HR Službeni list Europske unije C 268/1

Mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora o temi Postojeći sustav za jamčenje sigurnosti hrane i opskrbe hranom u EU-u i mogućnosti njegovog poboljšanja

(samoinicijativno mišljenje)

(2015/C 268/01)

Izvjestitelj: g. Igor ŠARMÍR

Dana 27. veljače 2014., sukladno članku 29. točki (a) provedbenih odredbi Poslovnika, Europski gospodarski i socijalni odbor odlučio je izraditi samoinicijativno mišljenje o temi:

Postojeći sustav za jamčenje sigurnosti hrane i opskrbe hranom u EU-u i mogućnosti njegovog poboljšanja.

Stručna skupina za poljoprivredu, ruralni razvoj i zaštitu okoliša, zadužena za pripremu rada Odbora o toj temi, Mišljenje je usvojila 5. ožujka 2015.

Europski gospodarski i socijalni odbor Mišljenje je usvojio na svom 506. plenarnom zasjedanju održanom 18. i 19. ožujka 2015. (sjednica od 18. ožujka 2015.), sa 181 glasom za, 9 protiv i 17 suzdržanih.

1. Zaključci i preporuke

1.1. Europski gospodarski i socijalni odbor (EGSO) cijeni to što je sigurnost hrane jedan od prioriteta Europske unije te što je za njezino jamčenje uspostavljen pouzdan sustav. Posebice izražava zadovoljstvo zbog toga što od 2002. godine sigurnost hrane potpada pod nadležnost specijalizirane agencije – Europske agencije za sigurnost hrane (eng. European Food Safety Authority, EFSA) – koja raspolaže svim sredstvima potrebnima za ocjenjivanje sigurnosti proizvoda stavljenih na europsko tržište.

1.2. EGSO smatra da je EFSA tijekom svog postojanja dokazala svoju stručnost. Njezina uloga na području prevencije zdravstvenih rizika u Europi neosporno je vrlo značajna. Zahvaljujući njoj, EU raspolaže sustavom zaštite javnog zdravlja koji je jedan od najučinkovitijih u svijetu. Ipak, budući da je javno zdravlje iznimno osjetljivo pitanje i da EFSA izuzetno veliku važnost posvećuje povjerenju potrošača, potrebno je nastaviti istraživati mogućnosti poboljšanja postojećeg sustava, posebice zbog pitanja koja se javljaju u svjetlu novih znanstvenih saznanja. EGSO u tu svrhu želi iznijeti nekoliko prijedloga.

1.3. Transparentnost postupka ocjenjivanja novih kemijskih i drugih proizvoda koje se želi uvesti u prehrambeni lanac zacijelo je važan uvjet kako bi se osiguralo povjerenje potrošača u sustav i ocijenjene proizvode. EGSO smatra da su na tom području moguća izvjesna poboljšanja. Na primjer, obavezne studije koje predstavljaju proizvođači, a koje trebaju dokazati neškodljivost određenog proizvoda, ne objavljuju se u znanstvenim časopisima. Osim toga, ne samo da se neobrađeni podaci iz tih studija ne stavljaju sustavno na raspolaganje znanstvenoj zajednici, već su se proizvođači u više slučajeva otvoreno pozivali na poslovnu tajnu. EGSO je uvjeren da je to s pravnog stanovišta neutemeljeno, budući da i sama EFSA smatra da podaci sadržani u obaveznim studijama nisu povjerljive prirode.

1.4. EGSO poziva Europsku komisiju da poduzme odgovarajuće izmjene relevantnih propisa kako bi se nametnula obaveza sustavnog objavljivanja – nakon što EFSA izvrši procjenu – dotičnih obaveznih studija i neobrađenih podataka iz tih studija na internetskim stranicama EFSA-e.

1.5. EGSO pozdravlja novije inicijative Komisije namijenjene proaktivnom objavljivanju informacija.

1.6. Agencija se u prošlosti našla u osjetljivoj situaciji uslijed sukoba interesa nekih njezinih stručnjaka. EGSO pozdravlja napore koje je EFSA uložila 2012. godine kako bi ispravila tu situaciju, no savjetuje daljnji oprez zbog iznimne osjetljivosti tog aspekta službenog ocjenjivanja.

1.7. Zadaću EFSA-e otežavaju znanstvene studije čiji su rezultati pod očitim utjecajem njihovih izvora financiranja te bi ih se moglo proglasiti iznimno spornima. Odbor EFSA-i preporučuje da posebnu pažnju posveti toj pojavi, s obzirom na važnost znanstvene literature u postupku ocjenjivanja.

1.8. EGSO pozdravlja znatne napore koje je EFSA posljednjih godina uložila u bolje razumijevanje učinka mješavina i razvoj novih metodologija koje se mogu upotrebljavati u postupku ocjenjivanja te potiče EFSA-u da te metodologije što prije počne primjenjivati.

1.9. EGSO preporučuje oprez u pogledu primjene načela „doza čini otrov” jer znatan broj endokrinologa već dvadeset godina iznosi dokaze da u slučaju tvari pod nazivom „endokrini ometači” odlučujuća varijabla nije doza, već trenutak izlaganja. Ta nova saznanja u regulatornom okviru još uvijek nisu uzeta u obzir, na što je Europski parlament nedavno ukazao u svom izvješću (1).

1.10. EGSO preporučuje Europskoj komisiji da, nakon savjetovanja s endokrinološkom zajednicom, sastavi popis proizvoda koji bi mogli negativno utjecati na razvoj endokrinog sustava. EGSO od Europske komisije zahtijeva primjenu načela predostrožnosti u pogledu tvari koje se nalaze na tom popisu, u očekivanju konsenzusa znanstvene zajednice o tome djeluju li te tvari štetno na hormone ili ne.

1.11. Nametnici i bolesti uvezeni iz trećih zemalja mogu imati katastrofalne posljedice za proizvođače i potrošače u Europskoj uniji. Pojačana kontrola na granicama, primjena načela reciprociteta i politička volja europskih vlasti neophodni su faktori u osiguravanju koherentnosti sustava.

1.12. EU treba osigurati oslanjanje na trgovinski mehanizam koji ne ugrožava jamstva povezana sa sigurnosti hrane europskih građana. Revizija zakonodavstva na području biljnog i životinjskog zdravlja prilika je za poboljšanje i ujednačenu primjenu sustava kontrole te sprečavanje negativnih posljedica na socijalnom, ekološkom i ekonomskom planu.

1.13. EGSO zahtijeva da se osigura potpuna sljedivost prehrambenih proizvoda, „od polja do stola” (uključujući i uvezene proizvode), kako bi se potrošačima omogućilo da odaberu prehrambene proizvode određene kvalitete koji poštuju sigurnosne standarde važeće u EU-u.

2. Opće napomene

2.1. Ovo se mišljenje bavi dvjema temama koje se donekle razlikuju, ali imaju zajednički nazivnik: osigurati povjerenje europskog društva u dostupnost sigurne hrane. S jedne strane, prvi je dio posvećen postojećem sustavu ocjenjivanja novih proizvoda koje se želi uvesti u prehrambeni lanac, dok je, s druge strane, cilj drugog dijela ukazati na problematične aspekte međunarodne trgovine u pogledu poljoprivredno-prehrambenih proizvoda, kako za poljoprivrednike tako i za potrošače i građane općenito.

2.2. Sigurnost hrane jedan je od službenih prioriteta EU-a te je na institucijskom planu zacijelo dobro osiguravaju Europska komisija i EFSA. Neosporno je da se može smatrati da se ovladalo upravljanjem mikrobiološkim rizicima. Međutim, u dvadesetom su se stoljeću mikrobiološkim rizicima pridružili i kemijski, a na tom je području situacija manje jasna.

2.3. Više od sto tisuća novih molekula, proizvoda sintetičke kemije, pušteno je tijekom zadnjih 60 godina u okoliš. Međutim, samo je zanemariv dio tih tvari (1 do 2 %) ocijenjen s obzirom na moguće rizike povezane s ljudskim zdravljem (2), što je, između ostalog, zabrinjavajuće s aspekta sigurnosti hrane. Naime, osim tvari koje izravno ulaze u prehrambeni lanac (aditivi, ostaci pesticida ili plastičnih materijala) i koje su, u načelu, podvrgnute postupku ocjenjivanja, druge tvari mogu ući neizravnim putem, kroz tlo, zrak i vodu.

2.4. Već se događalo da određeni proizvodi sintetičke kemije, nakon što su neko vrijeme bili u upotrebi i potrošnji, budu povučeni s tržišta jer je znanstveno dokazana njihova toksičnost i/ili njihovo kancerogeno djelovanje (vidjeti, na primjer, točku 2.5.). Međutim, drugi proizvodi još nisu zabranjeni iako postoje znanstvene, u većoj ili manjoj mjeri utemeljene, sumnje. Stoga je sasvim opravdano zapitati se o vezi između izloženosti stanovništva tim novim proizvodima sintetičke kemije i naglog porasta broja slučajeva raka i neurodegenerativnih bolesti, kao i neplodnosti, dijabetesa ili pretilosti u razvijenim državama.

2.5. EU je uspostavio pouzdan sustav za sprečavanje rizika povezanih s ulaskom novih kemijskih i drugih proizvoda u prehrambeni lanac. Europska je komisija (Glavna uprava za zdravlje i sigurnost hrane, GU SANTE) na institucijskom planu odgovorna za upravljanje rizicima, dok je europska agencija koja je nadležna na tehničkom području – EFSA– odgovorna za procjenu rizika. Primjena novog sustava već je donijela neke za potrošače umirujuće rezultate. Primjerice, nakon temeljitog ocjenjivanja, broj dopuštenih pesticida u EU-u se između 2000. i 2008. godine drastično smanjio (s 1 000 na 250). S druge strane, takav razvoj događaja zabrinjava poljoprivrednike, koji počinju imati poteškoća uslijed nedostatka aktivnih tvari za borbu protiv nametnika. Paradoksalno je da su mnoge od tih aktivnih tvari, koje su zabranjene u EU-u, dopuštene u trećim zemljama koje izvoze svoje proizvode na europsko tržište.

2.6. Usprkos tome što postoji solidan sustav, njegovo je djelovanje pokazalo da određeni aspekti stručnog ocjenjivanja još mogu biti poboljšani, tim više što nova znanstvena otkrića i njihova komercijalna primjena često predstavljaju nove izazove za postupak ocjenjivanja. Ti su izazovi sistemske i metodolološke prirode.

3. Mogućnosti poboljšanja sustava ocjenjivanja novih proizvoda koji ulaze u sastav prehrambenih proizvoda

3.1. Procjena EFSA-e temelji se na znanstvenoj studiji kojom bi se trebala dokazati neškodljivost određenog proizvoda. Prema postojećim zakonima, tu referentnu studiju treba predstaviti predlagatelj, naime poduzeće koje namjerava uvesti proizvod na tržište. Taj aspekt ne ulijeva povjerenje jer se rezultati stručnih studija mogu drastično razlikovati ovisno o izvoru njihovog financiranja (vidjeti točku 3.4.). Točno je, međutim, da europski propisi koje EFSA primjenjuje predviđaju uvjete koje treba poštovati prilikom izrade tih studija, kao i mehanizme koji, u daljnjoj fazi postupka ocjenjivanja, trebaju osigurati protutežu navedenoj tendenciji.

3.2. Drugi problematičan aspekt postupka ocjenjivanja jest povjerljivost obaveznih studija koja se čini spornom: te se studije ne objavljuju u znanstvenim časopisima, a neobrađeni podaci često su obavijeni velom „poslovne tajne”, zbog čega znanstvena zajednica nije u mogućnosti dati drugo stručno mišljenje (3). Shvaćamo da je putem poslovne tajne potrebno zaštititi podatke i informacije o novim proizvodima koji bi mogli odati sastav proizvoda ili način njihove proizvodnje. Međutim, to nije slučaj kad se radi o podacima iz obaveznih studija u kojima je samo objašnjena reakcija zamoraca nakon korištenja ispitivanih proizvoda. Budući da u tom slučaju primjena poslovne tajne nije opravdana zaštitom legitimnih interesa proizvođača (4), EGSO smatra da je riječ o zlouporabi te zahtijeva prilagodbu zakona kako bi neobrađeni podaci iz obaveznih studija bili sustavno dostupni znanstvenoj zajednici (na internetskim stranicama agencije) nakon što EFSA provede stručno ocjenjivanje.

3.3. EFSA je javna agencija, uspostavljena kako bi se osigurala neovisna znanstvena ocjena novih proizvoda koji ulaze u sastav prehrambenih proizvoda. Međutim, EFSA je u prošlosti bila izložena kritici zbog sukoba interesa nekih njezinih stručnjaka. Najčešće su ti stručnjaci istodobno bili i savjetnici ILSI-ja (5). EGSO pozdravlja činjenicu da je EFSA 2012. godine uložila značajan napor kako bi riješila ovaj problem, tako da se situacija u međuvremenu popravila. Uzimajući u obzir osjetljivosti ovog aspekta, EGSO preporučuje daljnji oprez.

3.4. U okviru ocjenjivačkog rada, nadležne se agencije također pozivaju na studije iz dotičnog područja, objavljene u stručnoj literaturi. Međutim, pokazalo se da se rezultati znanstvenih studija mogu drastično razlikovati ovisno o izvoru njihovog financiranja (6). Neovisnost istraživača ključna je za jamčenje održivosti sustava, a zadaća EFSA-e otežana je time što mora razlučiti između znanstvenih studija visoke kvalitete i onih čija je vrijednost upitna uslijed metodoloških i drugih pogrešaka.

4. Mogućnosti poboljšanja metodologije postupka ocjenjivanja potencijalno opasnih proizvoda

4.1. Metodologija ocjenjivanja kemijskih proizvoda koji mogu postati dio prehrambenih proizvoda temelji se na Paracelsusovom načelu. Prema tom načelu „sve je otrov i ništa nije otrov; samo doza određuje što je otrov”. Za svaki je proizvod stoga dovoljno odrediti „prihvatljiv dnevni unos” (PDU). Drugim riječima, velika se većina novih proizvoda može svakodnevno koristiti, pod uvjetom da se ne prijeđe određena količina.

4.2. Primjena Paracelsusovog načela stoljećima se mogla smatrati pouzdanom. Međutim, nove sintetičke tvari koje prehrambeni proizvodi sadrže već nekoliko desetljeća predstavljaju novi izazov i isključuju slijepu primjenu tog načela.

4.3. Prvi je problem povezan s upravljanjem prehranom pojedinaca. Naime, potrošači su u potpunosti nesvjesni postojanja prihvatljivog dnevnog unosa te stoga nemaju čak ni teoretsku mogućnost kontrolirati prelaze li ili ne „dozvoljenu” količinu određene tvari, koja se može nalaziti u čitavom nizu prehrambenih proizvoda koje svakodnevno konzumiraju (7). Taj je koncept zapravo vrlo znanstven i stručan te se primjenjuje samo u uskom krugu stručnjaka.

4.4. Ljudski organizam nije izložen samo jednoj kemijskoj tvari, nego velikom broju ostataka pesticida, plastike i prehrambenih aditiva, sadržanih u hrani. Međutim, prihvatljiv dnevni unos određuje se za svaku kemijsku tvar odvojeno te se ne vodi računa o mogućem kumulativnom učinku ili čak sinergiji. Ovaj učinak, nažalost, nipošto nije isključivo hipotetski jer je već više studija dokazalo da kumulativno djelovanje više tvari, koje zasebno na testovima nisu pokazale nikakve probleme, može imati ozbiljne posljedice (8).

4.5. Agencije nadležne za ocjenjivanje potencijalno opasnih proizvoda, poput EFSA-e ili Uprave za hranu i lijekove (FDA) u Sjedinjenim Američkim Državama, već više godina istražuju kumulativni i sinergijski učinak, no rezultati njihovog rada još nisu preneseni u propise (9) zbog poteškoća na znanstvenom planu i složenosti te zadaće. Međutim, EFSA je izjavila da će uskoro u propise ugraditi znanstvena saznanja na tom području, a EGSO je poziva da to učini što prije.

4.6. Napokon, Paracelsusovo je načelo pojavom tzv. „endokrinih ometača” dovedeno u pitanje. Radi se o tvarima koje obično imitiraju rad hormona, najčešće ženskog hormona estrogena. Znatan broj endokrinologa smatra da te tvari često imaju štetan učinak, pa i u slučaju kada je organizam izložen količini znatno nižoj od prihvatljivog dnevnog unosa te čak nije moguće odrediti prag ispod kojeg one ne bi bile štetne (10). Dokazano je da u slučaju endokrinih ometača ključna varijabla nije doza, već trenutak izlaganja. Naime, najopasnije razdoblje je ono u kojem se razvija endokrini sustav (prije rođenja, u ranom djetinjstvu i u pubertetu). Endokrini ometači posebni su i po tome što se njihova toksičnost može manifestirati nekoliko godina, pa i više desetljeća nakon izlaganja.

4.7. Endokrinolozi danas „endokrinim ometačima” smatraju velik broj prirodnih i sintetičkih tvari, od kojih se mnoge redovno nalaze u ljudskoj prehrani. Riječ je, primjerice, o brojnim pesticidima, dioksinima, PBC-ima ili ftalatima, no trenutno se najburnija rasprava vodi o tvari koja se nalazi u ambalaži, pod nazivom bisfenol A (11).

4.8. Dokazano je da endokrini ometači na odlučujući način doprinose zabrinjavajućem smanjenju plodnosti muškaraca (pojava ustanovljena nakon Drugog svjetskog rata), znatnom porastu slučajeva raka testisa i prostate kod muškaraca te raka dojke kod žena, kao i drugim ozbiljnim bolestima (12).

4.9. Nadležna europska tijela – EFSA i GU SANTE – oklijevaju poduzeti mjere za koje se endokrinolozi svesrdno zalažu, budući da je mišljenje znanstvene zajednice o štetnom učinku vrlo malih doza podijeljeno (13). Međutim, brojni znanstvenici koji se bave izvornim endokrinološkim istraživanjima smatraju da je djelovanje tvari koje smatraju endokrinim ometačima i u vrlo malim dozama vrlo opasno, naročito za trudnice i malu djecu. Smatraju da je riječ o utvrđenoj činjenici, dokazanoj „tisućama znanstvenih studija” (14), dok je za EFSA-u djelovanje vrlo malih doza tek pretpostavka.

4.10. Nakon što je objavljeno sveobuhvatno izvješće (15) koje je naručio GU ENV, a koje je potvrdilo mišljenje endokrinologa, GU SANTE je od EFSA-e u listopadu 2012. zatražio da razmotri kriterije za definiciju endokrinih ometača i ocijeni prikladnost ispitnih metoda koje se primjenjuju na tom području. Ti koraci, međutim, još nisu poduzeti, a Europska komisija zasad predlaže samo plan kojim se pružaju smjernice za definiciju endokrinih ometača (16). Sama ta zadaća odgođena je za kraj 2016. godine.

4.11. Endokrinološka zajednica u više je navrata izrazila svoje neslaganje sa stavom EFSA-e i drugih savjetodavnih tijela ili regulatornih agencija u pogledu endokrinih ometača, prije svega u deklaraciji o konsenzusu koju je objavilo američko društvo endokrinologa, u koje je učlanjeno više od tisuću stručnjaka (17), zatim na međunarodnom kolokviju u Berlinu u rujnu 2012. godine te u „Deklaraciji Berlaymont” iz svibnja 2013. godine (18). Svi potpisnici te deklaracije specijalizirani su stručnjaci koji redovito objavljuju radove o toj temi, a smatraju da europski propisi što prije trebaju početi uvažavati saznanja prikupljena tijekom godina. Primjerice, najnovijom uredbom o pesticidima iz ožujka 2013. nameće se obaveza testiranja novih proizvoda kako bi se utvrdilo, između ostalog, jesu li oni mutageni, ali ne i kako bi se ocijenilo njihovo hormonalno djelovanje. To pokazuje da nadležna tijela ne shvaćaju dovoljno ozbiljno upozorenja endokrinologa.

4.12. EGSO smatra da u zakonodavnom okviru treba što prije početi uzimati u obzir prikupljena saznanja na području endokrinologije te se u tom smislu slaže sa stajalištem Europskog parlamenta (19). Iako je mišljenje „znanstvene zajednice u širem smislu” podijeljeno, mišljenje velikog broja endokrinologa trebalo bi biti sasvim dovoljno kako bi se u pogledu tvari koje endokrinolozi smatraju endokrinim ometačima počelo primjenjivati barem načelo predostrožnosti.

5. Međunarodna trgovina: nametnici i bolesti na području poljoprivrede

5.1. Svjetska trgovinska organizacija (STO) traži od svojih članova da provedu pregovore kako bi održali i pospješili trgovinu poljoprivrednim proizvodima, postepeno i u znatnoj mjeri smanjujući unutarnju potporu i zaštitu svojih proizvoda, s ciljem poticanja sve veće liberalizacije.

5.2. Na svjetskom tržištu koje se sve više liberalizira i na kojem je trgovina biljnim proizvodima sve učestalija i jača zbog trgovinskih sporazuma koje EU i dalje potpisuje s trećim zemljama, neprestano se povećava rizik od unošenja novih vrsta nametnika i bolesti.

5.3. Među europskim proizvođačima vlada velika zabrinutost i bojazan zbog priljeva štetnih tvari, od kojih su mnoge iznimno opasne te do sada nisu bile prisutne na europskom području. U određenim bi slučajevima njihova pojava i širenje mogli prouzročiti drastičan pad proizvodnje različitih europskih proizvoda, posebice manje rasprostranjenih kultura te bi zbog toga njihovi proizvođači pretrpjeli velike gospodarske gubitke.

5.4. Neovisno o prijetnji koju predstavlja za poljoprivrednu proizvodnju određenih proizvoda, pojava stranih nametnika ili bolesti uzrokuje povećanje troškova proizvodnje za europske poljoprivrednike te, posljedično, ugrožava isplativost njihovih gospodarstava. Također bi mogla imati znatne gospodarske, ekološke ili socijalne posljedice u cijeloj Europi.

5.5. Kao aktualan primjer koji jasno, rječito i neosporno pokazuje ozbiljnosti ovog problema može se spomenuti nedavni slučaj uvoza agruma porijeklom iz Južne Afrike. U zadnjoj je pošiljci u europske luke stigao znatan broj kontejnera koji su sadržavali južnoafričke agrume zaražene opasnom gljivicom (Guignardia Citricarpa) koja izaziva bolest crne pjegavosti. Konkretnije, ovaj je uzročnik bolesti otkriven 35 puta pri uvozu južnoafričkih agruma.

5.6. EU tako svojom popustljivošću ugrožava 5 00 000 hektara svog teritorija namijenjenoga agrumima, s obzirom na to da još ne postoji učinkovito sredstvo za borbu protiv te bolesti. S gospodarskog, ekološkog i socijalnog gledišta njezina bi pojava prouzročila iznimno veliku štetu te bi ugrozila sigurnost opskrbe hranom.

5.7. Nacrt novih propisa za zdravlje bilja poboljšava neke aspekte Direktive Vijeća 2000/29/EZ od 8. svibnja 2000. o zaštitnim mjerama protiv unošenja u Zajednicu organizama štetnih za bilje ili biljne proizvode i protiv njihovog širenja unutar Zajednice (20), no još se ne bavi određenim aspektima od ključne važnosti te su stoga najvažniji problemi velikim dijelom i dalje neriješeni.

5.8. Također je važno naglasiti da se uvjeti proizvodnje prehrambenih proizvoda u trećim zemljama razlikuju od onih na snazi u EU-u. Te države dozvoljavaju upotrebu brojnih fitosanitarnih proizvoda koji su u Europi zabranjeni, najveće dopuštene količine rezidua više su od onih koje su dopuštene na europskom području, a njihovi se socioprofesionalni uvjeti razlikuju od europskih, budući da je zajamčena razina zaštite vrlo niska, ako uopće postoji.

5.9. S gledišta europskih potrošača potrebno je naglasiti da između stranih proizvoda i proizvoda iz EU-a, u pogledu sigurnosti i sljedivosti, postoji znatna razlika.

5.10. Postojeće zakonodavstvo ograničava i smanjuje upotrebu sve većeg broja aktivnih tvari koje se koriste za borbu protiv određenih nametnika i bolesti. Ograničenja nametnuta europskim poljoprivrednicima mogla bi vrijediti za 50 % proizvoda koji su bili dostupni zadnjih godina. Pored toga, osobe koje upotrebljavaju ta sredstva moraju poštovati stroge zahtjeve kojima se od njih traži bolja osposobljenost i upotreba većeg broja zaštitnih sredstava.

5.11. Načelo reciprociteta trebalo bi jamčiti da su svi proizvodi koji stižu na određeno tržište nužno proizvedeni uz poštovanje zahtjeva ili standarda važećih za proizvode koji se uzgajaju u Europi u pogledu zdravstvene sigurnosti, sukladnosti s propisima o zaštiti okoliša, korištenja aktivnih tvari itd.

Bruxelles, 18. ožujka 2015. Predsjednik Europskog gospodarskog i socijalnog odbora Henri MALOSSE

(1) Rezolucija Europskog parlamenta od 14. ožujka 2013. o zaštiti javnog zdravlja od endokrinih ometača (2012/2066(INI)).

(2) Ovu su procjenu neovisno iznijeli Vincent Cogliano iz Međunarodnog centra za istraživanje raka (IARC) i Andreas Kortenkamp, voditelj Centra za toksikologiju Sveučilišta u Londonu.

(3) Primjerice, neobrađeni podaci iz obavezne studije o genetski modificiranom kukuruzu MON 863 stavljeni su na raspolaganje znanstvenicima tek odlukom njemačkog suda 2005. godine, a u siječnju 2013. godine poduzeće Monsanto zaprijetilo je EFSA-i podnošenjem sudske tužbe „zbog otkrivanja poslovne tajne” zato što je direktorica EFSA-e, pod pritiskom medija i jednog dijela znanstvene zajednice, na internetu objavila podatke o kukuruzu GM NK 603.

(4) Sama EFSA smatra da podaci (referentnih) obaveznih studija nisu povjerljivog karaktera.

(5) ILSI (International Life Sciences Institute) organizacija je multinacionalnih poduzeća, poput Coca-Cole ili Monsanta, za lobiranje na području agrokemije, poljoprivredno-prehrambenog sektora i biotehnologije. U proljeće 2012. godine, nakon izvješća Revizorskog suda (Posebno izvješće br. 15/2012) kojim je ukazano na nejasnoće u rješavanju sukoba interesa unutar EFSA-e, Europski parlament je odluku o odobravanju razrješnice za proračun te agencije za 2010. godinu odgodio za drugo čitanje, u očekivanju dodatnih informacija o njezinoj politici u pogledu sukoba interesa.

(6) Vidjeti, na primjer, Frederick vom Saal & Claude Hughes, An extensive new literature concerning low-dose effects of bisphenol-A shows the need for a new risk assessment (Opširna nova literatura u vezi s učincima niske doze bisfenola-A ukazuje na potrebu za novom procjenom rizika), Environmental Health Perspectives, sv. 113., kolovoz 2005., str. 926.–933.

(7) Primjerice, sintetički zaslađivač aspartam prisutan je u 6 000 različitih proizvoda.

(8) Sofie Christiansen, Ulla Hass i drugi, Synergic disruption of external male sex organ development by a mixture of four antiandrogens (Sinergijsko narušavanje razvoja vanjskih muških spolnih organa mješavinom četiriju antiandrogena), Environmental Health Perspectives, sv. 117, br. 12., prosinac 2009., str. 1839.–1846.

(9) Europski povjerenik za poljoprivredu je 2006. godine na pitanje zastupnika u parlamentu Paula Lannoyea potvrdio da na području ocjenjivanja mješavina postoji zakonodavna praznina. Međutim, nakon te potvrde nije postignut nikakav značajniji napredak.

(10) The 2013 Berlaymont Declaration on Endocrine Disruptors (Deklaracija Berlaymont iz 2013. o endokrinim ometačima).

(11) U Kanadi je 2008. godine zabranjena prodaja bočica za hranjenje dojenčadi koje sadrže bisfenol A, a 2011. godine takvu je zabranu donio i EU. Francuska je od 1. siječnja 2015. zabranila upotrebu bisfenola A za sve proizvode čija namjena nalaže da dođu u doticaj s prehrambenim proizvodima. Ta je zabrana potkrijepljena znanstvenim mišljenjem nacionalne agencije ANSES. EFSA je 21. siječnja 2015. objavila mišljenje u kojem izjavljuje da „pri trenutnoj razini izloženosti, BPA ne predstavlja opasnost za zdravlje potrošača bilo koje dobne skupine”.

(12) Rezolucija Europskog parlamenta od 14. ožujka 2013. o zaštiti javnog zdravlja od endokrinih ometača (2012/2066 (INI)), uvodne izjave A i C te The 2013 Berlaymont Declaration on Endocrine Disruptors (Deklaracija Berlaymont iz 2013. o endokrinim ometačima).

(13) EFSA se naročito poziva na kolokvij koji je organizirala u Bruxellesu u lipnju 2012. godine, na kojem su endokrinolozi predstavljali samo (manji) dio sudionika.

(14) Izjava američkog endokrinologa Fredericka vom Saala na međunarodnoj konferenciji u Berlinu u rujnu 2012. godine.

(15) Andreas Kortenkamp, Olwenn Martin, Michael Faust, Richard Evans, Rebecca McKinlay, Frances Orton i Erika Rosivatz, State of the art assessment of endocrine disrupters (Najnovija procjena endokrinih ometača), konačno izvješće, 23. prosinca 2011.

(16) Plan Europske komisije pod nazivom Defining criteria for identifying Endocrine Disruptors in the context of the implementation of the Plant Protection Product Regulation and Biocidal Products Regulation (Utvrđivanje kriterija za definiciju endokrinih ometača u kontekstu provedbe Uredbe o sredstvima za zaštitu bilja i Uredbe o biocidnim proizvodima), lipanj 2014.

(17) Evanthia Diamanti-Kandarakis i drugi, Endocrine-disrupting chemicals: an Endocrine Society scientific statement”, Endocrine Reviews, sv. 30., br. 4., lipanj 2009., str. 293.–342.

(18) Vidjeti bilješku 10.

(19) Vidjeti bilješku 1.

(20) SL L 169, 10.7.2000., str. 1.