1.Uvod

U ovoj se Komunikaciji o Oglednom nuklearnom programu (PINC), propisanom člankom 40. Ugovora o Euratomu, daje pregled ulaganja u EU-u u svim fazama nuklearnog životnog ciklusa. To je prvi program koji je predstavila Komisija nakon nesreće u nuklearnoj elektrani Fukushima Daiichi u ožujku 2011.

Nuklearna je energija dio kombinacije izvora energije polovine država članica EU-a. U onim državama koje su se njome odlučile koristiti nuklearna energija ima ulogu u osiguravanju sigurnosti opskrbe električnom energijom. U tom se kontekstu u Strategiji energetske unije i Europskoj strategiji energetske sigurnosti ističe da države članice trebaju primijeniti najviše standarde sigurnosti, zaštite, zbrinjavanja i neširenja otpada, kao i diversificirati opskrbu nuklearnim gorivom. Na taj će se način pomoći ostvarivanju ciljeva okvira za klimatsku i energetsku politiku za razdoblje do 2030.

S 27 % električne energije proizvedene iz nuklearne energije i 27 % iz obnovljivih izvora , EU je trenutačno jedno od tri velika gospodarstva u kojima se više od polovine električne energije proizvodi bez stvaranja stakleničkih plinova.

Ogledni nuklearni program temelj je za raspravu o tome na koji način nuklearna energija može pomoći u ostvarivanju energetskih ciljeva EU-a. Budući da je nuklearna sigurnost i dalje glavni prioritet Komisije, Ogledni nuklearni program obuhvaća posebno ulaganja povezana s unapređenjem sigurnosti nakon nesreće u Fukushimi i ona povezana s dugoročnim radom postojećih nuklearnih elektrana. Usto, s obzirom na to da nuklearna industrija u EU-u prelazi u novu fazu koju obilježavaju povećane aktivnosti u zadnjoj fazi životnog ciklusa, Oglednim nuklearnim programom pridonijet će se utemeljenoj raspravi o povezanim potrebama za ulaganjima i upravljanju nuklearnim obvezama.

Oglednim nuklearnim programom obuhvaćena su i pitanja povezana s ulaganjem u istraživačke reaktore i povezani gorivni ciklus, uključujući proizvodnju medicinskih radioizotopa.

2.Nuklearna energija

2.1.Nedavne promjene u nuklearnoj politici

U 14 država članica u pogonu je 129 nuklearnih reaktora s ukupnim kapacitetom od 120 GWe i prosječne starosti od gotovo 30 godina. U deset se država članica planira izgradnja novih reaktora, a četiri su reaktora već u izgradnji u Finskoj, Francuskoj i Slovačkoj. Drugi su projekti u Finskoj, Mađarskoj i Ujedinjenoj Kraljevini u postupku licenciranja, dok su projekti u drugim državama članicama (Bugarskoj, Češkoj, Litvi, Poljskoj i Rumunjskoj) u pripremnoj fazi. Ujedinjena Kraljevina nedavno je najavila da do 2025. namjerava zatvoriti sve elektrane na ugljen i nadopuniti manjak kapaciteta većinom otvaranjem novih plinskih i nuklearnih elektrana.

Mnoge države u Europi i ostatku svijeta u predstojećim će se desetljećima oslanjati na nuklearnu energiju za proizvodnju dijela svoje električne energije. EU ima najnapredniji pravno obvezujući i provedivi regionalni okvir za nuklearnu sigurnost na svijetu te je, unatoč različitim stavovima država članica o proizvodnji električne energije iz nuklearnih izvora, prepoznata potreba za osiguravanjem najviših mogućih standarda sigurne i odgovorne upotrebe nuklearne energije i zaštite građana od zračenja.

Od prethodnog se ažuriranja Oglednog nuklearnog programa 2008. nuklearni krajolik EU-a uvelike promijenio provođenjem sveobuhvatnih procjena rizika i sigurnosti (testiranja otpornosti) nuklearnih reaktora u EU-u nakon nesreće u nuklearnoj elektrani Fukushima Daiichi i donošenjem ključnog zakonodavstva o nuklearnoj sigurnosti, gospodarenju radioaktivnim otpadom i istrošenim gorivom i zaštiti od zračenja.

Iako je testiranjima otpornosti otkriveno da su sigurnosni standardi nuklearnih elektrana u EU-u, Švicarskoj i Ukrajini na visokoj razini, preporučena su daljnja poboljšanja. Operateri nuklearnih elektrana provode ih u skladu sa svojim nacionalnim akcijskim planovima, prema ocjeni Skupine europskih regulatora za nuklearnu sigurnost.

Izmijenjenom Direktivom o nuklearnoj sigurnosti5 standardi nuklearne sigurnosti podižu se na višu razinu. Njome se, na razini EU-a, utvrđuje jasan cilj smanjenja opasnosti od nesreća i izbjegavanja velikih ispuštanja radioaktivnih tvari. Novost Direktive je i zahtjev za uvođenje europskog sustava stručnih pregleda kojim se propisuje da je određena sigurnosna pitanja potrebno preispitati svakih šest godina. Ti se zahtjevi moraju uzeti u obzir pri svakom ulaganju u nova nuklearna postrojenja te, kad god je to razumno izvedivo, pri modernizaciji postojećih postrojenja.

Početkom 2015. Euratom je odigrao ključnu ulogu u osiguravanju donošenja „Bečke deklaracije”. Time se ugovorne stranke Konvencije o nuklearnoj sigurnosti Međunarodne agencije za atomsku energiju obvezuju na postizanje sigurnosnih standarda usporedivih s onima utvrđenima u izmijenjenoj Direktivi o nuklearnoj sigurnosti. Nuklearna je energija danas prisutna na svim kontinentima i pojavili su se mnogi novi prodavači te je stoga važno osigurati primjenu sigurnosnih standarda diljem svijeta, kao i da ih ne ugrožava upotreba jeftinije ili zastarjele tehnologije.

Pravnim okvirom EU-a zahtijeva se povećana transparentnost i sudjelovanje javnosti u nuklearnim pitanjima, kao i poboljšanje suradnje među svim dionicima. U navedenim se direktivama o nuklearnoj sigurnosti, radioaktivnom otpadu i zaštiti od zračenja propisuju zahtjevi za dostupnost informacija i sudjelovanje javnosti. Suradnja među tijelima za nuklearnu sigurnost država članica EU-a sada se provodi u okviru Skupine europskih regulatora za nuklearnu sigurnost. Usto, Komisija će i dalje promicati dijalog među dionicima Europskog foruma za nuklearnu energiju.

2.2.Tržište nuklearne energije u EU-u i glavne promjene

Tržište nuklearne energije u EU-u potrebno je sagledati u globalnom kontekstu uzimajući u obzir potencijalni učinak promjena u drugim regijama na nuklearnu industriju EU-a, globalnu sigurnost, zaštitu, zdravlje i javno mišljenje. Potrebno je daljnje poboljšanje suradnje između EU-a i država kandidatkinja, kao i susjednih zemalja, posebno Ukrajine, Bjelarusa, Turske i Armenije. Sigurnosna testiranja otpornosti već su provedena u Ukrajini, u Armeniji trebaju biti dovršena 2016., a planiraju se provesti u Bjelarusu i Turskoj.

Nuklearna industrija EU-a razvila se u globalnog tehnološkog predvodnika u svim segmentima nuklearne industrije te izravno zapošljava između 400 000 i 500 000 osoba i osigurava oko 400 000 dodatnih radnih mjesta. Takvo vodstvo može predstavljati važnu prednost u cijelom svijetu. Procjenjuje se da će do 2050. potrebe za ulaganjem povezane s nuklearnom energijom na svjetskom tržištu iznositi oko 3 bilijuna EUR , s tim da se većina ulaganja očekuje u Aziji. Očekuje se da će se do 2040. povećati broj država s aktivnim nuklearnim reaktorima, kao i globalni nuklearni instalirani kapacitet. Predviđa se da će se samo kineski nuklearni instalirani kapacitet povećati za 125 GWe, a to je vrijednost koja je viša od trenutačnog kapaciteta u EU-u (120 GWe), Sjedinjenim Državama (104 GWe) i Rusiji (25 GWe).

Komisija predviđa smanjenje nuklearnog proizvodnog kapaciteta na razini EU-a do 2025., uzimajući u obzir odluke nekih država članica za postupnim ukidanjem nuklearne energije ili za smanjenjem njezina udjela u njihovoj kombinaciji izvora energije. Taj bi trend do 2030. trebao doživjeti preokret jer je predviđeno priključivanje novih reaktora na mrežu, kao i produljivanje životnog vijeka ostalih reaktora. Nuklearni bi se kapacitet do 2050. trebao blago povećati i stabilizirati između 95 i 105 GWe (grafikon 1.). Budući da se u istom razdoblju očekuje povećanje potražnje za električnom energijom, udio električne energije iz nuklearnih izvora u EU-u trebao bi se smanjiti sa sadašnje razine od 27 % na oko 20 %.