4.

Članak 2.a mijenja se kako slijedi: (a) stavak 1. zamjenjuje se sljedećim: „1. Države članice osiguravaju slobodu prijema i ne ograničavaju ponovne prijenose audiovizualnih medijskih usluga iz drugih država članica na njihovom državnom području iz razloga koji spadaju u područja usklađena ovom Direktivom.”; (b) u stavku 2. uvodna rečenica i točka (a) zamjenjuju se sljedećim: „2. U vezi s televizijskim emitiranjem, države članice mogu privremeno odstupiti od stavka 1. ako se ispune sljedeći uvjeti: (a) televizijsko emitiranje koje dolazi iz druge države članice očito, ozbiljno i teško krši članak 22. stavak 1. ili 2. i/ili članak 3. stavak (b) ”; (c) dodaju se sljedeći stavci: „4. U vezi s audiovizualnim medijskim uslugama na zahtjev, države članice mogu poduzeti mjere za odstupanje od stavka 1. u odnosu na određenu uslugu ako su ispunjeni sljedeći uvjeti: (a) mjere su: i. potrebne zbog jednog od sljedećih razloga: — javna politika, posebno sprečavanje, istraga, otkrivanje i progon kaznenog djela, uključujući zaštitu maloljetnika i borbu protiv svakog raspirivanja mržnje na temelju rase, spola, vjere ili nacionalnosti i povreda ljudskog dostojanstva pojedinaca, — zaštita javnog zdravlja, — javna sigurnost, uključujući zaštitu nacionalne sigurnosti i obrane, — zaštita potrošača, uključujući ulagače; ii. poduzete protiv jedne audiovizualne medijske usluge na zahtjev koja dovodi u pitanje ciljeve iz točke (i) ili predstavlja ozbiljan ili značajan rizik da će ti ciljevi biti dovedeni u pitanje; iii. razmjerne tim ciljevima; (b) prije poduzimanja mjera u pitanju i ne dovodeći u pitanje sudske postupke, uključujući prethodne postupke i zakone koji se provode u okviru kaznene istrage, država članica: — zatražila je od države članice u čiju nadležnost potpada pružatelj medijske usluge da poduzme mjere i taj pružatelj nije poduzeo te mjere, ili su one bile neodgovarajuće, — obavijestila je Komisiju i državu članicu u čiju nadležnost potpada pružatelj medijske usluge o svojoj namjeri da poduzme te mjere. 5. Države članice mogu, u hitnim slučajevima, odstupiti od uvjeta određenih stavkom 4. točkom (b). U tom slučaju, o mjerama se obavješćuje Komisija i država članica u čiju nadležnost spada pružatelj medijske usluge u najkraćem mogućem roku, navodeći razloge zbog kojih država članica smatra da postoji hitnost. 6. Ne dovodeći u pitanje mogućnost države članice da nastavi s mjerama iz stavaka 4. i 5., Komisija istražuje usklađenost mjera o kojima je država članica prethodno obavijestila Komisiju sa zakonodavstvom Zajednice u najkraćem mogućem roku. U slučaju da dođe do zaključka da su mjere neusklađene sa zakonodavstvom Zajednice, Komisija traži od države članice u pitanju da se suzdrži od poduzimanja bilo koje predložene mjere ili da žurno ukine mjere u pitanju.” 5. Članak 3. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 3. 1. Države članice mogu zahtijevati od pružatelja medijskih usluga u njihovoj nadležnosti usklađenost s iscrpnijim ili strožim pravilima u područjima koja usklađuje ova Direktiva pod uvjetom da su ta pravila u skladu s pravom Zajednice. 2. U slučajevima kad država članica: (a) koristi svoju slobodu iz stavka 1. da donosi detaljnija ili stroža pravila od interesa za širu javnost; i (b) procjenjuje da nakladnik televizije u nadležnosti druge države članice osigurava televizijsko emitiranje koje je u potpunosti ili uglavnom usmjereno prema njezinom državnom području; može stupiti u kontakt s nadležnom državom članicom kako bi se postiglo obostrano zadovoljavajuće rješenje za sve probleme koji se pojave. Po primitku utemeljenog zahtjeva prve države članice, nadležna država članica traži od nakladnika televizije da udovolji pravilima od interesa za širu javnost u pitanju. Nadležna država članica obavješćuje prvu državu članicu o rezultatima dobivenim nakon tog zahtjeva u roku od dva mjeseca. Svaka država članica može pozvati odbor za kontakt osnovan sukladno članku 23.a da istraži slučaj. 3. U slučajevima kad prva država članica procjenjuje: (a) da rezultati postignuti kroz primjenu stavka 2. nisu zadovoljavajući; i (b) da dotični nakladnik televizije ima poslovni nastan u nadležnoj državi članici, kako bi se zaobišla stroža pravila u područjima koja usklađuje ova Direktiva, a koja bi se primjenjivala na njega ako bi isti imao poslovni nastan u prvoj državi članici, prva država članica može donijeti odgovarajuće mjere protiv predmetnog nakladnika televizije. Te su mjere objektivno potrebne, primjenjuju se na nediskriminirajući način i razmjerne su ciljevima koje nastoje postići. 4. Država članica može poduzeti mjere sukladno stavku 3. isključivo ako udovoljavaju sljedećim uvjetima: (a) država članica obavijestila je Komisiju i državu članicu u kojoj nakladnik televizije ima poslovni nastan o svojoj namjeri da te mjere poduzme potkrepljujući osnove na kojima temelji svoju procjenu; i (b) Komisija je odlučila da su mjere usklađene s pravom Zajednice, a posebno da su procjene koje je izvršila država članica koja poduzima te mjere sukladno stavcima 2. i 3. ispravno utemeljene. 5. Komisija donosi odluku u roku od tri mjeseca nakon primitka obavijesti iz stavka 4. točke (a). Ako Komisija odluči da su mjere neusklađene s pravom Zajednice, država članica u pitanju suzdržat će se od poduzimanja predloženih mjera. 6. Države članice osiguravaju odgovarajućim sredstvima, u okviru njihovog zakonodavstva, da pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti učinkovito udovoljavaju odredbama ove Direktive. 7. Države članice potiču koregulatorne i/ili samoregulatorne sustave na nacionalnoj razini u svim područjima koja usklađuje ova Direktiva u mjeri u kojoj to dozvoljavaju njihovi pravni sustavi. Ti regulatorni sustavi su takvi da ih široko prihvaćaju glavni dioničari u obuhvaćenim državama članicama i da osiguravaju učinkovitu provedbu. 8. Direktiva 2000/31/EZ primjenjuje se osim ako nije drukčije predviđeno ovom Direktivom. U slučaju sukoba između neke odredbe iz Direktive 2000/31/EZ i neke odredbe ove Direktive, odredbe ove Direktive imaju jaču pravnu snagu, osim ako nije drukčije predviđeno ovom Direktivom.” 6. Članak 3.a se briše. 7. Umeće se sljedeće poglavlje: „POGLAVLJE II.A ODREDBE PRIMJENJIVE NA SVE AUDIOVIZUALNE MEDIJSKE USLUGE Članak 3.a Države članice osiguravaju da pružatelji audiovizualnih medijskih usluga u njihovoj nadležnosti pružaju pristup primateljima neke usluge, barem za sljedeće podatke, na jednostavan, izravan i stalan način: (a) naziv pružatelja medijske usluge; (b) zemljopisna adresa na kojoj pružatelj medijske usluge ima poslovni nastan; (c) potankosti o pružatelju medijske usluge, uključujući adresu elektronske pošte ili internetsku stranicu, koje mu omogućuju brz kontakt na izravan i učinkovit način; (d) gdje je primjenjivo, nadležna regulatorna ili nadzorna tijela. Članak 3.b Države članice na odgovarajuće načine osiguravaju da audiovizualne medijske usluge koje pružaju pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti ne sadrže bilo kakvo poticanje mržnje na osnovi rase, spola, vjere ili nacionalnosti. Članak 3.c Države članice potiču pružatelje medijske usluge u njihovoj nadležnosti da osiguraju da njihove usluge postupno budu dostupne osobama s oštećenjem vida ili sluha. Članak 3.d Države članice osiguravaju da pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti ne prenose kinematografska djela izvan razdoblja dogovorenih s nositeljima prava. Članak 3.e 1. Države članice osiguravaju da audiovizualne komercijalne komunikacije koje pružaju pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti udovoljavaju sljedećim zahtjevima: (a) audiovizualne komercijalne komunikacije lako su prepoznatljive kao takve. Prikrivena audiovizualna komercijalna komunikacija je zabranjena; (b) prikrivena audiovizualna komercijalna komunikacija ne koristi podsvjesne tehnike; (c) audiovizualna komercijalna komunikacija ne: i. dovodi u pitanje poštivanje ljudskog dostojanstva; ii. uključuje ili promiče bilo kakav oblik diskriminacije na osnovi spola, rasnog ili etničkog podrijetla, nacionalnosti, vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije; iii. potiče ponašanje koje šteti zdravlju ili sigurnosti; iv. potiče ponašanje koje uvelike šteti zaštiti okoliša; (d) zabranjuju se svi oblici audiovizualne komercijalne komunikacije za cigarete i druge duhanske proizvode; (e) audiovizualne komercijalne komunikacije za alkoholna pića nisu posebno usmjerene na maloljetnike i ne potiču neumjerenu potrošnju tih pića; (f) zabranjuje se audiovizualna komercijalna komunikacija za lijekove i liječenje dostupne samo na liječnički recept u državi članici u čiju nadležnost spada pružatelj medijske usluge; (g) audiovizualne komercijalne komunikacije ne uzrokuju fizičku ili moralnu štetu maloljetnicima. Stoga one izravno ne potiču maloljetnike na kupnju ili najam proizvoda ili usluge tako da iskorištavaju njihovo neiskustvo ili lakovjernost niti ih izravno ne potiču da uvjere svoje roditelje ili druge osobe na kupnju roba ili usluga koje se oglašavaju, niti posebno ne iskorištavaju povjerenje maloljetnika u roditelje, učitelje ili druge osobe, niti neopravdano ne pokazuju maloljetnike u opasnim prilikama. 2. Države članice i Komisija potiču pružatelje medijske usluge na razvoj pravila ponašanja u vezi s neprimjerenom audiovizualnom komercijalnom komunikacijom koja prati ili je uključena u dječje programe, o hrani i napitcima koji sadrže hranjive i druge tvari s hranjivim ili fiziološkim učinkom, posebno tvari kao što su masnoće, trans-masne kiseline, sol/natrij i šećere, čije se prekomjerno unošenje u sveukupnu prehranu ne preporučuje. Članak 3.f 1. Sponzorirane audiovizualne medijske usluge ili programi moraju udovoljavati sljedećim zahtjevima: (a) na njihov sadržaj i, u slučaju televizijskog emitiranja, njihov raspored ni u kojem se slučaju ne smije utjecati na način da se djeluje na odgovornost i uredničku neovisnost pružatelja medijske usluge; (b) ne smiju izravno poticati kupnju ili najam roba ili usluga, osobito posebnim promotivnim upućivanjem na tu robu ili usluge; (c) gledatelji moraju biti jasno obaviješteni o postojanju sporazuma o sponzorstvu. Sponzorirani programi moraju biti jasno određeni kao takvi imenom, znakom tvrtke i/ili bilo kojim drugim simbolom sponzora kao što je upućivanje na njegov(e) proizvod(e) ili uslugu(-e) ili svoj prepoznatljiv znak na primjeren način za programe na početku, tijekom i/ili na kraju programa. 2. Audiovizualne medijske usluge ili programe ne smiju sponzorirati poduzeća čija je glavna djelatnost proizvodnja ili prodaja cigareta ili drugih duhanskih proizvoda. 3. Sponzorstvo audiovizualnih medijskih usluga ili programa od strane poduzeća čije djelatnosti uključuju proizvodnju ili prodaju lijekova i liječenje može promicati ime ili ugled tog poduzeća, ali ne smije promicati određene lijekove ili liječenje dostupne isključivo na liječnički recept u državi članici pod čijom je nadležnošću pružatelj medijske usluge. 4. Vijesti i programi o tekućim događajima ne smiju biti sponzorirani. Države članice mogu odabrati da zabrane prikazivanje znaka tvrtke koja osigurava sponzorstvo dječjih, dokumentarnih i vjerskih programa. Članak 3.g 1. Zabranjuje se plasman proizvoda. 2. Odstupajući od stavka 1., plasman proizvoda je dopušten, osim ako država članica ne odluči drukčije: — u kinematografskih djelima, filmovima i serijama koji su napravljeni za audiovizualne medijske usluge, sportske programe i lagane zabavne programe, ili — u slučajevima kad nema plaćanja već samo osiguranja određenih besplatnih roba ili usluga, kao što su produkcijski rekviziti ili nagrade, u cilju njihovog uključenja u neki program. Odstupanje određeno u prvoj alineji ne primjenjuje se na dječje programe. Programi koji sadrže plasman proizvoda moraju udovoljavati barem sljedećim uvjetima: (a) na njihov sadržaj i, u slučaju televizijskog emitiranja, njihov raspored ni u kojem slučaju se ne utječe tako da se ugrožava odgovornost i urednička nezavisnost pružatelja medijske usluge; (b) izravno ne potiču kupnju ili najam roba ili usluga, osobito ne posebnim promotivnim upućivanjem na te robe ili usluge; (c) ne ističu neprilično dotični proizvod; (d) gledatelji su jasno obaviješteni o postojanju plasmana proizvoda. Programi koji sadrže plasman proizvoda odgovarajuće se navode na početku i kraju programa, i kad se program nastavlja nakon stanke za oglašavanje, kako bi se izbjegla moguća zabuna od strane gledatelja. Kao izuzetak, države članice mogu izabrati da se odreknu zahtjeva određenih u točki (d) pod uvjetom da dotični program nije proizveo niti naručio sam pružatelj medijske usluge ili poduzeće povezano s pružateljem medijske usluge. 3. U svakom slučaju programi ne sadrže plasman proizvoda: — duhanskih proizvoda ili cigareta ili plasman proizvoda poduzeća čija je glavna djelatnost proizvodnja ili prodaja cigareta ili drugih duhanskih proizvoda, ili — posebnih lijekova ili liječenja dostupnih samo na liječnički recept u državi članici u čiju nadležnost spada pružatelj medijske usluge. 4. Odredbe stavaka 1., 2. i 3. primjenjuju se isključivo na programe proizvedene nakon 19. prosinca 2009.” 8. Umeće se sljedeće poglavlje: „POGLAVLJE II.B ODREDBE PRIMJENJIVE NA AUDIOVIZUALNE MEDIJSKE USLUGE NA ZAHTJEV Članak 3.h Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi osigurale da audiovizualne medijske usluge na zahtjev koje pružaju pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti koje mogu ozbiljno narušiti fizički, mentalni ili moralni razvoj maloljetnika isključivo budu dostupne na način koji osigurava da maloljetnici obično ne čuju ili gledaju te audiovizualne medijske usluge na zahtjev. Članak 3.i 1. Države članice osiguravaju da audiovizualne medijske usluge na zahtjev koje pružaju pružatelji medijskih usluga u njihovoj nadležnosti promiču, gdje je moguće i odgovarajućim sredstvima, proizvodnju i pristup europskim djelima. Takvo promicanje može se povezati s, inter alia, financijskim doprinosom koji ostvare takve usluge za proizvodnju i stjecanje prava europskih djela ili udjel i/ili isticanje europskih djela u katalogu programa koje nudi audiovizualna medijska usluga na zahtjev. 2. Države članice podnose izvješće Komisiji najkasnije 19. prosinca 2011. i svake četiri godine nakon toga o primjeni stavka 1. 3. Komisija podnosi izvješće, na osnovi podataka dobivenih od država članica i neovisnog istraživanja, Europskom parlamentu i Vijeću o primjeni stavka 1., uzimajući u obzir tržišna i tehnološka kretanja i cilj kulturne različitosti.” 9. Umeće se sljedeće poglavlje: „POGLAVLJE II.C ODREDBE O ISKLJUČIVIM PRAVIMA I KRATKIM VIJESTIMA U TELEVIZIJSKOM EMITIRANJU Članak 3.j 1. Svaka država članica može poduzeti mjere u skladu s pravom Zajednice kako bi osigurala da nakladnici televizije u njihovoj nadležnosti ne emitiraju na isključivoj osnovi događaje koje ta država članica smatra od velike važnosti za društvo tako da značajan dio javnosti u toj državi članici nema mogućnost pratiti takve događaje putem prijenosa uživo ili odgođenim prijenosom na televiziji slobodnog pristupa. Ako to učini, dotična država članica sastavlja popis određenih događaja, na nacionalnoj ili ne-nacionalnoj razini, za koje smatra da su od velike važnosti za društvo. Čini to pravodobno na jasan i transparentan način. Pritom dotična država članica također određuje trebaju li ti događaji biti dostupni putem sveukupnog ili djelomičnog prijenosa uživo, ili prema potrebi zbog objektivnih razloga od javnog interesa, putem sveukupnog ili djelomičnog odgođenog prijenosa. 2. Države članice neposredno obavješćuju Komisiju o svim mjerama koje su poduzele ili će poduzeti na temelju stavka 1. U roku od tri mjeseca od obavijesti, Komisija provjerava jesu li te mjere usklađene s pravom Zajednice i o njima obavješćuje druge države članice. Komisija traži mišljenje odbora za kontakt koji se osniva na temelju članka 23.a. Komisija bez odlaganja objavljuje mjere koje su poduzete u Službenom listu Europske unije i barem jednom godišnje pročišćen popis mjera koje su poduzele države članice. 3. Države članice osiguravaju, odgovarajućim sredstvima u okviru svojeg zakonodavstva, da nakladnici televizije u njihovoj nadležnosti ne ostvaruju isključiva prava kupljena od tih nakladnika televizije nakon dana objave ove Direktive tako da značajan dio javnosti u drugoj državi članici nema mogućnost pratiti događaje koje odredi ta druga država članica u skladu sa stavcima 1. i 2. putem sveukupnog ili djelomičnog prijenosa uživo ili, prema potrebi zbog objektivnih razloga od javnog interesa, putem sveukupno ili djelomično odgođenog prijenosa na televiziji slobodnog pristupa kako je odredila ta druga država članica sukladno stavku 1. Članak 3.k 1. Države članice osiguravaju da u svrhu kratkih vijesti, svaki nakladnik televizije s pravom nastana u Zajednici ima pristup na pravednoj, razumnoj i nediskriminirajućoj osnovi događajima od velikog interesa za javnost koje na isključivoj osnovi prenosi nakladnik televizije u njihovoj nadležnosti. 2. Ako drugi nakladnik televizije s poslovnim nastanom u istoj državi članici, kao i nakladnik televizije koji traži pristup, stekne isključiva prava na događaj od velikog interesa za javnost, pristup se traži od tog nakladnika televizije. 3. Države članice osiguravaju da takav pristup bude zajamčen tako da se omogućuje nakladnicima televizije da slobodno biraju kratke isječke s prijenosnog signala nakladnika televizije, ako nije nemoguće zbog praktičnih razloga, barem utvrđivanjem njihovog izvora. 4. Kao drugo rješenje za stavak 3., države članice mogu uspostaviti jednak sustav koji postiže pristup na pravednoj, razumnoj i nediskriminirajućoj osnovi putem drugih načina. 5. Kratki isječci koriste se isključivo za programe općih vijesti i mogu se koristiti u audiovizualnim medijskim uslugama na zahtjev samo ako se nudi isti program uz vremensku odgodu od strane istog pružatelja medijske usluge. 6. Ne dovodeći u pitanje stavke od 1. do 5., države članice osiguravaju, u skladu s njihovim pravnim sustavima i praksama, određivanje načina i uvjeta u vezi s pružanjem tih kratkih isječaka, posebno, svih postupaka za naknadu, najveću duljinu kratkih isječaka i vremenskih ograničenja za njihov prijenos. Ako se osigurava naknada, ona ne prelazi dodatne troškove koji izravno nastaju pri pružanju pristupa.” 10. U članku 4. stavku 1., izraz, „u smislu članka 6.,” se briše. 11. Članci 6. i 7. se brišu. 12. Naslov Poglavlja IV. zamjenjuje se sljedećim: „TELEVIZIJSKO OGLAŠAVANJE I TELETRGOVINA”. 13. Članak 10. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 10. 1. Televizijsko oglašavanje i teletrgovina lako su prepoznatljivi i razlučivi od uredničkog sadržaja. Ne dovodeći u pitanje uporabu novih oglašavajućih tehnika, televizijsko oglašavanje i teletrgovina prilično se razlikuju od drugih dijelova programa kroz optička i/ili zvučna i/ili prostorna sredstva. 2. Pojedinačni kratki televizijski oglasi i kratki oglasi za teletrgovinu, osim u prijenosu sportskih događaja, ostaju iznimke.” 14. Članak 11. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 11. 1. Države članice osiguravaju da se, kad se televizijsko oglašavanje ili teletrgovina ubacuju tijekom programa, ne dovode u pitanje cjelovitost programa i prava nositelja prava, uzimajući u obzir prirodne prekide, trajanje i prirodu programa. 2. Prijenos filmova snimljenih za televiziju (isključujući serije, serijale i dokumentarne filmove), kinematografskih djela i vijesti može prekinuti televizijsko oglašavanje i/ili teletrgovina jednom za svako planirano razdoblje od najmanje trideset minuta. Prijenos dječjih programa može prekinuti televizijsko oglašavanje i/ili teletrgovina jednom za svako planirano razdoblje od najmanje trideset minuta, pod uvjetom da planirano trajanje programa bude dulje od 30 minuta. Televizijsko oglašavanje ili teletrgovina ne ubacuju se tijekom vjerskih obreda.” 15. Članci 12. i 13. se brišu. 16. Članak 14. stavak 1. se briše. 17. Članci 16. i 17. se brišu. 18. Članak 18. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 18. 1. Udjel kratkih televizijskih oglasa i kratkih oglasa za teletrgovinu u određenom satu ne prelazi 20 %. 2. Stavak 1. ne primjenjuje se na najave snimljene od strane nakladnikâ televizije u vezi s njihovim vlastitim programima i pratećim proizvodima koji su izravno dobiveni iz tih programa, najavama sponzorstva i plasmanima proizvoda.” 19. Članak 18.a zamjenjuje se sljedećim: „Članak 18.a Izlozi namijenjeni za teletrgovinu vidljivo su prepoznatljivi kao takvi putem optičkih i zvučnih sredstava i najmanje neprekinuto traju 15 minuta.” 20. Članak 19. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 19. Odredbe ove Direktive primjenjuju se mutatis mutandis na televizijske kanale koji su isključivo namijenjeni oglašavanju i teletrgovini i na televizijske kanale koji su isključivo namijenjeni samopromicanju. Poglavlje III. i članak 11. i članak 18. ne primjenjuju se na te kanale.” 21. Članak 19.a briše se; 22. Članak 20. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 20. Ne dovodeći u pitanje članak 3., države članice mogu, poštujući pritom pravo Zajednice, predvidjeti uvjete drugačije od uvjeta utvrđenih u članku 11. stavku 2. i članku 18. za televizijske programe namijenjene isključivo za nacionalno područje i koje javnost u jednoj ili više drugih država članica ne može izravno ili neizravno primiti,” 23. Naslov poglavlja V. zamjenjuje se sljedećim: „ZAŠTITA MALOLJETNIKA U TELEVIZIJSKOM EMITIRANJU”. 24. Članci 22.a i 22.b brišu se. 25. Naslov poglavlja VI. zamjenjuje se sljedećim: „PRAVO NA ODGOVOR U TELEVIZIJSKOM EMITIRANJU”. 26. U članku 23.a stavku 2. točka (e) zamjenjuje se sljedećim: „(e) kako bi olakšali razmjenu informacija između država članica i Komisije o stanju i razvoju regulatornih aktivnosti u vezi audiovizualnih medijskih usluga, uzimajući u obzir audiovizualnu politiku Zajednice, i bitne razvoje u tehničkom području.” 27. Umeće se sljedeće poglavlje: „POGLAVLJE VI.B SURADNJA IZMEĐU REGULATORNIH TIJELA DRŽAVA ČLANICA Članak 23.b Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi jedna drugoj i Komisiji pružile podatke potrebne za primjenu odredaba ove Direktive, posebno njezine članke 2., 2.a i 3., posebno kroz njihova nadležna neovisna regulatorna tijela.” 28. Članci 25. i 25.a se brišu. 29. Članak 26. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 26. Najkasnije 19. prosinca 2011., i svake tri godine nakon toga, Komisija podnosi Europskom parlamentu, Vijeću i Europskomu gospodarskom i socijalnom odboru izvješće o primjeni ove Direktive i prema potrebi daje daljnje prijedloge za prilagodbu kretanjima u području audiovizualnih medijskih usluga, posebno u svjetlu nedavnih tehnoloških napredaka, konkurentnosti sektora i razina medijske pismenosti u svim državama članicama. Ovo izvješće također ocjenjuje problem televizijskog oglašavanja koje prati ili je uključeno u dječje programe, a posebno jesu li količinska i kvalitativna pravila koja su sadržana u ovoj Direktivi pružila potrebnu razinu zaštite.”