Članak 2. sadržava definicije pojmova korištenih u ovoj Uredbi.

Definicije sudionika na financijskim tržištima i financijskih proizvoda definicije su koje su utvrđene u prijedlogu Uredbe o poboljšanju objavljivanja za potrebe održivosti.

U članku 3. utvrđuju se kriteriji za utvrđivanje okolišne održivosti gospodarske djelatnosti, za potrebe utvrđivanja stupnja okolišne održivosti ulaganja. Tim se kriterijima zahtijeva da gospodarska djelatnost znatno pridonosi jednom okolišnom cilju, ili njima više, da ne čini znatnu štetu bilo kojem od ostalih ciljeva i da se obavlja u skladu s minimalnim međunarodnim socijalnim standardima i međunarodnim standardima rada. Uzimajući u obzir načela iz Europskog stupa socijalnih prava, njima se zahtijeva i da se gospodarska djelatnost obavlja u skladu s minimalnim međunarodnim socijalnim standardima i međunarodnim standardima rada.

Nakon što Komisija delegiranim aktima pobliže utvrdi kriterije tehničke provjere za utvrđivanje toga što čini znatan doprinos okolišnom cilju i što čini znatnu štetu za ostale ciljeve, primjenjuju se i ti kriteriji.

U članku 4. utvrđuju se obveze država članica i sudionika na financijskim tržištima u pogledu primjene u posebnim slučajevima kriterija utvrđenih u članku 3.

Njime se predviđa da i države članice i Unija primjenjuju jedinstvene kriterije za okolišno održive gospodarske djelatnosti pri utvrđivanju zahtjeva za stavljanje na tržište financijskih proizvoda ili korporativnih obveznica kao okolišno održivih, posebno u kontekstu sustava označivanja (npr. zelene obveznice). Njime se utvrđuje obveza objavljivanja za upravitelje imovinom i institucijske ulagače koji nude financijske proizvode koji se stavljaju na tržište kao okolišno održivi ili kao ulaganja sa sličnim značajkama, a njihov će se opseg pobliže utvrditi u delegiranim aktima Komisije.

U skladu s člankom 18. te obveze postat će primjenjive tek nakon što Komisija pobliže utvrdi tehničke kriterije koji će se primjenjivati za utvrđivanje toga u kojim slučajevima neka djelatnost znatno pridonosi određenom okolišnom cilju i u kojim se slučajevima njome ne uzrokuje znatna šteta za ostale ciljeve.

U članku 5. utvrđuje se da su, za potrebe ove Uredbe, okolišni ciljevi sljedeći: 1. ublažavanje klimatskih promjena; 2. prilagodba klimatskim promjenama; 3. održiva upotreba i zaštita vodnih i morskih resursa; 4. prijelaz na kružno gospodarstvo, sprečavanje stvaranja otpada i recikliranje otpada; 5. sprečavanje i kontrola onečišćenja; 6. zaštita zdravih ekosustava.

U člancima od 6. do 11. dodatno se utvrđuju kriteriji za znatan doprinos svakom okolišnom cilju.

Komisija je ovlaštena da donosi delegirane akte radi pobližeg utvrđivanja kriterija tehničke provjere u pogledu toga što se smatra znatnim doprinosom određenom okolišnom cilju za određenu gospodarsku djelatnost i za što se smatra da uzrokuje znatnu štetu za ostale ciljeve.

U svakom se članku navodi datum donošenja odgovarajućeg delegiranog akta čime se predviđa postupno razvijanje klasifikacije EU-a na temelju kriterija tehničke provjere. Oni koji se odnose na ublažavanje klimatskih promjena i prilagodbu njima donijet će se prvi (do prosinca 2019.). Oni koji se odnose na ostale ciljeve postupno će se utvrđivati do prosinca 2021. (održiva upotreba i zaštita vodnih i morskih resursa i prijelaz na kružno gospodarstvo, sprečavanje stvaranja otpada i recikliranje otpada) i do prosinca 2022. (sprečavanje i kontrola onečišćenja i zaštita zdravih ekosustava).

U članku 12. utvrđuju se detalji za kriterije za utvrđivanje toga kada neka gospodarska djelatnost nanosi znatnu štetu bilo kojem okolišnom cilju.

U članku 13. utvrđuju se minimalne zaštitne mjere upućivanjem na načela i prava utvrđena u osam temeljnih konvencija utvrđenih u Deklaraciji Međunarodne organizacije rada o temeljnim načelima i pravima na radu.

U članku 14. pruža se dodatan okvir za ovlaštenja Komisije utvrđivanjem zahtjeva za kriterije tehničke provjere koji će se utvrditi delegiranim aktima.

Konkretno, u njemu se zahtijeva da se ti kriteriji moraju temeljiti na standardima i oznakama koji već postoje na razini Unije i za koje su kriteriji okolišne održivosti utvrđeni u drugim kontekstima (kao što je označivanje proizvoda, zaštita okoliša itd.). S obzirom na to da se ti standardi ne prenose automatski na imovinu u koju se može ulagati, njih bi tehničkim kriterijima trebalo operacionalizirati za potrebe ulaganja.

U tim bi se kriterijima trebali u obzir uzeti i zahtjevi utvrđeni u postojećem zakonodavstvu EU-a, posebno radi utvrđivanja minimalnih zahtjeva koje treba zadovoljiti kako bi se izbjeglo nanošenje znatne štete nekom okolišnom cilju. To podrazumijeva procjenu o tome jesu li postojeći zahtjevi dovoljni za tu svrhu.

Kriteriji tehničke provjere trebali bi biti praktični, jednostavni za primjenu i provjerljivi u razumnim granicama troškova usklađivanja te bi trebali pružati dostatnu pravnu jasnoću.

Pri utvrđivanju kriterija tehničke provjere Komisija bi trebala procijeniti primjenu mogućih različitih kriterija prihvatljivosti po gospodarskim sektorima i podsektorima te bi trebala nastojati osigurati da lakoća s kojom bi se gospodarski sektor mogao upustiti u djelatnost koju bi se smatralo održivom bude uvelike ista po sektorima.

Komisija bi u obzir trebala uzeti i potencijalni učinak tih kriterija na vrednovanje one imovine koja se do donošenja kriterija tehničke provjere smatrala „zelenom” imovinom na temelju postojećih tržišnih praksa. Trebala bi procijeniti bi li zbog tih kriterija za održive djelatnosti došlo do povećanja količine bezvrijedne imovine i rizika da će određena imovina izgubiti na vrijednosti zbog prijelaza na održivije gospodarstvo kao i rizika od stvaranja neusklađenih poticaja.

Kod kriterija tehničke provjere trebalo bi u obzir uzeti i učinke na tržišnu likvidnost i tržišno natjecanje.