Na tržištima rada koja se stalno razvijaju velik je broj onih kojima zbog vrste radnog odnosa ili oblika samozaposlenja nije osiguran dovoljan pristup socijalnoj zaštiti. To predstavlja rizike za dobrobit mnogih takvih pojedinaca i njihovih obitelji, ali i za gospodarstvo i društvo.

Transparentnost je ključna za poboljšanje pristupa socijalnoj zaštiti. Međutim, pravila o socijalnoj zaštiti ponekad su odviše složena ili nejasna, tako da predmetna populacija možda nije dovoljno svjesna svojih prava i obveza ili načina na koji može ostvariti ta prava i poštovati svoje obveze. Iako to nije primarni fokus nacionalnih planova provedbe, mnoge su zemlje počele digitalizirati pružanje socijalne zaštite i upravljanje njome s pomoću pojednostavnjenih jedinstvenih portala, automatiziranog pristupa nekim naknadama, simulatora mirovina ili unaprijed ispunjenih obrazaca za podnošenje zahtjeva. Međutim, potrebni su dodatni napori u tom smislu, uključujući mjere za smanjenje digitalnog jaza za ranjive osobe, kao što su osobe s niskom razinom pismenosti (digitalna, administrativna i financijska), osobe s invaliditetom i drugi.

„Primjereni” sustavi socijalne zaštite osiguravaju dostatnu i pravodobnu zamjenu dohotka pojedinaca koji se suočavaju s gubitkom dohotka, čime se održava njihov životni standard te ih se štiti od siromaštva. Otprilike polovina država članica u okviru svojih nacionalnih planova provedbe poduzela je ili najavila mjere za poboljšanje primjerenosti, posebice u pogledu mirovina, i to za samozaposlene osobe, osobe s niskom razinom prava ili osobe s posebnim zanimanjima. Provedene su i mjere za poboljšanje primjerenosti naknada za nezaposlenost povećanjem razdoblja isplate naknade i/ili njezina iznosa. Međutim, i dalje postoje poteškoće. Zaposlenici s ugovorom o radu na određeno vrijeme suočavaju se s većom materijalnom i socijalnom oskudicom u odnosu na zaposlenike s ugovorom o radu na neodređeno vrijeme, jednako kao i radnici koji rade u nepunom radnom vremenu u odnosu na radnike koji rade u punom radnom vremenu. Isto tako, samozaposlene osobe, zaposlenici koji rade u nepunom radnom vremenu i zaposlenici s ugovorom o radu na određeno vrijeme u većoj su mjeri izloženi riziku od financijskog siromaštva u odnosu na osobe u standardnim oblicima zaposlenja.

S druge strane, mjere za smanjenje uporabe nestandardnih oblika ugovora pridonose smanjenju nedostataka u formalnom osiguranju. One uključuju bolje praćenje, smanjenje socijalnih i fiskalnih poticaja za zapošljavanje na temelju ugovora na vrlo kratko vrijeme ili putem lažnog samozapošljavanja, reguliranje rada putem platforme ili reformu radnog prava radi rješavanja pitanja segmentacije, čime se poboljšava pristup socijalnoj zaštiti osiguravanjem odgovarajuće klasifikacije ili stvaranjem jasnijeg regulatornog okruženja za prava na socijalnu zaštitu povezana s različitim radnim statusima.

Od 2019. 15 država članica poduzelo je ili planiralo važne reforme da se poboljša sudjelovanje određenih kategorija osoba na tržištu rada u sustavima socijalne zaštite. To su prije svega samozaposlene osobe (osobito one koje nemaju zaposlenike ili su nesamostalne) ili osobe s nestandardnim oblicima ugovora ili koje rade u određenim sektorima (kućanske usluge, kultura) s visokom zastupljenošću nestandardnih oblika rada. Međutim, znatnom broju tih osoba vjerojatno i dalje neće biti osiguran formalni pristup jer mjere ne obuhvaćaju sve nedostatke/grane, a neke se države članice i ne planiraju baviti preostalim nedostacima.

Kad je riječ o politici, Komisija je poticala detaljnu razmjenu informacija o provedbi različitih dimenzija Preporuke okupljajući predstavnike država članica, socijalne partnere i dionike. Europska komisija prati pitanja socijalne zaštite i u okviru europskog semestra. Kako bi ublažila socijalne posljedice pandemije bolesti COVID-19, Komisija je 2020. preporučila da devet država članica (EE, ES, IT, CY, LT, NL, PL, PT, SI) poboljša obuhvat nestandardnih radnika i samozaposlenih osoba socijalnom zaštitom, a 2022. četiri su države članice (EE, HU, NL i PL) primile posebnu preporuku u vezi s područjima obuhvaćenima Preporukom Vijeća iz 2019. Osim toga, Odbor za socijalnu zaštitu koristi svoj instrument za praćenje kako bi svake godine utvrdio koje države članice imaju znatnijih problema u pogledu pristupa socijalnoj zaštiti.

U točki 19. Preporuke Vijeća države članice pozivaju se da što prije provedu načela utvrđena u Preporuci i da do 15. svibnja 2021. podnesu plan u kojem su utvrđene odgovarajuće mjere koje treba poduzeti na nacionalnoj razini. Zaključno s prosincem 2022. sve države članice osim Luksemburga dostavile su takav nacionalni plan provedbe. Vijeće ministara za zapošljavanje, socijalnu politiku, zdravstvo i pitanja potrošača raspravljalo je o nacionalnim planovima provedbe u prosincu 2021. u okviru europskog semestra i u svibnju 2022. u okviru Odbora za socijalnu zaštitu. U svibnju 2022. provedeno je i posebno savjetovanje s europskim organizacijama socijalnih partnera.

Osim što je i dalje nužno raditi na pravednom upravljanju zelenom tranzicijom, 2022. pojavio se novi niz problema: gospodarske i geopolitičke okolnosti prouzročene ruskim agresivnim ratom protiv Ukrajine dovele su do povećanja cijena energije i robe, inflacijskih pritisaka i sve veće gospodarske neizvjesnosti. To bi kućanstva koja su ionako u teškoj situaciji moglo gurnuti u još veće siromaštvo. Sustavi socijalne zaštite imaju važnu ulogu u sprečavanju i ublažavanju tih posljedica: trebaju ojačati postojeće socijalne sigurnosne mreže i pružiti potporu najranjivijima.

Digitalna tranzicija, ubrzana pandemijom bolesti COVID-19, preoblikuje gospodarstvo EU-a i njegova tržišta rada, ne samo širenjem digitalnih radnih platformi. Iako rad putem platformi može omogućiti jednostavniji pristup tržištu rada ili ostvarivanje dodatnog dohotka od sekundarne djelatnosti, on donosi i probleme, među ostalim u pogledu socijalne zaštite.

U većini nacionalnih planova provedbe (22 od 26 dostavljenih) navode se određene poduzete mjere ili nove obveze na nacionalnoj razini za provedbu Preporuke. Međutim, opseg i područje primjene mjera te vrijeme njihove provedbe (jesu li već poduzete ili su planirane) znatno se razlikuju među zemljama: 10 nacionalnih planova provedbe usmjereno je na jednu glavnu mjeru politike i/ili zakonodavnu mjeru, 11 nacionalnih planova provedbe uključuje skup od 3 do 8 mjera, a belgijski nacionalni plan provedbe sadržava više od 30 mjera.

Pregled 26 nacionalnih planova provedbe pokazuje da se gotovo u svim nacionalnim planovima provedbe implicitno ili izričito navode postojeći/preostali nedostaci u pristupu socijalnoj zaštiti na nacionalnoj razini. Međutim, samo u polovini država članica obuhvaćene su sve skupine i vrste nedostataka. Nadalje, u nacionalnim planovima provedbe stavlja se velik naglasak na situaciju u pogledu formalnog osiguranja, dok su druge dimenzije pristupa socijalnoj zaštiti obuhvaćene u manjoj mjeri unatoč postojećim pokazateljima za praćenje djelotvornog pristupa ili primjerenosti dogovorenima na razini EU-a. Važno je napomenuti da neke države članice smatraju da su već provele sve (BG, SE) ili gotovo sve odredbe Preporuke (CZ, FR, HU, AT, PL); vidjeti i tablicu u Prilogu.

Izvješće donosi pregled napretka s obzirom na četiri dimenzije Preporuke (formalno osiguranje, djelotvoran obuhvat, primjerenost i transparentnost) te u pogledu radnika u nestandardnim oblicima zaposlenja i samozaposlenih osoba. Usmjereno je na mjere i reforme koje su poduzete od donošenja Preporuke Vijeća ili koje su planirane. Budući da radnici u standardnim oblicima zaposlenja imaju pristup većini grana socijalne zaštite u većini država članica EU-a, izvješće je uglavnom usmjereno na otklanjanje nedostataka za samozaposlene osobe i radnike s nestandardnim ugovorima. Ako je to bilo moguće, u izvješću su korišteni podaci za mjerenje napretka od donošenja Preporuke u jesen 2019., iako najnoviji dostupni statistički podaci za neke pokazatelje potječu iz razdoblja 2020.–2021.

Iako je ukupni udio samozaposlenih u radnoj snazi zadnjih 25 godina stabilan (otprilike 14 % radne snage), povećava se udio samozaposlenih osoba bez zaposlenika (otprilike 68,3 % od 27 milijuna samozaposlenih osoba u EU-u). Dostupni podaci za sedam država članica (BE, DE, IT, LU, NL, PL i SE) ukazuju na visoke stope siromaštva među samozaposlenim osobama koje nemaju zaposlenike. Zbog takvog trenda povećava se potreba da se samozaposlenim osobama osigura pristup socijalnoj zaštiti.

AT, BG, CZ, DK, DE, HR, LV, HU, SI, SK, FI i SE

BE, EE, IE, CY, LU, RO

EL, FR, IT, LT, MT, NL

U nešto više od polovine država članica (15) mjere u vezi s formalnim osiguranjem koje su poduzete ili najavljene od 2019. strukturne su reforme kojima se nastoje trajno otkloniti nedostaci u granama obuhvaćenima Preporukom. One se najčešće odnose na otklanjanje nedostataka u formalnom osiguranju za samozaposlene osobe, i to zato što u velikom broju država članica samozaposlenim osobama i dalje nije osiguran pristup nizu grana. Drugim nestandardnim oblicima rada (npr. ugovori o radu na određeno vrijeme/u nepunom radnom vremenu) posvećuje se manje pozornosti.

U većini nacionalnih planova provedbe potvrđeni su prethodno opisani nedostaci u formalnom osiguranju i većina država članica predstavila je poduzete mjere (i one koje treba poduzeti) kako bi se oni otklonili. Međutim, mnoge od tih mjera poduzete su kao odgovor na krizu uzrokovanu bolešću COVID-19 kako bi se pristup privremeno i iznimno proširio na određene kategorije radnika koji prethodno nisu bili (ili su bili samo djelomično) obuhvaćeni (radnici s nesigurnim ugovorima, radnici u kućanstvu i samozaposlene osobe) ili koji rade u određenim sektorima/zanimanjima (kulturni sektor, zdravstveni radnici itd.).

Kad je riječ isključivo o samozaposlenim osobama, u 19 država članica formalni nedostaci postoje u barem jednoj grani socijalne zaštite (podaci za 2022.). Grane u kojima ima najviše nedostataka jesu naknade za nezaposlenost (13 država članica), zatim naknade za nesreće na radu i profesionalne bolesti (9 država članica), roditeljske naknade (pet država članica) i naknade za vrijeme bolovanja (tri države članice). U 19 država članica pristup za samozaposlene osobe dobrovoljan je barem u jednoj grani, uglavnom putem sustava dobrovoljnog sudjelovanja, i iako je to u skladu s Preporukom, stope uključivanja u takve sustave općenito su niske. U nekim državama članicama mogući razlozi za to su kratko vrijeme u kojem je potrebno donijeti odluku o uključivanju u dobrovoljne sustave i duga obvezujuća razdoblja.

·Radnici s ugovorom o radu na određeno vrijeme u EU-u u prosjeku su češće primali naknade nego radnici s ugovorom o radu na neodređeno vrijeme (47,9 % naspram 39,1 %), a radnici koji rade u nepunom radnom vremenu češće nego oni koji rade u punom radnom vremenu (43,3 % naspram 37,9 %) jer im je zbog njihove nepovoljne socijalne situacije potrebna veća potpora u okviru socijalnih transfera. Međutim, to nije slučaj u svim državama članicama. Nadalje, status samozaposlene osobe i dalje je status aktivnosti za koji je najmanje vjerojatno da će omogućiti primanje naknada u slučaju rizika od siromaštva (31,2 %, u odnosu na 41,8 % za sve vrste zaposlenika u skupini EU-27), a to je bio slučaj u većini država članica unatoč izvanrednim mjerama potpore dohotku tijekom razdoblja pandemije bolesti COVID-19 kad se stopa primanja naknada samozaposlenih osoba gotovo utrostručila.

Pristup radnika koji rade putem platforme socijalnoj zaštiti razmotren je u 11 nacionalnih planova provedbe (BE, DE, EE, FR, HR, IT, CY, LT, PT, RO i SI) te se u većini njih to pitanje smatra problematičnim. Pet država članica (BE, IT, CY, RO i SI) uključilo je konkretne mjere u svoje nacionalne planove provedbe, a četiri države članice općenito su ukazale na potrebu za poduzimanjem mjera u tom području u budućnosti (DE, EE, LT i PT). Na primjer, Cipar ubraja radnike koji rade putem platforme u skupinu onih s nestandardnim ugovorima kojima bi pristup naknadama (za nezaposlenost i nesreće na radu) trebalo proširiti u okviru reforme socijalnog osiguranja, a Belgija i Rumunjska najavljuju zakonodavne promjene kako bi osigurale odgovarajuću socijalnu zaštitu za radnike koji rade putem platforme, uključujući samozaposlene osobe (vidjeti i prethodno navedeno).

Druge države članice izvijestile su da ne namjeravaju omogućiti (potpuni) pristup određenim skupinama koje trenutačno nisu obuhvaćene, posebice samozaposlenim osobama. Među razlozima takvog pristupa su: uključeni troškovi, zabrinutost kako će se to odraziti na fleksibilnost tržišta rada ili složenost potpunog obuhvata samozaposlenih osoba (posebice za osiguranje za slučaj nezaposlenosti, osiguranje za vrijeme bolovanja ili invalidsko osiguranje). U nekim se slučajevima mjere za otklanjanje formalnog nedostatka ne poduzimaju jer se nedostatak odnosi na male neobuhvaćene skupine ili zbog činjenice da neki rizici mogu biti obuhvaćeni drugim granama ili osiguranjem povezanim s glavnim poslom osobe (ako nedostatak utječe na neke dodatne marginalne ugovore).

Cipar provodi reformu sustava socijalnog osiguranja kako bi proširio obuhvat na samozaposlene osobe i nestandardne oblike zaposlenja (predviđeno je da će te odredbe stupiti na snagu 2023.). Luksemburška vlada predložila je uvođenje roditeljskih naknada za samozaposlene očeve. Estonija proširuje obuhvaćenost osiguranjem u slučaju nezaposlenosti na samozaposlene osobe, vlasnike poslovnih računa i članove upravljačkih i kontrolnih tijela. Radi i na proširenju zdravstvenog osiguranja na osobe koje nisu osigurane ili imaju povremeno osiguranje. Nizozemska priprema uvođenje obveznog invalidskog osiguranja za samozaposlene osobe (treba biti dovršeno do 2026.).

U Preporuci Vijeća primjereni sustavi socijalne zaštite definirani su kao sustavi s pomoću kojih se „održava pristojan životni standard i pruža odgovarajući zamjenski dohodak te se pritom […] članove [sustava] uvijek štiti od siromaštva”. Kako bi se to postiglo, državama članicama preporučuje se da osiguraju da doprinosi za socijalnu zaštitu budu proporcionalni sposobnosti radnika i samozaposlenih osoba za plaćanje doprinosa” i da se „izračun doprinosâ za socijalnu zaštitu i pravâ samozaposlenih osoba temelji na objektivnoj i transparentnoj procjeni njihova dohotka”. Kako bi se procijenila primjerenost naknada, okvir za praćenje uključuje pokazatelje za mjerenje prevalencije siromaštva te materijalne i socijalne oskudice, kao i učinka socijalnih transfera na smanjenje siromaštva.

Nekoliko država članica u svojim je nacionalnim planovima provedbe ustvrdilo da su trenutačna pravila kojima se uređuju prava primjerena i da razdoblja plaćanja doprinosa moraju biti dovoljno duga kako bi se poticao rad i kako bi se „očuvala održivost sustava i provodile zaštitne mjere za sprečavanje njegove zlouporabe”. To pokazuje da je izmjena pravila o doprinosima i pravima i dalje osjetljivo političko pitanje koje zahtijeva procjenu učinka, politički konsenzus i uključenost svih dionika.

Osobe u nestandardnim oblicima zaposlenja manje će vjerojatno imati djelotvoran pristup potrebnim naknadama. Postojeća pravila kojima se uređuju doprinosi i prava mogu otežati djelotvoran pristup nestandardnih radnika i samozaposlenih osoba naknadama. Na primjer, 2022. razdoblje za stjecanje prava na naknade za nezaposlenost iznosilo je godinu dana u 12 država članica i čak dvije godine u dvjema državama članicama. Zbog takvih kriterija, kojima se često nastoji očuvati financijska održivost sustava, određeni broj osoba s ugovorima o radu na određeno vrijeme i/ili nesigurnim radnim mjestima isključen je iz sustava primanja naknada, čak i ako su plaćale doprinose i izložene su riziku od siromaštva. To je slučaj i kad je riječ o naknadama za vrijeme bolovanja, za koje u 10 država članica razdoblje za stjecanje prava traje šest ili više mjeseci za zaposlenike, a u pet država članica je za samozaposlene osobe dulje nego za zaposlenike. Naposljetku, u trećini država članica doprinosne naknade za rodilje nisu dostupne ženama koje nisu bile zaposlene najmanje 8 mjeseci.

Transparentnost je četvrta dimenzija koja se razmatra u Preporuci Vijeća. Transparentnost je ključna za jamčenje pristupa radnika i samozaposlenih osoba socijalnoj zaštiti. Pojedinci nisu uvijek dovoljno upoznati sa svojim pravima i obvezama ni s različitim načinima da ostvare ta prava i poštuju svoje obveze. Pravila su ponekad odviše složena ili nedovoljno jasna, a to ih može odvratiti od sudjelovanja u sustavima socijalne zaštite i pridonijeti niskoj stopi korištenja nekih socijalnih naknada. Samozaposlene osobe i osobe u nestandardnim oblicima rada vjerojatno su tome izloženije jer, kako je prethodno navedeno, često podliježu posebnim pravilima i složenijim postupcima. Osim toga, za te kategorije često nedostaju organizacije koje bi zastupale njihove interese, kao što to čine socijalni partneri za druge kategorije.

Nedostaci u pristupu radnika i samozaposlenih osoba socijalnoj zaštiti posebno su izraženi u pojedinim kategorijama, primjerice kod mladih. Socijalne naknade u EU-u 2021. mnogo su rjeđe (38 %) primali mladi (u dobi od 16 do 29 godina) koji su bili nezaposleni i izloženi riziku od siromaštva (prije socijalnih transfera) nego osobe u dobi od 30 do 64 godine (57 %).

Povećanje stope obuhvata ili razdoblja isplate naknada za nezaposlenost pridonosi poboljšanju njihove primjerenosti, a Estonija i Litva poduzele su mjere u tom smjeru. I Belgija je povećala minimalnu razinu naknada za nezaposlenost, kao i drugih minimalnih naknada za socijalno osiguranje i pomoć. Osobito u tom području poduzete su mnoge mjere kao odgovor politike na pandemiju bolesti COVID-19. Primjerice, u razdoblju 2020.–2021. (i 2022. u nekim slučajevima) razdoblje isplate naknada za nezaposlenost privremeno je produljeno u Bugarskoj, Danskoj, Njemačkoj, Grčkoj, Španjolskoj, Portugalu, Rumunjskoj, Slovačkoj i Švedskoj. Belgija, Francuska i Italija obustavile su postupno smanjivanje naknada tijekom vremena („degresivnost”), a razina naknada privremeno je povećana u Irskoj, Luksemburgu (za one koji su djelomično nezaposleni) i Malti (uz dodatak), dok je u nekim zemljama (Belgija, Bugarska, Estonija, Portugal (u Portugalu samo djelomično)) trajno povećana. Iako je većina tih mjera sad ukinuta ili će biti ukinuta, neke države članice odlučile su da one budu strukturne mjere. U nekoliko država članica poduzete su nove mjere usmjerene posebno na kulturni sektor. Ograničen broj mjera bio je usmjeren na primjerenost u granama koje se ne odnose na mirovine ili nezaposlenost. Neki primjeri mogu se pronaći u belgijskom nacionalnom planu provedbe (bolovanje, invaliditet) i u malteškom nacionalnom planu provedbe (u zdravstvu će liječenje novih kroničnih stanja biti besplatno od 2023.).

Najnovije brojke su iz 2021. i općenito se odnose na stanje dohotka 2020. Sustavi socijalne zaštite nesumnjivo su pomogli ljudima da prebrode krizu uzrokovanu bolešću COVID-19 bez znatnog povećanja rizika od siromaštva ili dohodovne nejednakosti, i to zahvaljujući vrlo intenzivnim mjerama politike (uključujući povećani obuhvat, izvanredne mjere potpore i izdatke). Međutim, još je jedna kriza, izazvana situacijom u Ukrajini, počela snažno utjecati na gospodarstvo i socijalne prilike, posebice zbog inflacije i sve većeg energetskog siromaštva. Zbog nedovoljne dostupnosti podataka još je prerano za mjerenje razmjera posljedica tih kriza.

Najnoviji pokazatelji primjerenosti ukazuju na izjednačavanje stopa socijalne i materijalne oskudice za sve kategorije nakon stalnog pada u razdoblju od 2014. do 2020., posebno među nezaposlenim i samozaposlenim osobama. Nadalje, stopa rizika od siromaštva (nakon socijalnih transfera) i dalje je više nego četverostruko veća u skupini samozaposlenih osoba nego u skupini standardnih radnika te više od tri i pol puta veća u skupini zaposlenika s ugovorom o radu na određeno vrijeme nego u skupini standardnih radnika.

Zbog vrlo raznolikih sustava socijalne zaštite među državama članicama postoje i različiti pristupi transparentnosti sustava socijalne zaštite i naknada. Na primjer, neke zemlje imaju vrlo općenite sustave prikladne za (gotovo) sve, dok su druge zemlje tek započele prelazak sa skupa vrlo specifičnih sustava zaštite na općenitije sustave. Još jedna znatna razlika u tome je što su neke zemlje davno započele digitalnu tranziciju, dok je druge na to potaknula pandemija bolesti COVID-19. Neke države članice u svojim nacionalnim planovima provedbe navode da su pravila o pristupu socijalnoj zaštiti već jasna i transparentna te da su informacije dostupne (npr. BE, EE, FR, HR, MT, SE), a neke ujedno ističu važnost održavanja/poboljšanja postojećeg sustava (BE, MT, NL, SE). U nekim je zemljama pristup informacijama (uključujući informacije o šest grana socijalne zaštite) ugrađen u zakonodavstvo (npr. BE, CZ, EE, LV, RO, SI, SK). Neke su zemlje uključile transparentnost i pojednostavnjenje kao ciljeve u svoj plan za oporavak i otpornost, kao primjerice Cipar u okviru planirane reforme sustava socijalnog osiguranja te planiranog restrukturiranja i digitalizacije usluga socijalnog osiguranja. Međutim, o transparentnosti općenito nema previše riječi u nacionalnim planovima provedbe, ali je u EU-u proveden ili se provodi niz reformi i mjera koje trebaju osigurati pristup jasnim i ažurnim informacijama i bolje informiranje o socijalnim pravima te pojednostavnjenje postupaka, u mnogim slučajevima i u okviru planova za oporavak i otpornost.

2.5.1.Pristup informacijama

Pristup informacijama o socijalnoj zaštiti potreban je kako bi predmetna populacija postala svjesna svojih postojećih prava i obveza. Pružanje informacija može biti „pasivno”, primjerice u obliku informativnih brošura ili internetskih portala, ili „aktivnije”, uglavnom putem općih ili ciljanih kampanja za informiranje.

Kako je istaknuto u uvodnoj izjavi 22. Preporuke Vijeća, „[d]igitalizacijom se posebno može doprinijeti poboljšanju transparentnosti za pojedince”, a digitalno pružanje informacija doista je ključan dio nastojanja država članica da poboljšaju pristup. Iako su prakse i dalje vrlo raznolike, takozvani portali sad postoje u svim državama članicama, ili kao jedinstveni opći/državni ili integrirani portali za socijalno osiguranje ili kao portali za posebne grane socijalne zaštite.

Ako se pružaju informacije za različite radne statuse, općenito se posebna pozornost posvećuje (u različitoj mjeri) situaciji samozaposlenih osoba (djelomično ovisno o tome imaju li samozaposlene osobe formalni pristup različitim granama socijalnog osiguranja te imaju li ga pod istim ili različitim uvjetima u odnosu na druge kategorije). Međutim, u nekoliko država članica postoje propusti i nedostaci u informacijama koji posebno utječu na (podskupine) nestandardnih radnika i samozaposlene osobe, za koje detaljne informacije nisu uvijek pružene (posebice na općim stranicama državne uprave): informacije prilagođene samozaposlenim osobama i osobama u nestandardnim oblicima zaposlenja i dalje su općenito ograničene (Rumunjska) ili ne postoje jasne razlike između različitih kategorija (Cipar) ili nedostaju informacije o određenim sustavima, primjerice informacije o dobrovoljnim sustavima (Austrija). Općenitije, razlike i nedostaci u informacijama koje na raspolaganje stavljaju javna uprava i/ili (javni ili privatni) pružatelji usluga uključeni u razne grane socijalne zaštite izričito su navedeni kao problem u 17 država članica (BE, CZ, DE, EE, IE, EL, FR, HR, CY, LT, NL, AT, RO, SI, SK, FI, SE). Drugi mogući nedostatak odnosi se na zastarjele internetske stranice, koje su izrađene u okviru posebnih programa/projekata, potaknute određenim događajima (kao što je kriza uzrokovana bolešću COVID-19) i financirane na privremenoj osnovi, a poslije se ne održavaju niti ažuriraju.

Najpodrobnije dostupne personalizirane informacije odnose se na davanja za starost, a često su dostupne putem internetskih kalkulatora. O pružanju kalkulatora (ili simulatora) mirovine kojima građani mogu izravno pristupiti i koristiti se njima za dobivanje procjena budućih mirovinskih prava na temelju stvarnih doprinosa i razdoblja uplate izvijestila je 21 država članica (BE, CZ, DK, DE, EE, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, AT, NL, PL, PT, SI, SK, FI, SE). Međutim, čini se da se informacije koje se odnose na sustave strukovnog mirovinskog osiguranja i dobrovoljne sustave uvelike razlikuju među državama članicama i, čak i u naprednijem području davanja za starost, nije jasno postoje li dostatne informacije za osobe u nestandardnim oblicima rada.

Povećana digitalizacija i prelazak s fizičkih usluga na internetske i digitalne usluge mogu otežati pristup informacijama, posebno za ranjive skupine (npr. osobe s niskom razinom digitalnih vještina, osobe s oštećenjem vida/sluha, starije osobe ili beskućnici). S druge strane, mnogim internetskim stranicama na kojima se pružaju informacije o socijalnoj zaštiti mogu pristupiti i osobe s oštećenjem vida (npr. BE, DK, EE, IE, EL, LT, LU, SI) ili osobe s oštećenjem sluha (npr. CZ, DK, EE, IE, EL, HR, LT, LU, RO, SI). U nekim slučajevima u tijeku su reforme za osiguravanje pristupačnosti informacija o naknadama za socijalnu zaštitu, dok su u Švedskoj, na primjer, informacije na internetskim stranicama već dostupne u obliku prikladnom za osobe s različitim oblicima invaliditeta na jednostavnom švedskom jeziku ili znakovnom jeziku. Isto tako, švedska tijela moraju osigurati besplatne tumače. Zavod za socijalno osiguranje u Finskoj od 2019. proširuje svoje internetske usluge na znakovnom jeziku i nudi uslugu tumača za osobe s invaliditetom.

Fizički uredi mogu imati važnu ulogu u poboljšanju pristupačnosti za osobe s invaliditetom i niskom razinom digitalne pismenosti. Međutim, u mnogim zemljama došlo je do znatnog smanjenja mogućnosti fizičkog pristupa informacijama, što je često ubrzala kriza uzrokovana bolešću COVID-19. U nekim državama članicama (kao što su BE, EE i IT) postoje programi za poboljšanje digitalne pismenosti i smanjenje digitalnog jaza. Važno je napomenuti i da neke zemlje koje su među digitalno najnaprednijima već razvijaju (ili poboljšavaju) mogućnosti fizičkog pristupa ili stvaraju jedinstvene uslužne centre (EE, LV). U Estoniji je 2020. postala dostupna usluga dostave mirovina na kućnu adresu, po sniženoj cijeni od početka 2022.

S obzirom na složenost sustava i postupaka za pristup socijalnim naknadama informiranje ljudi o njihovim pravima i obvezama te o važnosti uključenosti u sustave socijalne zaštite još je jedan ključan aspekt pristupa informacijama. Za razdoblje 2017.–2021. 14 država članica izvijestilo je o kampanjama informiranja o sustavima socijalnog osiguranja/socijalnim naknadama općenito ili informiranja o nekoliko naknada koje su provedene kako bi se prevladale te poteškoće. U nekoliko zemalja provedene su kampanje za informiranje javnosti o uvjetima za pristup naknadama u okviru socijalnog osiguranja, u smislu socijalnih doprinosa i važnosti redovitog zaposlenja, što je posebno važno za samozaposlene i osobe u nestandardnim oblicima zaposlenja. U Finskoj, na primjer, fondovi za nezaposlene i sindikati redovito provode informativne kampanje kojima se nastoji uvjeriti radnike da se pridruže fondovima za nezaposlene kako bi bili bolje zaštićeni od gubitka dohotka u slučaju nezaposlenosti. U većini država članica provedene su i kampanje o određenim granama socijalne zaštite. Posebno su zanimljive kampanje o davanjima za starost usmjerene na nestandardne radnike i samozaposlene osobe (CZ, DE, HR, HU) i kampanje o budućem pristupu naknadama i njihovoj primjerenosti (CZ, EL, LT, HU, MT, NL, PL, FI).

2.5.2.Pojednostavnjenje

Transparentnost se može poboljšati različitim pojednostavnjenjima: pojednostavnjenjem formalnih pravila sustava socijalne zaštite (prethodno navedeno), same strukture administracije (institucija) ili postupka podnošenja zahtjeva za pristup naknadama, odnosno primanja naknada. Nekoliko država članica poduzelo je ili planira poduzeti reforme za pojednostavnjenje općih ili posebnih sustava kako bi se proširio ili poboljšao pristup kategorija radnika u nestandardnim oblicima zaposlenja ili samozaposlenih osoba većem broju različitih naknada. Austrija i Portugal uveli su jasnija pravila o pristupu za (kategorije) samozaposlenih osoba. Druge mjere pojednostavnjenja koje se donose uključuju uvođenje načela „samo jednom” pri prikupljanju podataka (BE, IE, EL, ES, LV, LU, PL), stvaranje ili poboljšanje jedinstvenih portala za socijalno osiguranje (IE, LV, HU, MT, NL, SI, SK, SE) i (djelomičnu) automatizaciju razmjene podataka (DE, EL).

Druga kategorija reformi odnosi se na pojednostavnjenje postupaka podnošenja zahtjeva. One uključuju mjere kao što su pokretanje internetskih portala s integriranim funkcijama za korisnike i dijeljenje podataka među različitim institucijama (BG, CZ, IT, LV, LT, MT, NL, FI), ali i postupke putem interneta i postupke s unaprijed ispunjenim zahtjevima (DE, IT, SK) ili automatsko dodjeljivanje naknada osobama koje ispunjavaju uvjete u određenim granama.