4.

Dodaje se sljedeći Prilog: „ PRILOG IV. POSTUPAK ISPITIVANJA ZA MOTORE S PALJENJEM POMOĆU SVJEĆICA 1. UVOD 1.1. U ovom se Prilogu opisuje metoda određivanja emisije plinovitih onečišćujućih tvari iz motora koje treba ispitati. 1.2. Ispitivanje se provodi tako da se motor postavi na pokusni uređaj i spoji s dinamometrom. 2. UVJETI ISPITIVANJA 2.1. Uvjeti ispitivanja motora Mjeri se apsolutna temperatura (Ta) zraka motora na ulazu u motor, iskazana u kelvinima, te suhi atmosferski tlak (ps), iskazan u kPa, a parametar f a utvrđuje se u skladu sa sljedećim odredbama: 2.1.1. Valjanost ispitivanja Da bi se ispitivanje priznalo kao valjano, parametar f a mora biti takav da: 2.1.2. Motori s punjenjem rashladnog zraka Temperaturu rashladnog medija i temperaturu zraka punjenja treba zabilježiti. 2.2. Sustav dovoda zraka motora Motor koji se ispituje opremljen je sustavom dovoda zraka koji predstavlja ograničenje dovoda zraka unutar raspona od 10 % od gornje granice koju je naveo proizvođač za novi pročišćivač zraka, pri radnim uvjetima motora, kako ih je utvrdio proizvođač, a koji rezultiraju najvećim protokom zraka pri dotičnoj primjeni motora. Kad se radi o malim motorima s paljenjem pomoću svjećica (zapremnine < 1 000 cm3), koristi se sustav predstavnik ugrađenog motora. 2.3. Ispušni sustav motora Motor koji se ispituje opremljen je ispušnim sustavom koji predstavlja ispušni protutlak unutar raspona od 10 % od gornje granice koju je naveo proizvođač, pri radnim uvjetima motora, koji rezultiraju najvećom navedenom snagom pri dotičnoj primjeni motora. Kad se radi o malim motorima s paljenjem pomoću svjećica (zapremnine < 1 000 cm3), koristi se sustav predstavnik ugrađenog motora. 2.4. Rashladni sustav Koristi se rashladni sustav motora kapaciteta dovoljnog za održavanje motora pri uobičajenim radnim temperaturama koje propisuje proizvođač. Ova se odredba odnosi na jedinice koje treba odvojiti kako bi se izmjerila snaga, kao što je slučaj kod uređaja za propuhivanje kada rashladni dio ventilatora treba rastaviti kako bi se omogućio pristup koljenastoj osovini. 2.5. Ulje za podmazivanje Koristi se ulje za podmazivanje koje zadovoljava specifikacije proizvođača motora za određeni motor i predviđenu uporabu. Proizvođači moraju koristiti maziva motora predstavnika komercijalno raspoloživih maziva motora. Specifikacije ulja za podmazivanje koje se koristi za ispitivanje bilježe se u odjeljku 1.2. Priloga VII. Dodatka 2. za motore s paljenjem pomoću svjećica i prikazuju se s rezultatima ispitivanja. 2.6. Podesivi rasplinjači Motori s ograničenim podesivim rasplinjačima ispituju se pri oba krajnja položaja podešavanja. 2.7. Gorivo za ispitivanje Gorivo predstavlja referentno gorivo navedeno u Prilogu V. Oktanski broj i gustoća referentnog goriva koje se koristi za ispitivanje bilježe se u odjeljku 1.1.1. Priloga VII. Dodatka 2. za motore s paljenjem pomoću svjećica. Kod dvotaktnih motora, omjer mješavine goriva i ulja mora biti omjer kojeg predlaže proizvođač. Postotak ulja u mješavini goriva i maziva kojom se napajaju dvotaktni motori i rezultirajuća gustoća goriva bilježe se u odjeljku 1.1.4. Priloga VII. Dodatka 2. za motore s paljenjem pomoću svjećica. 2.8. Određivanje postavnih vrijednosti dinamometra Mjerenja emisija temelje se na neispravnoj snazi kočenja. Pomoćni uređaji potrebni samo za rad stroja i koji se mogu ugraditi na motor, uklanjaju se radi ispitivanja. Ako pomoćni uređaji nisu uklonjeni, određuje se snaga koju oni apsorbiraju kako bi se izračunale postavne vrijednosti dinamometra osim kad se radi o motorima gdje takvi pomoćni uređaji čine sastavni dio motora (npr. rashladni ventilatori kod motora hlađenih zrakom). Postavne se vrijednosti usisnog ograničenja i protutlaka ispušne cijevi podešavaju, kad se radi o motorima gdje je moguće obaviti takvo podešavanje, prema proizvođačevim gornjim granicama, u skladu s odjeljcima 2.2. i 2.3. Najveće vrijednosti momenta vrtnje pri navedenim brzinama ispitivanja određuju se eksperimentiranjem kako bi se izračunale vrijednosti momenta vrtnje za određene načine ispitivanja. Kod motora koji nisu predviđeni za rad iznad područja brzine pri punom opterećenju krivulje momenta vrtnje, najveći moment vrtnje pri brzinama ispitivanja navodi proizvođač. Postavna vrijednost motora za svaki način ispitivanja izračunava se korištenjem formule: gdje je: S postavna vrijednost dinamometra (kW), PM najveća zamijećena ili navedena snaga pri brzini ispitivanja u uvjetima ispitivanja (vidi Dodatak 2. Prilogu VII.) (kW), PAE navedena ukupna snaga koju apsorbira neki pomoćni uređaj ugrađen za ispitivanje (kW), a koji se ne zahtijeva Dodatkom 3. Prilogu VII., L moment vrtnje u postocima naveden za određeni način ispitivanja. Ako je omjer vrijednost PAE može provjeriti tehničko tijelo koje odobrava homologaciju tipa. 3. TIJEK ISPITIVANJA 3.1. Ugradnja mjerne opreme Instrumentacija i sonde za uzorkovanje ugrađuju se po potrebi. Kad se za razrjeđivanje ispušnog plina koristi sustav razrjeđivanja punog protoka, ispušna se cijev spaja na sustav. 3.2. Pokretanje sustava za razrjeđivanje i motora Sustav za razrjeđivanje i motor pokreću se i zagrijavaju dok se sve temperature i tlakovi ne stabiliziraju pri punom opterećenju i nazivnoj brzini (odjeljak 3.5.2.). 3.3. Podešavanje omjera razrjeđivanja Ukupan omjer razrjeđivanja ne smije biti manji od četiri. Za sustave kontrolirane koncentracije CO2 ili NOx, sadržaj CO2 ili NOx u zraku za razrjeđivanje mora se izmjeriti na početku i na kraju svakog ispitivanja. Mjerenja pozadinske koncentracije CO2 ili NOx zraka za razrjeđivanje prije i poslije ispitivanja moraju biti unutar 100 ppm (dijelova na milijun) odnosno 5 ppm između jednog i drugog. Kad se koristi sustav analize razrijeđenog ispušnog plina, dotične pozadinske koncentracije određuju se uzorkovanjem zraka za razrjeđivanje u vreći za uzorkovanje tijekom cijelog slijeda ispitivanja. Kontinuirana pozadinska koncentracija (koja nije iz vreće) može se uzeti na najmanje tri mjesta, na početku, na kraju i na mjestu blizu sredine ciklusa te se može izračunati prosječna vrijednost. Na proizvođačev zahtjev, pozadinska se mjerenja mogu izostaviti. 3.4. Provjera analizatora Analizatori emisije postavljaju se na nulu, a njihov se raspon mjeri. 3.5. Ciklus ispitivanja 3.5.1. Specifikacija (c) strojeva u skladu s odjeljkom 1.(A) točkom (iii.) Priloga I. Sljedeći se ciklusi ispitivanja promatraju prilikom rada dinamometra na motoru koji se ispituje u skladu s navedenom vrstom strojeva: ciklus D (5) : motori stalne brzine i isprekidanog opterećenja kao što su generatorski setovi; ciklus G1 : primjene motora srednje brzine koji se ne drže u ruci; ciklus G2 : primjene motora nazivne brzine koji se ne drže u ruci; ciklus G3 : primjene ručnih motora. 3.5.1.1. Načini ispitivanja i faktori ponderiranja Ciklus D Broj načina rada 1 2 3 4 5 Brzina motora Nazivna brzina Srednja brzina Brzina niskog praznog hoda Opterećenje (6) % 100 75 50 25 10 Faktor ponderiranja 0,05 0,25 0,3 0,3 0,1

Ciklus G1 Broj načina rada 1 2 3 4 5 6 Brzina motora Nazivna brzina Srednja brzina Brzina niskog praznog hoda Opterećenje % 100 75 50 25 10 0 Faktor ponderiranja 0,09 0,2 0,29 0,3 0,07 0,05

Ciklus G2 Broj načina rada 1 2 3 4 5 6 Brzina motora Nazivna brzina Srednja brzina Brzina niskog praznog hoda Opterećenje % 100 75 50 25 10 0 Faktor ponderiranja 0,09 0,2 0,29 0,3 0,07 0,05

Ciklus G3 Broj načina rada 1 2 Brzina motora Nazivna brzina Srednja brzina Brzina niskog praznog hoda Opterećenje % 100 0 Faktor ponderiranja 0,85 (7) 0,15 (7) 3.5.1.2. Odabiranje odgovarajućeg ciklusa ispitivanja Ako je prvobitna krajnja uporaba motora poznata, tada se ciklus ispitivanja može odabrati na temelju primjera navedenih u odjeljku 3.5.1.3. Ako prvobitna krajnja uporaba motora nije sigurna, tada treba odabrati odgovarajući ciklus ispitivanja na temelju specifikacije motora. 3.5.1.3. Primjeri (popis nije iscrpan) Tipični primjeri prema pojedinim ciklusima su: ciklus D: generatorski setovi s isprekidanim opterećenjem, uključujući generatorske setove na palubama brodova i vlakovima (ne za pokretanje), rashladni agregati, setovi za zavarivanje; plinski kompresori; ciklus G1: kosilice za travu koje pokreće prednji ili stražnji motor; kolica za golf; uređaji za čišćenje travnjaka; rotacijske ili cilindarske kosilice za travu koje kontroliraju pješaci; oprema za uklanjanje snijega; uređaji za odlaganje otpada; ciklus G2: prenosivi generatori, crpke, uređaji za zavarivanje i zračni kompresori; mogu također uključivati opremu za održavanje travnjaka i vrtova, koji rade pri nazivnoj brzini motora; ciklus G3: uređaji za propuhivanje: motorne pile; uređaji za obrezivanje živice; prenosive pile; rotacijska ruda; uređaji za prskanje; uređaji za obrezivanje vlakana; vakuumska oprema. 3.5.2. Kondicioniranje motora Zagrijavanje motora i sustava obavlja se pri najvećoj brzini i momentu vrtnje kako bi se stabilizirali parametri motora u skladu s preporukama proizvođača. Napomena: Razdoblje kondicioniranja treba također spriječiti utjecaj taloga iz prijašnjeg ispitivanja u ispušnom sustavu. Postoji također i traženo razdoblje stabilizacije između točaka ispitivanja koje je uvršteno kako bi se smanjili utjecaji od jedne točke do druge. 3.5.3. Slijed ispitivanja Ciklusi ispitivanja G1, G2 ili G3 obavljaju se uzlaznim redoslijedom prema brojevima načina rada dotičnog ciklusa. Vrijeme uzorkovanja svakog načina iznosi najmanje 180 s. Vrijednosti koncentracije ispušne emisije mjere se i bilježe za posljednjih 120 s dotičnog vremena uzorkovanja. Za svaku točku mjerenja, duljina načina rada je dostatna da se postigne termička stabilnost motora prije nego se počne s uzorkovanjem. Duljina načina rada bilježi se i izvješćuje. (a) Za motore ispitane konfiguracijom ispitivanja kontrole brzine dinamometrom: Tijekom svakog načina rada ciklusa ispitivanja nakon početnog prijelaznog razdoblja, utvrđena se brzina održava unutar raspona od ± 1 % od nazivne brzine ili ± 3 min-1, ovisno o tome koja je veća, osim za niski prazni hod koji je unutar dopuštenih odstupanja koje je naveo proizvođač. Navedeni se moment vrtnje održava tako da prosječna vrijednost tijekom razdoblja u kojemu se obavljaju mjerenja bude unutar ± 2 % od najvećeg momenta vrtnje pri brzini ispitivanja. (b) Za motore ispitane konfiguracijom ispitivanja kontrole opterećenja dinamometrom: Tijekom svakog načina rada ciklusa ispitivanja nakon početnog prijelaznog razdoblja utvrđena je brzina unutar raspona od ± 2 % od nazivne brzine ili ± 3 min-1, ovisno o tome koja je veća, ali se u svakom slučaju održava unutar raspona od ± 5 % osim za niski prazni hod koji je unutar dopuštenih odstupanja koje je naveo proizvođač. Tijekom svakog načina rada ciklusa ispitivanja kada je propisani moment vrtnje 50 % ili veći od najvećeg momenta vrtnje pri brzini ispitivanja, utvrđeni se prosječni moment vrtnje, tijekom razdoblja prikupljanja podataka, održava unutar raspona od ± 5 % od propisanog momenta vrtnje. Tijekom načina rada ciklusa ispitivanja kada je propisani moment vrtnje manji od 50 % od najvećeg momenta vrtnje pri brizini ispitivanja, utvrđeni se prosječni moment vrtnje, tijekom razdoblja prikupljanja podataka, održava unutar raspona od ± 10 % od propisanog momenta vrtnje ili ± 0,5 Nm, što bude veće. 3.5.4. Odziv analizatora Izlazni se rezultat analizatora bilježi na zapisivaču s paprinom trakom ili se mjeri istovjetnim sustavom prikupljanja podataka pomoću protoka ispušnog plina kroz analizatore, najmanje tijekom posljednjih 180 s svakog načina rada. Ako se za mjerenje razrijeđenog CO i CO2 (vidi Dodatak 1., odjeljak 1.4.4.) primjenjuje uzorkovanje pomoću vreća, uzorak se sakuplja u vreću tijekom posljednjih 180 s svakog načina rada, a uzorak iz vreće se analizira i bilježi. 3.5.5. Stanja motora Brzina i opterećenje motora, temperatura ulaznog zraka i protok goriva mjere se za svaki način rada jednom kad se motor stabilizira. Bilježe se svi dodatni podatci koji se traže radi izračuna (vidi Dodatak 3., odjeljke 1.1. i 1.2.). 3.6. Ponovna provjera analizatora Nakon ispitivanja emisije, za ponovnu se provjeru upotrebljavaju plin za namještanje nulte točke i isti plin za određivanje najvećeg otklona analizatora. Ispitivanje se smatra prihvatljivim ako je razlika između rezultata dvaju mjerenja manja od 2 %. Dodatak 1. 1. POSTUPCI MJERENJA I UZORKOVANJA Plinovite sastavnice koje ispušta motor podvrgnut ispitivanju mjere se metodama opisanima u Prilogu VI. Metode iz Priloga VI. opisuju preporučene sustave analize za plinovite emisije (odjeljak 1.1.). 1.1. Specifikacija dinamometra Koristi se dinamometar motora odgovarajućih značajki za provedbu ciklusa ispitivanja opisanih u Prilogu IV. odjeljku 3.5.1. Instrumentacija za mjerenje momenta vrtnje i brzine omogućava mjerenje snage osovine unutar zadanih granica. Možda budu potrebni dodatni izračuni. Točnost mjerne opreme mora biti takva da se ne prekorače najveća dopuštena odstupanja navedena u odjeljku 1.3. 1.2. Protok goriva i ukupni razrijeđeni protok Mjerači protoka goriva uz točnost određenu u odjeljku 1.3. koriste se za mjerenje protoka goriva koji će se upotrebljavati za izračun emisija (Dodatak 3.). Prilikom korištenja sustava razrjeđivanja punog protoka, ukupni protok razrijeđenog ispuha (GTOTW) mjeri se pomoću PDP ili CFV – Prilog VI. odjeljak 1.2.1.2. Točnost se usklađuje s odredbama Priloga III. Dodatka 2. odjeljka 2.2. 1.3. Točnost Umjeravanje svih mjernih instrumenata sljedivo je prema nacionalnim (međunarodnim) etalonima i zadovoljava zahtjeve navedene u tablicama 2. i 3. Tablica 2. — Dopuštena odstupanja instrumenata s obzirom na parametre koji se odnose na motore Broj Stavka Dopušteno odstupanje 1. Brzina motora ± 2 % od očitane vrijednosti ili ± 1 % od najveće vrijednosti motora, ovisno o tome koja bude veća 2. Moment vrtnje ± 2 % od očitane vrijednosti ili ± 1 % od najveće vrijednosti motora, ovisno o tome koja bude veća 3. Potrošnja goriva (8) ± 2 % od najveće vrijednosti motora 4. Potrošnja zraka (8) ± 2 % od očitane vrijednosti ili ± 1 % od najveće vrijednosti motora, ovisno o tome koja bude veća

Tablica 3. — Dopuštena odstupanja instrumenata s obzirom na ostale bitne parametre Broj Stavka Dopušteno odstupanje 1. Temperature ≤ 600 K ± 2 K apsolutne vrijednosti 2. Temperature ≥ 600 K ± 1 % od očitane vrijednosti 3. Tlak ispušnog plina ± 0,2 kPa apsolutne vrijednosti 4. Potiskivanja usisnog sustava cijevi ± 0,05 kPa apsolutne vrijednosti 5. Atmosferski tlak ± 0,1 kPa apsolutne vrijednosti 6. Ostali tlakovi ± 0,1 kPa apsolutne vrijednosti 7. Relativna vlažnost ± 3 % apsolutne vrijednosti 8. Apsolutna vlažnost ± 5 % od očitane vrijednosti 9. Protok zraka za razrjeđivanje ± 2 % od očitane vrijednosti 10. Protok razrijeđenog ispušnog plina ± 2 % od očitane vrijednosti 1.4. Određivanje plinovitih sastavnica 1.4.1. Opće specifikacije analizatora Analizatori imaju mjerno područje koje odgovara točnosti potrebnoj za mjerenje koncentracija sastavnica ispušnih plinova (odjeljak 1.4.1.1.). Preporuča se da analizatori rade na način da izmjerena koncentracija bude između 15 % i 100 % cjelokupnog mjernog raspona. Ako je vrijednost cjelokupnog mjernog raspona 155 ppm (ili ppm C) ili manja, ili ako se koriste sustavi očitavanja (računala, uređaji za bilježenje podataka) koji pružaju dostatnu točnost i razlučivost ispod 15 % cjelokupnog mjernog raspona, prihvatljive su također koncentracije ispod 15 % cjelokupnog mjernog raspona. U tom slučaju potrebno je obaviti dodatna umjeravanja kako bi se osigurala točnost krivulja umjeravanja – Dodatak 2., odjeljak 1.5.5.2. ovom Prilogu. Elektromagnetska uskladivost (EMC) opreme je na takvoj razini da se dodatne pogreške svedu na najmanju mjeru. 1.4.1.1. Točnost Analizator ne smije odstupati od nominalne točke umjeravanja za više od ± 2 % od očitane vrijednosti preko cijelog mjernog područja osim ništice, te ± 0,3 % cjelokupnog mjernog raspona na ništici. Točnost se utvrđuje u skladu sa zahtjevima umjeravanja navedenima u odjeljku 1.3. 1.4.1.2. Ponovljivost Ponovljivost je takva da odstupanje od 2,5 puta od standarda od 10 ponovljivih odziva na određeni plin za umjeravanje ili plin za određivanje najvećeg otklona analizatora ne bude veće od ± 1 % od koncentracije cjelokupnog mjernog raspona za svako korišteno područje iznad 100 ppm (ili ppm C) ili ± 2 % za svako korišteno područje ispod 100 ppm (ili ppm C). 1.4.1.3. Buka Vršne vrijednosti odziva analizatora do nule te plin za umjeravanje ili plin za određivanje najvećeg otklona analizatora tijekom svakog razdoblja od 10 sekundi ne smiju preći 2 % od cjelokupnog mjernog raspona na svim korištenim područjima. 1.4.1.4. Nulti pomak Nulti se odziv definira kao srednji odziv, uključujući buku, na plin za namještanje nulte točke tijekom vremenskog razdoblja od 30 sekundi. Pomak nultog odziva tijekom razdoblja od jednog sata je manji od 2 % od cjelokupnog mjernog raspona na najnižem korištenom području. 1.4.1.5. Pomak raspona Odziv raspona definira se kao srednji odziv, uključujući buku, na plin za određivanje najvećeg otklona analizatora tijekom vremenskog razdoblja od 30 sekundi. Pomak odziva raspona tijekom razdoblja od jednog sata je manji od 2 % od cjelokupnog mjernog raspona na najnižem korištenom području. 1.4.2. Sušenje plina Ispušni se plinovi mogu mjeriti na vlažnoj ili suhoj bazi. Svaki uređaj za sušenje plina, ako se koristi, mora proizvoditi najmanji učinak na koncentraciju izmjerenih plinova. Kemijske sušilice ne predstavljaju prihvatljivu metodu uklanjanja vode iz uzorka. 1.4.3. Analizotori Odjeljci 1.4.3.1. do 1.4.3.5. opisuju načela mjerenja koja će se koristiti. Detaljan opis sustava mjerenja naveden je u Prilogu VI. Plinovi koji će se se mjeriti analiziraju se pomoću sljedećih instrumenata. Za nelinearne analizatore, dopuštena je uporaba linearizirajućih sklopova. 1.4.3.1. Analiza ugljikovog monoksida (CO) Analizator ugljikovog monoksida je neraspršujućeg infracrvenog (NIDR) apsorpcijskog tipa. 1.4.3.2. Analiza ugljikovog dioksida (CO2) Analizator ugljikovog dioksida je neraspršujućeg infracrvenog (NIDR) apsorpcijskog tipa. 1.4.3.3. Analiza kisika (O2) Analizatori kisika su tipa paramagnetskog detektora (PMD), senzora cirkonijevog dioksida (ZRDO) ili elektrokemijskog senzora (ECS). Napomena: Senzori cirkonijevog dioksida ne preporučuju se kad su koncentracije HC i CO visoke kao na primjer kod motora s paljenjem pomoću svjećica izravnog izgaranja. Elektrokemijski senzori izjednačavaju se kad se radi o interferenciji CO2 i NOx. 1.4.3.4. Analiza ugljikovodika (HC) Kod uzorkovanja izravnog plina, analizator ugljikovodika je tip ionizacijskog detektora ugrijanog plamena (HFID) s detektorom, ventilima, cjevovodom, itd. zagrijan tako da održava temperaturu plina od 463 K ± 10 K (190 °C ± 10 °C). Kod uzorkovanja razrijeđenog plina, analizator ugljikovodika je ili tip ionizacijskog detektora ugrijanog plamena (HFID) ili tip ionizacijskog detektora plamena (FID). 1.4.3.5. Analiza oksida dušika (NOx) Analizator oksida dušika je tip kemiluminiscentnog detektora (CLD) ili zagrijanog kemiluminiscentnog detektora (HCLD) s pretvaračem NO2/NO, ako se mjeri na suhoj bazi. Ako se mjeri na vlažnoj bazi, koristi se HCLD s pretvaračem koji se održava iznad 328 K (55 °C), pod uvjetom da je zadovoljena provjera hlađenja vodom (Prilog III. Dodatak 2. odjeljak 1.9.2.2.). Kod CLD i HCLD, put uzorkovanja održava se pri temperaturi stijenke od 328 K do 473 K (55 °C do 200 °C) do pretvarača kad se radi o suhom mjerenju, odnosno do analizatora kad se radi o vlažnom mjerenju. 1.4.4. Uzorkovanje plinovitih emisija Ako na sastav ispušnog plina utječe neki sustav naknadne obrade ispuha, uzorak ispuha uzima se nizvodno od tog uređaja. Sonda za uzorkovanje ispuha treba biti na visokotlačnoj strani ispušnog prigušivača, ali što je moguće dalje od otvora ispuha. Kako bi se osiguralo potpuno miješanje ispuha motora prije izuzimanja uzoraka, može se po želji umetnuti komora za miješanje između izlaza ispušnog prigušivača i sonde za uzorkovanje. Unutarnji obujam komore za miješanje ne smije biti manji od 10 puta zapremnine cilindra motora podvrgnutog ispitivanju te mora biti približno jednakih dimenzija u pogledu visine, širine i dubine, sličnima kocki. Veličina komore za miješanje treba se održavati što je praktičnije manjom te treba biti spojena što je moguće bliže s motorom. Ispušni vod koji napušta komoru za miješanje ispušnog prigušivača treba produljiti najmanje za 610 mm preko mjesta sonde za uzorkovanje i mora biti dostatne veličine kako bi se smanjio protutlak. Temperatura unutarnje površine komore za miješanje mora se održavati iznad točke rosišta ispušnih plinova, a preporuča se najmanja temperatura od 338 °K (65 °C). Sve sastavnice mogu se po izboru izmjeriti izravno u tunelu za razrjeđivanje, ili uzorkovanjem u vreću te kasnijim mjerenjem koncentracije u vreći za uzorkovanje. Dodatak 2. 1. UMJERAVANJE ANALITIČKIH INSTRUMENATA 1.1. Uvod Svaki se analizator umjerava onoliko često koliko je potrebno da se ispune zahtjevi točnosti ovog etalona. Za analizatore navedene u Dodatku 1. odjeljku 1.4.3. koristi se metoda umjeravanja opisana u ovom stavku. 1.2. Plinovi za umjeravanje Vijek trajanja svih plinova za umjeravanje mora se poštovati. Datum isteka valjanosti plinova za umjeravanje što ga navodi proizvođač se bilježi. 1.2.1. Čisti plinovi Potrebna čistoća plinova definirana je ograničenjima kontaminacije niže navedenima. Za postupak moraju biti na raspolaganju sljedeći plinovi: — pročišćeni dušik (kontaminacija ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO), — pročišćeni kisik (čištoća > 99,5 obujamskog postotka O2), — smjesa vodika i helija (40 ± 2 % vodika, ostatak helij); kontaminacija ≤ 1 ppm C, ≤ 400 ppm CO2, — pročišćeni sintetski zrak (kontaminacija ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) (sadržaj kisika između 18 % i 21 % obujma). 1.2.2. Plinovi za umjeravanje i određivanje najvećeg otklona analizatora Dostupna je mješavina plinova sljedećih kemijskih sastavnica: — C3H8 i pročišćeni sintetski zrak (vidi odjeljak 1.2.1.), — CO i pročišćeni dušik, — te pročišćeni dušik (količina NO2 sadržana u ovom plinu za umjeravanje ne smije premašiti 5 % od sadržaja NO), — CO2 i pročišćeni dušik, — CH4 i pročišćeni sintetski zrak, — C2H6 i pročišćeni sintetski zrak. Napomena: Dopuštene su i druge kombinacije plinova, pod uvjetom da plinovi ne reagiraju jedan s drugim. Stvarna koncentracija plina za umjeravanje i plina za određivanje najvećeg otklona analizatora je unutar ± 2 % od nominalne vrijednosti. Sve koncentracije plina za umjeravanje navedene su na osnovi obujma (obujamski postotak ili ppm po obujmu). Plinovi koji se koriste za umjeravanje i određivanje najvećeg otklona analizatora mogu se također dobiti pomoću preciznih uređaja za spajanje (uređaja za razdvajanje plinova), razrjeđivanjem s pročišćenim N2 ili pročišćenim sintetskim zrakom. Točnost uređaja za miješanje mora biti takva da se koncentracija razrijeđenih plinova za umjeravanje može odrediti unutar raspona točnosti od ± 1,5 %. Ovakva točnost podrazumijeva da točnost primarnih plinova koji se koriste za miješanje bude najmanje ± 1 %, sljedivo prema nacionalnim ili međunarodnim plinskim etalonima. Provjeravanje se obavlja između 15 % i 50 % cjelokupnog mjernog raspona za svako umjeravanje koje uključuje uređaj za miješanje. Po izboru, uređaj za miješanje može se provjeriti pomoću instrumenta, koji je po svojoj prirodi linearan, npr. uporabom NO plina s CLD-om. Vrijednost raspona instrumenta prilagođava se s plinom za određivanje najvećeg otklona analizatora, izravno spojenim na instrument. Uređaj za miješanje provjerava se pri korištenim postavnim vrijednostima, a nominalna se vrijednost uspoređuje s izmjerenom koncentracijom instrumenta. Ova je razlika u svakoj točki unutar raspona od ± 5 % od nominalne vrijednosti. 1.2.3. Provjera interferencije kisika Plinovi za provjeru interferencije kisika sadržavaju propan s 350 ppm C ± 75 ppm C ugljikovodika. Vrijednost koncentracije utvrđuje se prema dopuštenim odstupanjima plina za umjeravanje pomoću kromatografske analize ukupnih ugljikovodika plus nečistoće ili pomoću dinamičkog miješanja. Dušik je glavni razrjeđivač, a ostatak čini kisik. Mješavina potrebna za ispitivanja motora koji kao gorivo koriste benzin je sljedeća: Koncentracija interferencije O2 Ostatak 10 (9 do 11) Dušik 5 (4 do 6) Dušik 0 (0 do 1) Dušik 1.3. Radni postupak za analizatore i sustav uzorkovanja Radni postupak za analizatore slijedi upute za pokretanje i rad proizvođača instrumenata. Obuhvaćeni su najmanji zahtjevi navedeni u odjeljcima 1.4. do 1.9. Kad se radi o laboratorijskim instrumentima poput GC i kromatografije kapljevina visokog učinka (HPLC), primjenjuje se samo odjeljak 1.5.4. 1.4. Ispitivanje propuštanja Obavlja se ispitivanje propuštanja sustava. Sonda se odspoji od ispušnog sustava, a završetak se začepi. Uključuje se crpka analizatora. Nakon početnog razdoblja stabilizacije, svi mjerači protoka trebaju biti postavljeni na nulu. Ako nisu, linije uzorkovanja se provjeravaju, a greška ispravlja. Najveća dopuštena količina propuštanja na vakuumskoj strani iznosi 0,5 % od upotrebljenog protoka za dio sustava koji se provjerava. Za procjenu upotrebljenih protoka mogu se koristiti protoci analizatora i obilazni protoci. Isto tako, sustav se može isprazniti do tlaka od najmanje 20 kPa vakuuma (80 kPa apsolutne vrijednosti). Nakon početnog razdoblja stabilizacije, povećanje tlaka δp (kPa/min) u sustavu ne smije prijeći: gdje je: Vsyst = obujam sustava (l) fr = protok sustava (l/min) Druga metoda je uvođenje postupne promjene koncentracije na početku linije uzorkovanja prebacivanjem s nule na plin za određivanje najvećeg otklona analizatora. Ako nakon određenog vremena očitana vrijednost pokazuje nižu koncentraciju u usporedbi s uvedenom koncentracijom, to ukazuje na probleme umjeravanja ili propuštanja. 1.5. Postupak umjeravanja 1.5.1. Skup instrumenata Skup instrumenata se umjerava, a krivulje umjeravanja provjeravaju prema etalonskim plinovima. Koriste se isti protoci plinova kao i kod uzorkovanja ispušnog plina. 1.5.2. Vrijeme zagrijavanja Vrijeme zagrijavanja treba biti sukladno preporukama proizvođača. Ako nije navedeno, preporuča se najmanje dva sata za zagrijavanje analizatora. 1.5.3. Analizator NDIR i HFID Analizator NDIR podešava se po potrebi, a plamen izgaranja analizatora HFID se optimizira (odjeljak 1.9.1.). 1.5.4. GC i HPCL Oba se instrumenta umjeravaju u skladu s dobrom laboratorijskom praksom i preporukama proizvođača. 1.5.5. Uspostava krivulja umjeravanja 1.5.5.1. Opće smjernice (a) Umjerava se svako uobičajeno korišteno radno područje. (b) Prilikom uporabe pročišćenog sintetskog zraka (ili dušika), analizatori CO, CO2, NOx i HC postavljaju se na nulu. (c) Odgovarajući plinovi za umjeravanje uvode se u analizatore, vrijednosti se bilježe, a krivulje umjeravanja uspostavljaju. (d) Za sva područja instrumenata osim najnižeg područja, krivulja umjeravanja uspostavlja se pomoću najmanje 10 točaka umjeravanja (osim nule) jednakomjerno razmaknutih. Za najniže područje instrumenta, krivulja umjeravanja uspostavlja se pomoću najmanje 10 točaka umjeravanja (osim nule) razmaknutih tako da polovina točaka umjeravanja bude postavljena ispod 15 % od cjelokupnog mjernog raspona analizatora, a ostatak iznad 15 % od cjelokupnog mjernog raspona. Za sva područja najviša nominalna koncentracija mora biti jednaka ili viša od 90 % od cjelokupnog mjernog raspona. (e) Krivulja umjeravanja izračunava se metodom najmanjih kvadrata. Može se koristiti najprimjerenija linearna ili nelinearna jednadžba. (f) Točke umjeravanja ne smiju se razlikovati od najprimjerenije linije najmanjih kvadrata za više od ± 2 % od očitane vrijednosti ili ± 0,3 % od cjelokupnog mjernog raspona, što bude veće. (g) Namještanje ništice ponovno se provjerava, a postupak umjeravanja po potrebi ponavlja. 1.5.5.2. Alternativne metode Ako se može pokazati da alternativna tehnologija (npr. računalo, elektronički upravljana sklopka raspona, itd.) može dati istovjetnu točnost, tada se alternativne metode mogu koristiti. 1.6. Provjera umjeravanja Svako radno područje koje se uobičajeno koristi provjerava se prije svake analize u skladu sa sljedećim postupkom. Umjeravanje se provjerava korištenjem plina za namještanje nulte točke i plina za određivanje najvećeg otklona analizatora čija je nominalna vrijednost iznad 80 % cjelokupnog mjernog raspona mjernog područja. Ako se, za dvije razmatrane točke, zatečena vrijednost ne razlikuje za više od ± 4 % cjelokupnog mjernog raspona od navedene referentne vrijednosti, parametri podešavanja se mogu izmijeniti. Ako to ne bude slučaj, plin za određivanje najvećeg otklona analizatora se provjerava ili se uspostavlja nova krivulja umjeravanja u skladu s odjeljkom 1.5.5.1. 1.7. Umjeravanje analizatora plina u tragovima radi mjerenja ispušnog protoka Analizator za mjerenje koncentracije plina u tragovima umjerava se pomoću etalonskog plina. Krivulja umjeravanja uspostavlja se pomoću najmanje 10 točaka umjeravanja (osim nule) razmaknutih tako da polovina točaka umjeravanja bude postavljena između 4 % do 20 % cjelokupnog mjernog raspona analizatora, a ostatak između 20 % i 100 % cjelokupnog mjernog raspona. Krivulja umjeravanja izračunava se metodom najmanjih kvadrata. Krivulja umjeravanja ne smije se razlikovati za više od ± 1 % cjelokupnog mjernog raspona od nominalne vrijednosti svake točke umjeravanja, u području od 20 % do 100 % cjelokupnog mjernog raspona. Također se ne smije razlikovati za više od ± 2 % očitane vrijednosti od nominalne vrijednosti u području od 4 % do 20 % cjelokupnog mjernog raspona. Analizator se postavlja na nulu, a njegov se raspon mjeri prije probnog ispitivanja korištenjem plina za namještanje nulte točke i plina za određivanje najvećeg otklona analizatora čija je nominalna vrijednost veća od 80 % od cjelokupnog mjernog raspona analizatora. 1.8. Ispitivanje učinkovitosti NOx pretvarača Učinkovitost pretvarača koji se koristi za pretvaranje NO2 u NO, ispituje se kako je navedeno u odjeljcima 1.8.1. do 1.8.8. (slika 1. iz Priloga III. Dodatka 2.). 1.8.1. Postavljanje ispitivanja Postavljanjem ispitivanja kako je prikazano na slici 1. Priloga III. i primjenom niže navedenog postupka, učinkovitost pretvarača može se ispitati pomoću ozonatora. 1.8.2. Umjeravanje CLD i HCLD umjeravaju se na najčešće radno područje pridržavajući se specifikacija proizvođača uporabom plina za namještanje nulte točke i plina za određivanje najvećeg otklona analizatora (čiji sadržaj NO mora dosezati do otprilike 80 % radnog područja, a koncentracija NO2 mješavine plinova do manje od 5 % od koncentracije NO). Analizator NOx mora biti na načinu rada NO, tako da plin za određivanje najvećeg otklona analizatora ne prolazi kroz pretvarač. Naznačenu koncentraciju potrebno je zabilježiti. 1.8.3. Izračun Učinkovitost pretvarača NOx izračunava se kako slijedi: gdje je: a = koncentracija NOx u skladu s odjeljkom 1.8.6. b = koncentracija NOx u skladu s odjeljkom 1.8.7. c = koncentracija NO u skladu s odjeljkom 1.8.4. d = koncentracija NO u skladu s odjeljkom 1.8.5. 1.8.4. Dodavanje kisika Pomoću T-spojnice, kisik ili nulti zrak neprekidno se dodaje protoku plina sve dok naznačena koncentracija ne bude oko 20 % manja od naznačene koncentracije umjeravanja navedene u odjeljku 1.8.2. (Analizator je na načinu rada NO.) Naznačena koncentracija (c) se bilježi. Ozonator je tijekom cijelog procesa isključen. 1.8.5. Aktiviranje ozonatora Ozonator se sada aktivira kako bi proizveo dovoljno ozona da se smanji koncentracija NO na otprilike 20 % (najmanje 10 %) od koncentracije umjeravanja navedene u odjeljku 1.8.2. Naznačena koncentracija (d) se bilježi. (Analizator je na načinu rada NO.) 1.8.6. Način rada NOx Analizator NO se tada prebacuje na način rada NOx tako da mješavina plinova (koja se sastoji od NO, NO2, O2 i N2) sada prolazi kroz pretvarač. Naznačena koncentracija (a) se bilježi. (Analizator je na načinu rada NOx.) 1.8.7. Deaktiviranje ozonatora Ozonator se sada deaktivira. Mješavina plinova, opisana u odjeljku 1.8.6., kroz pretvarač prolazi u detektor. Naznačena koncentracija (b) se bilježi. (Analizator je na načinu rada NOx.) 1.8.8. Način rada NO Prebačen na način rada NO s deaktiviranim ozonatorom, protok kisika ili sintetskog zraka je također isključen. Očitana vrijednost NOx analizatora ne smije odstupati za više od ± 5 % od vrijednosti izmjerene sukladno odjeljku 1.8.2. (Analizator je na načinu rada NO.) 1.8.9. Razmak ispitivanja Učinkovitost pretvarača mora se provjeravati mjesečno. 1.8.10. Zahtjev učinkovitosti Učinkovitost pretvarača ne smije biti manja od 90 %, ali se izričito preporuča učinkovitost viša od 95 %. Napomena: Ako, s analizatorom u najčešćem području, ozonator ne može dati smanjenje s 80 % na 20 % u skladu s odjeljkom 1.8.5., tada se koristi najveće područje koje će dovesti do smanjenja. 1.9. Podešavanje FID 1.9.1. Optimizacija odziva detektora HFID se mora podesiti kako je to naveo proizvođač instrumenta. U zračnom plinu za određivanje najvećeg otklona analizatora trebao bi se koristiti propan radi optimizacije odziva na najčešćem radnom području. Uz protoke goriva i zraka postavljene prema preporukama proizvođača, u analizator se uvodi 350 ± 75 ppm C plina za određivanje najvećeg otklona analizatora. Odziv na zadani protok goriva određuje se iz razlike između odziva plina za određivanje najvećeg otklona analizatora i odziva plina za namještanje nulte točke. Protok goriva dodatno se podešava iznad i ispod specifikacije proizvođača. Odziv raspona i nulti odziv pri ovim protocima goriva se bilježe. Razlika između odziva raspona i nultog odziva ucrtava se u dijagram, a protok goriva podešava prema punoj strani krivulje. Ovo je postupak početnog namještanja protoka kojem možda bude potrebna dodatna optimizacija ovisno o rezultatima odzivnog faktora ugljikovodika i provjere interferencije kisika u skladu s odjeljcima 1.9.2. i 1.9.3. Ako interferencija kisika ili odzivni faktori ugljikovodika ne udovoljavaju sljedećim specifikacijama, protok zraka dodatno se podešava iznad i ispod specifikacija proizvođača, a postupak iz odjeljaka 1.9.2. i 1.9.3. treba ponoviti prilikom svakog protoka. 1.9.2. Odzivni faktori ugljikovodika Analizator se umjerava korištenjem propana u zraku i pročišćenog sintetskog zraka, u skladu s odjeljkom 1.5. Odzivni se faktori određuju prilikom stavljanja analizatora u funkciju, te nakon većih razmaka rada. Odzivni faktor (Rf) za određenu vrstu ugljikovodika predstavlja omjere FID C1 očitane vrijednosti i koncentracije plina u cilindru, iskazan pomoću ppm C1. Koncentracija plina za ispitivanje mora biti na razini koja će dati odziv od približno 80 % cjelokupnog mjernog raspona. Koncentracija mora biti poznata do točnosti od ± 2 % s obzirom na gravimetrijski etalon iskazan obujmom. Pokraj toga, plinski cilindar mora biti prekondicioniran 24 sata pri temperaturi od 298 K (25 °C) ± 5 K. Plinovi za ispitivanje koji će se koristiti i preporučena područja odnosnog odzivnog faktora su sljedeći: — metan i pročišćeni sintetski zrak: 1,00 ≤ Rf ≤ 1,15 — propilen i pročišćeni sintetski zrak: 0,90 ≤ Rf ≤ 1,1 — toluen i pročišćeni sintetski zrak: 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10 Ove se vrijednosti odnose na odzivni faktor (Rf) od 1,00 za propan i pročišćeni sintetski zrak. 1.9.3. Provjera interferencije kisika Provjera interferencije kisika određuje se prilikom stavljanja analizatora u funkciju, te nakon većih razmaka rada. Područje se odabire kad plinovi za provjeru interferencije kisika budu pripadali u gornjih 50 %. Ispitivanje se provodi uz temperaturu peći postavljenu kako se zahtijeva. Plinovi interferencije kisika navedeni su u odjeljku 1.2.3. (a) Analizator se postavlja na nulu. (b) Raspon analizatora mjeri se pomoću mješavine 0 %-tnog kisika kod motora koji kao gorivo koriste benzin. (c) Nulti se odziv ponovno provjerava. Ako se promijenio više od 0,5 % cjelokupnog mjernog raspona, postupak iz točaka (a) i (b) ovog odjeljka se ponavlja. (d) Uvode se plinovi za provjeru interferencije 5 %-tnog i 10 %-tnog kisika. (e) Nulti se odziv ponovno provjerava. Ako se promijenio više od ± 1 % cjelokupnog mjernog raspona, ispitivanje se ponavlja. (f) Interferencija kisika ( %O2I) izračunava se za svaku mješavinu iz točke (d) kako slijedi: gdje je: A = koncentracija (ppm C) ugljikovodika plina za određivanje najvećeg otklona analizatora korištenog u postupku iz točke (b) B = koncentracija (ppm C) ugljikovodika plinova za provjeru interferencije kisika korištenih u postupku iz točke (d) C = odziv analizatora D = postotak odziva analizatora cjelokupnog mjernog raspona uslijed A (g) Postotak interferencije kisika ( % O2I) manji je od ± 3 % od svih zahtijevanih plinova za provjeru interferencije kisika prije ispitivanja. (h) Ako je interferencija kisika veća od ± 3 %, protok zraka iznad i ispod specifikacija proizvođača dodatno se podešava, uz ponavljanje postupka iz odjeljka 1.9.1. za svaki protok. (i) Ako je interferencija kisika veća od ± 3 %, nakon podešavanja protoka zraka, protok goriva, a nakon toga i protok uzorka su promjenjivi, uz ponavljanje postupka iz odjeljka 1.9.1. za svako novo namještanje. (j) Ako je interferencija kisika još uvijek veća od ± 3 %, analizator, FID gorivo ili plamenik zraka popravljaju se ili zamjenjuju prije ispitivanja. Postupak iz ovog odjeljka zatim se ponavlja uz popravljenu ili zamijenjenu opremu ili plinove. 1.10. Učinci interferencije s CO, CO2, NOx i O2 analizatorima Plinovi, osim onog koji se analizira, mogu interferirati s očitanom vrijednosti na nekoliko načina. Do pozitivne interferencije dolazi u NDIR i PMD instrumentima, gdje interferirajući plin daje isti učinak kao i plin koji se mjeri, ali u manjem opsegu. Do negativne interferencije dolazi u NDIR instrumentima tako što interferirajući plin proširuje apsorpcijski pojas mjerenog plina, a u CLD instrumentima tako što interferirajući plin prigušuje isijavanje. Provjere interferencije iz odjeljaka 1.10.1. i 1.10.2. obavljaju se prije početne uporabe analizatora i nakon većih razdoblja rada, ali najmanje jedanput godišnje. 1.10.1. Provjera interferencije CO analizatora Voda i CO2 mogu interferirati s radom CO analizatora. Stoga se CO2 plin za određivanje najvećeg otklona analizatora, koncentracije od 80 % do 100 % cjelokupnog mjernog raspona najvećeg radnog područja korištenog tijekom ispitivanja, diže u mjehurićima kroz vodu pri sobnoj temperaturi, a odziv analizatora se bilježi. Odziv analizatora ne smije biti veći od 1 % cjelokupnog mjernog raspona za područja jednaka ili iznad 300 ppm ili više od 3 ppm za područja ispod 300 ppm. 1.10.2. Provjere prigušenja NOx analizatora Dotična dva plina za CLD (i HCLD) analizatore su CO2 i vodena para. Odzivi prigušenja tih plinova srazmjerni su njihovim koncetracijama te stoga zahtijevaju tehnike ispitivanja kako bi se utvrdilo prigušenje pri najvećim očekivanim koncentracijama iskušanima tijekom ispitivanja. 1.10.2.1. Provjera prigušenja CO2 CO2 plin za određivanje najvećeg otklona analizatora koncentracije od 80 % do 100 % cjelokupnog mjernog raspona najvećeg radnog područja propušta se kroz NDIR analizator, a vrijednost CO2 se bilježi kao A. Tada se razrijeđuje otprilike 50 % sa NO plinom za određivanje najvećeg otklona analizatora i propušta kroz NDIR i (H)CLD, a vrijednosti CO2 i NO bilježe se kao B odnosno C. CO2 je isključen i samo se NO plin za određivanje najvećeg otklona analizatora propušta kroz (H)CLD, a vrijednost NO se bilježi kao D. Prigušenje, koje ne smije biti veće od 3 % cjelokupnog mjernog raspona, izračunava se na sljedeći način: gdje je: A : nerazrijeđena koncentracija CO2 mjerena NDIR % B : razrijeđena koncentracija CO2 mjerena NDIR % C : razrijeđena koncentracija NO mjerenja CLD ppm D : nerazrijeđena koncentracija NO mjerena CLD ppm Mogu se koristiti alternativne metode razrjeđivanja i kvantificiranja vrijednosti CO2 i NO plina za određivanje najvećeg otklona analizatora, kao što su dinamička metoda/metoda mješanja/metoda spajanja. 1.10.2.2. Provjera hlađenja vodom Ova se provjera odnosi samo na mjerenja koncentracije vlažnog plina. Izračunavanje hlađenja vodom mora uzeti u obzir razrjeđivanje NO plina za određivanje najvećeg otklona analizatora vodenom parom i određivanje koncentracije vodene pare mješavine prema onoj koja se očekuje tijekom ispitivanja. NO plin za određivanje najvećeg otklona analizatora koncentracije od 80 % do 100 % cjelokupnog mjernog raspona prema uobičajenom radnom području, propušta se kroz (H)CLD, a vrijednost NO se bilježi kao D. NO plin za određivanje najvećeg otklona analizatora tada se diže u mjehurićima kroz vodu pri sobnoj temperaturi i propušta kroz (H)CLD, a vrijednost NO se bilježi kao C. Temperatura vode se određuje i bilježi kao F. Tlak pare zasićenja što se tiče mješavine koji odgovara temperaturi mjehuričaste vode (F) određuje se i bilježi kao G. Koncentracija vodene pare (u %) što se tiče mješavine, izračunava se na sljedeći način: i bilježi se kao H. Očekivana koncentracija razrijeđenog NO plina za određivanje najvećeg otklona analizatora (u vodenoj pari) izračunava se na sljedeći način: i bilježi se kao De. Hlađenje vodom ne smije biti veće od 3 % i izračunava se na sljedeći način: gdje je: De : očekivana koncentracija razrijeđenog NO (ppm) C : koncentracija razrijeđenog NO (ppm) Hm : najveća koncentracija vodene pare H : stvarna koncentracija vodene pare (%) Napomena: Važno je da kod ove provjere NO plin za određivanje najvećeg otklona analizatora sadržava najmanju koncentraciju NO2, jer apsorpcija NO2 u vodi nije uzeta u obzir kod izračuna hlađenja. 1.10.3. Interferencija O2 analizatora Odziv instrumenta PMD analizatora uzrokovan plinovima osim kisika je relativno malen. Istovjetne vrijednosti kisika zajedničkih sastavnica ispušnog plina prikazane su u tablici 1. Tablica 1. — Istovjetne vrijednosti kisika Plin Istovjetni % O2 Ugljikov dioksid (CO2) –0,623 Ugljikov monoksid (CO) –0,354 Dušikov oksid (NO) +44,4 Dušikov dioksid (NO2) +28,7 Voda (H2O) –0,381 Zamijećena koncentracija kisika ispravlja se pomoću sljedeće formule ako će se provoditi visokoprecizna mjerenja: 1.11. Razmaci umjeravanja Analizatori se umjeravaju u skladu s odjeljkom 1.5. najmanje svaka tri mjeseca ili kad se obavi popravak ili izmjena sustava koji bi mogli utjecati na umjeravanje. Dodatak 3. 1. PROCJENA PODATAKA I IZRAČUNI 1.1. Procjena plinovitih emisija Prilikom procjene plinovitih emisija, izračunava se prosjek očitane vrijednosti iz grafikona najmanje u posljednjih 120 s svakog načina rada, a prosječne koncentracije (conc) HC, CO, NOx i CO2 tijekom svakog načina rada određuju se iz prosječnih očitanih vrijednosti iz grafikona te odgovarajućih podataka umjeravanja. Može se koristiti različita vrsta bilježenja ako se time osigurava istovjetno prikupljanje podataka. Prosječna pozadinska koncentracija (concd) može se odrediti iz očitanih vrijednosti vreća glede zraka za razrjeđivanje ili iz neprekidnih (bez uporabe vreća) pozadinskih očitanih vrijednosti i odgovarajućih podataka umjeravanja. 1.2. Izračun plinovitih emisija Konačno prijavljeni rezultati ispitivanja izvode se u nekoliko sljedećih koraka. 1.2.1. Suha/vlažna korekcija Izmjerena koncentracija, ako već nije izmjerena na vlažnoj bazi, pretvara se u vlažnu bazu: Za neobrađeni ispušni plin: gdje je α omjer vodika i ugljika u gorivu. Koncentracija H2 u ispušnom plinu izračunava se: Faktor kw2 izračunava se: pri čemu je Ha apsolutna vlažnost ulaznog zraka kao g vode po kg suhog zraka. Za razrijeđeni ispušni plin: kod mjerenja vlažnog CO2: ili, kod mjerenja suhog CO2: gdje je α omjer vodika i ugljika u gorivu. Faktor kw1 izračunava se iz sljedećih jednadžbi: gdje je: Hd apsolutna vlažnost razrijeđenog zraka, g vode po kg suhog zraka Ha apsolutna vlažnost ulaznog zraka, g vode po kg suhog zraka Za razrijeđeni zrak: Faktor kw1 izračunava se iz sljedećih jednadžbi: gdje je: Hd apsolutna vlažnost razrijeđenog zraka, g vode po kg suhog zraka Ha apsolutna vlažnost ulaznog zraka, g vode po kg suhog zraka Za ulazni zrak (ako se razlikuje od razrijeđenog zraka): Faktor kw2 izračunava se iz sljedećih jednadžbi: pri čemu je Ha apsolutna vlažnost ulaznog zraka, g vode po kg suhog zraka. 1.2.2. Korekcija vlažnosti za NOx Budući da emisija NOx ovisi o uvjetima okolnog zraka, koncentracija NOx množi se s faktorom KH, uzimajući u obzir vlažnost: pri čemu je Ha apsolutna vlažnost ulaznog zraka, kao g vode po kg suhog zraka. 1.2.3. Izračun masenog protoka emisije Maseni protoci emisije Plinmasa [g/h] za svaki se način rada izračunavaju na sljedeći način. (a) Za neobrađeni ispušni plin (9): gdje je: GGORIVO [kg/h] je maseni protok goriva MWPLIN [kg/kmol] je molekularna težina pojedinačnog plina prikazana u tablici 1. Tablica 1. – Molekularne težine Plin MWPLIN [kg/kmol] NOx 46,01 CO 28,01 HC MWHC = MWGORIVO CO2 44,01 — MWGORIVO = 12,011 + α x 1,00794 + β x 15,9994 [kg/kmol] je molekularna težina goriva, pri čemu je α omjer vodika i ugljika, a β omjer kisika i ugljika u gorivu (10); — CO2ZRAK je koncentracija CO2 u ulaznom zraku (koja se smatra jednakom 0,04 % ako se ne mjeri). (b) Za razrijeđeni ispušni plin (11): gdje je: — GTOTW [kg/h] maseni protok razrijeđenog ispušnog plina na vlažnoj bazi koji se, prilikom uporabe sustava razrjeđivanja punog protoka, određuje u skladu s Prilogom III. Dodatkom 1. odjeljkom 1.2.4., — concc pozadinska korigirana koncentracija: pri čemu je Koeficijent „u” prikazan je u tablici 2. Tablica 2. – Vrijednosti koeficijenta „u” Plin u conc (koncentracija) NOx 0,001587 ppm CO 0,000966 ppm HC 0,000479 ppm CO2 15,19 % Vrijednosti koeficijenta „u” temelje se na molekularnoj težini razrijeđenih ispušnih plinova jednakoj 29 [kg/kmol]; vrijednost „u” za HC temelji se na prosječnom omjeru ugljika i vodika od 1:1,85. 1.2.4. Izračun specifičnih emisija Specifična emisija (g/kWh) izračunava se za pojedinačne sastavnice: gdje je Pi = PM,i + PAE,i Kada se pomoćni uređaji, kao što su rashladni ventilator ili uređaj za propuhivanje, ugrađuju radi ispitivanja, apsorbirana se snaga dodaje rezultatima osim kod motora gdje takvi pomoćni uređaji čine sastavni dio motora. Snaga rashladnog ventilatora ili uređaja za propuhivanje određuje se pri brzinama korištenima pri ispitivanjima bilo izračunom iz značajki etalona ili praktičnim ispitivanjima (Dodatak 3. Prilogu VII.). Faktori ponderiranja i broj načina rada (n) korištenih u gornjem izračunu prikazani su u Prilogu IV. odjeljku 3.5.1.1. 2. PRIMJERI 2.1. Podaci o neobrađenom ispušnom plinu iz četverotaktnog motora s paljenjem pomoću svjećica Pozivajući se na eksperimentalne podatke (tablica 3.), provedeni su izračuni prvo za način rada 1., a zatim su prošireni na druge načine ispitivanja koristeći isti postupak. Tablica 3. – Eksperimentalni podaci za četverotaktni motor s paljenjem pomoću svjećica Način rada 1 2 3 4 5 6 Brzina motora min-1 2 550 2 550 2 550 2 550 2 550 1 480 Snaga kW 9,96 7,5 4,88 2,36 0,94 0 Postotak opterećenja % 100 75 50 25 10 0 Faktori ponderiranja – 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,050 Barometarski tlak kPa 101,0 101,0 101,0 101,0 101,0 101,0 Temperatura zraka °C 20,5 21,3 22,4 22,4 20,7 21,7 Relativna vlažnost zraka % 38,0 38,0 38,0 37,0 37,0 38,0 Apsolutna vlažnost zraka gH2O/kgzrak 5,696 5,986 6,406 6,236 5,614 6,136 CO suhi ppm 60 995 40 725 34 646 41 976 68 207 37 439 NOx vlažan ppm 726 1 541 1 328 377 127 85 HC vlažan ppm C1 1 461 1 308 1 401 2 073 3 024 9 390 CO2 suhi % obujma 11,4098 12,691 13,058 12,566 10,822 9,516 Maseni protok goriva kg/h 2,985 2,047 1,654 1,183 1,056 0,429 Omjer α H/C goriva – 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85 Omjer β O/C goriva 0 0 0 0 0 0 2.1.1. Faktor kw suhe/vlažne korekcije Faktor kw suhe/vlažne korekcije izračunava se pretvaranjem mjerenja suhog CO i CO2 na vlažnoj bazi: gdje je: i Tablica 4. – Vrijednosti vlažnog CO i CO2 u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 H2 suhi % 2,450 1,499 1,242 1,554 2,834 1,422 kw2 – 0,009 0,010 0,010 0,010 0,009 0,010 kw – 0,872 0,870 0,869 0,870 0,874 0,894 CO vlažan ppm 53 198 35 424 30 111 36 518 59 631 33 481 CO2 vlažan % 9,951 11,039 11,348 10,932 9,461 8,510 2.1.2. Emisije HC gdje je: Tablica 5. – Emisije HC [g/h] u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 HCmasa 28,361 18,248 16,026 16,625 20,357 31,578 2.1.3. Emisije NOx Prvo se izračunava faktor KH korekcije vlažnosti emisija NOx: Tablica 6. – Faktor KH korekcije vlažnosti emisija NOx u skladu s različitim načinima rada Način 1 2 3 4 5 6 KH 0,850 0,860 0,874 0,868 0,847 0,865 Tada se izračunava NOxmasa [g/h]: Tablica 7. – Emisije NOx [g/h] u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 NOxmasa 39,717 61,291 44,013 8,703 2,401 0,820 2.1.4. Emisije CO Tablica 8. – Emisije CO [g/h] u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 COmasa 2 084,588 997,638 695,278 591,183 810,334 227,285 2.1.5. Emisije CO2 Tablica 9. – Emisije CO2 [g/h] u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 CO2masa 6 126,806 4 884,739 4 117,202 2 780,662 2 020,061 907,648 2.1.6. Specifične emisije Specifična emisija (g/kWh) izračunava se za sve pojedinačne sastavnice: Tablica 10. – Emisije [g/h] i faktori ponderiranja u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 HCmasa g/h 28,361 18,248 16,026 16,625 20,357 31,578 NOxmasa g/h 39,717 61,291 44,013 8,703 2,401 0,820 COmasa g/h 2 084,588 997,638 695,278 591,183 810,334 227,285 CO2masa g/h 6 126,806 4 884,739 4 117,202 2 780,662 2 020,061 907,648 Snaga P1 kW 9,96 7,50 4,88 2,36 0,94 0 Faktori ponderiranja WF1 – 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,050 2.2. Podaci o neobrađenom ispušnom plinu iz dvotaktnog motora s paljenjem pomoću svjećica. Pozivajući se na eksperimentalne podatke (tablica 11.), provedeni su izračuni prvo za način rada 1., a zatim su prošireni na druge načine ispitivanja koristeći isti postupak. Tablica 11. – Eksperimentalni podaci za dvotaktni motor s paljenjem pomoću svjećica Način rada 1 2 Brzina motora min-1 9 500 2 800 Snaga kW 2,31 0 Postotak opterećenja % 100 0 Faktori ponderiranja – 0,9 0,1 Barometarski tlak kPa 100,3 100,3 Temperatura zraka °C 25,4 25 Relativna vlažnost zraka % 38,0 38,0 Apsolutna vlažnost zraka gH20/kgzrak 7,742 7,558 CO suhi ppm 37 086 16 150 NOx vlažan ppm 183 15 HC vlažan ppm C1 14 220 13 179 CO2 suhi % obujma 11,986 11,446 Maseni protok goriva kg/h 1,195 0,089 Omjer α H/C goriva – 1,85 1,85 Omjer β O/C goriva 0 0 2.2.1. Faktor kw suhe/vlažne korekcije Faktor kw suhe/vlažne korekcije izračunava se pretvaranjem mjerenja suhog CO i CO2 na vlažnoj bazi: gdje je: Tablica 12. – Vrijednosti vlažnog CO i CO2 u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 H2 suhi % 1,357 0,543 kw2 – 0,012 0,012 kw – 0,874 0,887 CO vlažan ppm 32 420 14 325 CO2 vlažan % 10,478 10,153 2.2.2. Emisije HC gdje je: Tablica 13. – Emisije HC [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 HCmasa 112,520 9,119 2.2.3. Emisije NOx Faktor KH korekcije emisija NOx jednak je postupku 1 za dvotaktne motore Tablica 14. – Emisije NOx [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 NOxmasa 4,800 0,034 2.2.4. Emisije CO Tablica 15. – Emisije CO [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 COmasa 517,851 20,007 2.2.5. Emisije CO2 Tablica 16. – Emisije CO2 [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 CO2masa 2 629,658 222,799 2.2.6. Specifične emisije Specifična emisija (g/kWh) izračunava se za sve pojedinačne sastavnice na sljedeći način: Tablica 17. – Emisije [g/h] i faktori ponderiranja u dva načina ispitivanja Način 1 2 HCmasa g/h 112,520 9,119 NOxmasa g/h 4,800 0,034 COmasa g/h 517,851 20,007 CO2masa g/h 2 629,658 222,799 Snaga PII kW 2,31 0 Faktori ponderiranja WFi – 0,85 0,15 2.3. Podaci o razrijeđenom ispušnom plinu iz četverotaktnog motora s paljenjem pomoću svjećica Pozivajući se na eksperimentalne podatke (tablica 18.), provedeni su izračuni prvo za način rada 1, a zatim su prošireni na druge načine ispitivanja koristeći isti postupak. Tablica 18. – Eksperimentalni podaci za četverotaktni motor s paljenjem pomoću svjećica Način rada 1 2 3 4 5 6 Brzina motora min-1 3 060 3 060 3 060 3 060 3 060 2 100 Snaga kW 13,15 9,81 6,52 3,25 1,28 0 Postotak opterećenja % 100 75 50 25 10 0 Faktori ponderiranja – 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,050 Barometarski tlak kPa 980 980 980 980 980 980 Temperatura ulaznog zraka (12) °C 25,3 25,1 24,5 23,7 23,5 22,6 Relativna vlažnost ulaznog zraka (12) % 19,8 19,8 20,6 21,5 21,9 23,2 Apsolutna vlažnost ulaznog zraka (12) gH20/kgzrak 4,08 4,03 4,05 4,03 4,05 4,06 CO suhi ppm 3 681 3 465 2 541 2 365 3 086 1 817 NOx vlažan ppm 85,4 49,2 24,3 5,8 2,9 1,2 HC vlažan ppm C1 91 92 77 78 119 186 CO2 suhi % obujma 1,038 0,814 0,649 0,457 0,330 0,208 CO suhi (pozadinski) ppm 3 3 3 2 2 3 NOx vlažan (pozadinski) ppm 0,1 0,1 0,1 0,1 0,1 0,1 HC vlažan (pozadinski) ppm C1 6 6 5 6 6 4 CO2 suhi (pozadinski) % obujma 0,042 0,041 0,041 0,040 0,040 0,040 Maseni protok razrijeđenog ispušnog plina GTOTW kg/h 625,722 627,171 623,549 630,792 627,895 561,267 Omjer α H/C goriva — 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85 Omjer β O/C goriva 0 0 0 0 0 0 2.3.1. Faktor kw suhe/vlažne korekcije Faktor kw suhe/vlažne korekcije izračunava se pretvaranjem mjerenja suhog CO i CO2 na vlažnoj bazi. Za razrijeđeni ispušni plin: gdje je: Tablica 19. – Vrijednosti vlažnog CO i CO2 za razrijeđeni ispušni plin prema načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 DF – 9,465 11,454 14,707 19,100 20,612 32,788 kw1 – 0,007 0,006 0,006 0,006 0,006 0,006 kw – 0,984 0,986 0,988 0,989 0,991 0,992 CO vlažan ppm 3 623 3 417 2 510 2 340 3 057 1 802 CO2 vlažan % 1,0219 0,8028 0,6412 0,4524 0,3264 0,2066 Kod zraka za razrjeđivanje: kw,d = 1 – kw1 gdje je faktor kw1 isti kao onaj već izračunat za razrijeđeni ispušni plin. kw,d = 1 – 0,007 = 0,993 Tablica 20. – Vrijednosti vlažnog CO i CO2 za zrak za razrjeđivanje prema načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 kw1 – 0,007 0,006 0,006 0,006 0,006 0,006 kw – 0,993 0,994 0,994 0,994 0,994 0,994 CO vlažan ppm 3 3 3 2 2 3 CO2 vlažan % 0,0421 0,0405 0,0403 0,0398 0,0394 0,0401 2.3.2. Emisije HC gdje je: u = 0,000478 iz tablice 2. concc = conc – concd × (1–1/DF) concc = 91 – 6 × (1–1/9,465) = 86 ppm HCmasa = 0,000478 × 86 × 625,722 = 25,666 g/h Tablica 21. – Emisije HC [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 HCmasa 25,666 25,993 21,607 21,850 34,074 48,963 2.3.3. Emisije NOx Faktor KH za korekciju emisija NOx izračunava se iz: Tablica 22. – Faktor KH korekcije vlažnosti emisija NOx prema načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 KH 0,793 0,791 0,791 0,790 0,791 0,792 gdje je: u = 0,001587 iz tablice 2. concc = conc - concd × (1–1/DF) concc = 85 – 0 × (1–1/9,465) = 85 ppm NOxmasa = 0,001587 × 85 × 0,79 × 625,722 = 67,168 g/h Tablica 23. – Emisije NOx [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 NOxmasa 67,168 38,721 19,012 4,621 2,319 0,811 2.3.4. Emisije CO gdje je: u = 0,000966 iz tablice 2. concc = conc - concd × (1–1/DF) concc = 3 622 – 3 × (1–1/9,465) = 3 620 ppm COmasa = 0,000966 × 3 620 × 625,722 = 2 188,001 g/h Tablica 24. – Emisije CO [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 COmasa 2 188,001 2 068,760 1 510,187 1 424,792 1 853,109 975,435 2.3.5. Emisije CO2 gdje je: u = 15,19 iz tablice 2. concc = conc - concd × (1–1/DF) concc = 1,0219 – 0,0421 × (1–1/9,465) = 0,9842 % obujm CO2masa = 15,19 × 0,9842 × 625,722 = 9 354,488 g/h Tablica 25. – Emisije CO [g/h] prema načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 CO2masa 9 354,488 7 295,794 5 717,531 3 973,503 2 756,113 1 430,229 2.3.6. Specifične emisije Specifična emisija (g/kWh) izračunava se za sve pojedinačne sastavnice: Tablica 26. – Emisije [g/h] i faktori ponderiranja u skladu s različitim načinima ispitivanja Način 1 2 3 4 5 6 HCmasa g/h 25,666 25,993 21,607 21,850 34,074 48,963 NOxmasa g/h 67,168 38,721 19,012 4,621 2,319 0,811 COmasa g/h 2 188,001 2 068,760 1 510,187 1 424,792 1 853,109 975,435 CO2masa g/h 9 354,488 7 295,794 5 717,531 3 973,503 2 756,113 1 430,229 Snaga P1 kW 13,15 9,81 6,52 3,25 1,28 0 Faktori ponderiranja WF1 – 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,050 Dodatak 4. 1. USKLAĐENOST SA STANDARDIMA EMISIJE Ovaj se dodatak primjenjuje samo na drugu fazu motora s paljenjem pomoću svjećica. 1.1. Standardi ispušnih emisija za motore druge faze iz Priloga I. odjeljka 4.2. primjenjuju se na emisije motora tijekom razdoblja trajanja njihovih emisija (EDP) kako je utvrđeno u skladu s ovim Dodatkom. 1.2. U pogledu motora druge faze, ako, kada su ispravno ispitani sukladno postupcima iz ove Direktive, svi ispitivani motori koji predstavljaju porodicu motora imaju emisije koje su, kada su prilagođene množenjem s faktorom pogoršanja (DF) navedenim u ovom Dodatku, manje ili jednake svakom standardu emisije za drugu fazu (ograničenje emisije za porodicu (FEL), prema potrebi) s obzirom na navedenu klasu motora, smatra se da ta porodica udovoljava standardima emisije za tu klasu motora. Ako neki ispitivani motor koji predstavlja porodicu motora ima emisije koje su, kada su prilagođene množenjem s faktorom pogoršanja (DF) navedenim u ovom Dodatku veće od bilo kojeg pojedinog standarda emisije (FEL, prema potrebi) s obzirom na navedenu klasu motora, smatra se da ta porodica ne udovoljava standardima emisije za tu klasu motora. 1.3. Proizvođači motora malog obujma mogu po izboru uzeti faktore pogoršanja za HC + NOx i CO iz tablice 1. ili 2. ovog odjeljka, ili mogu izračunati faktore pogoršanja za HC + NOx i CO prema postupku opisanom u odjeljku 1.3.1. Kad se radi o tehnologijama koje nisu obuhvaćene tablicama 1. i 2. iz ovog odjeljka, proizvođač mora primijeniti postupak opisan u odjeljku 1.4. ovog Dodatka. Tablica 1.: Faktori pogoršanja za HC + NOx i CO pridruženi ručnim motorima za male proizvođače Klasa motora Dvotaktni motori Četverotaktni motori Motori s naknadnom obradom HC + NOx CO HC + NOx CO SH:1 1,1 1,1 1,5 1,1 DF moraju se izračunati koristeći formulu iz odjeljka 1.3.1. SH:2 1,1 1,1 1,5 1,1 SH:3 1,1 1,1 1,5 1,1

Tablica 2.: Faktori pogoršanja za HC + NOx i CO pridruženi motorima koji se ne drže u ruci za male proizvođače Klasa motora Motori s bočnim ventilom Motori s ventilom u glavi motora Motori s naknadnom obradom HC + NOx CO HC + NOx CO SN:1 2,1 1,1 1,5 1,1 DF moraju se izračunati koristeći formulu iz odjeljka 1.3.1. SN:2 2,1 1,1 1,5 1,1 SN:3 2,1 1,1 1,5 1,1 SN:4 1,6 1,1 1,4 1,1 1.3.1. Formula za izračunavanje faktora pogoršanja kod motora s naknadnom obradom gdje je: DF = faktor pogoršanja NE = razine emisije novog motora prije katalizatora (g/kWh) EDF = faktori pogoršanja za motore bez katalizatora kako je prikazano u tablici 1. CC = količina pretvorena u 0 sati u g/kWh F = 0,8 za HC i 0,0 za NOx za sve klase motora F = 0,8 za CO za sve klase motora 1.4. Proizvođači, prema potrebi, dobivaju dodijeljeni DF ili ga izračunavaju za svaki regulirana onečišćujuća tvar za sve porodice motora druge faze. Takvi DF koriste se pri homologaciji tipa i ispitivanju linije proizvodnje. 1.4.1. Za motore koji ne koriste dodijeljene DF iz tablice 1. ili 2. ovog odjeljka, DF se određuju kako slijedi: 1.4.1.1. Na najmanje jednom ispitivanom motoru koji predstavlja odabranu konfiguraciju koja će najvjerojatnije premašiti standarde emisije HC + NOx (FEL, prema potrebi), i izrađenome da bude predstavnik motora proizvodnje, provesti ispitivanje emisija (cjelokupnim) postupkom ispitivanja, kako je opisano u ovoj Direktivi nakon broja sati koji predstavljaju stabilizirane emisije. 1.4.1.2. Ako se ispituje više od jednog motora, dati prosječne rezultate i zaokružiti na isti broj decimalnih mjesta sadržanih u primjenjivom standardu, iskazanom na još jednu značajnu znamenku. 1.4.1.3. Ponovno provesti takvo ispitivanje emisije ovisno o starenju motora. Postupak starenja treba osmisliti kako bi se omogućilo proizvođaču da na odgovarajući način predvidi pogoršanje emisije prilikom uporabe, koja se očekuje tijekom razdoblja trajanja motora, uzimajući u obzir vrstu istrošenosti i druge mehanizme pogoršanja, koji se očekuju tijekom uobičajene uporabe potrošača, a mogli bi utjecati na značajke emisija. Ako se ispituje više od jednog motora, dati prosječne rezultate i zaokružiti na isti broj decimalnih mjesta sadržanih u primjenjivom standardu, iskazanom na još jednu značajnu znamenku. 1.4.1.4. Podijeliti emisije na kraju razdoblja trajanja (prosječne emisije, ako se primjenjuju) za svaki regulirana onečišćujuća tvar sa stabiliziranim emisijama (prosječne emisije, ako se primjenjuju) i zaokružiti na dvije značajne znamenke. Dobiveni rezultat je DF, osim ako je manji od 1,00, u slučaju kojeg DF iznosi 1,0. 1.4.1.5. Na proizvođačev izbor mogu se odrediti dodatne točke ispitivanja emisije između stabilizirane točke ispitivanja emisije i razdoblja trajanja emisije. Ako su predviđena usputna ispitivanja, točke mjerenja moraju se jednako rasporediti tijekom cijelog EDP (razdoblja trajanja emisije) (plus ili minus dva sata), a jedna takva točka ispitivanja je na jednoj polovini cijelog EDP (plus ili minus dva sata). U pogledu HC + NOx i CO svake onečišćujuće tvari, ravna se linija mora postaviti na točke uzimanja podataka odnoseći se prema početnom ispitivanju kao da se javlja u nultom satu, te koristeći metodu najmanjih kvadrata. Faktor pogoršanja su izračunate emisije na kraju razdoblja trajanja podijeljeno s izračunatim emisijama na nultom satu. 1.4.1.6. Izračunati faktori pogoršanja mogu obuhvatiti porodice pokraj one na kojoj su dobiveni ako proizvođač prije homologacije tipa podnese opravdanje prihvatljivo nacionalnom tijelu za homologaciju tipa da se za dotične porodice motora može opravdano očekivati da imaju slične značajke pogoršanja emisije na temelju korištenog dizajna i tehnologije. Niže je naveden neisključiv popis s obzirom na grupiranje po dizajnu i tehnologiji: — konvencionalni dvotaktni motori bez sustava naknadne obrade, — konvencionalni dvotaktni motori s keramičkim katalizatorom od istog aktivnog gradiva i punjenja, te istog broja ćelija po cm2, — konvencionalni dvotaktni motori s metalnim katalizatorom od istog aktivnog gradiva i punjenja, s istom podlogom te od istog broja ćelija po cm2, — dvotaktni motori opremljeni ispravljenim sustavom propuhivanja, — četverotaktni motori s katalizatorom (prema gornjoj definiciji) s istom tehnologijom ventila i identičnim sustavom podmazivanja, — četverotaktni motori s katalizatorom s istom tehnologijom ventila i identičnim sustavom podmazivanja. 2. RAZDOBLJA TRAJANJA EMISIJA ZA MOTORE DRUGE FAZE 2.1. Proizvođači deklariraju primjenjivu EDP kategoriju za svaku porodicu motora prilikom homologacije tipa. Takva kategorija je ona koja se najbliže približava očekivanom vijeku korištenja opreme u koju se očekuje da će motori biti ugrađeni, kako je to odredio proizvođač motora. Proizvođači zadržavaju odgovarajuće podatke koji će podržati njihov izbor EDP kategorije za svaku porodicu motora. Takvi se podaci na zahtjev dostavljaju tijelu za homologaciju. 2.1.1. Za ručne motore: proizvođači odabiru EDP kategoriju iz tablice 1. Tablica 1.: EDP kategorije za ručne motore (sati) Kategorija 1 2 3 Klasa SH:1 50 125 300 Klasa SH:2 50 125 300 Klasa SH:3 50 125 300 2.1.2. Za motore koji se ne drže u ruci: proizvođači odabiru EDP kategoriju iz tablice 2. Tablica 2.: EDP kategorije za motore koji se ne drže u ruci (sati) Kategorija 1 2 3 Klasa SN:1 50 125 300 Klasa SN:2 125 250 500 Klasa SN:3 125 250 500 Klasa SN:4 250 500 1 000 2.1.3. Proizvođač mora dokazati tijelu za homologaciju da je navedeni vijek korištenja primjeren. Podaci koji podržavaju proizvođačev izbor EDP kategorije, za dotičnu porodicu motora, mogu uključivati, ali se ne ograničavaju na: — ispitivanja vijeka trajanja opreme u koju se ugrađuju predmetni motori, — tehnološke procjene pogonski zastarjelih motora kako bi se utvrdilo pogoršanje izvedbe motora kada je korisnost i/ili pouzdanost pogođena do one mjere da je nužan remont ili zamjena, — jamstvene izjave i jamstvena razdoblja, — materijali uz plasiranje na tržište s obzirom na vijek motora, — izvješća o kvarovima od korisnika motora, i — tehnološke procjene o izdržljivosti, u satima, posebnih tehnologija motora, gradiva motora ili dizajna motora.”