HR Službeni list Europske unije 3

31998L0012



SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE 27.01.1998.

DIREKTIVA KOMISIJE 98/12/EZ

od 27. siječnja 1998.

o prilagodbi tehničkom napretku Direktive Vijeća 71/320/EEZ o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kočne uređaje određenih kategorija motornih vozila i njihovih prikolica

(Tekst značajan za EGP)

KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,

uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice,

uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na homologaciju tipa motornih vozila i njihovih prikolica (1), kako je zadnje izmijenjena Direktivom 92/27/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (2), a posebno njezin članak 13. stavak 2.,

uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 71/320/EEZ od 26. srpnja 1971. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kočne uređaje određenih kategorija motornih vozila i njihovih prikolica (3) kako je zadnje izmijenjena Direktivom Komisije 91/422/EEZ (4), a posebno njezin članak 5.,

budući da je Direktiva 71/320/EEZ jedna od pojedinačnih direktiva postupka EZ homologacije koja je uvedena Direktivom 70/156/EEZ; budući da se odredbe navedene u Direktivi 70/156/EEZ koje se odnose na sustave, dijelove i zasebne tehničke jedinice vozila odnose na tu Direktivu;

budući da je posebno u članku 3. stavku 4. i članku 4. stavku 3. Direktive 70/156/EEZ propisano da svakoj pojedinačnoj direktivi treba biti priložen opisni dokument koji sadrži bitne podatke iz Priloga I. navedenoj Direktivi, kao i certifikat o homologaciji temeljen na Prilogu VI. navedenoj Direktivi, kako bi se homologacija mogla računalno obraditi;

budući da je prodaja zamjenskih kočnih obloga takva da se zbog održavanja razine sigurnosti i pouzdanosti pojavio zahtjev za uređenjem kvalitete i učinkovitosti zamjenskih kočnih obloga na tržištu putem ove Direktive;

budući da je poželjno priznati istovrijednost međunarodnih propisa, posebno pravilnika Gospodarske komisije UN-a za Europu i pojedinačnih direktiva, pokazala se potreba za usklađenjem odredbi Direktive 71/32/EEZ s odredbama Pravilnika Gospodarske komisije UN za Europu (UNECE) br. 13 o kočenju i Pravilnika br. 90 o sklopovima zamjenskih kočnih obloga;

budući da se zbog brojnih izmjena izvorne Direktive 71/320/EEZ nametnula potreba da se sve te izmjene ujedine u jednu konsolidiranu direktivu;

budući da su odredbe ove Direktive u skladu s mišljenjem Odbora za prilagodbu direktiva tehničkom napretku koji je osnovan Direktivom 70/156/EEZ,

DONIJELA JE OVU DIREKTIVU:

Članak 1.

1. Članci Direktive 71/320/EEZ ovime se mijenjaju kako slijedi:

— članak 1. stavak 1. glasi: „1. U ovoj Direktivi izraz „vozilo” znači svako vozilo kako je definirano u članku 2. Direktive 70/156/EEZ. Kategorije vozila definirane su u Prilogu II.A Direktivi 70/156/EEZ.”, točke (a), (b) i (c) brišu se, stavci 3. i 5. brišu se, stavak 4. postaje stavak 3.,

— u članku 2. „prilozi od I. do VIII. te XI. i XII.” zamjenjuje se s „odgovarajući prilozi”,

— u članku 2.a „prilozi od I. do VIII.” zamjenjuje se s „odgovarajući prilozi”,

— u članku 5. „Direktiva Vijeća od 6. veljače 1970.” zamjenjuje se s „Direktiva Vijeća 70/156/EEZ”.

2. Prilozi Direktivi 71/320/EEZ ovime se mijenjaju popisom priloga i prilozima ovoj Direktivi.

Članak 2.

1. Od 1. siječnja 1999. države članice s obzirom na kočne sustave vozila ne smiju:

— odbiti dodjelu EZ homologacije i nacionalne homologacije za određeni tip vozila,

— zabraniti registraciju, prodaju ili stavljanje u uporabu vozila,

— zabraniti prodaju i stavljanje u uporabu zamjenskih kočnih obloga,

ako vozila, odnosno zamjenske kočne obloge zadovoljavaju zahtjeve Direktive 71/320/EEZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom.

2. Od 1. listopada 1999. države članice

— ne smiju više dodjeljivati EZ homologaciju tipa, i

— smiju odbiti dodjelu nacionalne homologacije tipa

za novi tip vozila s obzirom na kočni sustav vozila i novi tip zamjenskih kočnih obloga ako ne zadovoljavaju zahtjeve Direktive 71/320/EEZ kako je izmijenjena ovom Direktivom.

3. Od 31. ožujka 2001. države članice

— trebaju potvrde o sukladnosti, izdane za nova vozila u skladu s odredbama Direktive 70/156/EEZ, smatrati nevažećima u smislu članka 7. stavka 1. te Direktive, i

— smiju zabraniti registraciju, prodaju i početak uporabe novih vozila

ako s obzirom na kočenje ne zadovoljavaju zahtjeve Direktive 71/320/EEZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom.

4. Od 31. ožujka 2001. u smislu članka 7. stavka 2. Direktive 70/156/EEZ primjenjuju se zahtjevi Direktive 71/320/EEZ, kako je izmijenjena ovom Direktivom, koja se odnosi na zamjenske kočne obloge kao zasebne tehničke jedinice.

5. Bez obzira na odredbe stavaka 2. i 4. koje se odnose na zamjenske dijelove, države članice dopuštaju prodaju ili početak uporabe zamjenskih kočnih obloga namijenjenih ugradnji na tipove vozila homologirana prije stupanja na snagu ove Direktive, uz uvjet da te zamjenske kočne obloge nisu u suprotnosti s odredbama prijašnje inačice Direktive 71/320/EEZ, koja se primjenjivala u trenutku početka uporabe tih vozila.

U svakom slučaju, zamjenske kočne obloge ne smiju sadržavati azbest.

6. Od 1. listopada 1999. države članice zabranjuju početak uporabe vozila opremljenih kočnim oblogama koje sadrže azbest. Homologacije izdane u skladu s Direktivom 91/422/EEZ za vozila opremljena kočnim oblogama koje ne sadrže azbest vrijede do 31. ožujka 2001. godine.

Članak 3.

1. Države članice počinju primjenjivati potrebne zakone i druge propise potrebne za usklađenje s ovom Direktivom prije 1. siječnja 1999. i o tome odmah obavješćuju Komisiju.

2. Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju uputu na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takva uputa. Države članice određuju načine tog upućivanja.

3. Države članice Komisiji dostavljaju tekst odredaba propisa koje donose u području na koje se odnosi ova Direktiva.

Članak 4.

Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europskih zajednica.

Članak 5.

Ova je Direktiva upućena državama članicama.

Sastavljeno u Bruxellesu 27. siječnja 1998. Za Komisiju Martin BANGEMANN Član Komisije

(1) SL L 42, 23.2.1970., str. 1.

(2) SL L 233, 25.8.1997., str. 1.

(3) SL L 202, 6.9.1971., str. 37.

(4) SL L 233, 22.8.1991., str. 21.

POPIS PRILOGA

Prilog I. Definicije, zahtjevi s obzirom na konstrukciju i ugradnju, zahtjev za EZ homologaciju tipa, dodjela EZ homologacije tipa, izmjena tipa i izmjena homologacije, sukladnost proizvodnje

Prilog II. Ispitivanja kočenja i učinak kočnih sustava

Dodatak:

Prilog III. Postupak izračuna vremena reakcije za vozila s pneumatskim kočnim sustavima

Dodatak:

Prilog IV. Spremnici i izvori energije

A. Pneumatski kočni sustavi

B. Podtlačni kočni sustavi

C. Hidraulični kočni sustavi sa spremljenom energijom

Prilog V. Opružne kočnice

Prilog VI. Kočenje parkirnom kočnicom mehaničkim blokiranjem kočnih cilindara (blokirajući kočni cilindri)

Prilog VII. Slučajevi u kojima za vozila u postupku homologacije nije potrebno provoditi ispitivanja tipa I. i/ili II. (ili II.A) ili III.

Dodatak 1.: Alternativni postupci za ispitivanje tipa I. i tipa III. za kočnice prikolica

Dodatak 2.: Obrazac izvještaja o ispitivanju za referentnu osovinu

Prilog VIII. Uvjeti za ispitivanje vozila opremljena inercijskim naletnim kočnicama

Dodatak 1.: Slikovna pojašnjenja

Dodatak 2.: Izvještaj o ispitivanju naletne naprave

Dodatak 3.: Izvještaj o ispitivanju kočnica

Dodatak 4.: Izvještaj o sukladnosti naletne naprave, prijenosnog sustava i kočnica prikolice

Prilog IX. Dokumentacija o homologaciji

Dodatak 1.: Certifikat o EZ homologaciji

Dodatak 2.: Izvještaj o ispitivanju

Dodatak 3.: Podatci o vozilu potrebni za homologaciju u skladu s Prilogom XV.

Prilog X. Zahtjevi za ispitivanje vozila opremljenih protublokirajućim kočnim sustavima

Dodatak 1.: Simboli i definicije

Dodatak 2.: Iskorištenje prianjanja

Dodatak 3.: Kočni učinak na različitim površinama prianjanja

Dodatak 4.: Postupak izbora površine niske prionjivosti

Prilog XI. Ispitni uvjeti za prikolice s električnim kočnim sustavima

Dodatak:

Prilog XII. Postupak ispitivanja kočnih obloga na inercijskom dinamometru

Prilog XIII. Ispitivanje kočenja i odstupanja od smjera kretanja za vozila s rezervnim kotačem/gumom za privremenu uporabu

Prilog XIV. Alternativni postupak za ispitivanje protublokirajućih kočnih sustava (ABS) priključnih vozila

Dodatak 1.: Izvještaj o homologaciji protublokirajućeg kočnog sustava prikolice

Dodatak 2.: Simboli i definicije

Prilog XV. EZ homologacija zamjenskih sklopova kočnih obloga kao zasebnih tehničkih jedinica

Dodatak 1.: Položaj homologacijske oznake i homologacijskih podataka

Dodatak 2.: Zahtjevi za zamjenske sklopove kočnih obloga za vozila kategorija M 1 , M 2 i N 1

Dodatak 3.: Zahtjevi za zamjenske sklopove kočnih obloga za vozila kategorija O 1 i O 2

Dodatak 4.: Utvrđivanje tarnih svojstava kočnih obloga pri ispitivanju na ispitnim napravama

Prilog XVI. Certifikat o EZ homologaciji (zasebna tehnička jedinica)

Prilog XVII. Opisni dokument za zamjenske kočne obloge

Prilog XVIII. Opisni dokument za motorna vozila

Prilog XIX. Opisni dokument za priključna vozila

PRILOG I.

Definicije, zahtjevi s obzirom na konstrukciju i ugradnju, zahtjev za EZ homologaciju tipa, dodjela EZ homologacije tipa, izmjena tipa i izmjena homologacije, sukladnost proizvodnje

1. DEFINICIJE

U smislu ove Direktive:

1.1. Izraz „tip vozila s obzirom na kočne uređaje”

znači vozila koja se bitno ne razlikuju s obzirom na sljedeće osnovne značajke:

1.1.1. Za motorna vozila:

1.1.1.1. kategorija vozila, kako je definirano u članku 1. ove Direktive;

1.1.1.2. najveća tehnički dopuštena masa, kako je definirano u točki 1.14.;

1.1.1.3. raspored masa po osovinama;

1.1.1.4. najveća konstrukcijski određena brzina;

1.1.1.5. različiti tip kočnih uređaja posebice s obzirom na prisutnost ili odsutnost uređaja za kočenje priključnog vozila;

1.1.1.6. broj i raspored osovina;

1.1.1.7. tip motora;

1.1.1.8. broj i prijenosni omjeri brzina;

1.1.1.9. prijenosni omjer(i) stražnje osovine/stražnjih osovina;

1.1.1.10. dimenzije gume.

1.1.2. Za priključna vozila:

1.1.2.1. kategorija vozila, kako je definirano u članku 1. ove Direktive;

1.1.2.2. najveća tehnički dopuštena masa, kako je definirano u točki 1.14.;

1.1.2.3. raspored masa po osovinama;

1.1.2.4. različiti tip kočnog uređaja;

1.1.2.5. broj i raspored osovina;

1.1.2.6. dimenzije guma.

1.2. Izraz „kočni sustav”

znači kombinacija dijelova čija je zadaća postupno smanjivanje brzine vozila koje se kreće ili da ga drže u stanju mirovanja ako je zaustavljeno. Te su funkcije definirane u točki 2.1.2. Kočni sustav sastoji se od naprave za upravljanje kočnicama, prijenosnog mehanizma i same kočnice.

1.3. Izraz „postupno kočenje”

znači kočenje pri kojemu, pri uobičajenom djelovanju uređaja, bilo pri kočenju ili otpuštanju kočenja,

— vozač može u bilo kojem trenutku povećati ili smanjiti kočnu silu uporabom naprave za upravljanje,

— kočna sila djeluje u istom smjeru kao i djelovanje naprave za upravljanje (jedinstvena funkcija),

— da se jednostavno može postići dovoljno točno podešavanje kočne sile.

1.4. Izraz „naprava za upravljanje”

znači dio koji neposredno aktivira vozač (ili suvozač kod nekih priključnih vozila) da prijenosni sustav opskrbi energijom potrebnom za kočenje ili upravljanje kočenjem. Ta energija može biti fizička energija vozača ili energija iz drugog izvora kojim upravlja vozač ili u određenim slučajevima kinetička energija priključnog vozila ili kombinacija tih različitih vrsta energije.

1.5. Izraz „prijenosni sustav”

znači kombinacija sastavnih dijelova koji se nalaze između naprave za upravljanje i kočnice te povezuje njihovo djelovanje. Prijenosni sustav može biti mehanički, hidraulični, pneumatski, električni ili kombinirani. Gdje se kočna snaga ostvaruje potpuno ili djelomično iz izvora energije neovisnog o vozaču, ali kojim on upravlja, rezerva energije u napravi također se smatra dijelom prijenosnog sustava.

1.6. Izraz „kočnica”

znači dio u kojem se razvijaju sile koje se suprotstavljaju gibanju vozila. To može biti tarna kočnica (gdje sile nastaju zbog trenja između dvaju dijelova vozila koja se kreću relativno jedan prema drugom); električna kočnica (gdje sile nastaju zbog elektromagnetnog djelovanja između dvaju dijelova vozila koja se kreću relativno jedno prema drugome iako nisu u međusobnom dodiru); hidraulična kočnica (gdje sile nastaju zbog djelovanja tekućine koja se nalazi između dvaju dijelova vozila koja se kreću relativno jedan prema drugom); ili motorna kočnica (gdje sile nastaju zbog upravljanog povećanja kočenja motorom, koje se prenosi na kotače).

1.7. Izraz „različiti tipovi kočnog uređaja”

znači uređaji koji se bitno razlikuju s obzirom na:

1.7.1. sastavne dijelove različitih značajki;

1.7.2. sastavni dio izrađen od materijala koji ima druge značajke ili sastavni dio koji je različit oblikom ili veličinom;

1.7.3. drugačije sklopljene sastavne dijelove.

1.8. Izraz „sastavni dio kočnog sustava”

znači svaki pojedini dio koji, kad je sastavljen, čini kočni uređaj.

1.9. Izraz „povezano kočenje”

znači kočenje skupine vozila s pomoću kočne instalacije, koja ima sljedeće značajke:

1.9.1. samo jedna naprava za upravljanje kočenjem, koju aktivira vozač samo jednim pokretom sa svojeg sjedala;

1.9.2. energija potrebna za kočenje vozila koji čine skupinu vozila dolazi iz istog izvora (to može biti mišićna energija vozača);

1.9.3. kočna instalacija osigurava istodobno ili odgovarajuće stupnjevano kočenje svakog pojedinog vozila u skupini, bez obzira na njegov položaj u njoj.

1.10. Izraz „polupovezano kočenje”

znači kočenje skupine vozila s pomoću kočne instalacije, koja ima sljedeće značajke:

1.10.1. samo jedna naprava za upravljanje kočenjem, koju aktivira vozač samo jednim pokretom sa svojeg sjedala;

1.10.2. energija potrebna za kočenje vozila koja čine skupinu vozila dolazi iz dvaju različitih izvora (jedan može biti mišićna energija vozača);

1.10.3. kočna instalacija osigurava istodobno ili odgovarajuće stupnjevano kočenje svakog pojedinog vozila u skupini, bez obzira na njegov položaj u njoj.

1.11. Izraz „automatsko kočenje”

znači kočenje priključnog vozila ili priključnih vozila do kojeg dolazi automatski pri odvajanju dijela skupine priključnih vozila, uključujući i odvajanje zbog loma spojnice, tako da to ne utječe na učinkovitost preostalog dijela skupine.

1.12. Izraz „inercijsko ili naletno kočenje”

znači kočenje uporabom sila koje nastaju kad se priključno vozilo približava vučnom vozilu (nalijeće na vučno vozilo).

1.13. Izraz „opterećeno vozilo”

znači vozilo koje je, ako nije drugačije navedeno, opterećeno do „najveće tehnički dopuštene mase”.

1.14. Izraz „najveća tehnički dopuštena masa”

znači masa koju navodi proizvođač, do koje je tehnički dopušteno opteretiti vozilo (ta masa može biti veća od „najveće dopuštene mase”).

1.14.1. Izraz „raspodjela mase po osovinama”

znači raspodjela utjecaja sile teže na masu vozila i/ili njegova tereta po osovinama.

1.14.2. Izraz „opterećenje kotača/osovine”

znači okomita statička reakcija (sila) površine ceste u točki dodira na kotač/kotače osovina.

1.14.3. Izraz „najveće statičko opterećenje kotača/osovine”

znači statičko opterećenje kotača/osovina kad je vozilo opterećeno.

1.15. Izraz „hidraulični kočni sustav sa spremljenom energijom”

znači kočni sustav u kojem energiju dobavlja hidraulička tekućina pod tlakom, pohranjena u jednom spremniku ili više njih koje napaja jedna crpka ili više njih, koje su opremljene napravom za ograničavanje tlaka na najveću vrijednost. Tu vrijednost određuje proizvođač.

1.16. „Tipovi priključnih vozila kategorije O3 i O4”:

1.16.1. Izraz „poluprikolica”

znači vučeno vozilo pri kojemu je osovina (odnosno osovine) namještena na težište vozila (kad je ravnomjerno opterećeno) i koje je opremljeno spojnom napravom koja dopušta prijenos vodoravnih i okomitih sila na vučno vozilo.

1.16.2. Izraz „prikolica”

znači vučeno vozilo s dvjema osovinama, opremljeno vučnom napravom, koje se može pomicati okomito (u odnosu na prikolicu) i usmjerava prednju osovinu (osovine), a ne prenosi značajno statičko opterećenje na vučno vozilo.

1.16.3. Izraz „prikolica sa središnjom osovinom”

znači vučeno vozilo, opremljeno vučnom napravom koja se ne može pomicati okomito (u odnosu na prikolicu) i na kojem je osovina (osovine) postavljena blizu težišta vozila (kad je vozilo jednakomjerno opterećeno) tako da se na vučeno vozilo prenosi samo malo statičkog okomitog opterećenja koje ne prelazi 10 % opterećenja koje odgovara najvećoj tehnički dopuštenoj masi prikolice ili opterećenju 1 000 daN (što je manje).

1.17. Izraz „usporivač” (1)

znači dodatni kočni sustav koji omogućuje stvaranje i održavanje kočnog učinka u dužem vremenskom razdoblju bez značajnijeg smanjivanja učinkovitosti. Izraz „usporivač” podrazumijeva cjelovit sustav uključujući i napravu za upravljanje.

1.17.1. Izraz „samostalni usporivač”

znači usporivač čija je naprava za upravljanje odvojena od drugih kočnih sustava.

1.17.2. Izraz „ugrađeni usporivač” (2)

znači usporivač čija je naprava za upravljanje ugrađena u napravu za upravljanje radnog kočnog sustava tako da se usporivač i sustav radne kočnice aktiviraju istodobno ili odgovarajuće stupnjevano uporabom kombinirane naprave za upravljanje kočenjem.

1.17.3. Izraz „kombinirani usporivač”

znači ugrađeni usporivač s isključnom napravom koji omogućuje kombiniranoj napravi za upravljanje da aktivira samo sustav radne kočnice.

1.18. Izraz „međugradski autobus”

znači vozilo, konstruirano i opremljeno za međugradski prijevoz, koje nema stajaća mjesta, ali je u mogućnosti na kratke udaljenosti prevoziti putnike koji stoje u srednjem prolazu.

1.19. Izraz „turistički autobus”

znači vozilo konstruirano i opremljeno za duga putovanja koje je uređeno tako da pruža udobnost putnicima koji sjede i ne prevozi stojeće putnike.

1.20. Izraz „protublokirajući sustav”:

vidjeti točku 2.1. u Prilogu X.

2. ZAHTJEVI S OBZIROM NA KONSTRUKCIJU I UGRADNJU

2.1. Općenito

2.1.1. Kočni uređaj

2.1.1.1. Kočni uređaj treba biti konstruiran, proizveden i ugrađen tako da pri uobičajenoj uporabi vozila, bez obzira na moguće vibracije, omogućuje da vozilo ispunjava zahtjeve ove Direktive.

2.1.1.2. Kočni uređaj treba biti posebice konstruiran, proizveden i ugrađen tako da bude otporan na koroziju i starenje kojima je izložen.

2.1.1.3. Kočne obloge ne smiju sadržavati azbest.

2.1.2. Funkcije kočnog uređaja

Kočni uređaj, definiran u točki 1.2., mora ispunjavati sljedeće funkcije:

2.1.2.1. Radni kočni sustav

Radni kočni sustav omogućuje vozaču nadzor gibanja vozila i sigurno, brzo i uspješno zaustavljanje bez obzira na brzinu i opterećenje vozila, bilo na uzbrdici ili nizbrdici. Kočenje se mora moći izvesti stupnjevito. Vozač treba moći kočiti sa svojeg sjedala bez potrebe micanja ruku s upravljača.

2.1.2.2. Pomoćni kočni sustav

Pomoćni kočni sustav omogućuje zaustavljanje vozila na prihvatljivoj udaljenosti u slučaju kvara radnog kočnog sustava. Kočenje se mora moći izvesti stupnjevito. Vozač treba moći kočiti sa svojeg sjedala, s tim da bar jedna ruka treba biti na upravljaču. Zbog tog zahtjeva pretpostavlja se da se istodobno može pojaviti samo jedan kvar radnog kočnog sustava.

2.1.2.3. Parkirni kočni sustav

Parkirni kočni sustav omogućuje da vozilo ostane u stanju mirovanja na nizbrdici ili uzbrdici i kad vozača nema u vozilu, kad radne dijelove u blokiranom položaju drži potpuno mehanička naprava. Vozač treba moći kočiti sa svojeg sjedala, s tim da za priključna vozila vrijede zahtjevi iz točke 2.2.2.10.

Pneumatskim kočnim sustavom priključnog vozila i parkirnim kočnim sustavom vučnog vozila smije se upravljati istodobno uz uvjet da vozač može uvijek provjeriti je li učinak parkirne radne kočnice cijele skupine vozila koji se ostvaruje potpuno mehaničkim djelovanjem parkirnog kočnog sustava dovoljan.

2.1.3. Pneumatski priključci između motornog vozila i priključnog vozila

2.1.3.1. Kočni sustav koji djeluje na stlačeni zrak mora imati pneumatsku vezu s priključnim vozilom preko dvaju ili više vodova. U svakom slučaju, svi zahtjevi ove Direktive ispunjeni su već uporabom dvaju vodova, a spojni ventili koji se ne aktiviraju automatski nisu dopušteni. Pri vučnom vozilu s poluprikolicom savitljiva crijeva trebaju pripadati vučnom vozilu. U svim ostalim slučajevima savitljiva crijeva trebaju pripadati priključnom vozilu.

2.2. Značajke kočnih sustava

2.2.1. Vozila kategorije M i N

2.2.1.1. Skup kočnih sustava kojima je opremljeno vozilo mora zadovoljavati zahtjeve propisane za radni, pomoćni i parkirni kočni sustav.

2.2.1.2. Uređaji koji čine radni, pomoćni i parkirni sustav mogu imati zajedničke sastavne dijelove ako oni zadovoljavaju sljedeće zahtjeve:

2.2.1.2.1. Trebaju postojati najmanje dvije međusobno neovisne naprave za upravljanje koje vozač iz svojeg uobičajenog položaja tijekom vožnje može lako dosegnuti. Za sve kategorije vozila, osim M2 i M3, svaka naprava za upravljanje kočenjem (osim naprave za upravljanje usporivačem) mora biti konstruirana tako da se nakon otpuštanja vrati u potpuno isključeni položaj. Taj se zahtjev ne odnosi na napravu za upravljanje parkirne kočnice (ili taj dio kombinirane naprave) kad je mehanički blokirana u radnom položaju.

2.2.1.2.2. Naprava za upravljanje radnim kočnim sustavom mora biti neovisna o napravi za upravljanje parkirnim kočnim sustavom.

2.2.1.2.3. Ako se radni i pomoćni kočni sustav koriste istom napravom za upravljanje, učinkovitost spojne veze između naprave i raznih sastavnih dijelova prijenosnog sustava ne smije se nakon određenog vremena uporabe smanjiti.

2.2.1.2.4. Ako se radni i pomoćni kočni sustav koriste istom napravom za upravljanje, sustav parkirne kočnice mora biti konstruiran tako da se može aktivirati u vožnji.

Ta se odredba ne primjenjuje ako naprava za upravljanje pomoćnim kočnim sustavom omogućuje bar djelomično aktiviranje radnog kočnog sustava kako je navedeno u točki 2.1.3.6. Priloga II.

2.2.1.2.5. U slučaju kvara bilo kojeg sastavnog dijela osim kočnice (kako je definirano u točki 1.6.), ili sastavnih dijelova navedenih u točki 2.2.1.2.7, ili u slučaju bilo kakvog drugog kvara radnog kočnog sustava (pogreška u radu, djelomično ili potpuno pražnjenje rezerve energije) vozilo se mora moći zaustaviti uporabom pomoćnog kočnog sustava ili dijela radnog kočnog sustava na koji kvar ne utječe, pod uvjetima propisanima za kočenje pomoćnom kočnicom.

2.2.1.2.6. Posebno, ako pomoćni i radni kočni sustav imaju zajedničku napravu za upravljanje i zajednički prijenosni sustav:

2.2.1.2.6.1. Kad radni kočni sustav aktivira vozač svojom energijom mišića s pomoću jedne ili više zaliha energije, u slučaju kvara te rezerve treba osigurati djelovanje pomoćne kočnice energijom mišića vozača s pomoću preostale zalihe energije (ako ikakve) na koju kvar nije utjecao, pri čemu sila kojom se djeluje na napravu za upravljanje ne smije prijeći propisanu gornju granicu.

2.2.1.2.6.2. Kad sile aktiviranja sustava radne kočnice i prijenosnog sustava ovise isključivo o zalihi energije čijom uporabom upravlja vozač, trebaju postojati najmanje dvije neovisne zalihe energije, pri čemu svaka od njih treba imati neovisan prijenosni sustav; svaka od njih smije djelovati na kočnice od najmanje dvaju ili više kotača izabranih tako da sami mogu ostvariti propisani stupanj učinka pomoćne kočnice, pri čemu ne smije biti narušena stabilnost vozila pri kočenju; dodatno, svaka od tih zaliha energije treba biti opremljena upozornim uređajem, kako je navedeno u točki 2.2.1.13.

2.2.1.2.7. Određeni dijelovi, kao što su pedala i njezin ležaj, glavni kočni cilindar i njegov klip (hidraulički sustavi), upravljački ventil (hidraulički/ili pneumatski sustavi), spojni dijelovi između pedale i glavnog cilindra ili upravljačkog ventila, kočnih cilindara i njihovih klipova (hidraulički i/ili pneumatski sustavi) te sklop poluge i podiznog brijega se, ako su dovoljno veliki, ne smatraju dijelovima sklonim kvarovima, pristupni su za održavanje i sigurni bar toliko koliko je propisano za druge bitne dijelove (kao upravljačko polužje). Kako bi kvar nekog od tih dijelova onemogućio kočenje vozila s učinkom propisanim za pomoćni kočni sustav, ti dijelovi moraju biti izrađeni od kovine ili materijala sličnih svojstava i ne smiju biti izloženi znatnijim deformacijama pri uobičajenom djelovanju kočnog uređaja.

2.2.1.3. Gdje postoje odvojene naprave za upravljanje radnim i pomoćnim kočnim sustavom, istodobno aktiviranje ne smije izazvati prestanak djelovanja radnog i pomoćnog kočnog sustava ako su oba kočna sustava ispravna ni ako je jedan od njih neispravan.

2.2.1.4. U slučaju kvara u prijenosnom sustavu radnog kočnog sustava trebaju biti zadovoljeni sljedeći uvjeti:

2.2.1.4.1. Aktiviranjem radnog kočnog sustava vozilo treba kočiti dovoljnim brojem kotača bez obzira na opterećenje.

2.2.1.4.2. Ti kotači trebaju biti izabrani tako da preostali kočni učinak radnog kočnog sustava zadovoljava zahtjeve navedene u točki 2.1.4. Priloga II.

2.2.1.4.3. Gore navedeni zahtjevi ne odnose se na vučna vozila poluprikolica ako je prijenosni sustav radne kočnice poluprikolice neovisan o sustavu vučnog vozila.

2.2.1.5. Kad se, osim mišićne energije vozača, koristi drugom vrstom energije, dovoljan je samo jedan izvor energije (hidraulična pumpa, zračni kompresor itd.), ali tada, način pogona naprave koja čini taj izvor energije, mora biti što pouzdaniji.

2.2.1.5.1. U slučaju kvara na bilo kojem dijelu prijenosa u kočnim sustavima vozila treba biti osigurana opskrba prema ispravnom dijelu ako je to potrebno za zaustavljanje vozila s učinkovitošću propisanom za preostalo i/ili pomoćno kočenje. Taj uvjet treba biti ispunjen na način jednostavnog aktiviranja naprave dok vozilo miruje ili automatski.

2.2.1.5.2. Nadalje, spremnici energije smješteni u krugu iza te naprave trebaju biti takvi da se vozilo, u slučaju kvara opskrbe energijom, nakon četiri puna aktiviranja upravljačke naprave radnog kočnog sustava, pod uvjetima propisanima u točki 1.2. Priloga IV. (dijelovi A i B) može nakon petog aktiviranja zaustaviti s učinkovitošću propisanom za pomoćno kočenje.

2.2.1.5.3. Za hidraulične kočne sustave sa spremljenom energijom može se smatrati da su te odredbe ispunjene ako su zadovoljeni zahtjevi iz točke 1.2.2. u dijelu C Priloga IV.

2.2.1.6. Zahtjevi točaka 2.2.1.2., 2.2.1.4. i 2.2.1.5. moraju biti ispunjeni bez uporabe neke automatske naprave čija bi se neučinkovitost mogla previdjeti jer se dijelovi koji su obično u položaju mirovanja aktiviraju tek u slučaju kvara kočnog sustava.

2.2.1.7. Radni kočni sustav mora djelovati na sve kotače vozila.

2.2.1.8. Djelovanje radnog kočnog sustava treba biti odgovarajuće raspodijeljeno po osovinama. Ako vozilo ima više od dvije osovine, a da bi se spriječilo blokiranje kotača ili zaglađenje kočnih obloga, kočna se sila na određenim osovinama smije automatski smanjiti na ništicu ako je opterećenje vrlo malo, uz uvjet da vozilo zadovoljava zahtjeve učinka propisanih u Prilogu II.

2.2.1.9. Djelovanje radnog kočnog sustava mora biti raspodijeljeno na kotače iste osovine, i to simetrično s obzirom na uzdužnu središnju ravninu vozila.

2.2.1.10. Radni i parkirni kočni sustav moraju djelovati na kočne površine koje su preko dijelova odgovarajuće čvrstoće trajno povezane s kotačima. Kočne površine ne smiju se moći odvojiti od kotača, premda se pri radnom i pomoćnom kočnom sustavu takvo trenutačno odvajanje dopušta (npr. pri mijenjanju brzina) uz uvjet da radni i pomoćni kočni sustav nastavljaju djelovati propisanom učinkovitošću. Takvo je odvajanje dopušteno i pri parkirnom kočnom sustavu ako njime upravlja samo vozač sa svojeg sjedala preko sustava koji se ne može aktivirati ako dođe do propuštanja. (3)

2.2.1.11. Trošenje kočnica mora se jednostavno kompenzirati uporabom sustava za ručno ili automatsko namještanje kočnih obloga. Osim toga, naprava za upravljanje kočenjem, sastavni dijelovi prijenosa i kočnica trebaju imati rezervu hoda i, ako je potrebno, odgovarajuću napravu za namještanje koja pri pregrijavanju kočnica ili dostizanja određene razine istrošenosti, osigurava učinkovito kočenje bez potrebe trenutačnog namještanja obloga kočnica.

2.2.1.11.1. Namještanje kočnih obloga zbog trošenja kod radnih kočnica mora biti automatsko. Ugradnja naprave za automatsko namještanje kočnih obloga za terenska vozila kategorija N2 i N3 i za stražnje kočnice vozila kategorija M1 i N1 nije obvezna. Naprave za automatsko namještanje radnih kočnica trebaju biti izrađene tako da kočenje ostaje učinkovito i nakon što se kočnice zagriju i potom ohlade. Vozilo mora osobito normalno funkcionirati i nakon provođenja ispitivanja u skladu s točkom 1.3. Priloga II. (Ispitivanje tipa I.) i točkom 1.4. Priloga II. (Ispitivanje tipa II.) ili točkom 1.6. (Ispitivanje tipa III.).

2.2.1.11.2. Trošenje radnih kočnica mora biti moguće jednostavno provjeravati s vanjske ili donje strane vozila samo s pomoću alata ili opreme koja se uobičajeno isporučuje s vozilom; na primjer, kroz odgovarajuće rupe za nadzor ili na drugi način. Također se prihvaćaju zvučni ili svjetlosni uređaji koji upozoravaju vozača na njegovom sjedalu kad je potrebno mijenjati obloge. Skidanje prednjih i/ili stražnjih kotača zbog potrebe te provjere dopušteno je samo na vozilima kategorije M1 i N1.

2.2.1.12. Za hidrauličke kočne sustave:

2.2.1.12.1. otvori za punjenje spremnika tekućine moraju biti lako dostupni, osim toga, posude za rezervnu tekućinu moraju biti izrađene tako da je razinu tekućine jednostavno provjeriti bez potrebe otvaranja posude. Ako taj uvjet nije ispunjen, upozorna svjetiljka mora upozoriti vozača kad razina rezervne tekućine padne toliko nisko da postoji mogućnost otkazivanja kočnog sustava. Vozač mora biti u mogućnosti provjeriti djeluje li svjetiljka ispravno.

2.2.1.12.2. Na kvar dijela hidrauličnog prijenosnog sustava vozača mora upozoriti uređaj koji se sastoji od upozorne crvene svjetiljke koja će se upaliti najkasnije pri aktiviranju naprave za upravljanje kočnicama i svijetlit će sve dok kvar postoji, a uključen je prekidač (start) paljenja motora. Također, prihvatljiva je i naprava s crvenom upozornom svjetiljkom koja zasvijetli kad se tekućina u spremniku spusti ispod vrijednosti koju je odredio proizvođač. Upozorna svjetiljka treba biti vidljiva i na dnevnom svijetlu, a mora ju moći uočiti vozač sa svojeg sjedala. Kvar sastavnog dijela uređaja ne smije dovesti do potpune neučinkovitosti predmetnog kočnog sustava.

2.2.1.12.3. Tip tekućine koja se upotrebljava za hidraulični prijenos u kočnim sustavima treba biti sukladan normi ISO 9128-1987. Odgovarajući simbol prema slici 1. ili 2. treba na neizbrisivi način biti postavljen na vidljivo mjesto, najviše 100 mm od otvora za punjenje spremnika tekućine, a proizvođač može dati i dodatne informacije.

2.2.1.13. Svako vozilo opremljeno radnim kočnim sustavom koji se aktivira s pomoću spremnika energije mora, u slučaju da se propisani učinak pomoćne kočnice ne može postići bez uporabe spremljene energije, biti opremljeno upozornim uređajem – uz manometar ako je ugrađen – koji svjetlosnim ili zvučnim signalom upozorava kad se razina spremljene energije spusti na vrijednost pri kojoj je moguće bez ponovnog punjenja spremnika i bez obzira na opterećenost vozila nakon četverokratnog aktiviranja i peti put aktivirati napravu za upravljanje radnim kočnim sustavom i postignutii propisani učinak pomoćnog kočenja (bez kvarova u prijenosu radne kočnice i sa što bliže namještenim kočnicama). Upozorni uređaj mora biti neposredno i stalno priključen na kočni sustav. Kad motor djeluje u normalnim radnim uvjetima i u kočnom sustavu nema kvarova, upozorni uređaj ne smije davati nikakav signal osim za vrijeme punjenja spremnika energije nakon pokretanja motora.

2.2.1.13.1. Za vozila za koja se smatra da zadovoljavaju samo zahtjeve točke 2.2.1.5.1, jer zadovoljavaju zahtjeve točke 1.2.2. u dijelu C Priloga IV., upozorni uređaj treba, osim svjetlosnoga, imati i zvučni signal. Ti uređaji ne trebaju djelovati istodobno uz uvjet da oba zadovoljavaju navedene zahtjeve i da se zvučni signal ne aktivira prije svjetlosnoga.

2.2.1.13.2. Taj zvučni uređaj smije biti isključen pri uporabi parkirne kočnice i/ili po izboru proizvođača kad je ručica birača automatskog mjenjača u parkirnom položaju.

2.2.1.14. Bez utjecaja na zahtjeve iz točke 2.1.2.3, kad je uporaba pomoćnog izvora energije nužna za djelovanje kočnog sustava, zaliha energije mora biti takva da osigura zadovoljavajući kočni učinak za zaustavljanje vozila u propisanim uvjetima ako dođe do zaustavljanja motora ili gubitka pogona izvora energije. Osim toga, ako vozačevu mišićnu energiju pri upravljanju parkirnim kočnim sustavom podupire neki pomoćni izvor, u slučaju kvara tog izvora aktiviranje parkirnog kočnog sustava mora biti osigurano ako je potrebno i zalihom energije neovisnom o onoj koja opskrbljuje taj pomoćni izvor. Ta zaliha energije može biti ona koja je namijenjena za radni kočni sustav. Izraz aktiviranje podrazumijeva također i otpuštanje kočnice.

2.2.1.15. Motorno vozilo na koje se može priključiti prikolica opremljena kočnicom kojom upravlja vozač vučnog vozila mora imati radni kočni sustav opremljen napravom konstruiranom tako da je moguće zakočiti vučno vozilo učinkovitošću propisanom za pomoćni kočni sustav ako dođe do kvara u kočnom sustavu priključnog vozila ili ako se vod napajanja (ili neka druga vrsta veze) između vučnog i priključnog vozila prekine. Posebno, ta naprava treba biti ugrađena na vučno vozilo (4).

2.2.1.16. Pomoćni uređaji trebaju se napajati energijom tako da se za vrijeme njihova djelovanja dosegne propisani učinak a da, u slučaju kvara izvora energije, djelovanje tih uređaja ne smije izazvati da zaliha energije kojom se napaja kočni sustav padne ispod razine određene u točki 2.2.1.13.

2.2.1.17. Priključna vozila kategorija O3 ili O4, moraju imati radni kočni sustav povezanog ili polupovezanog tipa.

2.2.1.18. Kočni sustav vozila koja vuku priključna vozila kategorije O3 ili O4 mora zadovoljavati sljedeće uvjete:

2.2.1.18.1. kad se aktivira pomoćni kočni sustav vučnog vozila, na priključnom vozilu treba doći do stupnjevanog kočenja;

2.2.1.18.2. ako otkaže radni kočni sustav vučnog vozila i ako se taj sustav sastoji od dvaju neovisnih sklopova, sklop (ili sklopovi) na koje ne utječe kvar mora biti sposoban djelomično ili potpuno aktivirati kočnice priključnog vozila. Takvo kočenje treba se moći izvesti stupnjevano, a ako se za taj postupak rabi ventil koji u uobičajenom položaju miruje, treba ga uporabiti samo ako vozač može jednostavno provjeriti njegovo pravilno djelovanje, i to iz kabine ili s vanjske strane vozila bez uporabe oruđa.

2.2.1.18.3. U slučaju loma ili puštanja na jednom od vodova za dovod zraka (ili na drugoj vrsti spoja koji je upotrijebljen) vozač mora imati mogućnost da potpuno ili djelomično aktivira kočnice priključnog vozila preko naprave za upravljanje radnog kočnog sustava ili pomoćnog kočnog sustava ili parkirnog kočnog sustava osim ako lom ili puštanje automatski ne dovode do kočenja prikolice učinkovitošću propisanom u točki 2.2.3. Priloga II.

2.2.1.18.4. Za sustave s dvama vodovima za dovod zraka smatra se da su zahtjevi točke 2.2.1.18.3. zadovoljeni ako su ispunjeni sljedeći zahtjevi:

2.2.1.18.4.1. kad je određena naprava za upravljanje kočnicama navedena u točki 2.2.1.18.3. potpuno aktivirana, tlak u vodu napajanja treba u roku dvije sekunde pasti na 1,5 bar.

2.2.1.18.4.2. pri padu tlaka u vodu napajanja brzinom od najmanje 1 bar/s, aktivira se automatsko kočenje prikolice prije nego što tlak u vodu napajanja padne na 2 bara.

2.2.1.19. Sljedeći tipovi vozila trebaju zadovoljiti zahtjeve ispitivanja tipa II.A, opisanoga u točki 1.5. Priloga II., a ne zahtjeve ispitivanja tipa II., opisanoga u točki 1.4. istog Priloga:

— međugradski i turistički autobusi kategorije M3, i

— motorna vozila kategorije N3, namijenjena vuči priključnih vozila kategorije O4.

Kad najveća tehnički dopuštena masa tog vozila ne prelazi 26 000 kilograma, ispitna masa se ograničava na 26 000 kilograma, a i kad masa neopterećenog vozila prelazi 26 000 kilograma, ta se masa uzima pri izračunu.

2.2.1.20. Za motorno vozilo opremljeno za vuču priključnog vozila s električnim kočnim sustavom trebaju biti ispunjeni sljedeći zahtjevi:

2.2.1.20.1. napajanje motornog vozila električnom energijom (generator, akumulator) treba imati zadovoljavajuću snagu da opskrbi električni kočni sustav strujom. U praznom hodu motora koji preporuča proizvođač, a s uključenim svim električnim napravama koje pripadaju serijskoj opremi vozila, napon u električnim vodovima pri najvišoj potrošnji struje u električnom kočnom sustavu (15 A) ne smije pasti ispod vrijednosti od 9,6 V, mjereno na priključku. Električni vodovi ne smiju izazvati kratki spoj, premda bili i preopterećeni.

2.2.1.20.2. U slučaju kvara u radnom kočnom sustavu vučnog vozila, ako se sustav sastoji od najmanje dviju odvojenih jedinica, jedinica (jedinice) koja nije u kvaru treba moći djelomično ili potpuno aktivirati kočnice priključnog vozila.

2.2.1.20.3. Uporaba prekidača kočnog svjetla i voda za aktiviranje električnog kočnog sustava dopuštena je ako je vod za aktiviranje spojen usporedno s kočnim svjetlom i kočnim prekidačem, a vod može podnijeti to dodatno opterećenje.

2.2.1.21. Pri pneumatskom kočnom sustavu koji se sastoji od dviju ili više odvojenih jedinica, svako se puštanje između tih sustava ili pri napravi za upravljanje tim jedinicama ili niže od njega treba ispuštati u atmosferu.

2.2.1.22 Motorna vozila kategorija M2, M3, N2 i N3 koja nemaju više od četiriju osovina moraju biti opremljena protublokirajućim sustavima kategorije 1 u skladu sa zahtjevima Priloga X.

2.2.1.23. Ako su motorna vozila, koja nisu navedena u točki 2.2.1.22., opremljena protublokirajućim sustavima, moraju zadovoljavati zahtjeve Priloga X.

2.2.1.24. Ako motorno vozilo vuče priključno vozilo kategorije O3 ili O4, radni kočni sustav priključnog vozila smije se aktivirati samo u sprezi s radnim, pomoćnim ili parkirnim kočnim sustavom vučnog vozila.

2.2.1.25. Motorna vozila koja vuku priključno vozilo opremljeno protublokirajućim kočnim sustavom, osim vozila kategorije M1 i N1, moraju biti opremljena posebnim svjetlosnim upozornim signalom za protublokirajući sustav priključnog vozila, koji zadovoljava zahtjeve točaka 4.1., 4.2. i 4.3. Priloga X. Također moraju biti opremljena posebnim električnim priključkom za protublokirajuće sustave priključnih vozila, sukladno točki 4.4. Priloga X. ovoj Direktivi.

2.2.1.26. Motorna vozila kategorije M1 smiju biti opremljena privremenim rezervnim kotačem ako on ispunjava zahtjeve Priloga XIII.

2.2.2. Vozila kategorije O

2.2.2.1. Priključna vozila kategorije O1 ne moraju biti opremljena radnim kočnim sustavom, no ako su opremljena njime, trebaju zadovoljavati iste zahtjeve koji su određeni za kategoriju O2.

2.2.2.2. Svako priključno vozilo kategorije O2 mora biti opremljeno radnim kočnim sustavom povezanog ili polupovezanog tipa odnosno inercijskog tipa. Inercijski je tip kočnice dopušten za priključna vozila koja nisu poluprikolice. Dopušteni su električni kočni sustavi sukladni zahtjevima Priloga XI.

2.2.2.3. Svaka prikolica kategorije O3 ili O4 mora biti opremljena radnim kočnim sustavom povezanog ili polupovezanog tipa.

2.2.2.4. Radni kočni sustav treba djelovati na sve kotače priključnog vozila.

2.2.2.5. Djelovanje radnog kočnog sustava mora biti odgovarajuće razdijeljeno po osovinama.

2.2.2.6. Djelovanje svakog kočnog sustava mora biti razdijeljeno po kotačima iste osovine simetrično s obzirom na uzdužnu i središnju (okomitu) ravninu vozila.

2.2.2.7. Kočne površine potrebne za dosezanje propisane razine učinkovitosti moraju biti u stalnom dodiru s kotačima, povezane preko sastavnih dijelova koji nisu skloni kvarovima.

2.2.2.8. Trošenje kočnica mora se jednostavno nadoknaditi uporabom sustava za ručno ili automatsko namještanje kočnih obloga. Osim toga, naprava za upravljanje kočenjem, sastavni dijelovi prijenosa i kočnica trebaju imati rezervu hoda i, ako je potrebno, odgovarajuću napravu za namještanje koja pri pregrijavanju kočnica ili nakon dostizanja određene razine istrošenosti osigurava učinkovito kočenje bez potrebe trenutačnog namještanja obloga kočnica.

2.2.2.8.1. Namještanje kočnih obloga zbog potrošenosti radnih kočnica mora biti automatsko. Ugradnja naprava za automatsko namještanje nije obavezna za vozila kategorije O1 i O2. Naprave za automatsko namještanje radnih kočnica trebaju biti izrađene tako da kočenje ostaje učinkovito i nakon što se kočnice zagriju i potom ohlade.

Vozilo mora posebice normalno raditi i nakon provedbe ispitivanja u skladu s točkom 1.3. Priloga II. (Ispitivanje tipa I.) i točkom 1.6. (Ispitivanje tipa III.).

2.2.2.8.2. Potrošenost radnih kočnica mora biti moguće jednostavno provjeravati s vanjske ili donje strane vozila samo s pomoću alata ili opreme koja se uobičajeno isporučuje s vozilom; na primjer kroz odgovarajuće rupe za nadzor ili na drugi način.

2.2.2.9. Kočni sustavi trebaju biti izrađeni tako da se priključno vozilo automatski zaustavi ako se spojnica odvoji dok se priključno vozilo kreće. Taj se zahtjev ne odnosi na priključna vozila najveće tehničke dopuštene mase koja nije veća od 1,5 tone ako ta priključna vozila, osim glavne spojnice, imaju i pomoćni spoj (lanac, čelično uže itd.) koji pri odvajanju glavne spojnice može spriječiti da rudo dodirne tlo i može omogućiti preostalo upravljanje priključnog vozila.

2.2.2.10. Na svakom priključnom vozilu koje mora biti opremljeno radnim kočnim sustavom treba osigurati kočenje parkirnom kočnicom i kad je priključno vozilo odvojeno od vučnog vozila. Parkirni kočni sustav može aktivirati osoba koja se nalazi na tlu uz parkirno vozilo, dok se na priključnim vozilima za prijevoz putnika aktiviranje tog kočnog sustava treba moći izvesti iz unutrašnjosti priključnog vozila. Izraz „aktiviranje” podrazumijeva i postupak otpuštanja kočnice.

2.2.2.11. Ako je priključno vozilo opremljeno napravom koja omogućuje isključivanje pneumatskog aktiviranja, osim parkirnog kočnog sustava, ta naprava mora biti konstruirana i izrađena tako da se vrati u radni položaj najkasnije pri ponovnom dotoku stlačenog zraka u priključno vozilo.

2.2.2.12. Priključna vozila kategorije O3 i O4, opremljena dvostrukim sustavom za dovod zraka, moraju zadovoljavati zahtjeve navedene u točki 2.2.1.18.3.

2.2.2.13. Priključna vozila kategorije O3 i O4 moraju biti opremljena protublokirajućim sustavima u skladu sa zahtjevima Priloga X.

2.2.2.14. Ako su priključna vozila, koja nisu navedena u točki 2.2.2.13., opremljena protublokirajućim sustavima, ti sustavi trebaju zadovoljavati zahtjeve Priloga X.

2.2.2.15. Pomoćni se uređaji trebaju napajati energijom tako da se u napravi, odnosno napravama za spremanje energije radne kočnice održava tlak u vrijednosti najmanje 80 % najmanjeg dobavnog tlaka vučnog vozila, kako je propisano u točki 3.1.2.2. Dodatka Prilogu II.

2.2.2.15.1. U slučaju loma ili puštanja pomoćnih uređaja ili cijevi koje su s njima povezane, zbroj sila koje djeluju na obodu kočenih kotača mora iznositi najmanje 80 % vrijednosti propisane za predmetno priključno vozilo u točki 2.2.1.2.1. Priloga II. Ako taj lom ili puštanje izazove kontrolni signal posebne naprave koja je navedena u točki 6. Dodatka Prilogu II., vrijede zahtjevi o djelovanju navedeni u toj točki.

3. ZAHTJEV ZA EZ HOMOLOGACIJU

3.1. Zahtjev za dodjelu EZ homologacije u skladu s člankom 3. stavkom 4. Direktive 70/156/EEZ za tip vozila s obzirom na kočne uređaje podnosi proizvođač vozila.

3.2. Obrazac opisnog dokumenta dan je u Prilogu XVIII. za motorna vozila odnosno Prilogu XIX. za priključna vozila s kočnim sustavom osim kočnih sustava s inercijskom kočnicom.

3.3. Primjerak tipa vozila u postupku homologacije dostavlja se tehničkoj službi ovlaštenoj za provedbu homologacijskih ispitivanja.

4. DODJELA EZ HOMOLOGACIJE

4.1. Ako su ispunjeni svi potrebni zahtjevi, dodjeljuje se EZ homologacija prema članku 3. stavku 4. Direktive 70/156/EEZ.

4.2. Obrazac certifikata o homologaciji dan je u Dodatku 1. Prilogu IX.

4.3. Za svaki homologirani tip vozila dodjeljuje se homologacijski broj prema Prilogu VII. Direktivi 70/156/EEZ. Isti homologacijski broj država članica ne smije dodijeliti drugom tipu vozila.

5. PREINAKE TIPA I IZMJENA HOMOLOGACIJE

5.1. U slučaju preinake tipa vozila homologiranoga prema ovoj Direktivi primjenjuju se odredbe iz članka 5. Direktive 70/156/EEZ.

6. SUKLADNOST PROIZVODNJE

6.1. Mjere za utvrđivanje sukladnosti proizvodnje treba poduzeti u skladu s odredbama članka 10. Direktive 70/156/EEZ.

(1) Dok se ne usvoje jedinstveni postupci za izračun učinka usporivača prema zahtjevima Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II., ta definicija ne uključuje vozila opremljena regeneracijskim kočnim sustavima.

(2) Dok se ne usvoje jedinstveni postupci za izračun učinka usporivača prema zahtjevima Dodatka točki 1.1.4.2. Priloga II., vozila opremljena usporivačima moraju biti opremljena i protublokirajućim sustavom koji djeluje najmanje na radne kočnice osovina koje koči usporivač i na sam usporivač, i moraju zadovoljavati zahtjeve navedene u Prilogu X.

(3) Tu točku treba tumačiti na sljedeći način: učinak radnog i pomoćnog kočnog sustava treba ostati u granicama koje propisuje ova Direktiva, čak i pri trenutačnom prekidu veze.

(4) Ovu točku treba tumačiti na sljedeći način: u svakom slučaju je bitno da je radni kočni sustav opremljen napravom (na primjer graničnim ventilom) koja i dalje osigurava kočenje radnim kočnim sustavom, ali s učinkom propisanim za pomoćni kočni sustav.

PRILOG II.

Ispitivanja kočenja i učinak kočnih sustava

1. ISPITIVANJE KOČENJA

1.1. Općenito

1.1.1. Učinak propisan za kočne sustave temelji se na zaustavnom putu i/ili prosječnom punom usporenju. Učinak kočnog sustava određuje se mjerenjem zaustavnog puta u odnosu na početnu brzinu vozila i/ili mjerenjem prosječnog punog usporenja pri ispitivanju.

1.1.2. Zaustavni put je udaljenost koju vozilo prijeđe od trenutka kad vozač počne aktivaciju naprave za upravljanje kočnog sustava do trenutka kad se vozilo zaustavi; početna brzina vozila (v1) je brzina pri kojoj vozač počne aktivirati napravu za upravljanje kočnog sustava; početna brzina ne smije biti manja od 98 % brzine propisane za predmetno ispitivanje. Prosječno puno usporenje dm računa se kao usporenje uprosječeno s obzirom na udaljenost u intervalu od vb do ve prema sljedećoj jednadžbi:

gdje je

v1 = kako je definirano gore vb = brzina vozila pri 0,8 v1 u km/h ve = brzina vozila pri 0,1 v1 u km/h sb = udaljenost u metrima prijeđena od v1 do vb se = udaljenost u metrima prijeđena od v1 i ve.

Brzina i udaljenost određuju se uporabom mjernih instrumenata s točnošću ± 1 % propisane ispitne brzine. Vrijednost dm može se odrediti i na drugi način osim mjerenjem brzine i udaljenosti; u tom slučaju točnost dm treba biti unutar ± 3 %.

1.1.3. Za homologaciju vozila učinak kočenja treba odrediti ispitivanjima na cesti koja se provode u sljedećim uvjetima:

1.1.3.1. stanje vozila s obzirom na masu treba biti takvo kako je propisano za tu vrstu ispitivanja i treba biti točno navedeno u ispitnom izvještaju (Dodatak 2. Prilogu IX.);

1.1.3.2. ispitivanje treba provoditi pri brzinama propisanima za svaku vrstu ispitivanja. Ako je vozilo konstruirano tako da je njegova najveća brzina manja od brzine propisane ispitne brzine, ispitivanje treba provesti pri najvećoj brzini vozila;

1.1.3.3. sila kojom se tijekom ispitivanja djeluje na napravu za upravljanje kočnog sustava da bi se ostvario propisani učinak ne smije prijeći najveću silu određenu za kategoriju vozila koja se ispituje;

1.1.3.4. bez obzira na zahtjeve iz točke 1.1.4.2., cesta treba imati površinu s dobrim prianjanjem;

1.1.3.5. ispitivanja treba izvoditi kad nema vjetra koji bi mogao utjecati na rezultate;

1.1.3.6. na početku ispitivanja, gume trebaju biti hladne s tlakom koji je propisan za opterećenje kojemu su izloženi kotači kad vozilo miruje;

1.1.3.7. propisani kočni učinak treba ostvariti bez blokiranja kotača, bez pomaka vozila s njegove putanje i bez neuobičajenih vibracija. Blokiranje kotača dopušteno je samo ondje gdje je to navedeno.

1.1.4. Ponašanje vozila pri kočenju

1.1.4.1. Pri ispitnim kočenjima, posebno pri velikim brzinama treba provjeravati općenito ponašanje vozila.

1.1.4.2. Ponašanje vozila kategorija M, N, O3 i O4 pri kočenju na površini ceste sa smanjenom adhezijom mora ispunjavati uvjete navedene u Dodatku ovom Prilogu.

1.2. Ispitivanje tipa O (obično ispitivanje kočnog učinka ako su kočnice hladne)

1.2.1. Općenito

1.2.1.1. Kočnice moraju biti hladne. Smatra se da su kočnice hladne ako je temperatura izmjerena na disku ili na vanjskoj strani bubnja niža od 100 °C.

1.2.1.2. Ispitivanje treba izvoditi u sljedećim uvjetima:

1.2.1.2.1. Vozilo treba biti opterećeno, pri čemu njegova masa treba biti raspoređena po osovinama kako navodi proizvođač. Ako su predviđena različita osovinska opterećenja, raspodjela najveće tehnički dopuštene mase po osovinama mora biti takva da je opterećenje svake osovine razmjerno najvećem dopuštenom opterećenju pojedine osi; pri tegljačima poluprikolica opterećenje se smije pomaknuti približno na sredinu između položaja vučnog svornjaka u uvjetima gore navedenih opterećenja i središta stražnje osovine (stražnjih osovina).

1.2.1.2.2. Svako ispitivanje treba ponoviti na neopterećenom vozilu. U motornim vozilima, osim vozača na prednjem sjedalu, smije biti i osoba zadužena za bilježenje rezultata ispitivanja. Kod motornih vozila namijenjenih za vuču poluprikolice, ispitivanja neopterećenog vozila izvode se samo s vučnim vozilom, bez prikolice, ali s dodanim teretom koji predstavlja masu vučnog sedla. To obuhvaća i opterećenje koje stvara rezervni kotač ako je on dio serijske opreme vozila. Kod vozila koje se sastoji samo od kabine i šasije, za simuliranje mase karoserije može se dodati opterećenje koje ne smije iznositi više od najmanje mase vozila koju je naveo proizvođač u Prilogu XVIII.

1.2.1.2.3. Propisane vrijednosti najmanjeg učinka pri ispitivanju neopterećenog i opterećenog vozila navedene su u nastavku za svaku pojedinu kategoriju vozila. Vozilo mora zadovoljiti propisani zaustavni put i propisanu vrijednost prosječnog punog usporenja za predmetnu kategoriju vozila, s tim da nije nužno doista izmjeriti oba parametra.

1.2.1.2.4. Cesta mora biti ravna.

1.2.2. Ispitivanje tipa 0 s odspojenim motorom

1.2.2.1. Ispitivanje se izvodi pri brzini propisanoj za predmetnu kategoriju vozila, za vrijednosti propisane u vezi s tim vrijede određena odstupanja. Potrebno je ostvariti najmanji učinak propisan za pojedinu kategoriju.

1.2.3. Ispitivanje tipa 0 sa spojenim motorom

1.2.3.1. Osim ispitivanja propisanoga u točki 1.2.2., provode se i dodatna ispitivanja pri različitim brzinama sa spojenim motorom, pri čemu najmanja brzina iznosi 30 % najveće brzine vozila, a najveća 80 % te brzine. Potrebno je izmjeriti vrijednosti stvarnog kočnog učinka i zabilježiti ponašanje vozila u ispitnom izvještaju. Vučna vozila (tegljači) poluprikolica koja su opterećena dodanim teretom kojim se simulira utjecaj opterećene poluprikolice ne ispituju se na brzinama većima od 80 km/h.

1.2.3.2. Izvode se i daljnja ispitivanja sa spojenim motorom od brzine koja je propisana za kategoriju kojoj vozilo pripada. Potrebno je ostvariti najmanji učinak propisan za pojedinu kategoriju. Vučna vozila (tegljači) poluprikolica koja su opterećena dodanim teretom kojim se simulira utjecaj opterećene poluprikolice ne ispituju se na brzinama većima od 80 km/h.

1.2.4. Ispitivanje tipa 0 za vozila kategorije O, opremljena pneumatskim kočnicama

1.2.4.1. Kočni učinak priključnog vozila može se izračunati iz stupnja kočenja vučnog vozila s priključnim vozilom i izmjerene sile (potiska) na vučnoj spojnici ili u nekim slučajevima iz kočnog odnosa vučnog vozila s priključnim vozilom gdje koči samo priključno vozilo. Motor vučnog vozila treba tijekom ispitivanja biti odvojen. Kad koči samo priključno vozilo, zbog uzimanja u obzir dodatne mase koja se koči kočni učinak se provjerava samo preko prosječnog punog usporenja.

1.2.4.2. Osim primjera navedenih u točkama 1.2.4.3. i 1.2.4.4., za određivanje stupnja kočenja priključnog vozila potrebno je izmjeriti stupanj kočenja vučnog vozila s priključnim vozilom i silu na vučnoj spojnici. Vučno vozilo treba zadovoljavati zahtjeve navedene u Dodatku točki 1.1.4.2. Priloga II. obzirom na odnos umnoška

i tlaka pm. Stupanj kočenja priključnog vozila izračunava se prema sljedećoj formuli:

gdje je:

ZR = stupanj kočenja priključnog vozila ZR + M = stupanj kočenja vučnog vozila s priključnim vozilom D = sila na vučnoj spojnici (vučna sila D > 0) (tlačna sila D < 0) PR = ukupna statična (okomita) reakcija između površine ceste i kotača priključnog vozila

1.2.4.3. Ako priključno vozilo ima povezani ili polupovezani kočni sustav, pri kojemu se tlak u kočnim cilindrima pri kočenju ne mijenja usprkos pomaku dinamičkog opterećenja po osovinama, i u slučaju poluprikolica može kočiti i sama poluprikolica. Stupanj kočenja prikolice izračunava se prema sljedećoj formuli:

gdje je:

R = vrijednost otpora kotrljanja = 0,01 PM = ukupna statična (okomita) reakcija između površine ceste i kotača vučnog vozila

1.2.4.4. Isto tako se stupanj kočenja prikolice može odrediti samo kočenjem prikolice. U tom slučaju treba upotrijebiti tlak jednak onome izmjerenom u kočnim cilindrima tijekom kočenja vučnog vozila i prikolice.

1.3. Ispitivanje tipa I. (ispitivanje slabljenja kočnog učinka)

1.3.1. Pri ponovljenom kočenju

1.3.1.1. Radni kočni sustav svih motornih vozila treba ispitati višekratnim uzastopnim aktiviranjem i otpuštanjem kočnica opterećenog vozila u skladu s uvjetima navedenim u sljedećoj tablici:

Kategorija vozila Uvjeti V1 km/h V2 km/h Δt (s) n M1 80 % Vmax ≤ 120 ½ V1 45 15 M2 80 % Vmax ≤ 100 ½ V1 55 15 M3 80 % Vmax ≤ 60 ½ V1 60 20 N1 80 % Vmax ≤ 120 ½ V1 55 15 N2 80 % Vmax ≤ 60 ½ V1 60 20 N3 80 % Vmax ≤ 60 ½ V1 60 20

gdje je:

v1 = vidjeti točku 1.1.2 v2 = brzina na kraju kočenja vmax = najveća brzina vozila n = broj aktiviranja kočnica Δt = trajanje jednog ciklusa kočenja (vrijeme koje prođe od početka prvog do početka drugog aktiviranja kočnica)

1.3.1.2. Ako značajke vozila ne omogućuju zadovoljavanje vremenskog razmaka propisanoga za Δt, to se trajanje može produžiti; u svakom slučaju treba, osim vremena potrebnoga za kočenje i ubrzavanje vozila, dopustiti 10 sekundi za stabiliziranje brzine v1.

1.3.1.3. Pri tim ispitivanjima treba silu kojom se djeluje na napravu za upravljanje kočnicama prilagoditi tako da se prosječno puno usporenje 3 m/s2 ostvari pri prvoj uporabi kočnica. Ta sila treba ostati jednaka pri svim sljedećim uporabama kočnica.

1.3.1.4. Tijekom kočenja treba biti stalno uključen najviši stupanj prijenosa (osim štednog hoda itd.).

1.3.1.5. Za postizanje brzine nakon kočenja mjenjačem se treba koristiti na takav način da se dostigne brzina v1 u što kraćem vremenu (najveće ubrzanje koje dopušta motor i mjenjač).

1.3.2. Pri trajnom kočenju

1.3.2.1. Radni kočni sustav priključnih vozila kategorija O2 i O3 ispituje se tako da se pri opterećenom vozilu ostvari kočna energija jednaka onoj koja je zabilježena u istom vremenskom razdoblju pri opterećenom vozilu koje vozi brzinom 40 km/h na nizbrdici od 7 % u duljini 1,7 km.

1.3.2.2. Ispitivanje se može izvesti i na ravnoj cesti kad motorno vozilo vuče prikolicu; tijekom ispitivanja sila koja djeluje na napravu za upravljanje kočenjem treba biti prilagođena tako da održava jednolik otpor prikolice (7 % najvećeg osovinskog opterećenja prikolice). Ako snaga potrebna za vuču nije dovoljna, ispitivanje se smije izvesti i pri manjoj brzini, ali na dužem putu, kako je navedeno u sljedećoj tablici:

Brzina (km/h) Udaljenost (u metrima) 40 1 700 30 1 950 20 2 500 15 3 100

1.3.3. Ispitivanje kočenja vrućim kočnicama

1.3.3.1. Na kraju ispitivanja tipa I. (ispitivanje opisano u točki 1.3.1. ili ispitivanje opisano u točki 1.3.2. ovog Priloga) učinkovitost kočenja vrućim kočnicama mjeri se pod istim uvjetima (i posebno uporabom nepromijenjene sile za aktiviranje koja nije veća od stvarno uporabljene prosječne sile) kao pri ispitivanju tipa 0 s odspojenim motorom (toplinski uvjeti mogu biti različiti). Za motorna vozila učinkovitost kočenja vrućim kočnicama ne smije biti manja od 80 % propisane učinkovitosti za pojedinu kategoriju vozila ni manja od 60 % vrijednosti zabilježene pri ispitivanju tipa 0 s odspojenim motorom. Za priključna vozila kočna sila (vrućih kočnica) na obodu kotača, izmjerena pri brzini 40 km/h, ne smije biti manja od 36 % najvećeg statičkog opterećenja kotača ni manja od 60 % vrijednosti ostvarene pri ispitivanju tipa 0 pri istoj brzini.

1.3.3.2. Motorno vozilo koje zadovoljava zahtjev od 60 % propisanog učinka navedenoga u točki 1.3.3.1., a ne zadovoljava zahtjev od 80 % učinka iz iste točke, može se podvrgnuti dodatnom ispitivanju kočenja vrućim kočnicama pri kojem se treba koristiti silom za aktiviranje kočnica ne većom od one navedene u točki 2.1.1.1. ovog Priloga. Rezultati obaju ispitivanja unose se u izvještaj.

1.4. Ispitivanje tipa II. (ispitivanje ponašanja vozila na nizbrdici)

1.4.1. Opterećena motorna vozila ispituju se tako da se ostvari kočna energija jednaka onoj koja je zabilježena u istom vremenskom razdoblju na opterećenom vozilu koje vozi prosječnom brzinom 30 km/h na nizbrdici 6 % u duljini 6 km, u odgovarajućem stupnju prijenosa i s usporivačem, ako je njime opremljen. Rabi se stupanj prijenosa koji onemogućuje da motor prijeđe najveću brzinu vrtnje koju propisuje proizvođač.

1.4.2. Za vozila kod koji se energija apsorbira samo kočenjem motora dopušteno je odstupanje prosječne brzine od ± 5 km/h i uporaba stupnja prijenosa koji omogućuje da se brzina stabilizira na vrijednost najbližoj 30 km/h na 6 % nizbrdice. Ako se učinak kočenja samim motorom određuje mjerenjem usporenja, dovoljno je ako prosječno usporenje iznosi bar 0,5 m/s2.

1.4.3. Na kraju ispitivanja izmjeri se učinak kočenja s vrućim kočnicama radnog kočnog sustava pod istim uvjetima kao pri ispitivanju tipa 0 s odspojenim motorom (toplinski uvjeti, naravno, mogu biti različiti). Pri tom ispitivanju zaustavni put ne smije prijeći sljedeće vrijednosti i prosječno puno usporenje ne smije biti manje od sljedećih vrijednosti, a pritom sila za aktiviranje ne smije prijeći 700 N:

kategorija M3:

(drugi član tog izraza odgovara prosječnom punom usporenju 3,75 m/s2):

kategorija N3:

(drugi član odgovara prosječnom punom usporenju 3,3 m/s2):

1.5. Ispitivanje tipa II.A

1.5.1. Opterećena vozila ispituju se tako da se ostvari kočna energija jednaka onoj koja je zabilježena u istom vremenskom razdoblju pri opterećenom vozilu koje vozi prosječnom brzinom 30 km/h na nizbrdici 7 % u duljini 6 km. Pri ispitivanju ne smije se uporabiti radni, pomoćni i parkirni kočni sustav. Primjenjuje se onaj stupanj prijenosa koji onemogućuje da motor prijeđe najveću brzinu vrtnje koju propisuje proizvođač. Može se uporabiti ugrađeni usporivač uz uvjet da je odgovarajuće namješten tako da se ne treba aktivirati radni kočni sustav, što se može provjeriti tako da se utvrdi da su kočnice ostale hladne, kako je navedeno u točki 1.2.1.1. ovog Priloga.

1.5.2. Za vozila pri kojima se energija apsorbira samo kočenjem motora dopušteno je odstupanje prosječne brzine od ± 5 km/h i uporaba stupnja prijenosa koji omogućuje da se brzina stabilizira na vrijednosti najbližoj 30 km/h na 7 % nizbrdice. Ako se učinak kočenja samim motorom određuje mjerenjem usporenja, dovoljno je ako prosječno usporenje iznosi bar 0,6 m/s2.

1.6. Ispitivanje tipa III. (ispitivanje slabljenja kočnog učinka za vozila kategorije O4)

1.6.1. Ispitivanje na ispitnoj stazi

Za cestovna ispitivanja trebaju biti zadovoljeni sljedeći uvjeti:

broj kočenja: 20 trajanje ciklusa kočenja: 60 s početna brzina na početku kočenja: 60 km/h kočenje: odgovara usporenju priključnog vozila 3 m/s2

Stupanj kočenja priključnog vozila računa se prema točki 1.2.4.3. ovog Priloga:

Brzina na kraju kočenja (točka 3.1.5. Dodatka 1. Prilogu VII.):

gdje je:

ZR = stupanj kočenja priključnog vozila ZR+M = stupanj kočenja skupine vozila (vučno vozilo s priključnim vozilom) R = vrijednost otpora kotrljanja = 0,01 PM = ukupna statična (okomita) reakcija između površine ceste i kotača vučnog vozila (kg) PR = ukupna statična (okomita) reakcija između površine ceste i kotača priključnog vozila P1 = dio mase priključnog vozila koju nosi osovina (osovine) koja nije kočena (kg) P2 = dio mase priključnog vozila koju nosi osovina (osovine) koja je kočena (kg) v1 = početna brzina (km/h) v2 = konačna brzina (km/h)

1.6.2. Ispitivanje kočenja vrućim kočnicama

Na kraju ispitivanja prema točki 1.6.1. potrebno je izmjeriti učinak radnog kočnog sustava pod istim uvjetima kao pri ispitivanju tipa 0, ali pod različitim toplinskim uvjetima i pri početnoj brzini 60 km/h. Kočna sila (vrućih kočnica) na obodu kotača ne smije biti manja od 40 % najvećeg statičkog opterećenja kotača niti manja od 60 % vrijednosti zabilježene pri ispitivanju tipa 0 pri istoj brzini.

2. UČINAK KOČNIH SUSTAVA

2.1. Vozila kategorije M i N

2.1.1. Radni kočni sustavi

2.1.1.1. Odredbe vezane za ispitivanja

2.1.1.1.1. Radne kočne sustave vozila kategorija M i N treba ispitivati pod uvjetima navedenima u sljedećoj tablici:

Tip ispitivanja M1 0-I M2 0-I M3 0-I-II/IIA N1 0-I N2 0-I N3 0-I-II/IIA Ispitivanje tipa 0 s odspojenim motorom Propisana brzina 80 km/h 60 km/h 60 km/h 80 km/h 60 km/h 60 km/h s ≤ dm ≥ 5,8 ms– 2 5 ms– 2 Ispitivanje tipa 0 sa spojenim motorom v = 80 % vmax ali ≤: 160 km/h 100 km/h 90 km/h 120 km/h 100 km/h 90 km/h s ≤ dm ≥ 5 ms– 2 4 ms– 2 F ≤ 500 N 700 N

gdje je:

v = ispitna brzina u km/h s = zaustavni put u m dm = prosječno puno usporenje pri uobičajenom broju okretaja motora F = sila kojom se djeluje na pedalu vmax = najveća brzina vozila

2.1.1.1.2. U slučaju motornog vozila koje vuče nekočenu prikolicu potrebno je ostvariti najmanji učinak propisan za odgovarajuću kategoriju vozila (za ispitivanje tipa 0 s odspojenim motorom) kad je nekočena prikolica priključena na motorno vozilo i kad je opterećena do najveće tehnički dopuštene mase određene kako određuje proizvođač. Za vozila M1 najmanji kočni učinak ne smije biti manji od 5,4 m/s2, kako u opterećenom tako i u neopterećenom stanju.

Učinak skupine vozila provjerava se izračunom koji se odnosi na najveći kočni učinak koji stvarno može ostvariti samo motorno vozilo, opterećeno (za kategoriju M1 i neopterećeno) tijekom ispitivanja pa 0 s odspojenim motorom, putem sljedeće formule (nisu potrebna stvarna ispitivanja s priključenom nekočenom prikolicom):

gdje je:

dM + R = izračunano prosječno puno usporenje motornog vozila kad je na njega priključena nekočena prikolica, u m/s2 dM = najveće prosječno puno usporenje samog motornog vozila ostvareno tijekom ispitivanja tipa 0 s odspojenim motorom u m/s2 PM = masa motornog vozila, opterećena (i neopterećena pri kategoriji M1) PR = najveća tehnički dopuštena masa nekočene prikolice koja se smije priključiti, kako navodi proizvođač motornog vozila.

2.1.2. Pomoćni kočni sustavi

2.1.2.1. Pomoćni kočni sustav čija se naprava koja ga aktivira rabi također i za druge kočne funkcije mora omogućiti zaustavni put koji ne prelazi sljedeće vrijednosti i prosječno puno usporenje koje nije manje od sljedećih vrijednosti:

kategorija M1:

(drugi član u tom izrazu odgovara prosječnom punom usporenju 2,9 m/s2):

kategorije M2 i M3:

(drugi član u tom izrazu odgovara prosječnom punom usporenju 2,5 m/s2):

kategorija N:

(drugi član u tom izrazu odgovara prosječnom punom usporenju 2,2 m/s2).

2.1.2.2. Ako je naprava za upravljanje pomoćnim kočnim sustavom ručna, propisani učinak mora se ostvariti djelovanjem sile koja nije veća od 400 N za kategoriju vozila M1 i 600 N za sva ostala vozila, a sama naprava za upravljanje kočnicama mora biti postavljena tako da je vozač može jednostavno i lako dohvatiti.

2.1.2.3. Ako je naprava za upravljanje pomoćnim kočnim sustavom nožna (pedala), propisani učinak mora se ostvariti djelovanjem sile koja nije veća od 500 N za kategoriju vozila M1 i 700 N za sva ostala vozila dok sama naprava za upravljanje kočnicama mora biti postavljena tako da je vozač može jednostavno i brzo aktivirati.

2.1.2.4. Učinak pomoćnog kočnog sustava provjerava se ispitivanjem tipa 0 s odspojenim motorom, od sljedećih početnih brzina:

M1 = 80 km/h M2 = 60 km/h M3 = 60 km/h N1 = 70 km/h N2 = 50 km/h N3 = 40 km/h

2.1.2.5. Ispitivanje učinkovitosti pomoćnog kočnog sustava treba izvesti simuliranjem stvarnih kvarova na kočnom radnom sustavu.

2.1.3. Parkirni kočni sustavi

2.1.3.1. Parkirni kočni sustav mora biti, makar u kombinaciji s nekim od drugih kočnih sustava, sposoban držati opterećeno vozilo u stanju mirovanja na nizbrdici ili uzbrdici od 18 %.

2.1.3.2. Na vozilima na koja se može priključiti prikolica parkirni kočni sustav vučnog vozila mora biti sposoban držati skupinu vozila u stanju mirovanja na nizbrdici ili uzbrdici od 12 %.

2.1.3.3. Ako je naprava za upravljanje pomoćnim kočnim sustavom ručna, sila kojom se na nju djeluje ne smije biti veća od 400 N za vozila kategorije M1 i 600 N za sva druga vozila.

2.1.3.4. Ako je naprava za upravljanje pomoćnim kočnim sustavom nožna, sila kojom se na nju djeluje ne smije biti veća od 500 N za vozila kategorije M1 i 700 N za sva druga vozila.

2.1.3.5. Parkirni kočni sustav koji treba aktivirati višekratno da bi se ostvario propisani učinak dopušten je.

2.1.3.6. Za provjeru zahtjeva iz točke 2.2.1.2.4. Priloga I. izvodi se ispitivanje tipa 0 s odspojenim motorom, pri početnoj brzini 30 km/h. Prosječno usporenje nakon uporabe naprave za upravljanje i usporenje prije samog zaustavljanja vozila ne smije biti manje od 1,5 m/s2. Ispitivanje se izvodi s opterećenim vozilom. Sila kojom se djeluje na napravu za upravljanje kočnicama ne smije prijeći navedene vrijednosti.

2.1.4. Preostali kočni učinak radne kočne naprave nakon kvara prijenosnog mehanizma

2.1.4.1. U slučaju kvara dijela prijenosnog sustava preostali kočni učinak radnog kočnog sustava mora omogućiti postizanje zaustavnog puta koji nije veći od sljedećih vrijednosti i prosječnog punog usporenja koristeći se silom aktiviranja ne većom od 700 N, tijekom ispitivanja tipa 0 s odspojenim motorom od početnih brzina za odgovarajuću kategoriju vozila.

Tip km/h Opterećenje m/s2 Neopterećeno m/s2 M1 80 1,7 1,5 M2 60 1,5 1,3 M3 60 1,5 1,5 N1 70 1,3 1,1 N2 50 1,3 1,1 N3 40 1,3 1,3

2.1.4.2. Ispitivanje preostalog kočnog učinka radne kočne naprave provodi se simuliranjem kvara u radnom kočnom sustavu.

2.2. Vozila kategorije O

2.2.1. Radni kočni sustav

2.2.1.1. Zahtjevi s obzirom na ispitivanje vozila kategorije O1

2.2.1.1.1. Kad je postojanje radnog kočnog sustava obvezno, učinkovitost sustava treba zadovoljiti zahtjeve određene za vozila kategorije O2.

2.2.1.2. Zahtjevi s obzirom na ispitivanje vozila kategorije O2

2.2.1.2.1. Ako je radni kočni sustav povezanog ili polupovezanog tipa, zbroj sila koje djeluju na obodu kočenih kotača mora biti bar X % najvećeg statičnog opterećenja kotača, gdje X ima sljedeće vrijednosti:

Prikolica, opterećena i neopterećena 50 Poluprikolica, opterećena i neopterećena 45 Prikolica sa središnjom osovinom 50

Ako je prikolica opremljena pneumatskim kočnim sustavom, tlak u upravljačkom vodu tijekom ispitivanja ne smije prijeći 6,5 bara (1) i tlak u vodu napajanja ne smije prijeći 7,0 bara (1). Ispitna brzina mora biti 60 km/h.

Radi usporedbe s rezultatima ispitivanja tipa I., treba s opterećenim vozilom izvesti dodatno ispitivanje pri brzini 40 km/h.

2.2.1.2.2. Ako je kočni sustav inercijskog tipa, treba ispunjavati uvjete navedene u Prilogu VIII.

2.2.1.2.3. Dodatno, vozila se trebaju podvrgnuti ispitivanju tipa I.

2.2.1.2.4. Pri ispitivanju tipa I. za prikolice, masa koja se koči njezinom osovinom (osovinama) treba odgovarati najvećem opterećenju osovine (koje ne obuhvaća opterećenje sedla).

2.2.1.3. Zahtjevi s obzirom na ispitivanja vozila kategorije O3

2.2.1.3.1. Za tu kategoriju vrijede isti zahtjevi kao i za kategoriju O2.

2.2.1.4. Zahtjevi s obzirom na ispitivanja vozila kategorije O4:

2.2.1.4.1. Ako je radni kočni sustav povezanog ili polupovezanog tipa, zbroj sila koje djeluju na obodu kočenih kotača mora biti bar X % najvećeg statičnog opterećenja kotača, gdje X ima sljedeće vrijednosti:

Prikolica, opterećena i neopterećena 50 Poluprikolica, opterećena i neopterećena 45 Prikolica sa središnjom osovinom, opterećena i neopterećena 50

Ako je prikolica opremljena pneumatskim kočnim sustavom, tlak u upravljačkom vodu tijekom ispitivanja ne smije prijeći 6,5 bara (1) i tlak u vodu napajanja ne smije prijeći 7,0 bara (1). Ispitna je brzina 60 km/h.

2.2.1.4.2. Dodatno, vozila se trebaju podvrgnuti ispitivanju tipa III.

2.2.1.4.3. Pri ispitivanju tipa III. za poluprikolice, masa koja se koči njezinom osovinom (osovinama) treba odgovarati najvećem opterećenju osovine (osovina).

2.2.2. Parkirni kočni sustavi

2.2.2.1. Parkirni kočni sustav kojim je opremljena prikolica ili poluprikolica mora biti sposoban držati opterećeno vozilo u stanju mirovanja, odspojeno od vučnog vozila na nizbrdici ili uzbrdici nagiba 18 %. Sila koja djeluje na napravu za upravljanje kočnice ne smije prijeći 600 N.

2.2.3. Automatski kočni sustavi

2.2.3.1. Učinak automatskog kočnog sustava u slučaju potpunog pada tlaka u vodu napajanja, pri ispitivanju opterećenog vozila pri brzini 40 km/h, ne smije biti manji od 13,5 % najvećeg statičnog opterećenja kotača. Blokiranje kotača dopušteno je pri učinku većemu od 13,5 %.

2.3. Vrijeme odziva

Ako je vozilo opremljeno radnim kočnim sustavom potpuno ili djelomično ovisnim o izvoru energije, a ne samo od učinka mišića vozača, moraju biti zadovoljeni sljedeći uvjeti:

2.3.1. Pri kočenju u nuždi vrijeme koje teče od trenutka aktiviranja naprave za upravljanje kočnica do trenutka kad kočna sila na najnepovoljnije postavljenoj osovini dostigne razinu koja odgovara propisanom učinku ne smije biti veće od 0,6 sekundi.

2.3.2. Smatra se da vozila opremljena pneumatskim kočnim sustavom zadovoljavaju zahtjeve navedene u točki 2.3.1. ako vozilo odgovara odredbama iz Priloga III.

2.3.3. Smatra se da vozila opremljena hidrauličnim sustavom zadovoljavaju zahtjeve navedene u točki 2.3.1. ako pri kočenju u nuždi ostvare usporenje ili tlak (u najnepovoljnije postavljenom kočnom cilindru) koji odgovara propisanom učinku za vrijeme manje od 0,6 sekundi.

Dodatak (vidjeti točku 1.1.4.2.) Raspodjela kočne sile po osovinama vozila 1. OPĆI ZAHTJEVI Vozila kategorija M, N, O3 i O4, koja nisu opremljena protublokirajućim sustavom kako je definiran u Prilogu X., moraju zadovoljavati sve zahtjeve ovog Dodatka. Ako se upotrijebi posebna naprava, ona mora djelovati automatski. Vozila, osim onih u kategoriji M1 koja su opremljena protublokirajućim sustavom kako je definiran u Prilogu X., moraju zadovoljavati zahtjeve točaka 7. i 8. ako su dodatno opremljena posebnom automatskom napravom koja nadzire raspodjelu kočne sile po osovinama. U slučaju kvara ove naprave mora biti moguće zaustaviti vozilo kako je određeno u točki 6. ovog Priloga. 2. SIMBOLI i = indeks osovine (i = 1, prednja osovina; i = 2, druga osovina itd.) Pi = pravokutna (okomita) reakcija površine ceste na osovinu u stanju mirovanja Ni = pravokutna (okomita) reakcija površine ceste na osovinu pri kočenju Ti = sila kojom kočnice djeluju na osovinu i u normalnim uvjetima kočenja na cesti fi = T i /N i , prionjivost kojom se koristi osovina i (2) J = usporenje vozila g = ubrzanje djelovanjem sile teže g = 10 m/s2 z = stupanj kočenja vozila = J/g (3) P = masa vozila h = visina težišta od tla koju je odredio proizvođač i s kojom se složila tehnička služba koja provodi homologacijsko ispitivanje E = međuosovinski razmak k = teoretski koeficijent prianjanja između gume i površine ceste Kc = korekcijski faktor – opterećena poluprikolica Kv = korekcijski faktor – neopterećena poluprikolica TM = zbroj sila kočenja na obodu kotača vučnog vozila poluprikolice ili prikolice PM = ukupna pravokutna (okomita) statična reakcija između površine ceste i kotača prikolice ili poluprikolice kako je navedeno u točkama 3.1.4. odnosno 3.1.5. Pm = tlak na spojnoj glavi upravljačkog voda TR = zbroj kočnih sila na obodu svih kotača poluprikolice ili prikolice PR = pravokutna (okomita) reakcija površine ceste na kotače poluprikolice ili prikolice u stanju mirovanja PRmax = vrijednost PR pri najvećoj tehnički dopuštenoj masi poluprikolice ili prikolice ER = razmak između vučnog svornjaka i središta osovine odnosno osovina poluprikolice hR = visina težišta poluprikolice od tla koju je odredio proizvođač i s kojom se složila tehnička služba koja provodi homologacijsko ispitivanje 3. ZAHTJEVI ZA MOTORNA VOZILA 3.1. Dvoosovinska vozila 3.1.1. Za sve kategorije vozila s vrijednošću k između 0,2 i 0,8: Za sve stupnjeve opterećenja vozila krivulja prianjanja prednje osovine mora se nalaziti iznad krivulje prianjanja stražnje osovine: — za sve stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,8 za vozila kategorije M1. Međutim, za vozila te kategorije koja prelaze raspon vrijednosti „z” između 0,3 i 0,45, dopuštena je inverzija krivulja iskoristivosti prianjanja ako krivulja iskoristivosti prianjanja zadnje osovine ne prelazi crtu određenu formulom k = z (granična crta idealne iskoristivosti prianjanja – vidjeti dijagram 1.A), za više od 0,05, — za sve stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,5 za vozila kategorije N1 (5). Smatra se da je taj uvjet također ispunjen ako se za stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,30 krivulje iskoristivosti prianjanja svake osovine nalaze između dviju usporednih crta idealnog prianjanja danih jednadžbama k = z + 0,08 i k = z – 0,08, kako je prikazano na dijagramu 1C, gdje krivulja iskoristivosti prianjanja stražnje osovine smije prijeći crtu k = z – 0,08 a za stupnjeve kočenja između 0,3 i 0,5 odgovara stupnju z ≥ k – 0,08 te između 0,50 i 0,61 stupnju: z ≥ 0,5 k + 0,21, — za sve stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,30 za druge kategorije vozila. Smatra se da je taj uvjet također ispunjen ako se za stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,30 krivulje iskoristivosti prianjanja svake osovine nalaze između dviju crta usporednih s crtom idealnog prianjanja danih jednadžbama k = z + 0,08 i k = z – 0,08, kako je prikazano na dijagramu 1.B, gdje krivulja iskoristivosti prianjanja stražnje osovine za stupnjeve kočenja između z ≥ 0,3 odgovara stupnju z ≥ 0,3 + 0,74 (k – 0,38). 3.1.2. Motorna vozila koja vuku priključna vozila kategorija O3 ili O4, opremljena pneumatskim kočnim sustavima: 3.1.2.1. pri ispitivanju s isključenim izvorom energije, blokiranim vodom napajanja vodom i posudom obujma 0,5 litre povezanom s upravljačkim vodom, s tlakom sustava koji odgovara uključenom i isključenom tlaku tlačnog regulatora, tlak pri punom kočenju mora biti između 6,5 i 8,5 bara na spojnim glavama voda napajanja i upravljanja bez obzira na opterećenje vozila. Prisutnost tih tlakova na vučnom vozilu mora se dokazati kad je odvojen od prikolice. Područja sukladnosti u dijagramima 2., 3. i 4.A ovog Dodatka Prilogu II. ne smiju prijeći 7,5 bara. 3.1.2.2. Treba osigurati da je na spojnoj glavi voda napajanja tlak najmanje 7 bara kad je sustav na uklopnom tlaku; taj tlak treba biti prisutan i bez uporabe radnog kočnog sustava. 3.1.3. Provjera zahtjeva navedenih u točki 3.1.1. Za provjeru zahtjeva iz točke 3.1.1. proizvođač daje krivulje iskoristivosti prianjanja za prednje i stražnje osi koje se izračunavaju prema formulama: ; . Za oba navedena stanja opterećenosti potrebno je nacrtati krivulje: — Neopterećeno vozilo, u stanju pripremljenom za vožnju s vozačem. Ako se vozilo sastoji samo od kabine i šasije, za simuliranje mase karoserije može se dodati opterećenje koje ne smije iznositi više od najmanje mase vozila koju je naveo proizvođač u Prilogu XVIII. — Opterećeno vozilo Ako postoje različite mogućnosti raspodjele opterećenja, u obzir se uzima ona pri kojoj je prednja osovina najviše opterećena. 3.1.4. Vučna vozila osim onih koja vuku poluprikolice 3.1.4.1 Za motorna vozila koja vuku prikolice kategorija O3 ili O4, opremljena pneumatskim kočnim sustavom, dopušteni se odnos između stupnja kočenja i tlaka pm mora nalaziti unutar područja prikazanih na dijagramu 2. 3.1.5. Tegljači poluprikolica 3.1.5.1. Tegljači s neopterećenom poluprikolicom Neopterećeni skup vučnog vozila i poluprikolice predstavlja tegljač spreman za vožnju s vozačem i priključenom neopterećenom poluprikolicom. Dinamičko opterećenje poluprikolice na tegljaču treba činiti statička masa postavljena na mjestu vučnog čepa sedla koja iznosi 15 % najveće tehnički dopuštene mase na sedlu. Kočne sile, između stanja tegljača s neopterećenom poluprikolicom i stanja samog tegljača (bez poluprikolice), moraju se regulirati; provjeravaju se kočne sile samo na tegljaču. 3.1.5.2. Tegljači s opterećenom poluprikolicom Opterećeni skup vučnog vozila i poluprikolice predstavlja tegljač spreman za vožnju s vozačem i priključenom opterećenom poluprikolicom. Dinamičko opterećenje poluprikolice na tegljaču treba činiti statička masa Ps, postavljena na mjestu vučnog čepa sedla, koja iznosi: gdje Pso predstavlja razliku između najveće mase opterećenog tegljača i neopterećenog tegljača. Za h se uzima sljedeća vrijednost: gdje je: ho visina težišta tegljača hs visina sedla na koje je oslonjena poluprikolica Po masa neopterećenog tegljača 3.1.5.3. Za vozila opremljena pneumatskim kočnim sustavom dopušteni se odnos između stupnja kočenja i tlaka pm treba nalaziti unutar područja prikazanih na dijagramu 3. 3.2. Vozila s više od dvije osovine Za vozila s više od dvije osovine vrijede zahtjevi navedeni u točki 3.1. Zahtjevi iz točke 3.1.1. s obzirom na redoslijed blokiranja kotača smatraju se zadovoljenima ako je za stupnjeve kočenja između 0,15 i 0,30 iskorišteno prianjanje barem jedne od prednjih osovina veće od iskorištenog prianjanja bar jedne od stražnjih osovina. 4. ZAHTJEVI ZA POLUPRIKOLICE 4.1. Za poluprikolice opremljene pneumatskim kočnim sustavima Dopušteni odnos između stupnja kočenja i tlaka Pm treba se nalaziti unutar područja prikazanih na dijagramu 4A i 4B, za opterećena i neopterećena vozila. Taj zahtjev treba biti zadovoljen za sva dopuštena opterećenja osovina poluprikolice. 4.2 Ako zahtjevi točke 4.1. ne mogu biti zadovoljeni zajedno sa zahtjevima točke 2.2.1.2.1. Priloga II. za poluprikolice s faktorom Kc, manjim od 0,8, tada poluprikolica treba dosegnuti najmanji kočni učinak naveden u točki 2.2.1.2.1. Priloga II. i mora biti opremljena protublokirajućim sustavom sukladno zahtjevima Priloga X., osim zahtjeva sukladnosti iz točke 1. Priloga X. 5. ZAHTJEVI ZA PRIKOLICE I POLUPRIKOLICE SA SREDIŠNJOM OSOVINOM 5.1. Za prikolice opremljene pneumatskim kočnim sustavima: 5.1.1. Za dvoosovinske prikolice vrijede zahtjevi iz točke 3.1. (osim kad je razmak osovina manji od dva metra). 5.1.2. Prikolice s više od dvjema osovinama moraju zadovoljavati zahtjeve iz točke 3.2. 5.1.3. Dopušteni odnos između stupnja kočenja i tlaka Pm treba se nalaziti unutar područja prikazanih na dijagramu 2. za opterećeno i neopterećeno stanje. 5.2. Za poluprikolice s središnjom osovinom opremljene pneumatskim kočnim sustavom: 5.2.1. Dopušteni odnos između stupnja kočenja i tlaka pm treba se nalaziti unutar područja prikazanih na dijagramu 2. tako da se vrijednosti okomite osi množe s 0,95 za opterećena i neopterećena vozila. 5.2.2. Ako zahtjevi iz točke 2.2.1.2.1. Priloga II. ne mogu biti zadovoljeni zbog nedovoljne prionjivosti, poluprikolica sa središnjom osovinom mora biti opremljena protublokirajućim sustavom sukladno zahtjevima Priloga X. 6. UVJETI KOJI MORAJU BITI ZADOVOLJENI U SLUČAJU KVARA SUSTAVA RASPODJELE KOČENJA (REGULATORA KOČNE SILE) Ako su zahtjevi ovog Dodataka ispunjeni uporabom posebne naprave (npr. mehanički upravljane ovjesom vozila), u slučaju kvara te naprave ili njezinog upravljanja vozilo mora biti moguće zaustaviti pod uvjetima određenima za pomoćno kočenje motornih vozila; na vozilima koja vuku prikolice, opremljenima pneumatskim kočnicama, na spojnoj glavi upravljačkog voda mora se moći dosegnuti tlak u rasponu određenom u točki 3.1.2. ovog Dodatka. U slučaju kvara sustava za upravljanje napravom u prikolicama i poluprikolicama, treba postignuti stupanj kočenja koji odgovara barem 30 % kočnog učinka sustava radne kočnice propisanoga za navedena vozila. 7. OZNAKE 7.1. Na vozilima, osim onih M1 kategorije koja zadovoljavaju zahtjeve ovog Dodatka, uporabom posebne naprave koja je mehanički upravljana ovjesom vozila, dijelovi te naprave moraju biti označeni tako da pokazuju uporabni hod naprave između položaja neopterećenog i opterećenog vozila te ostale podatke koji omogućuju provjeru namještenosti naprave. 7.1.1. Ako se regulatorom kočne sile za različita opterećenja vozila upravlja preko ovjesa vozila na neki drugi način, na vozilu trebaju biti označeni podatci koji omogućuju provjeru namještenosti naprave. 7.2. Ako su zahtjevi iz ovog Dodatka zadovoljeni uporabom naprave koja podešava tlak zraka u prijenosnom sustavu kočne naprave, na vozilu moraju biti oznake koje pokazuju mase koje odgovaraju opterećenjima osovina na tlo, nominalni izlazni tlak u napravi i ulazni tlak koji ne smije biti manji od 80 % najvećeg konstrukcijskog tlaka koji određuje proizvođač za sljedeće stupnjeve opterećenja: 7.2.1. najveće tehnički dopušteno opterećenje osovine (osovina) koje upravljaju napravom; 7.2.2. opterećenje odnosno opterećenja osovina koja odgovaraju masi vozila u stanju pripremljenome za vožnju, kako je definirano u točki 2.6. Priloga I. Direktivi 70/156/EEZ; 7.2.3. opterećenje odnosno opterećenja osovina koja približno odgovaraju masi vozila u stanju pripremljenom za vožnju (s predviđenom nadogradnjom), gdje opterećenje odnosno opterećenja osovina navedena u točki 7.2.2., vrijede za šasiju s kabinom; 7.2.4. opterećenje odnosno opterećenja osovina koje navodi proizvođač, koje omogućuje podešavanje naprave u uporabi ako je različito od vrijednosti opterećenja navedenih u točkama 7.2.1., 7.2.2. i 7.2.3. 7.3. Točka 1.7.2. dodatka certifikatu o homologaciji (Dodatak 1. Prilogu IX.) mora sadržavati podatke koji omogućuju provjeru sukladnosti sa zahtjevima iz točaka 7.1. i 7.2. 7.4. Oznake, navedene u točkama 7.1. i 7.2. postavljene su na vozilu na vidnome mjestu i u neizbrisivom obliku. U dijagramu 5. prikazan je primjer oznake za mehanički upravljanu napravu na vozilu, opremljenu pneumatskim kočnicama. 8. PRIKLJUČCI ZA PROVJERAVANJE TLAKA 8.1. Kočni sustavi koji imaju naprave navedene u točki 7.2. opremljeni su priključcima za provjeravanje tlaka tlačnog voda na najbližem dostupnome mjestu ispred i iza naprave. Priključak za napravu nije potreban ako je tlak na tome mjestu moguće provjeriti na priključku koji se zahtjeva prema točki 4.1. Priloga III. 8.2. Priključci za provjeru tlaka trebaju zadovoljavati uvjete točke 4. ISO Norme 3583-1984. 9. PROVJERA VOZILA Tijekom EZ homologacijskih ispitivanja tehnička služba treba potvrditi sukladnost sa zahtjevima koji se nalaze u ovom Dodatku i provesti sva druga potrebna ispitivanja ako ih smatra potrebnima. Izvještaj o dodatnim ispitivanjima treba biti priložen certifikatu o EZ homologaciji. Dijagram 1.A Vozila kategorije M1 i određena vozila kategorija N1 od 1. listopada 1990. (vidjeti točku 3.1.1.) Dijagram 1.B Motorna vozila (osim vozila kategorije M1 i N1 te pravih prikolica) (vidjeti točku 3.1.1.) Napomena: Donja granica područja ne primjenjuje se za korištenje prianjanja zadnje osovine. Dijagram 1.C Vozila kategorije N1 (s nekim izmjenama od 1. listopada 1990.) (vidjeti točku 3.1.1.) Napomena: Donja granica područja se ne primjenjuje za korištenje prianjanja zadnje osovine. Dijagram 2. Vučna vozila i prikolice (vidjeti točku 3.1.4. i 5.) Napomena: 1. Smatra se da između vrijednosti i ili i nije potrebno postojanje proporcionalnosti između stupnja kočenja ili i tlaka upravljačkog voda Pm na spojnoj glavi. 2. Odnosi koje zahtjeva dijagram ostvaruju se progresivno za stanja opterećenja između opterećenog i neopterećenog stanja i trebaju se postići automatski. Dijagram 3. Tegljači poluprikolica (vidjeti točku 3.1.5.) Napomena: 1. Smatra se da između vrijednosti i nije potrebno postojanje proporcionalnosti između stupnja kočenja i tlaka upravljačkog voda pm na spojnoj glavi. 2. Odnosi koje zahtijeva dijagram ostvaruju se progresivno za međuopterećenja između opterećenog i neopterećenog stanja i trebaju se postignuti automatski Dijagram 4.A Poluprikolice (vidjeti točku 4.) Napomena: 1. Smatra se da između vrijednosti i nije potrebno postojanje proporcionalnosti između stupnja kočenja i tlaka upravljačkog voda pm na spojnoj glavi. 2. Odnos između stupnja kočenja i tlaka upravljačkog voda u opterećenom i neopterećenom stanju određuje se na sljedeći način: Faktori Kc (opterećeno) i Kv (neopterećeno) određuju se s pomoću dijagrama 4.B. Područja opterećenog i neopterećenog određuju se tako da se pomnože vrijednosti gornje i donje granične vrijednosti područja u dijagramu 4.A s dobivenim faktorima Kc i Kv. Dijagram 4.B (vidjeti točku 4.) Objašnjenje uporabe Dijagrama 4.B 1. Dijagram 4.B crta se prema sljedećoj formuli: 2. Opis upotrijebljene metode na primjeru 2.1. Isprekidane crte s dijagrama 4.B služe za određivanje faktora Kc i Kv za sljedeće vozilo, gdje je: Opterećeno Neopterećeno P 24 tone 4,2 tone PR 15 tona 3 tone PRmax 15 tona 15 tona hR 1,8 m 1,4 m ER 6,0 m 6,0 m U sljedećim se točkama vrijednosti u zagradama odnose samo na vozilo koje se rabi za prikaz načina uporabe dijagrama 4.B. 2.2. Izračun omjera: (a) opterećeno (= 1,6) (b) neopterećeno (= 1,4) (c) neopterećeno (= 0,2) 2.3. Određivanje korekcijskog faktora (za opterećenu poluprikolicu) Kc: (a) početi od odgovarajuće vrijednosti hR (hR = 1,8 m); (b) pomaknuti se vodoravno na odgovarajuću crtu gP/PR (gP/PR = 1,6); (c) pomaknuti se okomito na odgovarajuću crtu ER (ER = 6,0 m); (d) pomaknuti se vodoravno na mjerilo Kc; Kc je zahtijevani korekcijski faktor za opterećenu poluprikolicu (Kc = 1,04). 2.4. Određivanje korekcijskog faktora (za neopterećenu poluprikolicu) Kv: 2.4.1. Određivanje faktora K 2: (a) početi od odgovarajuće vrijednosti hR (hR = 1,4 m); (b) pomaknuti se vodoravno na odgovarajuću crtu PR/PRmax u skupini krivulja najbližih okomitoj osi (PR/PRmax = 0,2); (c) pomaknuti se na vodoravnu os i odčitati vrijednost K2 (K2 = 0,13 m). 2.4.2. Određivanje faktora K1: (a) početi od odgovarajuće vrijednosti hR (hR = 1,4 m); (b) pomaknuti se vodoravno na odgovarajuću crtu gP/PR (gP/PR = 1,4); (c) pomaknuti se okomito na odgovarajuću crtu ER (ER = 6,0 m); (d) pomaknuti se vodoravno na odgovarajuću crtu PR/PRmax u skupini krivulja najdaljih od okomite osi (PR/PRmax = 0,2); (e) pomaknuti se na vodoravnu os i odčitati vrijednost K1 (K1 = 1,79). 2.4.3 Određivanje faktora Kv Korekcijski faktor (za neopterećenu poluprikolicu) Kv izračuna se prema sljedećoj formuli: Dijagram 5. Regulator kočne sile za različita opterećenja (vidjeti točku 7.4.)

(1) Navedeni tlakovi u ovom Prilogu i u sljedećim prilozima predstavljaju relativne vrijednosti tlaka navedene u barima.

(2) Krivulje prianjana iskorištene od pojedinih osovina jesu krivulje koje prikazuju iskorištenu prionjivost svake osovine „i” u odnosu na stupanj kočenja vozila u pojedinim uvjetima opterećenosti.

(3) Za poluprikolice, „z” je kočna sila podijeljena sa statičnom masom na osovini (osovinama) poluprikolice.

(4) Odredbe iz točke 3.1.1. ne utječu na zahtjeve iz Priloga II. s obzirom na učinkovitost kočenja. Ako se pri provjeravanju odredaba iz točke 3.1.1. ustanovi da je učinkovitost kočenja veća od one propisane u Prilogu II, primjenjuju se odredbe koje se odnose na krivulju iskorištenja prionjivosti na područjima dijagrama 1.A i 1.B, određenih ravnim crtama k = 0,8 i z = 0,8.

(5) Vozila kategorije N1, kod kojih odnos opterećenja stražnje osovine u stanju opterećenosti i neopterećenosti ne prelazi 1,5 ili čija najveća tehnički dopuštena masa ne prelazi 2 tone, moraju, od 1. listopada 1990., zadovoljavati zahtjeve za vozila kategorije M1 ove točke.

PRILOG III.

Postupak izračuna vremena reakcije za vozila s pneumatskim kočnim sustavima

1. OPĆI ZAHTJEVI

1.1. Vrijeme reakcije određuje se pri vozilu u stanju mirovanja, a tlak se mjeri na otvoru najnepovoljnije postavljenog kočnog cilindra. Na vozilima opremljenima kombiniranim pneumatskim i hidrauličnim kočnim sustavom tlak se može mjeriti na otvoru najnepovoljnije postavljene pneumatske jedinice. Na vozilima opremljenima regulatorima kočne sile za različita opterećenja regulatori trebaju biti postavljeni u položaj „opterećeno”.

1.2. Tijekom ispitivanja hod kočnih cilindara pojedinih osovina mora odgovarati kočnicama koje su prilagođene s najmanjim zazorom.

1.3. Vremena koja se određuju pri provjeri zahtjeva iz ovog Priloga zaokružuju se na najbližu desetinku sekunde. Ako je znamenka koja prikazuje stotinke pet ili više od pet, vrijeme reakcije zaokružuje se na više na najbližu desetinku.

2. MOTORNA VOZILA

2.1. Na početku svakog ispitivanja tlak u tlačnim spremnicima treba biti jednak najnižem tlaku pri kojem regulator tlaka ponovno uključuje napajanje sustava zrakom. Kod sustava koji nisu opremljeni regulatorom tlaka (npr. kompresor s ograničenim tlakom), tlak u spremnicima na početku svakog ispitivanja treba biti 90 % vrijednosti tlaka koji navodi proizvođač, a definiran je u točki 1.2.2.1. Priloga IV. za ispitivanja propisana u ovom Prilogu.

2.2. Vremena reakcije u ovisnosti o vremenu aktiviranja pedale (tt) treba odrediti višekratnim punim aktiviranjem počevši od najkraćeg mogućeg aktiviranja pa do 0,4 sekunde. Izmjerene vrijednosti treba prikazati na dijagramu.

2.3. Za ispitivanja su odlučujuća reakcijska vremena koja odgovaraju vremenu aktiviranja od 0,2 sekunde. To se vrijeme aktiviranja jednostavno određuje iz dijagrama interpolacijom.

2.4. Pri vremenu aktiviranja 0,2 sekunde vrijeme koje prođe od početka aktiviranja pedale do trenutka kad tlak u kočnom cilindru dosegne 75 % svoje asimptotske vrijednosti ne smije biti dulje od 0,6 sekundi.

2.5. Za motorna vozila s priključkom za kočnu instalaciju prikolice vrijeme reakcije, uz uzimanje u obzir zahtjeva iz točke 1.1., mjeri se na kraju 2,5-metarske cijevi unutarnjeg promjera 13 mm, koja treba biti priključena na spojnu glavu upravljačkog voda radnog kočnog sustava. Tijekom tog ispitivanja na spojnu glavu voda za napajanje mora biti priključen obujam 385 cm3 ± 5 cm3 (što odgovara obujmu 2,5-metarske cijevi unutarnjeg promjera 13 mm pod tlakom 6,5 bara).

Tegljači poluprikolica moraju biti opremljeni savitljivim cijevima za priključivanje poluprikolica. Spojne glave tako se nalaze na kraju tih savitljivih cijevi. Duljina i unutarnji promjer cijevi unosi se pod točkom 2.6.3. ispitnog izvještaja (Dodatak 2. Prilogu IX.).

2.6. Vrijeme koje prođe od početka aktiviranja pedale do trenutka kad tlak na spojnoj glavi upravljačkog voda dosegne X % svoje asimptotske vrijednosti ne smije prijeći vrijednosti navedene u sljedećoj tablici:

x (%) t (sekunde) 10 0,2 75 0,4

2.7. Za motorna vozila koja vuku priključna vozila kategorije O3 ili O4, a opremljena su pneumatskim kočnim sustavima, osim gore navedenih zahtjeva trebaju se provjeriti i odredbe navedene u točki 2.2.1.18.4.1. Priloga I., što se utvrđuje sljedećim ispitivanjem:

(a) mjerenjem tlaka na kraju 2,5-metarske cijevi unutarnjeg promjera 13 mm koja se priključi na spojnu glavu voda za napajanje;

(b) simulacijom kvara upravljačkog voda na spojnoj glavi;

(c) aktiviranjem upravljačke naprave radnog kočnog sustava za 0,2 sekunde, kako je navedeno u točki 2.3.

3. PRIKOLICE (uključujući i poluprikolice)

3.1. Vrijeme reakcije za priključna vozila mjeri se bez vučnih vozila. Za simulaciju vučnog vozila potreban se simulator na koji se priključuje spojna glava upravljačkog voda i voda za napajanje priključnog vozila.

3.2. Tlak u vodu za napajanje mora biti 6,5 bara.

3.3. Simulator mora imati sljedeće značajke:

3.3.1. Mora imati tlačni spremnik obujma 30 litara, koji se nabije tlakom do 6,5 bara prije svakog ispitivanja i ne dopunjuje se tijekom ispitivanja. Na izlazu naprave za upravljanje kočnicama simulator ima otvor promjera od 4,0 do, uključujući, 4,3 mm. Obujam cijevi mjeren od otvora do spojne glave (uključujući i spojnu glavu) treba iznositi 385 cm3 ± 5 cm3 (što odgovara obujmu 2,5-metarske cijevi unutarnjeg promjera 13 mm pod tlakom 6,5 bara). Tlakovi u upravljačkom vodu navedeni u točki 3.3.3. mjere se u donjem toku, odmah iza otvora.

3.3.2. Naprava za upravljanje kočnica treba biti konstruirana tako da ispitna naprava ne utječe na njezino djelovanje.

3.3.3. Simulator se npr. izborom otvora u skladu s točkom 3.3.1. namjesti tako da, kad je na njega priključen spremnik od 385 cm3 ± 5 cm3, vrijeme potrebno za dizanje tlaka s 0,65 na 4,9 bara (što predstavlja 10 % i 75 % nominalnog tlaka od 6,5 bara), iznosi 0,2 ± 0,01 sekunde. Ako se gore navedeni spremnik zamijeni spremnikom obujma 1 155 ± 15 cm3, vrijeme potrebno za dizanje tlaka s 0,65 na 4,9 bara, bez dodatnih prilagođivanja, iznosi 0,38 ± 0,02 sekunde. Između tih dviju vrijednosti tlak se mora dizati približno linearno. Tlačni spremnici trebaju biti povezani sa spojnom glavom bez uporabe savitljivih cijevi, a njihov unutarnji promjer mora iznositi najmanje 10 mm.

3.3.4. Dijagram u Dodatku ovom Prilogu prikazuje primjer pravilne izvedbe i uporabe simulatora.

3.4. Vrijeme koje prođe od trenutka kad tlak koji u upravljački vod nabije simulator dosegne 0,65 bara do trenutka kad tlak u kočnom cilindru dosegne 75 % svoje asimptotske vrijednosti, ne smije biti dulje od 0,4 sekunde.

4. PRIKLJUČCI ZA PROVJERU TLAKA

4.1. Na svakom samostalnom sklopu kočnog sustava priključak za provjeru tlaka treba postaviti na lako dostupno mjesto što bliže kočnom cilindru koji je, s obzirom na vrijeme reakcije, najnepovoljnije postavljen.

4.2. Priključci za provjeru tlaka trebaju odgovarati točki 4. norme ISO 3583-1984.

Dodatak PRIMJER SIMULATORA (vidjeti točku 3. Priloga III.) 1. Namještanje simulatora 2. Ispitivanje kočnog sustava prikolice s pomoću simulatora A = dovodni priključak sa zapornim ventilom C1 = tlačni prekidač u simulatoru namješten na 0,65 bara i na 4,9 bara C2 = tlačni prekidač koji se priključi na kočni cilindar priključnog vozila da djeluje pri 75 % asimptotskog tlaka u kočnom cilindru CF CF = kočni cilindar L = vod od otvora O do spojne glave (uključujući i nju) TC, koji ima obujam od 385 ± 5 cm3 pod tlakom 6,5 bara M = manometar O = otvor promjera najmanje 4 mm, a najviše 4,3 mm PP = priključak za provjeru tlaka R1 = 30-litarski zračni spremnik s ispusnim ventilom R2 = spremnik za umjeravanje koji zajedno sa spojnom glavom TC ima obujam 385 ± 5 cm3 R3 = spremnik za umjeravanje koji zajedno sa spojnom glavom TC ima obujam 1 155 ± 15 cm3 RA = zaporni ventil TA = spojna glava, vod za napajanje TC = spojna glava, upravljački vod V = naprava za upravljanje kočnim sustavom VRU = kočni ventil priključnog vozila

PRILOG IV.

Spremnici i izvori energije

A. Pneumatski kočni sustavi

1. VELIČINA OBUJMA SPREMNIKA ENERGIJE

1.1. Opći zahtjevi

1.1.1. Vozila čiji kočni sustavi za svoje djelovanje trebaju stlačeni zrak moraju biti opremljena spremnicima obujma koji treba odgovarati zahtjevima točaka 1.2. i 1.3.

1.1.2. Međutim, ako kočni sustav koji u slučaju pomanjkanja zalihe energije lako postigne kočni učinak, najmanje onaj propisan za pomoćni kočni sustav, spremnici ne trebaju biti propisanog obujma.

1.1.3. Pri provjeri zahtjeva iz točaka 1.2. i 1.3. kočnice trebaju biti namještene što bliže.

1.2. Motorna vozila

1.2.1. Spremnici u pneumatskom kočnom sustavu motornih vozila moraju biti konstruirani tako da po osmokratnom punom aktiviranju naprave za upravljanje radnog kočnog sustava tlak u spremniku ne bude niži od tlaka potrebnoga za propisani učinak pomoćnog kočenja.

1.2.2. Tijekom ispitivanja trebaju biti ispunjeni sljedeći zahtjevi:

1.2.2.1. Početni tlak u spremnicima treba odgovarati vrijednostima koje je odredio proizvođač (1). Taj tlak treba biti toliki da omogući postizanje propisanog učinka radnog kočnog sustava.

1.2.2.2. Spremnik ili spremnici ne smiju se napajati; dodatno, potrebno je odspojiti spremnik ili spremnike dodatnih uređaja.

1.2.2.3. Pri motornim vozilima koja vuku priključna vozila vod za napajanje se zatvori, a spremnik od 0,5 litara priključi se na upravljački vod. Prije svakog aktiviranja kočnica taj se spremnik treba isprazniti. Nakon ispitivanja navedenoga u točki 1.2.1. tlak u upravljačkom vodu ne smije biti niži od polovice vrijednosti tlaka izmjerenog pri prvoj uporabi kočnica.

1.3. Prikolice (uključujući poluprikolice)

1.3.1. Spremnici na priključnim vozilima trebaju biti izrađeni tako da po osmokratnom punom aktiviranju naprave za upravljanje radnog kočnog sustava tegljača tlak koji se dobavlja dijelovima radnog mehanizma ne padne ispod polovice vrijednosti koja je bila pri prvoj uporabi kočnica i da ne dođe do aktiviranja automatskog ili parkirnog sustava priključnog vozila.

1.3.2. Tijekom ispitivanja trebaju biti ispunjeni sljedeći zahtjevi:

1.3.2.1. Na početku ispitivanja tlak u spremnicima treba biti 8,5 bara.

1.3.2.2. Vod napajanja treba biti zatvoren, dodatno, potrebno je odspojiti spremnike energije pomoćnih uređaja.

1.3.2.3. Tijekom ispitivanja spremnik se ne smije napajati.

1.3.2.4. Za svaku uporabu kočnica tlak u upravljačkom vodu treba biti 7,5 bara.

2. KAPACITET IZVORA ENERGIJE

2.1. Opće odredbe

Kompresor mora zadovoljiti zahtjeve sljedećih točaka:

2.2. Definicije

2.2.1. p1 tlak, koji odgovara 65 % tlaka p2, definiranoga u točki 2.2.2.

2.2.2. p2 je vrijednost određena od proizvođača a navedena je u točki 1.2.2.1.

2.2.3. T1 je vrijeme potrebno da se relativni tlak digne od 0 do p1; T2 je vrijeme potrebno da se relativni tlak digne od 0 do p2.

2.3. Uvjeti mjerenja

2.3.1. U svim slučajevima brzina vrtnje kompresora treba odgovarati brzini motora koja odgovara njegovoj najvećoj snazi ili brzini koju dopušta regulator.

2.3.2. Tijekom ispitivanja za određivanje vremena T1 i T2 spremnici energije pomoćnih uređaja trebaju biti odspojeni.

2.3.3. Na motornim vozilima konstruiranima za vuču prikolica prikolicu predstavlja spremnik čiji je najviši relativni tlak p (izražen u barima) onaj koji se može dovesti preko sustava napajanja vučnog vozila i čiji je obujam V (izražen u litrama) dan u formuli p × V = 20 R (gdje je R najveće moguće opterećenje izraženo u tonama, na osovinama prikolice ili poluprikolice).

2.4. Tumačenje rezultata

2.4.1. Vrijeme T1 za spremnik koji se nalazi u najnepovoljnijem položaju ne smije prijeći:

— tri minute za vozila koja nisu predviđena za vuču prikolica ili poluprikolica,

— šest minuta za vozila predviđena za vuču prikolica ili poluprikolica.

2.4.2. Vrijeme T2 za spremnik koji se nalazi u najnepovoljnijem položaju ne smije prijeći:

— šest minuta za vozila koja nisu predviđena za vuču prikolica ili poluprikolica,

— devet minuta za vozila predviđena za vuču prikolica ili poluprikolica.

2.5. Dodatno ispitivanje

2.5.1. Kad je vozilo opremljeno spremnikom ili spremnikom za pomoćne uređaje ukupnog obujma većega od 20 % ukupnog obujma spremnika zaliha energije kočnog sustava, provodi se dodatno ispitivanje tijekom kojega ne smije doći do utjecaja na djelovanje ventila koji upravljaju napajanjem spremnika odnosno spremnika pomoćnih uređaja. Tijekom tog ispitivanja provjerava se je li vrijeme T3, potrebno za dizanje tlaka u spremnicima kočnog sustava s vrijednosti 0 na p2, manje od:

— osam m