitih sredstava. Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo ustanovilo je i da su se od 2013. do 2014. neznatno povećali fiksni troškovi za većinu ispitanih institucija. Slično tome, drugi su izvori dali naslutiti da učinak na fiksnu troškovnu osnovicu institucija zbog pomaka od varijabilnog prema fiksnom ne bi bio bitan.

U svakom slučaju, razinu do koje institucije mogu smanjiti svoju ukupnu troškovnu osnovicu smanjenjem varijabilnih primitaka ne bi trebalo previše naglasiti s obzirom na to da se 2014., kako je vidljivo iz analize Europskog nadzornog tijela za bankarstvo, od ukupnih administrativnih troškova većine ispitanih institucija samo 1 % do 2 % odnosilo na ukupne varijabilne primitke utvrđenih zaposlenika. Štoviše, razina do koje institucije mogu upotrijebiti varijabilne primitke utvrđenih zaposlenika za smanjenje svoje troškovne osnovice čak se 2014. i povećala zbog većeg broja utvrđenih zaposlenika.

U pogledu učinka pravila o maksimalnom omjeru na profitabilnost institucija, u analizi Europskog nadzornog tijela za bankarstvo navedeno je da je profitabilnost institucija u razdoblju od 2013. do 2014. ostala velikim dijelom stabilna. Štoviše, prema procjenama Europskog nadzornog tijela za bankarstvo, ukupan trošak fiksnih primitaka na zbirnoj osnovi namijenjenih utvrđenim zaposlenicima bio je 2014. relativno nizak u usporedbi s neto dobiti institucija. To ukazuje da postoji nezanemarivi prostor za povećanje fiksnih primitaka prije no što se dosegne razina koja bi ugrozila cjelokupnu profitabilnost institucija.

Naposljetku, za razliku od nekih drugih odredbi o primicima (tj. odgodi i isplati u instrumentima), koje je u nekim slučajevima moguće povezati s bitnim troškovima i opterećenjima u pogledu provedbe i usklađenosti kako je objašnjeno u odjeljku III. pododjeljku C. točki (ii), pravilo o maksimalnom omjeru je jednostavno, a njegova provedba nije povezana sa značajnim administrativnim troškovima te ga je lako primijeniti.

S obzirom na nedavno uvođenje pravila o maksimalnom omjeru i na ograničeno iskustvo u njegovoj primjeni, u ovoj se ranoj fazi može smatrati da su tvrdnje o gubitku fleksibilnosti troškova, većoj osjetljivosti institucija na poslovne cikluse i negativnom učinku regulatornih zahtjeva u pogledu vlastitog kapitala te profitabilnosti institucija neutemeljene, a osobito kada je riječ o kreditnim institucijama.

(v) Učinak pravila o maksimalnom omjeru na konkurentnost

Izražena je zabrinutost da bi zbog pravila o maksimalnom omjeru moglo doći do smanjenja konkurentnosti institucija tako što će negativno utjecati na njihovu sposobnost privlačenja i zadržavanja talentiranih zaposlenika u usporedbi s društvima koja nisu uređena propisima (bilo unutar financijskog ili drugih sektora u koje je moguće prenijeti vještine). Brojni elementi utječu na odluku zaposlenika da ode, a to su sigurnost radnog mjesta, mogućnosti napredovanja, ugled koji uživa sektor, oporezivanje, obitelj, jezik i uvjeti života. Daje li zaposlenik prednost varijabilnim ili fiksnim primicima može u osnovi ovisiti i o osobnim i kulturnim sklonostima. Osim općenitih i često prilično teoretskih tvrdnji koje je iznijela industrija, do sada nije bilo konkretnih dokaza iz kojih bi se dalo naslutiti da je na konkurentnost institucija EU-a s obzirom na privlačenje i zadržavanje zaposlenika utjecalo uvođenje pravila o maksimalnom omjeru, no to bi možda valjalo dodatno ocijeniti nakon što ste stekne više iskustva u primjeni pravila.

(vi) Zaposlenici koji rade za društva kćeri s poslovnim nastanom izvan EGP-a

Neke institucije aktivne na međunarodnom tržištu čije je sjedište u EGP-u natuknule su da je teško natjecati se s društvima u inozemstvu za talentirane pojedince i da se povećala fluktuacija zaposlenika u zemljama izvan EGP-a. Međutim, nisu to mogli potkrijepiti brojkama niti dokazati da je to moguće pripisati uvođenju pravila o maksimalnom omjeru. Dalo se i naslutiti da zbog razlika u nacionalnim pravilima banke aktivne na međunarodnom tržištu možda neće moći uspostaviti dosljedne strategije isplate naknada u cijeloj organizaciji te da bi se mogao pojaviti problem u pogledu usklađenosti sa sustavom primitaka na lokalnoj razini.

Razlog zbog kojeg institucije aktivne na međunarodnom tržištu čije je sjedište u EGP-u trebaju primijeniti pravila o primicima na konsolidiranoj osnovi, uključujući na društva kćeri s poslovnim nastanom izvan EGP-a, jest da ta društva kćeri mogu utjecati na stanje i stabilnost grupe. Drugi se razlog tiče rješavanja rizika koji se sastoji u tome da društva kćeri s poslovnim nastanom izvan EGP-a rado izbjegavaju primijeniti pravila o primicima. Zaposlenici koji rade za društva kćeri s poslovnim nastanom izvan EGP-a trebat će se pridržavati pravila o primicima iz Direktive o kapitalnim zahtjevima koja se primjenjuju na njihovo matično poduzeće ako se utvrdi da imaju značajan učinak na profil rizičnosti grupe iz Direktive o kapitalnim zahtjevima kojoj pripadaju. Stoga će se broj zaposlenika na koje to uglavnom utječe vjerojatno ograničiti. Direktivom o kapitalnim zahtjevima izričito se određuje da pravila ne treba primijeniti ako je moguće dokazati da bi njihova primjena bila nezakonita prema zakonima treće zemlje u kojoj društvo kćer ima poslovni nastan.

Na ocjenu učinka pravila o maksimalnom omjeru u područjima nadležnosti izvan EGP-a trenutačno utječe relativno ograničeno iskustvo s tim pravilom. Na temelju dostupnih informacija nema dovoljno elemenata iz kojih bi se u ovoj fazi dalo naslutiti da se pravilo o maksimalnom omjeru ne bi trebalo i dalje primjenjivati na takve zaposlenike.