32004R0138



UREDBA (EZ) br. 138/2004 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

od 5. prosinca 2003.

o ekonomskim računima u poljoprivredi na području Zajednice

(Tekst značajan za EGP)

EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, a posebno njegov članak 285. stavak 1.,

uzimajući u obzir prijedlog Komisije,

u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (1),

budući da:

Budući da zemlje članice ne mogu same u dostatnoj mjeri ostvariti cilj predložene akcije, a to je definiranje zajedničkih statističkih standarda koji će omogućiti produkciju usklađenih podataka, te se taj cilj, zbog veličine akcije, može bolje ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može donijeti određene mjere u skladu s načelom supsidijarnosti opisanim u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti opisanom u tom članku, ova Uredba predviđa samo one mjere koje su neophodne radi ostvarenja tog cilja.

DONIJELI SU SLJEDEĆU UREDBU:

Članak 1.

Predmet

1. Ovom se Uredbom uvode ekonomski računi u poljoprivredi na području Zajednice (dalje u tekstu ERP) te se utvrđuje sljedeće:

2. Ova Uredba ne obvezuje nijednu zemlju članicu na primjenu ove metodologije izrade poljoprivrednih računa za svoje vlastite potrebe.

Članak 2.

Metodologija

1. Metodologija izrade ERP-a iz članka 1. stavka 1. točke (a) ove Uredbe opisana je u Prilogu 1.

2. Metodologija izrade ERP-a ažurira se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 4. stavku 2.

Članak 3.

Dostavljanje podataka Komisiji

1. Zemlje članice dužne su dostavljati Komisiji (Eurostatu) podatke navedene u Prilogu II. u vremenskim rokovima definiranim za svaku tablicu.

2. Prvi podaci dostavljaju se u studenome 2003.

3. Popis varijabli i vremenski rokovi za dostavu podataka navedenih u Prilogu II. ažuriraju se u skladu s postupkom utvrđenim u članku 4. stavku 2.

Članak 4.

Odborski postupak

1. Komisiji u radu pomaže Stalni odbor za statistiku u poljoprivredi.

2. Kod upućivanja na ovaj stavak primjenjuju se članci 4. i 7. Odluke 1999/468/EZ uzimajući u obzir odredbe članka 8. iste Odluke.

Vremensko razdoblje utvrđeno u članku 4. stavku 3. Odluke 1999/468/EZ traje tri mjeseca.

3. Odbor donosi svoj poslovnik.

Članak 5.

Završna odredba

Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

(1) Mišljenje Europskog parlamenta od 3. rujna 2003. (još nije objavljeno u Službenom listu) i Odluka Vijeća od 17. studenoga 2003.

(2) SL L 310, 30.11.1996., str. 1. Uredba kako je zadnje izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1267/2003 Europskog parlamenta i Vijeća (SL L 180, 18.7.2003., str. 1).

(3) SL L 52, 22.2.1997., str. 1.

(4) SL L 184, 17.7.1999., str. 23.

PRILOG I.

EKONOMSKI RAČUNI U POLJOPRIVREDI

(ERP)

SADRŽAJ

Predgovor

1. Opća obilježja računa

A. Uvod

B. Bazična jedinica i poljoprivredna industrija

1. Bazična jedinica

2. Poljoprivredna industrija

3. Neodvojive nepoljoprivredne sporedne djelatnosti

C. Mjerenje outputa

D. Slijed računa

1. Slijed računa u skladu s ESA 95

2. Slijed računa u ERP-u

E. Izvori podataka i metoda izračuna za izradu ERP-a

F. Klasifikacija

1. Općenito

2. Definicija karakterističnih djelatnosti u poljoprivredi

3. Definicija karakterističnih jedinica u poljoprivredi

4. Napomene u vezi s različitim stavkama

5. Razlika između poljoprivredne industrije za potrebe izrade ERP-a i poljoprivredne grane u kontekstu nacionalnih računa

II. Transakcije proizvodima

A. Opća pravila

1. Izvještajno razdoblje

2. Jedinice

3. Vrijeme bilježenja

B. Output

1. Opće napomene o konceptu outputa u ESA 95 i ERP-u

2. Output poljoprivredne djelatnosti: količine

3. Output neodvojivih nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti

4. Output poljoprivredne industrije

5. Vrednovanje outputa

C. Intermedijarna potrošnja

1. Definicija

2. Elementi intermedijarne potrošnje

3. Vrednovanje intermedijarne potrošnje

D. Bruto investicije u kapital

1. Bruto investicije u fiksni kapital (BIFK)

2. Promjene zaliha robe

3. Evidentiranje stoke kao „bruto investicije u fiksni kapital” ili „promjene zaliha”

III. Transakcije raspodjele i drugi tokovi

A. Definicija

B. Opća pravila

1. Izvještajno razdoblje

2. Jedinice

3. Vrijeme bilježenja transakcija raspodjele

4. Opće primjedbe o dodanoj vrijednosti

C. Naknade zaposlenicima

D. Porezi na proizvodnju i uvoz

1. Porezi na proizvode

2. Obrada poreza na dodanu vrijednost PDV

3. Ostali porezi na proizvodnju

E. Subvencije

1. Subvencije na proizvode

2. Ostale subvencije na proizvodnju

F. Dohodak od imovine

1. Definicija

2. Kamate

3. Zakupnine (zemljišta i podzemnih ležišta)

4. Dohodak od imovine pripisan vlasnicima polica osiguranja (koji nije obuhvaćen ERP-om)

G. Kapitalni transferi

1. Investicijske potpore

2. Drugi kapitalni transferi

H. Potrošnja fiksnog kapitala

IV. Input rada u poljoprivredi

V. Pokazatelji poljoprivrednog dohotka

A. Definicija dohotka i izravnavajućih stavki

B. Obrada dohotka jedinica koje su organizirane kao društva

C. Definicija pokazatelja poljoprivrednog dohotka

D. Spajanje pokazatelja dohotka za Europsku uniju

E. Deflacija pokazatelja dohotka

VI. Procjena ERP-a u stalnim cijenama

A. Mjere cijene i opsega

B. Načela i metoda za izradu ERP-a u stalnim cijenama

1. Izbor formule indeksa

2. Bazna godina

3. Prezentiranje nizova u odnosu na izvještajnu godinu

4. Obračun dodane vrijednosti u stalnim cijenama

5. Raščlanjivanje poreza i subvencija na proizvode na komponente opsega i cijene

PREDGOVOR

Revizija Europskog sustava nacionalnih računa (ESA 1995) godine 1995. (1) i potreba za prilagođavanjem gospodarskim i strukturalnim promjenama u poljoprivredi doveli su do nove temeljne metodologije koja se koristi u izradi ERP-a. Izmjene temeljne metodologije izrade ERP-a morale su zadovoljiti dva, često suprotstavljena, zahtjeva: s jedne strane, bila je potrebna metodološka dosljednost s Europskim sustavom nacionalnih računa da bi se omogućilo usklađivanje ERP-a, kako između pojedinih zemalja članica, tako i sa središnjim sustavom nacionalnih računa, a s druge strane, zakonodavac je morao osigurati da izmjene koje je trebalo učiniti budu provedive. Ovaj priručnik sastavljen je imajući u vidu upravo ove zahtjeve budući da se, osim na koncepte, načela i temeljna pravila za izradu ERP-a, odnosi također na sve prilagodbe specifičnim karakteristikama na području poljoprivrede.

I. OPĆA OBILJEŽJA RAČUNA

A. UVOD

1.01. Sustav integriranih ekonomskih računa trebao bi pružiti sustavan, usporediv i što je moguće potpuniji pregled gospodarskih djelatnosti kako bi poslužio kao temelj za analize, predviđanja i političke mjere. Ogroman broj i raznolikost gospodarskih transakcija i jedinica koje pokriva ovaj sustav mora stoga biti klasificiran prema općim kriterijima i prikazan jasno i jednostavno kroz koherentan sustav računa i tablica.

1.02. Europski sustav integriranih ekonomskih računa, koji je izveden iz revidiranog sustava nacionalnih računa UN-a (SNA 93) (2), izrađen je kao odgovor na konkretne potrebe Europske unije. On utvrđuje koncepte, definicije, računovodstvena pravila i jedinstvene klasifikacije koje moraju koristiti zemlje članice EU-a.

1.03. Gospodarstvo neke zemlje predstavlja zbroj aktivnosti velikog broja jedinica koje sudjeluju u mnogim raznovrsnim transakcijama s ciljem proizvodnje, financiranja, osiguranja, distribucije i potrošnje. Jedinice i skupine jedinica, promatrane u kontekstu sustava nacionalnih računa, moraju biti definirane s obzirom na gospodarske modele koji se ispituju. Za ESA-u 95 karakteristično je da se koriste tri tipa jedinica i dva različita načina podjele nacionalnog gospodarstva.

1.04. Kako bi se omogućila analiza tijekova dohotka, kapitala, financijskih transakcija i imovine, ključno je odabrati jedinice koje predstavljaju interakciju među gospodarskim subjektima (institucionalne jedinice). Kako bi se omogućila analiza proizvodnog procesa, važno je odabrati jedinice koje predstavljaju tehničke i gospodarske odnose (tj. jedinice prema vrsti djelatnosti na lokalnoj razini i jedinice homogene proizvodnje).

1.05. Prema tomu, gospodarstvo je moguće podijeliti na dva različita načina:

i. na institucionalne sektore ili podsektore koji predstavljaju skupine institucionalnih jedinica;

ii. na industrije, koje obuhvaćaju skupine jedinica prema vrsti djelatnosti na lokalnoj razini (industrija) ili jedinice homogene proizvodnje (homogena grana).

1.06. Glavna svrha ERP-a jest analiza procesa proizvodnje i primarnog dohotka koji on ostvaruje. Računi se stoga temelje na konceptu industrije.

1.07. ERP-i su prateći računi koji pružaju dopunske informacije i koncepte prilagođene specifičnom karakteru poljoprivredne industrije. Iako se njihova struktura u velikoj mjeri podudara s onom nacionalnih računa, njihova izrada zahtijeva definiranje odgovarajućih pravila i metoda.

1.08. Potrebno je razlikovati dohodak ostvaren poljoprivrednom proizvodnjom od dohotka poljoprivrednih kućanstava, pri čemu potonji obuhvaća, osim dohotka iz poljoprivredne djelatnosti, dohodak iz ostalih izvora (imovine, socijalnih transfera itd.) koje poljoprivredna kućanstva mogu imati. Ove dvije vrste dohotka (dohodak ostvaren poljoprivrednom proizvodnjom i dohodak poljoprivrednih kućanstava) mjere se za dvije različite svrhe, koje zahtijevaju primjenu dviju različitih metoda podjele ekonomije: prva podjela, za potrebe ERP-a, temelji se na proizvodnim jedinicama koje se definiraju s obzirom na granu djelatnosti, a druga se temelji na kućanstvima (tj. institucionalnim jedinicama) čiji je glavni izvor dohotka samostalna poljoprivredna djelatnost (3).

B. BAZIČNA JEDINICA I POLJOPRIVREDNA INDUSTRIJA

1. Bazična jedinica

1.09. Kako bi se analizirali tijekovi koji nastaju u proizvodnom procesu i korištenju dobara i usluga, potrebno je odabrati jedinice koje naglašavaju odnose tehničko- ekonomske prirode. Ovaj zahtjev znači da, u pravilu, institucionalne jedinice moraju biti podijeljene u manje i homogenije jedinice s obzirom na vrstu proizvodnje. Svrha lokalnih jedinica po vrsti djelatnosti (lokalnih JVD-a) je zadovoljiti taj zahtjev kao prvi, ali praktično orijentiran operativni pristup (ESA 95, 2.105.) (4).

1.10. Lokalni JVD definiran je kao dio JVD-a koji odgovara lokalnoj jedinici. JVD objedinjava sve dijelove pojedine institucionalne jedinice koja, u svojstvu proizvođača, pridonosi uspjehu djelatnosti na razini razreda (četveroznamenkasta oznaka) u NACE Rev. 1 (izvještajna klasifikacija za ekonomske aktivnosti, usp. 1.55.) i odgovara jednom ili nekoliko operativnih potpodjela institucionalne jedinice. Informatički sustav institucionalne jedinice mora moći iskazati ili izračunati za svaki lokalni JVD barem vrijednost outputa, intermedijarne potrošnje, naknada zaposlenima, poslovnih viškova i zaposlenosti te bruto investicija u fiksni kapital (ESA 95, 2.106.).

1.11. Iako lokalni JVD može odgovarati institucionalnoj jedinici ili dijelu institucionalne jedinice u svojstvu proizvođača, on nikad ne može pripadati dvjema različitim institucionalnim jedinicama. Budući da se većina institucionalnih jedinica koje proizvode dobra i pružaju usluge u praksi bavi brojnim različitim djelatnostima u isto vrijeme (osnovnom djelatnošću te jednom ili više sporednih djelatnosti), mogu se podijeliti na isti broj lokalnih JVD-a. Pomoćne djelatnosti (nabava, prodaja, marketing, računovodstvo, prijevoz, skladištenje, održavanje itd.: usp. 1.27.), međutim, ne mogu imati za posljedicu stvaranje lokalnog JVD-a.

1.12. U osnovi, trebalo bi bilježiti onoliko lokalnih JVD-a koliko ima sporednih djelatnosti, ali može se dogoditi da statističke (računovodstvene) informacije ne omogućuju da se sporedne djelatnosti lokalnih JVD-a ili dijelovi tih djelatnosti odvoje od osnovnih djelatnosti JVD-a. Prema tomu, lokalni JVD može obavljati jednu ili više sporednih djelatnosti pored svoje glavne djelatnosti (ESA 95, 2.107.).

1.13. Smatra se da se neka djelatnost odvija kada se resursi kao što su oprema, rad, proizvodne tehnike, informatičke mreže ili proizvodi udružuju s ciljem stvaranja određenih dobara ili usluga. Pojedinu djelatnost karakterizira input proizvoda (dobara i usluga), proizvodni proces i output proizvoda (ESA 95, 2.103.). Glavnom djelatnošću nekog lokalnog JVD-a smatra se djelatnost čija je dodana vrijednost veća od vrijednosti bilo koje druge djelatnosti koju obavlja dotična jedinica. Klasifikacija glavne djelatnosti određuje se na temelju NACE Rev. 1, prvo na najvišoj razini klasifikacije, a zatim na detaljnijim razinama (ESA 95, 3.10.).

2. Poljoprivredna industrija

1.14. Grupiranjem svih lokalnih JVD-a koji se bave istom vrstom djelatnosti moguće je odrediti industriju. To omogućuje podjelu gospodarstva na industrije. Klasifikacija industrija ovisi o glavnoj djelatnosti jedinica grupiranih na taj način. Na najdetaljnijoj razini klasifikacije, industrija obuhvaća sve lokalne JVD-e u istom razredu (četveroznamenkasta oznaka) NACE Rev. 1 koje se, prema tomu, bave istom djelatnošću kao ona koja je definirana u NACE Rev. 1.

1.15. Iako je poljoprivredna industrija ranije bila definirana kao grupiranje jedinica homogene poljoprivredne proizvodnje, lokalni JVD odabran je kao bazična jedinica opisa za izradu ERP-a kako bi se i. omogućio pristup ERP-u sa stajališta ekonomskog stanja u poljoprivredi, tj. kako bi se u potpunosti uzelo u obzir postojanje određenih neodvojivih nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti pri mjerenju ukupne proizvodne djelatnosti poljoprivrednih jedinica te kako bi se ii. zadržala konzistencija s ostalim nacionalnim računima. Ovo predstavlja pomak od analitičkog pristupa koji se temeljio na konceptu jedinice homogene proizvodnje i homogene grane prema statističkom pristupu koji se temelji na pojmu JVD-a na lokalnoj razini i industriji.

1.16. Neodvojive nepoljoprivredne sporedne djelatnosti su one djelatnosti čiji se troškovi ne mogu promatrati odvojeno od troškova poljoprivredne djelatnosti. Primjeri su prerada poljoprivrednih proizvoda na poljoprivrednom gospodarstvu, šumarstvo, korištenje šumskih resursa, turizam. Output poljoprivredne industrije rezultat je dviju vrsta djelatnosti:

i. poljoprivrednih djelatnosti (osnovnih ili sporednih) koje obavljaju poljoprivredne jedinice;

ii. nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti koje obavljaju poljoprivredne jedinice.

1.17. Poljoprivredno gospodarstvo, kao jedinica koja se trenutačno koristi u statističkim istraživanjima o poljoprivredi (popisima stanovništva, istraživanja o strukturi poljoprivrednih gospodarstava), je najprikladniji lokalni JVD za poljoprivrednu industriju (iako određene druge jedinice, kao što su vinogradarske ili maslinarske zadruge ili jedinice koje obavljaju ugovorne poslove itd. moraju biti uključene u nju). Međutim, valja naglasiti da raznovrsne poljoprivredne djelatnosti koje se na njemu mogu obavljati, čine poljoprivredno gospodarstvo posebnom vrstom lokalnog JVD-a. Stroga primjena ESA pravila na jedinice i skupinu jedinica rezultirala bi, zapravo, podjelom poljoprivrednog gospodarstva na nekoliko lokalnih JVD-a u slučajevima kada se na istom poljoprivrednom gospodarstvu obavlja nekoliko djelatnosti iz razreda s četveroznamenkastom oznakom prema NACE Rev. 1. Prihvaćanje poljoprivrednog gospodarstva kao lokalnog JVD-a poljoprivredne industrije u nacionalnim računima i ERP-u temelji se na statističkom pristupu.

1.18. Stoga su računi za poljoprivrednu industriju u biti slični računima poljoprivrednih gospodarstava (računi proizvodnje i stvaranja dohotka). Međutim, kako bi se izbjegla svaka nejasnoća, potrebno je naglasiti da poljoprivredni računi nisu računi poduzeća čija je glavna djelatnost poljoprivreda: prvo, oni ne obuhvaćaju sve nepoljoprivredne djelatnosti gospodarstava (isključuju se djelatnosti koje se mogu odvojiti od poljoprivrednih djelatnosti). Osim toga, oni obuhvaćaju poljoprivredne djelatnosti poduzeća čija glavna djelatnost nije poljoprivreda. Shodno tomu, prihvaćanje poljoprivrednog gospodarstva kao osnovne jedinice za izradu ERP-a ne mijenja ništa na činjenici da su poljoprivredni računi računi u poljoprivrednoj industriji.

1.19. Budući da industrija obuhvaća skupinu jedinica koje obavljaju iste ili slične vrste aktivnosti, definicija poljoprivredne industrije u ERP-u ovisi o utvrđivanju karakterističnih aktivnosti i jedinica unutar te industrije. Odabir karakterističnih poljoprivrednih aktivnosti i jedinica može dovesti do određenih razlika između računa poljoprivredne industrije za potrebe izrade ERP-a i nacionalnih računa (usp. 1.93.).

1.20. Poljoprivredna industrija tretira se kao grupiranje svih JVD-a na lokalnoj razini koje obavljaju sljedeće gospodarske djelatnosti (za preciznu definiciju poljoprivredne industrije usp. 1.60. to 1.66.):

— uzgoj kultura, vrtnog i ukrasnog bilja (uključujući proizvodnju vina i maslinovog ulja iz grožđa i maslina uzgojenih na istoj jedinici),

— uzgoj stoke, peradi i ostalih životinja,

— biljna proizvodnja povezana s uzgojem stoke, peradi i ostalih životinja,

— ugovorni poslovi u poljoprivredi,

— lov, stupičarenje i razmnožavanje divljači, uključujući povezane uslužne djelatnosti.

1.21. Osim poljoprivrednih gospodarstava, poljoprivredna industrija obuhvaća također i jedinice sastavljene od skupina proizvođača (npr. zadruge) koji proizvode vino i maslinovo ulje, kao i specijalizirane jedinice koje osiguravaju strojeve, materijale i radnu snagu za obavljanje ugovornih poslova.

1.22. Specijalizirane jedinice koje osiguravaju strojeve, materijale i osoblje za obavljanje ugovornih poslova u fazi poljoprivredne proizvodnje (trgovinska poduzeća koja obavljaju ugovorni posao ili nositelji/upravitelji poljoprivrednih gospodarstava koji pružaju usluge kao izvođači) tretiraju se kao dio poljoprivredne industrije. Po strožoj interpretaciji, te jedinice, koje moraju biti obuhvaćene u poljoprivrednoj industriji, moraju obavljati posao koji (a) je dio procesa poljoprivredne proizvodnje, (b) je povezan s proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda, (c) obično obavljaju poljoprivredna gospodarstva, i (d) zapravo obavljaju isključivo specijalizirane jedinice koje osiguravaju strojeve, materijale i radnu snagu.

1.23. Međutim, ako ugovorni posao ne obavljaju isključivo specijalizirane jedinice (npr. ako nositelj/upravitelj poljoprivrednog gospodarstva unajmi strojeve, ali zapošljava vlastite radnike), ova djelatnost mora biti zabilježena u odjeljku 71 NACE Rev. 1 (najam strojeva i opreme bez osoblja koje njime upravlja): u tom slučaju, iznosi koje nositelji/upravitelji poljoprivrednih gospodarstava isplate poduzećima koja rade na temelju ugovora moraju biti bilježeni kao „ostala dobra i usluge” na poziciji „intermedijarna potrošnja” (usp. 2.108.).

1.24. Budući da je svrha ERP-a mjerenje, opisivanje i analiza stvaranja dohotka iz poljoprivredne gospodarske djelatnosti (koja je u zemljama članicama EU-a gotovo isključivo komercijalna djelatnost), odlučeno je da se isključe jedinice za koje poljoprivredna djelatnost predstavlja samo aktivnost u slobodno vrijeme. Nasuprot tomu, jedinice koje se bave naturalnom poljoprivredom uključene su u ERP. Valja naglasiti da poljoprivredni output za vlastitu finalnu potrošnju na poljoprivrednim gospodarstvima mora biti zabilježen u ERP-u.

3. Neodvojive nepoljoprivredne sporedne djelatnosti

1.25. Primjena lokalnih JVD-a kao bazičnih jedinica za poljoprivrednu industriju podrazumijeva bilježenje nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti u slučajevima kada ih nije moguće razlikovati od osnovne poljoprivredne djelatnosti.

1.26. Neodvojive nepoljoprivredne sporedne djelatnosti lokalnih poljoprivrednih JVD-a definiraju se kao djelatnosti koje su usko povezane s poljoprivrednom proizvodnjom, a informacije koje se odnose na njihov output, intermedijarnu potrošnju, naknade zaposlenima, input radne snage ili BIFK (bruto investicije u fiksni kapital) ne mogu se tijekom statističkog promatranja odvojiti od informacija o osnovnoj poljoprivrednoj djelatnosti.

1.27. Osnovne značajke ovih neodvojivih nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti jesu:

— njihova svrha mora biti prodaja ili razmjena (tijekom računovodstvenog razdoblja ili kasnije, nakon skladištenja), vlastita finalna upotreba od strane proizvođača ili kao plaćanje u naturi (uključujući plaćanje zaposlenima u naturi),

— one ne smiju biti pomoćne djelatnosti. Pomoćne djelatnosti su dopunske djelatnosti (npr. prodaja, marketing, skladištenje, prijevoz za vlastite potrebe; vidjeti ESA 95, 3.12. i 3.13., te SNA 93, 5.9. do 5.16.) koje obavlja neko poduzeće kako bi stvorilo preduvjete za obavljanje svoje glavne ili sporednih djelatnosti. Karakteristično je da se output pomoćnih aktivnosti pojavljuje kao input u različitim tipovima proizvodnih djelatnosti,

— prema konvenciji, one ne smiju obuhvaćati djelatnosti koje uključuju investicije u nepoljoprivredne proizvode (kao što su zgrade ili strojevi) za vlastiti račun. Za ovu se vrstu proizvodnje za vlastitu finalnu potrošnju pretpostavlja da se radi o odvojivoj djelatnosti i ona se bilježi kao proizvodnja lokalnog JVD-a koji je moguće identificirati. Usluge smještaja pružene radnicima kao oblik plaćanja u naravi moraju se tretirati na sličan način (na računu stvaranja dohotka bilježe se kao naknada zaposlenima u naturi),

— moraju biti karakteristične za poljoprivredna gospodarstva, tj. moraju biti od znatne ekonomske važnosti za značajan broj poljoprivrednih gospodarstava,

— ugovorni posao u poljoprivredi ne smatra se nepoljoprivrednom djelatnošću jer se radi o karakterističnoj djelatnosti (poljoprivredne usluge) u poljoprivrednoj industriji.

1.28. Mora se uključiti samo onaj dio konkretne nepoljoprivredne sporedne djelatnosti koji nije moguće odvojiti. Kao rezultat toga, konkretna nepoljoprivredna djelatnost bit će uključena u poljoprivrednu industriju ako je nije moguće odvojiti od osnovne poljoprivredne djelatnosti lokalnog JVD-a, ali bit će isključena ako je moguće odvojiti je od glavne poljoprivredne djelatnosti, u kojem slučaju sporedna djelatnost dovodi do nastanka nepoljoprivrednog lokalnog JVD-a. Kriterij kod odabira neodvojivih nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti nije toliko priroda proizvoda, koliko vrsta djelatnosti (5). Na primjer, usluge agroturizma koje se pružaju na poljoprivrednom gospodarstvu moraju biti uključene samo ako ih nije moguće odvojiti od poljoprivredne djelatnosti dotičnog gospodarstva. To vjerojatno ne bi bio slučaj kada te djelatnosti postanu bitne. Shodno tomu, nepoljoprivredni proizvodi obuhvaćeni u sklopu proizvodnje poljoprivredne industrije mogu varirati u zemljopisnom smislu ili tijekom vremena.

1.29. Mogu se razlikovati dva osnovna tipa neodvojivih nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti:

— djelatnosti koje predstavljaju nastavak poljoprivredne djelatnosti i koriste poljoprivredne proizvode. Ovu vrstu djelatnosti moguće je naći u većini zemalja članica EU-a. Za ovu je skupinu karakteristična prerada poljoprivrednih proizvoda: Prerada poljoprivrednih proizvoda — mlijeka u maslac, vrhnje, sireve, jogurte i druge mliječne proizvode, — voća i povrća u voćne sokove, konzervirane prehrambene proizvode, jaka alkoholna pića i druge proizvode, — grožđa, mošta i vina u alkoholne proizvode (npr. pjenušava vina, kao što je šampanjac, i jaka alkoholna pića, kao što je konjak), — pletenje materijala od bilja/tekstila/vune, — proizvodnja pašteta, guščje jetre i ostalih mesnih prerađevina, — prerada ostalih poljoprivrednih proizvoda. Klasificiranje i pakiranje poljoprivrednih proizvoda, npr. jaja i krumpira.

— Djelatnosti koje uključuju poljoprivredno gospodarstvo i njegova sredstva za poljoprivrednu proizvodnju (oprema, instalacije, zgrade, radna snaga). U osnovi, ove djelatnosti obuhvaćaju sljedeće: — agroturizam – kampiranje, opskrba hranom i pićem (catering), hoteli, različite vrste smještaja i sl., — prodaje na poljoprivrednim gospodarstvima – trgovina na malo proizvodima koji ne potječu s poljoprivrednog gospodarstva. Izravna prodaja poljoprivrednih proizvoda, sirovih ili prerađenih, bilježi se kao output dotičnih proizvoda, — sport i rekreacija na selu – korištenje zemljišta za aktivnosti kao što su golf, jahanje, lov, ribolov itd., — usluge za treće osobe – npr. iznajmljivanje i popravak poljoprivrednih strojeva, projekti navodnjavanja, poljoprivredna savjetodavna služba, skladištenje proizvoda, održavanje objekata na poljoprivrednom gospodarstvu, komercijalne usluge vezane za poljoprivredne proizvode, prijevoz poljoprivrednih proizvoda itd. Ove se usluge bilježe kao sporedne djelatnosti samo ako se obavljaju za treću osobu. Kada se obavljaju za vlastite potrebe, smatraju se pomoćnim djelatnostima koje se ne bilježe na računima (usp. 1.27.), — usluge uređenja krajobraza – košenje trave, podrezivanje živica, čišćenje snijega, planiranje, sadnja i održavanje zelenih površina i sl., — uzgoj ribe, — ostale djelatnosti koje podrazumijevaju korištenje zemljišta i sredstava za poljoprivrednu proizvodnju.

1.30. Popis nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti (usp. 1.29.) dan je samo kao ilustracija i ne primjenjuje se u svakoj zemlji. Upravo suprotno, svaka zemlja mora sastaviti svoj vlastiti popis neodvojivih nepoljoprivrednih sporednih djelatnosti ovisno o osobinama svoje poljoprivrede. Popis je potrebno sastaviti u suradnji s tijelima koja sudjeluju u izradi nacionalnih računa kako bi se osiguralo da je ERP kompatibilan s računima za poljoprivrednu granu, kao i računima za te nepoljoprivredne djelatnosti koji se sastavljaju za potrebe izrade nacionalnih računa (tj. kako bi se osiguralo da nijedna djelatnost nije ispuštena ili dvaput brojana).

1.31. Sporedne poljoprivredne djelatnosti nepoljoprivrednih jedinica zanemarive su i obično se bilježe kao nula. Poljoprivredna proizvodnja koju obavlja neka nepoljoprivredna jedinica u stvari se uvijek smatra odvojivom, u smislu računovodstvenih podataka, zbog specifičnih osobina proizvoda i sredstava poljoprivredne proizvodnje, kao i izvora podataka i metoda koje se koriste u izradi rezultirajućih ERP-a (usp. dio E, poglavlje I, i dijelove B i C, poglavlje II). Kako bi se ERP temeljio na konceptu industrije, mora se izmjeriti output svih poljoprivrednih proizvoda, isključujući one proizvode koji su rezultat sporednih djelatnosti nepoljoprivrednih lokalnih JVD-a. Kako one po dogovoru obično iznose „nula”, bilježi se cjelokupan poljoprivredni output (s izuzetkom outputa jedinica kod kojih poljoprivredna proizvodnja predstavlja samo aktivnost u slobodno vrijeme; usp. 1.24.).

1.32. Nepoljoprivredna dobra i usluge proizvedene na poljoprivrednim gospodarstvima ne uključuju se u ERP osim ako su rezultat neodvojivih sporednih djelatnosti. Na primjer, ako jedinice obuhvaćaju nekoliko vertikalno povezanih proizvodnih procesa (npr. poduzeća koja se bave klanjem, pakiranjem i vakuumskim pakiranjem peradi, klasificiranjem, pranjem i pakiranjem krumpira ili drugog povrća, sortiranjem, pripremanjem i prodajom sjemena; zadruge koje osiguravaju skladišni prostor i prodaju proizvode itd.), poljoprivredna industrija obuhvaća samo onaj dio njihove djelatnosti koji se odnosi na poljoprivrednu proizvodnju, kao što je ona definirana u 1.62. i 1.63., i na neodvojive nepoljoprivredne sporedne djelatnosti.

C. MJERENJE OUTPUTA

1.33. Prema ESA 95, output neke industrije predstavlja sve proizvode koje su proizvele sve jedinice unutar te industrije tijekom dotičnog računovodstvenog razdoblja, s izuzetkom dobara i usluga koje je tijekom tog razdoblja proizvela i potrošila ista jedinica. Mjerenje outputa poljoprivredne industrije temelji se (6) na prilagodbi ovog ESA pravila, pri čemu se u output poljoprivredne industrije uključuje dio outputa koji su potrošile same poljoprivredne jedinice (usp. 2.032. do 2.036.). Shodno tomu, u ERP-u output poljoprivredne industrije predstavlja zbroj outputa svih jedinica u industriji (isključujući output za intermedijarnu potrošnju unutar iste jedinice), uvećan za output potrošen u procesu intermedijarne potrošnje unutar iste jedinice, pod uvjetom da se ovaj output odnosi na dvije različite osnovne djelatnosti (kao što je proizvodnja poljoprivrednih kultura koje se koriste kao hrana za životinje) te da zadovoljava određene kriterije (navedene u 2.055.).

1.34. ESA pravilo je izmijenjeno zbog posebne naravi poljoprivredne industrije:

— količina outputa poljoprivredne industrije koju iskoristi jedna te ista jedinica u procesu intermedijarne potrošnje veća je u poljoprivredi nego u drugim sektorima gospodarstva,

— poljoprivredno gospodarstvo obuhvaća velik broj različitih poljoprivrednih djelatnosti koje su usko povezane jedna s drugom (pri čemu jedna djelatnost predstavlja osnovu ili nastavak druge djelatnosti, kao što je npr. proizvodnja žitarica i krmnog bilja za hranu za životinje; uska povezanost u korištenju faktora proizvodnje kao što su oprema i strojevi). Različiti sadržaji poljoprivrednog gospodarstva, ne dovodeći u pitanje njegovu karakterizaciju kao lokalnog JVD-a, čine ga vrlo posebnim slučajem u usporedbi s lokalnim JVD-ima u ostalim dijelovima gospodarstva (usp. 1.17.). Svrha računa u podjeli gospodarstva na industrije je, djelomično, prikazati tijekove unutar proizvodnog procesa: stvaranje, transformaciju, trgovinu i prijenos ekonomske vrijednosti. Različite djelatnosti koje se obavljaju na određenom poljoprivrednom gospodarstvu ne bi bile u potpunosti uzete u obzir kada bi se mjerio samo output koji napušta poljoprivredno gospodarstvo.

1.35. Ova prilagodba ESA pravila zahtijeva poseban tretman određenih proizvoda kao što su poljoprivredni proizvodi namijenjeni za hranu za životinje na poljoprivrednom gospodarstvu, grožđe koje se koristi za proizvodnju vina i masline koje se koriste za proizvodnju maslinova ulja te poljoprivredni proizvodi namijenjeni intermedijarnoj potrošnji u neodvojivim nepoljoprivrednim sporednim djelatnostima.

1.36. Trgovina živim životinjama između poljoprivrednih gospodarstava i uvoz živih životinja tretiraju se posebno budući da se to smatra nedovršenom proizvodnjom (usp. poglavlje II.).

D. SLIJED RAČUNA

1. Slijed računa u skladu s ESA 95

1.37. ERP-i se temelje na slijedu međusobno povezanih računa. Unutar ESA 95 potpuni slijed računa uključuje tekuće račune, račune akumulacije i bilance. Ovi različiti računi omogućuju bilježenje transakcija i ostalih tijekova povezanih sa specifičnim aspektima gospodarskog ciklusa (npr. proizvodnjom) unutar uređenog okvira. Transakcije sežu od stvaranja (generiranja) dohotka preko akumuliranja dohotka u vidu imovine do njegove raspodjele i preraspodjele. Izravnavajuće, tj. odbitne stavke (protustavke) koriste se kao agregati za mjerenje ekonomske uspješnosti.

1.38. Tekući računi odnose se na stvaranje, raspodjelu i preraspodjelu dohotka i njegovo korištenje u vidu finalne potrošnje; oni omogućuju izračun „štednje” koja predstavlja ključnu sastavnicu akumulacije. Na računima akumulacije raščlanjuju se različite sastavnice promjena stanja imovine i obveza jedinica te oni omogućuju bilježenje promjena u neto vrijednosti (razlici između imovine i obveza). U bilancama se iskazuju ukupna imovina i ukupne obveze različitih jedinica na početku i na kraju računovodstvenog razdoblja, kao i njihova neto vrijednost. Tijekovi koji se odnose na svaku pojedinu stavku imovine i obveza, a koji su iskazani na računima akumulacije, iskazuju su ponovno na računu „promjene u bilancama” (ESA 95, 8.04.).

1.39. Potpuni slijed gore navedenih računa odnosi se samo na institucionalne jedinice, sektore i podsektore. ESA 95 polazi od pretpostavke da nema smisla izraditi potpuni slijed računa za pojedini lokalni JVD i pojedinu industriju budući da te jedinice rijetko mogu zadržati dobra ili imovinu u svoje vlastito ime, odnosno primati ili dijeliti dohodak.

2. Slijed računa u ERP-u

1.40. Kako se ERP-i temelje na konceptu industrije, slijed računa u skladu s ESA 95 mora biti ograničen na prve račune među tekućim računima:

— račun proizvodnje i

— račun stvaranja dohotka

čije izravnavajuće stavke predstavljaju dodanu vrijednost, odnosno poslovni višak (usp. tablice 1. i 2. dolje).

1.41. Međutim, uzimajući u obzir specifične značajke poljoprivrede, smatra se da bi trebalo biti moguće izraditi i druge račune, barem djelomično, u mjeri u kojoj se relevantni tijekovi mogu jasno rasporediti na te račune. Radi se o sljedećim računima (usp. tablice 3. i 4. dolje):

— račun poduzetničkog dohotka (jedan od tekućih računa) i

— račun kapitala (jedan od računa akumulacije).

1.42. Razmatra se mogućnost proširivanja ovog slijeda računa tako da se određene stavke (tijekovi) na računu „ostale promjene u stanju imovine” uključe u račune akumulacije (tj. određene pozicije unutar računa „ostale promjene u obujmu imovine” i računa revalorizacije) i bilanca.

Na temelju tablica i strukture računa unutar ESA 95, slijed računa u ERP-u može se opisati na način kako je prikazano u tablicama 1. do 4.

A. Tekući računi

Tablica 1.: Račun proizvodnje

Uporabe Izvori P.2 Intermedijarna potrošnja 50 P.1 Output 100 B.1b Bruto dodana vrijednost 50 K.1 Potrošnja fiksnog kapitala 10 B.1n Neto dodana vrijednost 40





Tablica 2.: Račun stvaranja dohotka

Uporabe Izvori D.1 Naknada zaposlenima 10 B.1n Neto dodana vrijednost 40 D.29 Ostali porezi na proizvodnju 5 D.39 Ostale subvencije na proizvodnju –10 B.2n/B.3n Neto poslovni višak/neto mješoviti prihod 35





Tablica 3.: Račun poduzetničkog dohotka

Uporabe Izvori D.4 Dohodak od imovine 10 B.2n/B.3n Neto poslovni višak/neto mješoviti prihod 35 D.41 Kamata 5 D.45 Najamnina/zakupnina 5 D.4 Dohodak od imovine 1 D.41 Kamata 1 D.42 Raspodijeljeni dohodak korporacija D.43 Reinvestirana dobit od izravnih stranih ulaganja D.44 Dohodak od imovine koji pripada imateljima polica osiguranja D.45 Zakupnine za zemljište i podzemna nalazišta B.4n Neto poduzetnički dohodak 26

B. Računi akumulacije

Tablica 4.: Račun kapitala

Promjene imovine Promjene obveza i neto vrijednosti B.10.1 Promjene neto vrijednosti kao rezultat štednje i kapitalnih transfera B.8n Štednja, neto D.9 Kapitalni transferi, potraživanja 10 D.92 Investicijske potpore 5 D.99 Ostali kapitalni transferi 5 D.9 Kapitalni transferi, dugovanja D.91 Porezi na kapital D.99 Ostali kapitalni transferi P.51 Bruto investicije u fiksni kapital (BIFK) 100 B.10.1 Promjene neto vrijednosti kao rezultat štednje i kapitalnih transfera P.511 Nabave umanjene za prodaje dugotrajne materijalne imovine, 85 P.511a BIFK u nasade 10 P.511b BIFK u stoku 15 P.511c BIFK u strojeve i opremu 20 P.511d BIFK u prijevozna sredstva 20 P.511e BIFK u gospodarske zgrade 20 P.511f BIFK u ostale radove, osim poboljšanja zemljišta (ostale zgrade, objekti itd.) P.512 Nabave umanjene za prodaje dugotrajne nematerijalne imovine (softver itd.) 10 P.513 Povećanje vrijednosti neproizvedene nefinancijske imovine 5 P.513a Veća poboljšanja zemljišta 4 P.513b Troškovi prijenosa prava vlasništva nad zemljištem i prava proizvodnje 1 K.1 Potrošnja fiksnog kapitala 10 P.52 Promjene u stanju zaliha 5 P.53 Nabave dragocjenosti umanjene za prodaje K.2 Nabave neproizvedene nefinancijske imovine umanjene za prodaje K.21 Nabave zemljišta i druge materijalne neproizvedene imovine umanjene za prodaje K.22 Nabave nematerijalne neproizvedene imovine (prava proizvodnje itd.), umanjene za prodaje B.9 Neto krediti (+)/Neto zaduženja (-)

1.44. Valja imati na umu da su transakcije i zalihe robe navedene kurzivom u tablicama 3. i 4. stavke koje:

— nisu relevantne za ERP zbog toga što se koristi koncept industrije, a slijed računa nije potpun. Pozicije o kojima se radi su pozicije D.42 Raspodijeljeni dohodak korporacija, D.43 Reinvestirana dobit od izravnih stranih ulaganja, D.44 Dohodak od imovine koji pripada imateljima polica osiguranja i D.45 Najamnina/zakupnina u stupcu Izvori u tablici 3. te pozicije B.8n Neto štednja, B.10.1 Promjene u neto vrijednosti kao rezultat štednje i kapitalnih transfera te B.9 Neto krediti (+)/Neto zaduženja (-) u tablici 4. ili

— nisu zabilježene, bilo zbog nedostatka pouzdanih informacija ili zbog toga što trenutačno nisu od posebnog značaja za potrebe izrade ERP-a. Pozicije o kojima se radi su D.9 Kapitalni transferi, dugovanja, D.91 Porezi na kapital i D.99 Ostali kapitalni transferi, P.53 Nabave dragocjenosti umanjene za prodaje, K.2 Nabave neproizvedene nefinancijske imovine umanjene za prodaje, K.21 Nabave zemljišta i ostale materijalne neproizvedene imovine umanjene za prodaje te K.22 Nabave nematerijalne neproizvedene imovine (prava proizvodnje itd.) umanjene za prodaje u tablici 4. Neke od tih stavki (tj. D.91, K.2, K.21 i K.22) mogu se naknadno bilježiti u ERP.

1.45. Na računu proizvodnje bilježe se transakcije koje se odnose na proces proizvodnje. On obuhvaća output u stupcu „Izvori” i intermedijarnu potrošnju u stupcu „Uporabe”. Dodana vrijednost, tj. izravnavajuća stavka, može se izračunati prije ili nakon potrošnje fiksnog kapitala (bruto ili neto dodana vrijednost). Kako se vrijednost outputa obračunava po bazičnim cijenama, a vrijednost intermedijarne potrošnje po nabavnim cijenama, dodana vrijednost uključuje subvencije umanjene za poreze na proizvode.

1.46. Račun stvaranja dohotka odnosi se na stvaranje dohotka kao rezultat proizvodnog procesa i njegove raspodjele na „rad” kao čimbenik proizvodnje i opću upravu (u obliku poreza i subvencija). Poslovni višak, tj. izravnavajuća stavka predstavlja dohodak koji jedinice stvaraju koristeći svoju proizvodnu imovinu. U slučaju neinkorporiranih poduzeća u sektoru kućanstava, izravnavajuća stavka ovog računa implicitno sadržava element koji odgovara naknadi za rad koji su obavili vlasnik ili članovi njegove obitelji, a koji se ne može razlikovati od dobiti koju on ostvari kao poduzetnik. To se naziva „mješovitim dohotkom” (ESA 95, 8.19.).

1.47. Račun poduzetničkog dohotka omogućuje mjerenje dohotka koji je sličan konceptu tekuće dobiti prije raspodjele i poreza na dohodak, koji se obično koristi u poslovnom računovodstvu.

1.48. Kapitalni račun omogućuje da se utvrdi do koje su mjere nabave nefinancijske imovine, umanjene za prodaje, financirane iz štednje i kapitalnih transfera. On pokazuje razinu kreditiranja ili zaduživanja. Nije moguće izraditi potpun kapitalni račun u poljoprivredi jer, iako se određeni tijekovi mogu jasno pripisati toj industriji, ostale stavke (neto štednja, saldo slijeda tekućih računa) nije moguće izračunati na razini industrije. Međutim, bilježenjem što je moguće većeg broja promjena vrijednosti nefinancijske imovine u industriji (kao rezultat nabave, prodaje i potrošnje fiksnog kapitala) i kapitalnih transfera primljenih u okviru industrije, dobivaju se vrijedne informacije o situaciji u industriji i njenoj bilanci (pored informacija o dohotku stvorenom tijekom proizvodnog procesa).

E. IZVORI PODATAKA I METODE IZRAČUNA ZA POTREBE IZRADE ERP-A

1.49. Jedna od glavnih značajki ERP-a je primjena formule „količina × cijena” kod mjerenja outputa velike većine proizvoda. Ovakav je pristup bio uvjetovan uglavnom teškoćama u izradi poljoprivrednih računa na temelju reprezentativnih uzoraka poslovnih računa.

1.50. Vrednovanje outputa poljoprivrednih kultura obično se može temeljiti na izvorima, tj. procjeni proizvedenih (ubranih) količina koja se zasniva na procjenama površina pod dotičnim poljoprivrednim kulturama i prinosa, ili na uporabi, tj. procjenama kupljenih količina poljoprivrednih proizvoda od strane korisničkih grana gospodarstva, procjeni izvoza umanjenog za uvoz, čemu valja pridodati određene količine koje se koriste za intermedijarnu potrošnju u poljoprivrednoj industriji, promjene u zalihama proizvođača i uporabu za vlastite potrebe (pri čemu većina za vlastitu finalnu potrošnju). Potonji pristup može se pokazati vrlo primjerenim u slučajevima kada je kupce tih poljoprivrednih proizvoda lako identificirati, a ostale četiri sastavnice uporabe su ograničene (npr. proizvodi koji iziskuju prethodnu obradu prije nego što se mogu upotrijebiti, kao što su šećerna repa, duhan itd.). Bez obzira na to, kao potvrda konzistentnosti i pouzdanosti podataka, potrebno je izraditi materijalnu bilancu (proizvodnje i potrošnje).

1.51. Statistički podaci o klanju, izvozu/uvozu živih životinja te o veličini stada, predstavljaju osnovne izvore podataka za mjerenje outputa životinja. Output životinjskih proizvoda (uglavnom mlijeka) općenito se procjenjuje na temelju podataka o njihovoj prodaji korisničkim granama gospodarstva (mljekarama, poduzećima za pakiranje) zbog specifičnih namjena za koje se koriste.

1.52. Detaljniji opis metoda izračuna dan je u poglavlju II.

1.53. Većina intermedijarnih proizvoda u biti se može koristiti samo u poljoprivredi (sjeme i sadni materijal, gnojiva, pesticidi itd.). U tom slučaju, količina kupljene robe u poljoprivredi temelji se na podacima o prodaji onih grana gospodarstva koje su dobavljači tih intermedijarnih proizvoda (po uključivanju vanjske trgovine).

1.54. Međutim, primjena ovog pravila nosi sa sobom i određene rizike. U stvarnosti, razina prodaje koju ostvare proizvođači proizvoda koji se uglavnom koriste u poljoprivredi u obliku intermedijarnih proizvoda ne odgovara nužno količini kupljenih proizvoda iste vrste od strane poljoprivrednog sektora jer se gnojiva, pesticidi itd. mogu kupovati i u druge svrhe (zalihe komercijalnih jedinica, potrošnja drugih jedinica, kao što su javni parkovi, kućanstva itd.).

F. KLASIFIKACIJA

1. Općenito

1.55. ERP-i čine sastavni dio Europskog sustava nacionalnih računa i, shodno tome, za njihovu izradu koristi se Eurostatova opća klasifikacija ekonomskih djelatnosti, NACE Rev. 1. NACE Rev. 1 predstavlja nomenklaturu djelatnosti na četiri razine, koja je sastavljena 1990. Radi se zapravo o reviziji opće industrijske klasifikacije ekonomskih djelatnosti na području Europskih zajednica, tj. NACE, koju je Eurostat prvi put objavio 1970.

1.56. NACE Rev. 1 predstavlja detaljniju verziju ISIC Rev. 3 (7), prilagođenu specifičnim europskim okolnostima. NACE Rev. 1 također je izravno povezana sa statističkom klasifikacijom proizvoda po djelatnostima (CPA) na području Europske ekonomske zajednice, koja se pak temelji na središnjoj klasifikaciji proizvoda UN-a (CPC).

1.57. NACE Rev. 1 je klasifikacija djelatnosti koja se koristi za definiranje industrija u nacionalnim računima. Temelji se na sustavu označivanja koji ima četiri razine, a opisan je u nastavku:

— preliminarna razina, koja sadrži nazive definirane abecednom oznakom i označava „područja”,

— međurazina, koja sadrži nazive definirane abecednom oznakom od dva slova i označava „potpodručja”,

— druga razina, koja sadrži nazive definirane dvoznamenkastom brojčanom oznakom i označava „odjeljke”,

— treća razina, koja sadrži nazive definirane troznamenkastom brojčanom oznakom i označava „skupine”,

— četvrta razina, koja sadrži nazive definirane četveroznamenkastom brojčanom oznakom i označava „razrede”.

1.58. Svaka razina unutar klasifikacije gospodarskih djelatnosti obično se može definirati na temelju svojih karakterističnih dobara ili usluga. Tako se CPA koristi kako bi se detaljno opisale različite gospodarske djelatnosti u poljoprivrednoj industriji uz dodatnu dvoznamenkastu diferencijaciju kojom se postiže detaljnija definicija naziva.

1.59. Industrija odgovara skupini lokalnih JVD-a koji se bave istom ili sličnom gospodarskom djelatnošću. Na najdetaljnijoj razini klasifikacije, industrija obuhvaća sve lokalne JVD-e u istom razredu (četveroznamenkasta oznaka) NACE Rev. 1, a koje se stoga bave istom djelatnošću kao što je definirano u ovoj nomenklaturi (ESA 95, 2.108.). Prema tome, definicija područja poljoprivredne industrije zahtijeva precizno navođenje:

— njenih karakterističnih djelatnosti,

— karakterističnih jedinica ERP-a.

2. Definicija karakterističnih djelatnosti u poljoprivredi

1.60. Poljoprivredna industrija, kako je opisana u ERP-u, odgovara odjeljku 01 u NACE Rev. 1.

1.61. ERP-i predstavljaju prateći račun u kontekstu nacionalnih računa, čiji se osnovni koncepti, načela i pravila temelje na ESA 95. Međutim, ovaj sustav daje samo opći okvir za gospodarstvo u cjelini te ga je potrebno prilagoditi specifičnim potrebama poljoprivrede. Ovi konkretni zahtjevi proizlaze uglavnom iz specifičnih namjena ERP-a, raspoloživosti izvora podataka i posebnog karaktera poljoprivrednih jedinica i njihovih gospodarskih djelatnosti. Specifična priroda pratećih računa zahtijeva sastavljanje popisa karakterističnih poljoprivrednih djelatnosti unutar ERP-a, koja se, naravno, mora temeljiti na NACE Rev. 1.

1.62. Za potrebe izrade nacionalnih računa poljoprivredna industrija definira se kao skup svih jedinica koje se bave, isključivo ili zajedno s drugim sporednim gospodarskim djelatnostima, djelatnostima koje spadaju u odjeljak 01 unutar NACE Rev. 1 „Poljoprivreda, lov i povezane uslužne djelatnosti”. Odjeljak 01 obuhvaća (8):

— skupina 01.1: Uzgoj usjeva, vrtnog i ukrasnog bilja;

— skupina 01.2: Uzgoj stoke, peradi i ostalih životinja;

— skupina 01.3: Uzgoj usjeva i uzgoj stoke, peradi i ostalih životinja (mješovita proizvodnja);

— skupina 01.4: Uslužne djelatnosti u biljnoj proizvodnji i stočarstvu, osim veterinarskih djelatnosti;

— skupina 01.5: Lov, stupičarenje i razmnožavanje divljači, uključujući usluge povezane s njima.

1.63. Popis karakterističnih poljoprivrednih djelatnosti unutar ERP-a podudara se s gore navedenih pet skupina djelatnosti (01.1 do 01.5), ali uz sljedeće razlike:

— uključena je proizvodnja vina i maslinova ulja (koristeći isključivo grožđe i masline uzgojene na istom poljoprivrednom gospodarstvu), biljnih materijala za pletarstvo, uzgoj božićnih drvca, voćaka, vinove loze i ukrasnih stabala u rasadnicima (što spada u odjeljak 02., Šumarstvo),

— isključene su djelatnosti koje se odnose na proizvodnju sjemena, a koje prethode ili slijede fazu umnožavanja sjemena, i određene djelatnosti koje se u NACE Rev. 1 smatraju poljoprivrednim uslugama (tj. upravljanje sustavima za navodnjavanje, projektiranje, sadnju i održavanje vrtova, parkova i zelenih površina za sportske terene i slično, orezivanje stabala i podrezivanje živice; ovdje se uzima u obzir samo ugovorni posao u poljoprivredi).

3. Definicija karakterističnih jedinica u poljoprivredi

1.64. Potrebno je uključiti sve jedinice koje obavljaju karakteristične djelatnosti u poljoprivrednoj industriji unutar ERP-a. Te jedinice obavljaju djelatnosti obuhvaćene u sljedećim skupinama u NACE Rev. 1:

— skupina 01.1: Uzgoj usjeva, povrtnog i ukrasnog bilja — proizvodnja sjemena: samo jedinice koje se bave umnožavanjem sjemena, — proizvodnja vina (maslinova ulja): samo one jedinice koje se bave ovom vrstom proizvodnje iz grožđa (maslina) koje su uzgojile iste te jedinice i skupine proizvođača (tj. zadruge) (9),

— skupina 01.2: Uzgoj stoke,

— skupina 01.3: Uzgoj usjeva i uzgoj stoke (mješovita poljoprivredna proizvodnja),

— skupina 01.4: Uslužne djelatnosti u biljnoj proizvodnji i stočarstvu, isključujući veterinarske djelatnosti — isključujući jedinice koje obavljaju uslužne djelatnosti u poljoprivredi osim ugovornih poslova (tj. jedinice koje upravljaju sustavima za navodnjavanje ili pružaju usluge u vezi s projektiranjem, sadnjom i održavanjem vrtova, parkova i zelenih površina za sportske terene i slično te orezivanje stabala i podrezivanje živice),

— skupina 01.5: Lov, stupičarenje i razmnožavanje divljači, uključujući usluge povezane s njima.

1.65. Popis iz točke 1.64. treba proširiti kako bi obuhvatio jedinice koje se bave proizvodnjom božićnih drvca, voćaka, vinove loze i ukrasnih stabala u rasadnicima te proizvodne jedinice koje se bave uzgojem biljaka za pletarstvo.

1.66. Iz ovog se popisa može vidjeti da su, osim poljoprivrednih gospodarstava, karakteristične jedinice u poljoprivredi: udruženja proizvođača vina i maslinova ulja, kao i specijalizirane jedinice koje obavljaju ugovorne poslove u poljoprivredi (usp. 1.20 i 1.21). Valja upamtiti da jedinice za koje poljoprivredna djelatnost predstavlja samo aktivnost u slobodno vrijeme nisu uključene među karakteristične jedinice u poljoprivredi (usp. 1.24).

4. Napomene u vezi s različitim stavkama

(a) Skupina 01.1: Uzgoj usjeva, vrtnog i ukrasnog bilja

1.67. Skupina 01.1. „Usjevi” predstavlja sustavnu podjelu koja omogućuje klasifikaciju svih djelatnosti biljne proizvodnje u zemljama članicama EU-a, kao i djelatnosti ubiranja ljetine ili plodova (biljaka ili divljeg voća).

1.68. Da bi bila zabilježena, proizvodnja krmnog bilja mora biti dio gospodarske djelatnosti.

1.69. Za razliku od NACE Rev. 1, gdje je proizvodnja stabala u rasadnicima svrstana u šumarstvo, ova djelatnost tretira se kao poljoprivredna djelatnost pod uvjetom da se odnosi na proizvodnju mladih stabala i grmova plodonosnog bilja, vinove loze i ukrasnog grmlja, dok se proizvodnja sadnica šumskog bilja tretira kao djelatnost u šumarstvu ako su sadnice namijenjene proizvodnji šumskog drveća (10). Uzgoj božićnih drvca također se tretira kao poljoprivredna djelatnost ako se stabla uzgajaju u rasadnicima za specifičnu ukrasnu namjenu, međutim, ako su, na primjer, božićna drvca rezultat podrezivanja ili prorjeđivanja šumskih stabala, onda se to smatra šumarskom proizvodnjom.

1.70. U nomenklaturi ERP-a sjeme poljoprivrednog bilja nalazi se na poziciji „Sjemenski materijal”, s izuzetkom sjemena žitarica (uključujući rižu), uljarica, proteinskih usjeva i krumpira, koji su razvrstani u okviru pojedinih sorti žitarica i uljarica te proteinskih usjeva i krumpira (11). Proizvodnja sjemenskog materijala zapravo pokriva nekoliko vrsta proizvodne djelatnosti: ispitivanje (tj. proizvodnja sjemena koje prethodi prvoj generaciji), umnožavanje (koje obavljaju poljoprivredna gospodarstva na temelju ugovora) i certifikacija (tj. klasificiranje i pakiranje od strane specijaliziranih proizvodnih jedinica). Samo se umnožavanje sjemena smatra karakterističnom poljoprivrednom djelatnošću jer se ispitivanja i certifikacija obavljaju na institutima za ispitivanje i proizvodnju i nisu dio tradicionalne poljoprivredne djelatnosti (tj. iskorištavanja prirodnih resursa s ciljem uzgoja biljaka i životinja). Kao rezultat toga, proizvodnja sjemena iskazana u ERP-u odnosi se samo na umnožavanje sjemena. Intermedijarna potrošnja sjemena odnosi se na i. sjeme prve generacije kupljeno s ciljem umnožavanja i ii. certificirano sjeme koje su kupili poljoprivredni proizvođači s ciljem biljne proizvodnje.

1.71. Proizvodnja mošta od grožđa, vina i maslinova ulja: CPA tretira vino i maslinovo ulje kao prehrambene proizvode. NACE Rev. 1 klasificira proizvodnju vina i maslinova ulja unutar potpodručja DA „Poljoprivredno-prehrambena industrija” (Razredi 15.93 „Proizvodnja vina” i 15.41 „Proizvodnja sirovih ulja i masnoća”). Samo je uzgoj grožđa i maslina svrstan unutar poljoprivrede (Razred 01.13 „Uzgoj voća, orašastog voća i sl., kultura za pripremanje napitaka i začina”). Međutim, prema konvenciji prihvaćenoj u NACE Rev. 1, kada se vino (maslinovo ulje) proizvodi od grožđa (maslina) koje je uzgojila ista jedinica za proizvodnju, ta djelatnost onda spada u poljoprivredu (Razred 01.13). Zahvaljujući ovoj konvenciji nije potrebno činiti razliku između jedinice koja uzgaja grožđe i jedinice koja proizvodi vino. Kao rezultat toga, svo vino (maslinovo ulje) proizvedeno od grožđa (maslina) uzgojenog na istom poljoprivrednom gospodarstvu čini dio karakteristične poljoprivredne djelatnosti.

1.72. Proizvodnja vina od strane jedinica koje su usko povezane s poljoprivrednim gospodarstvima također se tretira kao karakteristična poljoprivredna djelatnost pri izradi ERP-a. Jedinice usko povezane s poljoprivrednim gospodarstvima obuhvaćaju skupine proizvođača (npr. vinogradarske zadruge). Njihovo uključivanje u poljoprivrednu industriju nameće se kao posljedica prirode tih organizacija koje, povijesno gledajući, predstavljaju „produžetak” poljoprivrednih gospodarstava (radi zajedničke proizvodnje i plasmana proizvoda) i obično su u njihovom vlasništvu. Nasuprot tomu, proizvodnja vina (maslinova ulja) od strane poljoprivredno-prehrambenih poduzeća isključena je iz ERP-a (jer je ona po svojoj prirodi industrijska).

1.73. Proizvodnja mošta od grožđa nalazi se, zajedno s proizvodnjom vina, na popisu karakterističnih poljoprivrednih djelatnosti jer se mošt od grožđa može prodati ili izvesti u sirovu stanju ili dodati zalihama prije prodaje ili izvoza, bilo radi potrošnje ili radi prerade u vino u kasnijem izvještajnom razdoblju.

1.74. Budući da vino, maslinovo ulje i mošt od grožđa (potonji samo u slučaju ako nije prerađen u vino tijekom izvještajnog razdoblja) nastaju u procesu poljoprivredne proizvodnje kroz preradu grožđa i maslina uzgojenih od iste jedinice, niti grožđe uzgojeno za proizvodnju mošta i vina, niti masline namijenjene proizvodnji maslinova ulja (tj. bazični proizvodi) ne bi trebali biti uključeni u output. Oni se tretiraju kao unutarjedinična potrošnja koja se ne mjeri kao output industrije (usp. 2.052.). Mošt od grožđa koji nije prerađen u vino tijekom izvještajnog razdoblja trebao bi biti uključen u output tog razdoblja. Tijekom razdoblja vinifikacije trebao bi biti bilježen kao intermedijarna potrošnja (potrošnja unutar industrije) kao protustavka odgovarajućem smanjenju zaliha. Vino nastalo kao rezultat prerade mošta trebalo bi bilježiti kao sastavnicu outputa.

1.75. Nasadi (npr. vinogradi, voćnjaci) predstavljaju fiksna kapitalna dobra, a njihovo podizanje mora se bilježiti kao output. Podizanje nasada za vlastiti račun predstavlja „fiksna kapitalna dobra proizvedena za vlastiti račun”. Kada nasade podižu specijalizirane jedinice na ugovornoj osnovi, odgovarajuća vrijednost smatra se „prodajom”.

(b) Skupina 01.2: Uzgoj stoke, peradi i ostalih životinja

1.76. Kao i djelatnosti uzgoja poljoprivrednih kultura (usp. 1.67.), ova skupina predstavlja sustavnu podjelu sve stoke, kao i svih proizvoda životinjskog podrijetla proizvedenih na području zemalja članica EU-a.

1.77. U okviru CPA, jaja za nasad klasificirana su zajedno s jajima u jednu potkategoriju. Međutim, ona se obično tretiraju u ERP-u kao output poluproizvoda peradarske proizvodnje (12).

1.78. Konjogojstvo je karakteristična djelatnost u okviru ERP-a bez obzira na to koja je konačna namjena životinje (uzgoj, proizvodnja mesa ili parenje). Međutim, valja napomenuti da se vođenje staja za trkaće konje i škole jahanja ne smatraju karakterističnom poljoprivrednom djelatnošću (one su rekreacijska, kulturna i sportska djelatnost: odjeljak 92) (usp. 2.210.). Zbog toga dohodak koji poljoprivrednici ostvare iz takvih djelatnosti mora biti isključen iz ERP-a. Osim toga, držanje trkaćih ili jahaćih konja koji nisu dio procesa poljoprivredne proizvodnje isključeno je iz ERP-a. Sličan se tretman primjenjuje na bikove koji se uzgajaju za borbe s bikovima.

1.79. Nusproizvodi (13) koji nastaju automatski proizvodnjom određenih poljoprivrednih proizvoda ne bilježe se na ekonomskim računima na istoj poziciji kao i sam taj proizvod. Oni se pojavljuju odvojeno na kraju svake skupine proizvodnih djelatnosti, podijeljeni prema vrstama. U biljnoj proizvodnji primjeri su slama, listovi repe, listovi kupusa, mahune graška i graha itd.; kod vinifikacije to su talog i vinski kamen; kod proizvodnje maslinova ulja, to je otpad, kao na primjer uljane pogače; u slučaju stočarske proizvodnje, to su koža, dlaka i krzno mrtve divljači te vosak, gnoj i gnojovka. Općenito govoreći, nijedan od ovih proizvoda nije osnovni cilj proizvodnje, što objašnjava činjenicu da su statistički podaci o njima vrlo rijetko pouzdani. U poljoprivredi ti se proizvodi uglavnom koriste kao hrana za životinje ili sredstva za poboljšanje tla. Ponekad se, međutim, ti nusproizvodi prodaju drugim sektorima gospodarstva, a u tom bi slučaju vrijednost outputa trebala biti iskazana u ERP-u.

(c) Skupina 01.4: Uslužne djelatnosti u biljnoj proizvodnji i stočarstvu, isključujući veterinarske djelatnosti

1.80. Djelatnosti u skupini 01.4 mogu se podijeliti u dvije kategorije:

— poljoprivredne usluge u obliku ugovornog posla u fazi proizvodnje (tj. poljoprivredni ugovorni posao),

— „ostale” poljoprivredne usluge (upravljanje sustavima za navodnjavanje; projektiranje, sadnja i održavanje vrtova, parkova i zelenih površina za sportske terene i sl.; orezivanje stabala i podrezivanje živice itd.).

1.81. Uslužne poljoprivredne djelatnosti u drugoj kategoriji ne tretiraju se kao karakteristične djelatnosti za potrebe izrade ERP-a (iako se bilježe na poljoprivrednim računima u okviru nacionalnih računa) jer se ne radi o tradicionalnim ili tipičnim poljoprivrednim djelatnostima. Međutim, moguće ih je bilježiti kao nerazdvojive nepoljoprivredne sporedne djelatnosti (u smislu ERP-a). Tradicionalni pristup, prema kojem se poljoprivreda definira kao obrađivanje tla, uključuje, u širem smislu, sve radove čija je svrha uporaba i iskorištavanje prirodnih resursa za biljnu i stočarsku proizvodnju od koristi za čovjeka. Usprkos njihovoj sve većoj ekonomskoj važnosti, smatralo se da bi uzimanje u obzir usluga koje se odnose na prirodni okoliš dovelo do neprihvatljivog širenja gore opisanog tradicionalnog pristupa.

Ugovorni posao u poljoprivredi

1.82. U sklopu procesa ekonomske specijalizacije poljoprivredna gospodarstva i poljoprivredna kućanstva odavno su prestali obavljati određene funkcije koje su preuzele specijalizirane struke sa svojim vlastitim proizvodnim jedinicama, a čiji je broj u porastu. Ova podjela funkcija uglavnom se odnosi na preradu poljoprivrednih proizvoda (klanje životinja i prerada mesa, mljevenje žitarica, proizvodnja kruha, maslaca i sira te dorada sjemena u novim sektorima) i, u kasnijoj fazi, određene tržišne transakcije. To je naročito izraženo u kontekstu većih strukturnih promjena koje utječu na poljoprivredu, sve veće uporabe velikih strojeva i poljoprivrednih djelatnosti koje daju izravan doprinos biljnoj proizvodnji i stočarstvu, a čije se obavljanje sve više povjerava specijaliziranim jedinicama.

1.83. Među ovim djelatnostima značajne su gnojidba, kalcifikacija, oranje, sijanje, plijevljenje korova, suzbijanje štetnika, zaštita bilja, košenje trave za sijeno, vršidba i šišanje ovaca.

1.84. Karakteristična osobina svih ovih djelatnosti jest da su one općenito potrebne kao dio procesa proizvodnje poljoprivrednih proizvoda i da su povezane s proizvodnjom tih proizvoda.

1.85. Djelatnosti koje nisu izravno povezane s proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda, tj. koje se ne obavljaju u fazi poljoprivredne proizvodnje (prijevoz za treće osobe i isporuka mlijeka mljekarama primjeri su nepoljoprivredne djelatnosti koja predstavlja dio neke druge djelatnosti) ne bi se trebale iskazivati u ERP-u (osim ako se radi o djelatnostima koje su neodvojive od osnovne poljoprivredne djelatnosti; usp. 1.12.).

1.86. Valja imati na umu da se ova klasifikacija primjenjuje samo ako se te djelatnosti obavljaju isključivo za račun specijaliziranih jedinica. Ako, s druge strane, poljoprivrednik unajmi strojeve bez osoba koje bi njima upravljale, odnosno samo s nekim od osoba koje su potrebne da bi njima upravljale, pri čemu poljoprivrednik nastavlja obavljati djelatnost kao takvu, ali uz pomoć strojeva, ova djelatnost spada u odjeljak 71 NACE Rev. 1. Ovakva se situacija javlja uglavnom kod jednostavnih strojeva koji iziskuju relativno malo popravaka, i to uglavnom u vršnim razdobljima, kada vlada najveća potražnja za strojevima (usp. 1.23.).

1.87. Ugovorni posao koji se obavlja u fazi poljoprivredne proizvodnje uglavnom obuhvaća uporabu skupih strojeva i opreme. Taj posao mogu obavljati:

(a) specijalizirani izvođači za koje su to osnovne djelatnosti (izvođači u punom smislu);

(b) poljoprivredna gospodarstva. Ugovorni posao koji obavljaju nositelji/upravitelji obično se javlja u sljedećim oblicima: — što se tiče dopunskog prihoda poljoprivrednika, najfleksibilniji oblik je povremeno pružanje pomoći susjedima. Ova kategorija uključuje također osiguravanje smještaja za stoku i, uglavnom kod svinja i peradi, uzgoj uz naknadu (naročito tov). Smještaj se može pružati za stoku u vlasništvu nekog drugog poljoprivrednika, odnosno stoka može biti vlasništvo nekog industrijskog poduzeća, obično dobavljača (npr. proizvođač i/ili trgovac krmnim biljem) ili kupca (npr. klaonica), — u obliku manje-više samostalnog strojnog parka koji predstavlja sustavni oblik uzajamne pomoći među susjedima. Visoka cijena strojeva i niska stopa njihove iskorištenosti na jednom poljoprivrednom gospodarstvu navodi one koji imaju takve strojeve da stvore strojni park koji stoji na raspolaganju ostalim poljoprivrednim gospodarstvima zajedno s potrebnim osobljem. U sve većoj mjeri poljoprivrednici stvaraju svoj glavni poljoprivredni dohodak iz ugovornih poslova za račun osoba kojima je poljoprivreda samo sporedna djelatnost, odnosno koji su u nekim slučajevima samo vlasnici zemljišta, — zadruge specijalizirane za najam poljoprivrednih strojeva i opreme (14). Radi se o velikim zadrugama koje zapošljavaju radnike; predstavljaju specijalizirane izvođače;

(c) poduzeća uključena u kasniju fazu proizvodnje koja ubiru voće ili povrće, a zatim ga sama prerađuju (npr. tvornice za konzerviranje graška na temelju ugovora);

(d) poduzeća uključena u prethodnu fazu proizvodnje. Ona obuhvaćaju trgovce poljoprivrednim strojevima koji obavljaju ugovorni posao. Iako se drugi slučajevi, sa stajališta ERP-a, mogu činiti vrlo nevjerojatnima, teoretski je moguće da proizvođač pesticida sam primjenjuje proizvod. Međutim, ako se to čini uz primjenu najsuvremenijih tehnika, ne mora se nužno raditi o ugovornom poslu u fazi poljoprivredne proizvodnje, a naročito ne ako taj posao nije redovita djelatnost poljoprivrednika (npr. prskanje štetnika iz zraka).

1.88. U slučajevima kada je potrebno odlučiti da li se neka djelatnost treba tretirati kao ugovorni posao (tj. posao koji bi u kontekstu procesa poljoprivredne proizvodnje normalno obavljala sama poljoprivredna gospodarstva), valja imati na umu da nije bitna samo priroda djelatnosti, već i specifičan kontekst u kojem se ona obavlja, tj. važan je „proces poljoprivredne proizvodnje”.

1.89. Stočarska proizvodnja koja se obavlja na poljoprivrednim gospodarstvima uz nagradu (osiguravanje zemljišta za stoku) smatra se ugovornim poslom u poljoprivredi budući da je dio procesa poljoprivredne proizvodnje. Ova stavka, međutim, ne obuhvaća privatni uzgoj i brigu o jahaćim konjima budući da te djelatnosti ne predstavljaju proizvodnju dobara, već se radi o stvarnim uslugama u smislu ESA 95 (područje O NACE Rev. 1). Po istom načelu, poslovi u vezi s podizanjem i održavanjem parkova, vrtova, golf igrališta i nasada uz cestu ne smiju se tretirati kao proces poljoprivredne proizvodnje.

1.90. Vrsta naknade koja se isplaćuje osobama koje obavljaju ugovorni posao nije važna. To ni u kom slučaju ne mora biti fiksna naknada (tj. plaća u strogom smislu te riječi); naknada može biti i u obliku sudjelovanja u dobiti ili u mješovitom obliku (na primjer, stočar koji se bavi tovom teladi dobiva naknadu u fiksnom iznosu za svaku životinju i udio u neto dobiti). Naknada može također biti u obliku određenog udjela u outputu.

1.91. Bez obzira na to, posao moraju uvijek obavljati neovisna poduzeća; posao koji obavljaju plaćeni radnici na poljoprivrednom gospodarstvu ne spada u ovu kategoriju. Sa stajališta poljoprivrednog gospodarstva, naknada za takav rad (na primjer, rad koji obavlja plaćeni pastir) smatra se troškom plaće i pojavljuje se na poziciji „naknade zaposlenima”. Nasuprot tomu, posao koji je obavilo poduzeće koje je na temelju ugovora obavilo mužnju za druga poljoprivredna gospodarstva bilježi se u ERP-u i kao output (prodaja usluga), sa stajališta izvođača, i kao intermedijarna potrošnja (kupnja usluga), sa stajališta poljoprivrednoga gospodarstva.

(d) Skupina 01.5: Lov, stupičarenje i razmnožavanje divljači, uključujući usluge povezane s njima

1.92. Ova skupina djelatnosti obuhvaća sljedeće djelatnosti: i. lov i stupičarenje životinja za hranu, zbog njihova krzna ili kože, za potrebe istraživanja, držanja u zoološkim vrtovima ili kao kućnih ljubimaca; ii. proizvodnju krznarija, koža gmazova ili ptica kao rezultat lova ili stupičarenja; iii. obnavljanje fonda divljači; iv. usluge s ciljem promoviranja lova i stupičarenja u komercijalne svrhe. Valja napomenuti da proizvodnja kože iz klaonica i lov koji se obavlja kao sportska djelatnost nisu uključeni u karakteristične poljoprivredne industrije. Osim toga, skupina „lov” ne uključuje uzgoj divljači na poljoprivrednim gospodarstvima, što bi trebalo bilježiti kao dio razreda „Uzgoj drugih živih životinja”.

5. Razlika između poljoprivredne industrije za potrebe izrade ERP-a i poljoprivredne grane u kontekstu nacionalnih računa

1.93. Poljoprivredna industrija, kako je definirana u točkama 1.62 do 1.66 za potrebe izrade ERP-a, razlikuje se u nekim aspektima od definicije grane za potrebe izrade nacionalnih računa. Razlike se odnose kako na definiciju karakterističnih djelatnosti, tako i na definiciju karakterističnih jedinica. Mogu se sažeti na sljedeći način:

Poljoprivredna industrija za potrebe ERP-a = poljoprivredna grana za potrebe nacionalnih računa + jedinice koje se bave proizvodnjom vina i maslinova ulja (udruženja proizvođača, zadruge itd.) + proizvodne jedinice koje se bave proizvodnjom materijala za pletarstvo + proizvodne jedinice koje se bave uzgojem božićnih drvca, voćaka, vinove loze i ukrasnog drveća u rasadnicima – jedinice koje se bave proizvodnjom sjemena (za istraživanja ili certifikaciju) – proizvodne jedinice koje se bave pružanjem srodnih poljoprivrednih usluga osim poljoprivrednog ugovornog posla (tj. upravljanje sustavima za navodnjavanje, planiranje, sadnju i održavanje vrtova, parkova i zelenih površina za sportske terene i slično; orezivanje drveća i podrezivanje živica) – jedinice za koje poljoprivredna djelatnost predstavlja samo aktivnost u slobodno vrijeme

II. TRANSAKCIJE PROIZVODIMA

2.001. Transakcije proizvodima prikazuju račun o podrijetlu i uporabi proizvoda. Proizvodi su robe i usluge nastali unutar granica proizvodnje. Glavne kategorije transakcija proizvodima definirane u ESA 95 su: output, intermedijarna potrošnja, izdaci za finalnu potrošnju, stvarna finalna potrošnja, bruto investicije u fiksni kapital, izvoz roba i usluga te uvoz roba i usluga.

2.002. Kako je navedeno u točkama 1.40. i 1.41., kod izrade ERP-a uzimaju se u obzir samo output, intermedijarna potrošnja i bruto investicije u fiksni kapital. Output se bilježi kao izvor, a intermedijarna potrošnja kao uporaba na računu proizvodnje. Bruto investicije u fiksni kapital bilježe se kao uporaba (promjena u imovini) na kapitalnom računu.

A. OPĆA PRAVILA

1. Izvještajno razdoblje

2.003. Za potrebe izrade ERP-a izvještajnim razdobljem smatra se kalendarska godina.

2. Jedinice

(a) Količine

2.004. Količine treba općenito iskazati u 1 000 t (10 000 hl za mošt od grožđa i vino) s jednim decimalnim mjestom. Za životinje se koristi živa vaga.

(b) Cijene

2.005. Cijene u ERP-u trebaju biti iskazane po toni (po hl za vino i mošt od grožđa).

2.006. Cijene u ERP-u trebaju biti iskazane ili kao najbliži cijeli broj ili u točnom iznosu s jednim ili dva decimalna mjesta, ovisno o statističkoj pouzdanosti raspoloživih podataka o cijenama.

(c) Vrijednosti

2.007. Vrijednosti trebaju biti iskazane u milijunima jedinica nacionalne valute.

3. Vrijeme bilježenja

2.008. ESA 95 (1.57.) bilježi tijekove (naročito transakcije proizvodima i transakcije raspodjele) po obračunskom načelu, drugim riječima, u trenutku kada ekonomska vrijednost, dugovanje ili potraživanje nastaje, odnosno kada je transformirano, stornirano ili prestane postojati, a ne u trenutku kada je zapravo obavljeno plaćanje.

(a) Output

2.009. Vrijednost outputa se obračunava i bilježi u trenutku njegova nastanka. Stoga se mora zabilježiti u trenutku kad je proizveden, a ne kad ga je kupac platio.

2.010. U okviru ESA 95, proizvodnja se smatra kontinuiranim procesom u kojem se roba i usluge pretvaraju u drugu robu i usluge. Ovisno o proizvodima, ovaj se proces može odvijati tijekom različitih razdoblja, a ta razdoblja mogu biti duža od računovodstvenog razdoblja. Kao rezultat ovakve karakterizacije proizvodnje i primjene obračunskog načela, output se bilježi kao nedovršena proizvodnja. Prema tomu, sukladno ESA 95 (3.58.), output poljoprivrednih proizvoda valja bilježiti kao da se kontinuirano proizvodi tijekom cijelog razdoblja proizvodnje (a ne jednostavno u trenutku skupljanja uroda, odnosno klanja životinja). Uzgoj usjeva, ribljeg fonda ili životinja namijenjenih ljudskoj potrošnji treba tretirati kao zalihe nedovršene proizvodnje tijekom procesa proizvodnje, odnosno pretvoriti u zalihe gotovih proizvoda u trenutku kad je proces dovršen.

2.011. Bilježenje outputa kao nedovršene proizvodnje poželjno je i potrebno za ekonomsku analizu kada se proces proizvodnje odvija tijekom razdoblja koje je duže od računovodstvenog razdoblja. To omogućuje konzistentnost između bilježenja troškova i outputa kako bi se dobili vjerodostojni podaci o dodanoj vrijednosti. Budući da se ERP-i temelje na kalendarskoj godini, može se pretpostaviti da se bilježenje u vidu nedovršene proizvodnje odnosi samo na one proizvode čiji proces proizvodnje nije završen na kraju kalendarske godine (ali također i u slučajevima kada se opća razina cijena brzo mijenja tijekom računovodstvenog razdoblja) (15).

2.012. Međutim, kod poljoprivrednih proizvoda čiji je proizvodni ciklus kraći od računovodstvenog razdoblja bilo bi nepotrebno bilježiti output kao nedovršenu proizvodnju. Bilježenje outputa u fazi gotovog proizvoda, tj. ubiranja ljetine ili plodova (za biljnu proizvodnju) u stvari osigurava odgovarajuću razinu konzistencije između outputa i proizvodnih troškova. Ovakva je situacija s većinom outputa poljoprivrednih proizvoda čiji je proizvodni ciklus kraći od godine dana. Također nije potrebno bilježiti kao nedovršenu proizvodnju uzgoj poljoprivrednih kultura čiji je proizvodni ciklus kratak, ali prelazi u drugu kalendarsku godinu (usp. 2.172.). U ovim slučajevima, uzgoj usjeva ne smatra se zalihama nedovršene proizvodnje.

2.013. U praksi, metoda bilježenja proizvoda u vidu nedovršene proizvodnje odnosi se samo na proizvode koji imaju dug proizvodni ciklus. Ti proizvodi obuhvaćaju naročito stoku, poljoprivredne proizvode kao što su vino (čije starenje čini sastavni dio procesa proizvodnje) i nasade. Uobičajeno kretanje cijena u Europskoj uniji zapravo je relativno stabilno, pa stoga ne bi trebalo biti razlog za bilježenje određenih proizvoda u vidu nedovršene proizvodnje (iako se to može dogoditi u izuzetnim slučajevima, usp. 2.172.).

2.014. Kada su proizvodi s dugim ciklusom proizvodnje, a koji su bili bilježeni kao nedovršena proizvodnja, ubrani (poljoprivredne kulture) ili zaklani (životinje), proizvodni proces je dovršen, a nedovršena proizvodnja pretvara se u zalihe gotovih proizvoda spremnih za prodaju ili uporabu u neke druge svrhe. Vrijednost koju svake godine tijekom proizvodnog procesa treba bilježiti kao output u okviru nedovršene proizvodnje može se izračunati tako da se vrijednost gotovog proizvoda raspodjeli po razdobljima razmjerno troškovima koji su nastali tijekom svakog razdoblja (SNA 93, 6.96.).

2.015. Životinje: uzgoj životinja obično zahtijeva određeno vrijeme koje se vjerojatno proteže kroz nekoliko računovodstvenih razdoblja prije nego što je proces dovršen. Od trenutka rođenja moguće je, a i poželjno, zabilježiti stavku za svaku fazu uzgoja, tj. za svaku starosnu skupinu pojedinih životinja (međutim, dio uzgoja koji prethodi rođenju ne može se bilježiti jer on ne može biti izoliran od usluga korištenih u uzgoju roditeljske životinje).

2.016. Proizvodni proces kod životinja za vuču formalno je dovršen u trenutku njihova rođenja; od tog trenutka, one se bilježe kao kapitalna imovina. Naravno, životinje tada još nisu spremne za uporabu kojoj su namijenjene, ali razlike među pojedinim vrstama takve su da bi odabir bilo koje određene starosne dobi za sve slučajeve bio potpuno proizvoljan. Trenutak rođenja odabran je iz praktičnih razloga, posebno stoga što je u toj fazi već određena kasnija uporaba životinja.

2.017. To nije uvijek slučaj s govedima, svinjama, ovcama i ostalom stokom koja se može uzgajati radi rasploda ili klanja. Kada je moguće razlikovati mlade životinje s obzirom na njihovu uporabu u budućnosti, životinje koje se namjeravaju koristiti kao čimbenici proizvodnje trebaju biti bilježene kao bruto investicije u fiksni kapital od samog njihova rođenja (bruto investicije u fiksni kapital za vlastiti račun, tj. smatraju se nedovršenom proizvodnjom, a njihov prirast bilježi se kao output, usp. ESA 95, 3.112.). Inače, životinje se uključuju u zalihe nedovršene proizvodnje dok ne odrastu i počnu se koristiti kao faktori proizvodnje (npr. mliječne krave, životinje za rasplod ili drugu korisnu namjenu, kao što je proizvodnja vune). Tada se bilježe kao fiksni kapital. Životinje koje su uklonjene iz uzgojnih stada prije klanja također je potrebno bilježiti kao zalihe, a ne kapitalnu imovinu.

2.018. Proizvodnja pilića tretira se na poseban način ako traje tijekom dvaju izvještajnih razdoblja. Jaja iz kojih se u inkubatoru izliježu pilići na kraju razdoblja smatraju se outputom pilića i bilježe se u ERP-u kao output peradi (kao nedovršena proizvodnja) (usp. 2.048.).

2.019. Vino: output treba bilježiti kao nedovršenu proizvodnju jer njegovo starenje predstavlja dio procesa proizvodnje i može potrajati tijekom nekoliko računovodstvenih razdoblja. Slično tomu, fermentirajući mošt od grožđa koji, iako više nije sirovi mošt još nije vino, tretira se na kraju računovodstvenog razdoblja na isti način kao i jaja na nasadu u inkubatorima, te se iskazuje u ERP-u kao vino u vidu nedovršene proizvodnje.

2.020. Imovina uzgojena u nasadima: roba namijenjena bruto investicijama u fiksni kapital za vlastiti račun (osim stoke), kao što su nasadi koji donose višekratni urod, treba bilježiti kao bruto investicije u fiksni kapital u trenutku proizvodnje imovine o kojoj se radi.

(b) Intermedijarna potrošnja

2.021. Robu i usluge treba bilježiti u trenutku njihova ulaska u proizvodni proces, tj. u trenutku kad su stvarno potrošeni, a ne kad su kupljeni ili uskladišteni.

2.022. Potrošnja robe tijekom određenog izvještajnog razdoblja u praksi odgovara kupnjama ili stjecanjima robe uvećano za zalihe na početku razdoblja, a umanjeno za stanje zaliha na kraju razdoblja (16).

2.023. Usluge se bilježe u trenutku kupnje. Budući da usluge nije moguće uskladištiti, trenutak kupnje je ujedno i trenutak potrošnje.

2.024. Sljedeće usluge predstavljaju izuzetak od pravila:

— usluge povezane s kupnjom roba, kao što su trgovačke i prijevozničke usluge, bilježe se kao intermedijarna potrošnja u trenutku kad je dotična roba potrošena (usp. 2.111.),

— usluge koje se smatraju trajnima, kao što su osiguravajuće usluge. One se bilježe na kraju izvještajnog razdoblja proporcionalno preostalom dijelu plaćanja za dotičnu godinu, odnosno dio godine. U skladu s tim, zabilježeni iznosi ne moraju nužno odgovarati iznosima plaćenih premija tijekom dotičnog razdoblja.

(c) Bruto investicije u fiksni kapital

2.025. Bruto investicije u fiksni kapital bilježe se u trenutku prijenosa prava vlasništva nad predmetnom dugotrajnom imovinom na jedinicu koja je namjerava koristiti u proizvodne svrhe. Međutim, postoje dvije iznimke od ovog načela: prvo, imovina kupljena kroz financijski leasing bilježi se kao da je korisnik postao vlasnik u trenutku kad mu je imovina stavljena na raspolaganje (usp. 2.122.). Drugo, investicije u fiksni kapital za vlastiti račun bilježe se u trenutku proizvodnje dotične imovine (s izuzetkom goveda, svinja, ovaca i druge stoke čija uporaba u budućnosti ne može biti jasno definirana budući da te životinje čine dio zaliha nedovršene proizvodnje, usp. 2.017.).

2.026. Sukladno tomu, u slučaju podizanja voćnjaka i vinograda (fiksna kapitalna dobra proizvedena za vlastiti račun), ako sav potreban posao nije obavljen do kraja računovodstvenog razdoblja, vrijednost materijala utrošenih i usluga pruženih tijekom izvještajne godine bilježi se kao bruto investicije u fiksni kapital na kraju razdoblja.

2.027. Kupnje i prodaje zemljišta, kao i s time povezani troškovi, bilježe se u trenutku prijenosa prava vlasništva. Međutim, neto vrijednost kupljenog zemljišta nije uključena u bruto investicije u fiksni kapital jer zemljište spada u neproizvedenu imovinu. Neto vrijednost kupljenog zemljišta (kao i ostale neproizvedene materijalne imovine) bilježi se na kapitalnom računu (račun nabave nefinancijske imovine).

(d) Promjene u stanju zaliha

2.028. Promjene u stanju zaliha predstavljaju razliku između robe koja ulazi i robe koja je povučena iz zaliha tijekom izvještajnog razdoblja.

2.029. Roba koja ulazi u zalihe je roba namijenjena kasnijoj potrošnji tijekom proizvodnog procesa (zalihe inputa), u kojem slučaju se ona bilježi u trenutku prijenosa prava vlasništva, ili se radi o robi proizvedenoj u samoj industriji u svrhu njene uporabe u budućnosti, npr. prodajom ili prijenosom u fiksni kapital jedinice (zalihe outputa), u kojem slučaju se ona bilježi kao zalihe u trenutku dovršetka proizvodnje.

2.030. U slučaju nedovršenih proizvoda proizvedenih u samoj industriji (koji se bilježe kao nedovršena proizvodnja), vrijednost materijala utrošenih i usluga pruženih tijekom izvještajnog razdoblja također se bilježi kao zalihe na kraju tog razdoblja (s izuzetkom rastućih kultura s kratkim proizvodnim ciklusom, usp. 2.012.; kao rezultat toga, dio materijala utrošenih i usluga pruženih tijekom izvještajnog razdoblja bit će potrošeni bez odgovarajućeg povećanja vrijednosti zaliha).

2.031. Roba povučena iz zaliha predstavlja, u slučaju zaliha inputa, robu koja je ušla u proizvodni proces ili, u slučaju zaliha outputa, robu koja napušta industriju da bi bila prodana ili da bi poslužila nekoj drugoj namjeni. U prvom slučaju, vrijednost robe odbija se od vrijednosti zaliha industrije u trenutku njene stvarne intermedijarne potrošnje u proizvodnom procesu; u drugom slučaju, vrijednost robe odbija se od vrijednosti zaliha u trenutku njene prodaje ili druge uporabe.

B. OUTPUT

(usp. ESA 95, 3.07 do 3.58)

1. Opće napomene o konceptima outputa u ESA 95 i ERP

2.032. U ESA 95 pojam „proizvodnja” označava proces, a pojam „output” označava robe i usluge koje su rezultat tog procesa; važno je imati na umu ovu razliku. Prema ESA 95 (3.14.), output obuhvaća sve proizvode proizvedene tijekom računovodstvenog razdoblja.

2.033. U skladu s ESA 95, output uključuje također i. robu i usluge koje jedan lokalni JVD isporuči drugom lokalnom JVD-u unutar iste institucionalne jedinice, ii. robu koju je proizveo jedan lokalni JVD, a koja se još uvijek nalazi na zalihama na kraju onog računovodstvenog razdoblja u kojem je proizvedena, bez obzira za koju je naknadnu uporabu namijenjena. Međutim, roba ili usluge koje isti lokalni JVD proizvede i potroši tijekom istog računovodstvenog razdoblja ne bilježe se odvojeno. Stoga se one ne bilježe ni kao output, ni kao intermedijarna potrošnja jedinice.

2.034. Pojam outputa koji se koristi u ERP-u, a koji je povezan s pojmom „ukupnog outputa”, temelji se na prilagodbi ESA 95 budući da se neke poljoprivredne robe i usluge proizvedene i potrošene tijekom istog računovodstvenog razdoblja u okviru iste poljoprivredne jedinice bilježe kao output cjelokupne poljoprivredne djelatnosti. Kriteriji za određivanje roba i usluga u svrhu uključenja u output poljoprivredne industrije navedeni su u točki 2.055. Razliku između ESA 95 i metode koja se koristi pri izradi ERP-a predstavljaju ovi elementi potrošnje unutar jedinice čija se vrijednost uključuje i u output i u intermedijarnu potrošnju. Uslijed toga, dodana vrijednost ostaje identična bez obzira na to koja se metoda koristi.

2.035. Kao što je spomenuto u točki 1.34., ova modifikacija ESA pravila temelji se na specifičnoj prirodi poljoprivredne djelatnosti i poljoprivrednog gospodarstva (kao lokalnog JVD-a). Osim toga, ona omogućuje:

— bolju ekonomsku analizu računa u poljoprivredi, a posebno definiranje tehničkih koeficijenata i stopa dodane vrijednosti (tj. omjera outputa i intermedijarne potrošnje),

— bolju usporedbu tehničkih koeficijenata i stopa dodane vrijednosti između podgrana gospodarske djelatnosti i država. U stvarnosti, output potrošen u okviru jedinice uglavnom je ograničen na nekoliko specifičnih proizvoda (kao što su žitarice, proteinski proizvodi i uljarice, krmno bilje i mlijeko za hranidbu stoke), a stope potrošnje unutar jedinice značajno variraju ovisno o gospodarskoj grani i državi,

— veću konzistenciju između računa proizvodnje, računa stvaranja dohotka i računa poduzetničkog dohotka; neophodna konzistencija između transakcija koje uključuju proizvode (output, intermedijarna potrošnja itd.) i transakcija raspodjele (plaće i nadnice radnika, subvencije, porezi, najamnine/zakupnine, kamata itd.) povećana je nakon reforme zajedničke poljoprivredne politike 1992. jer subvencije (od kojih se neke odnose na proizvode namijenjene potrošnji unutar određene gospodarske grane) trenutačno igraju važnu ulogu u stvaranju i povećanju dohotka od poljoprivrede.

2.036. Iako nije predloženo u ESA 95, pravilo koje se primjenjuje u izradi ERP-a predviđeno je u SNA (usp. SNA 93, Prilog I. 15) zbog posebnih značajki poljoprivrede, kao i u metodološkom priručniku FAO-a (17). Napokon, ono omogućava da se u velikoj mjeri smanji razlika između mjerenja outputa koja proizlazi iz izbora bazične jedinice (lokalni JVD ili jedinica homogene proizvodnje).

2. Output poljoprivredne industrije: količine

2.037. Kod izrade ERP-a output se postupno dijeli prema količini.

Shematski prikaz izvora i uporaba poljoprivrednih proizvoda

2.038. Polazna točka za ovaj postupni izračun je:

— bruto output (1q) ili

— iskoristivi output (3q),

ovisno o tomu uključuju li izvještajni podaci o urodu gubitke na polju, prilikom žetve/berbe i na poljoprivrednom gospodarstvu ili ne.

(a) Bruto output

Bruto output: (1q)

2.039. Ovo je polazna točka za zemlje čiji službeni statistički podaci o urodu uključuju gubitke. U skladu s konceptom industrije, potrebno je mjeriti sve proizvode poljoprivrednih djelatnosti koje obavljaju poljoprivredne jedinice u okviru industrije (kao što je navedeno u točkama 1.62. i 1.63.). Sukladno konvenciji prihvaćenoj u točki 1.31. (da ne postoji output sporednih poljoprivrednih djelatnosti koje obavljaju nepoljoprivredne jedinice jer se smatra da su sve poljoprivredne djelatnosti odvojive i stoga predstavljaju glavnu djelatnost svog vlastitog lokalnog JVD-a), treba bilježiti sav poljoprivredni output osim onog koji su proizvele jedinice za koje poljoprivredna djelatnost predstavlja samo aktivnost u slobodno vrijeme (usp. 1.24.).

(b) Gubici

Gubici: (2q)

2.040. Ova se stavka odnosi na uzastopne gubitke robe na zalihi (usp. 2.041.). Ovi gubici uključuju gubitke na polju, tijekom žetve/berbe i druge gubitke na poljoprivrednim gospodarstvima (zbog kvarljive prirode proizvoda, vremenskih utjecaja, kao što su mraz, suša itd.). Gubici do kojih dolazi u različitim fazama prodaje, tj. prilikom prijevoza s poljoprivrednog gospodarstva, tijekom skladištenja kod trgovaca i tijekom obrade ili prerade proizvoda u prerađivačkoj industriji, ne bi trebali biti uključeni u ovu stavku. Nasuprot tomu, proizvodi koje proizvođači ponude na prodaju, ali oni ostaju neprodani i zbog toga se pokvare (naročito voće i povrće), također trebaju biti uključeni u ovu stavku.

Vrste gubitaka

2.041. U skladu s ESA 95, postoje tri vrste gubitaka koje proizvođači mogu pretrpjeti: uzastopni gubici zaliha (ESA 95, 3.117. i 3.118.), izvanredni gubici zaliha (ESA 95, 6.25.e) i gubici kao posljedica prirodnih nepogoda (ESA 95, 6.22. i 6.23.b).

Bilježenje gore navedenih triju vrsta gubitaka

2.042. Kod bilježenja gubitaka robe na zalihama potrebno je razlikovati uzastopne gubitke, s jedne strane, od izvanrednih gubitaka i gubitaka zbog prirodnih nepogoda, s druge strane. Međutim, bilježenje gubitaka ovisi također i o metodi izračuna količine outputa i vrsti osnovnih statističkih podataka svake zemlje.

2.043. Kada se količina outputa izračunava na temelju podataka o početnim i konačnim zalihama, prodaji i eventualno drugim uporabama (kao što su fiksna kapitalna dobra proizvedena za vlastiti račun), iznos uzastopnih gubitaka već je odbijen od promjena u stanju zaliha, pa bi njihovo ponovno bilježenje na stavci „gubici” predstavljalo dvostruko bilježenje. Nasuprot tomu, kada se izračun količine outputa ne temelji na podacima o zalihama, već na utemeljenim izračunima kao što su stvarni podaci o rođenju, uzastopni gubici tijekom proizvodnje u izvještajnom razdoblju trebaju se bilježiti, kao i gubici na životinjama uvezenima radi uzgoja ili tova, odnosno rođenim tijekom prethodnih razdoblja.

2.044. Izvanredni gubici robe na zalihama te gubici zbog prirodnih nepogoda moraju se bilježiti na računima akumulacije, odnosno na računu „ostale promjene u obujmu imovine”. Output stoga obuhvaća punu vrijednost tih gubitaka.

2.045. Gubici (bez obzira radi li se o uzastopnim, izvanrednim ili gubicima zbog prirodne nepogode) dugotrajne imovine (kao što su mliječne krave, životinje za rasplod itd.) trebaju se bilježiti na računu „ostale promjene u obujmu imovine”. Oni nemaju utjecaja na vrijednost outputa. Valja naglasiti da se gubici koji pogađaju nasade koji su već u fazi davanja plodova moraju bilježiti ili kao „potrošnja fiksnog kapitala” ili kao „ostale promjene u obujmu imovine”, ovisno o vrsti gubitaka.

(c) Iskoristivi output

Iskoristivi output: (3q) = (1q) minus (2q) = bruto output umanjen za gubitke (kod proizvođača)

2.046. Ovo je prva stavka koju trebaju knjižiti zemlje čija izvještajna statistika o urodu ne obuhvaća gubitke. Ona predstavlja raspoloživu proizvodnju izvještajnog razdoblja koja će biti ili prodana, iskorištena kao sredstvo proizvodnje, prerađena od samog proizvođača, potrošena u njegovom kućanstvu, uskladištena ili, eventualno, upotrijebljena kao fiksna kapitalna dobra proizvedena za vlastiti račun.

(d) Početne zalihe

Početne zalihe: (4q)

2.047. One predstavljaju zalihe vlastitih gotovih proizvoda ili poluproizvoda na poljoprivrednim gospodarstvima (tj. u vlasništvu proizvođača) na početku izvještajne godine. Zalihe u različitim fazama prodaje, kao i interventne zalihe, stoga ne bi trebalo bilježiti na ovom mjestu (usp. 2.201. i točke koje slijede u vezi s tretmanom stoke).

2.048. Početne zalihe „peradi” trebaju također obuhvatiti jaja na nasadima u inkubatorima na početku izvještajnog razdoblja jer se ona smatraju poluproizvodima od peradi (usp. 2.018.).

(e) Ukupni raspoloživi izvori

Ukupni raspoloživi izvori: (5q) = iskoristivi output plus početne zalihe (3q plus 4q)

(f) Potrošnja unutar jedinice

Potrošnja unutar jedinice: (6q)

2.049. Na poziciji potrošnje unutar jedinice bilježe se proizvodi proizvedeni u okviru poljoprivredne jedinice (lokalni JVD) i iskorišteni od te iste jedinice kao input u proizvodnom procesu tijekom istog računovodstvenog razdoblja.

2.050. Svi poljoprivredni proizvodi (s izuzetkom stoke; usp. 2.067. i 2.208.) koje jedna poljoprivredna jedinica proda drugim proizvodnim poljoprivrednim jedinicama moraju se bilježiti kao prodaja, a potom kao intermedijarna potrošnja. Ova stavka obuhvaća proizvode podvrgnute obradi i preradi te njihove nusproizvode (npr. povrat obranog mlijeka, mekinja, uljanih pogača, pulpu i glave šećerne repe, kao i povrat sjemena nakon obrade).

Klasifikacija potrošnje unutar jedinice

2.051. Potrošnju unutar jedinice moguće je podijeliti s obzirom na uporabu dotičnih proizvoda:

2.052. Proizvodi potrošeni unutar industrije u sklopu iste poljoprivredne djelatnosti (tj. istog razreda djelatnosti na četveroznamenkastoj razini NACE Rev. 1):

— sjeme (žitarica, povrća, cvijeća itd.) koji se ponovno koristi za istu kulturu;

— grožđe za vino i mošt od grožđa: korišteni u proizvodnji vina;

— masline: korištene u proizvodnji maslinova ulja;

— mlijeko: korišteno kao stočna hrana.

2.053. Proizvodi potrošeni unutar industrije u sklopu neke druge poljoprivredne djelatnosti (tj. nekog drugog razreda djelatnosti na četveroznamenkastoj razini NACE Rev. 1).

Ovdje se radi uglavnom o poljoprivrednim proizvodima koji se koriste kao stočna hrana, ali i o životinjskim nusproizvodima koji se koriste u proizvodnom procesu neke druge djelatnosti (gnoj i gnojovka koji se koriste kao elementi gnojidbe u biljnoj proizvodnji). Poljoprivredni proizvodi koji se koriste kao stočna hrana mogu se klasificirati s obzirom na stupanj do kojeg se obično plasiraju na tržište (koji se procjenjuje općenito):

— obično utrživi proizvodi koji se koriste kao stočna hrana: žitarice (pšenica, raž, ječam, zob, kukuruz, sirak, riža i ostala zrna žitarica); proteinski usjevi; krumpir; uljarice (sjeme uljane repice, sjeme suncokreta, soja i druge uljarice),

— obično neutrživi proizvodi koji se koriste kao stočna hrana: — jednogodišnji proizvodi: korjenasto bilje (šećerna repa, stočna repa, stočna koraba, stočna repa, stočna mrkva, lisnati kelj i ostalo korjenasto bilje); stočni kukuruz i ostalo zeleno krmno bilje (svježe, sušeno ili konzervirano), — višegodišnji stočni proizvodi: trajni i privremeni proizvodi za stočnu hranu koji su rezultat ekonomske djelatnosti (svježi, sušeni ili konzervirani), — nusproizvodi koji služe kao stočna hrana (slama, pljeva, lišće i površinski dijelovi biljaka te ostali nusproizvodi koji služe kao stočna hrana).

Definicija potrošnje unutar jedinice koja treba biti uključena u output industrije

2.054. Poljoprivredni proizvodi koji su predmet potrošnje unutar jedinice ne uzimaju se u obzir kod mjerenja outputa industrije ako ne zadovoljavaju određene kriterije. Određivanjem restriktivnih kriterija za bilježenje potrošnje unutar jedinice zadovoljena su dva uvjeta: prvo, metodološki uvjet jer je, nakon odstupanja od slova ESA pravila, postojala potreba da se slijedi duh tog pravila (time što se uključuju dvije odvojene djelatnosti); drugo, praktični uvjet, budući da su kriteriji koje je trebalo definirati morali poslužiti kao precizan i usporediv okvir za definiranje onog dijela potrošnje unutar jedinice koji mora biti bilježen kako bi ta metoda mjerenja outputa bila izvediva.

2.055. Radi se o sljedećim kriterijima:

1. Dvije djelatnosti koje se obavljaju trebaju biti navedene u različitim četveroznamenkastim razinama NACE Rev. 1 (odjeljak 01: Poljoprivreda, lov i povezane uslužne djelatnosti). Primjena ovog kriterija stoga isključuje, na primjer, vrednovanje mlijeka koje se koristi kao stočna hrana i sjemena koje je proizvedeno i koristi se na istom poljoprivrednom gospodarstvu za biljnu proizvodnju (tijekom istog obračunskog razdoblja).

2. Poljoprivredni proizvod treba imati znatnu ekonomsku vrijednost za značajan broj poljoprivrednika.

3. Podaci o cijenama i količinama moraju biti dostupni bez većih poteškoća. Ovaj je kriterij teško zadovoljiti kod nekih proizvoda koji nisu namijenjeni prodaji.

2.056. U skladu s definicijom kriterija odabira proizvoda namijenjenih potrošnji unutar jedinice koji se uključuju u mjerenje outputa (usp. 2.055.), samo oni poljoprivredni proizvodi koji se koriste za hranidbu životinja (bez obzira na to jesu li namijenjeni prodaji ili ne) moraju se bilježiti kao poljoprivredni output industrije.

2.057. Kada se ovi proizvodi bilježe kao output industrije, moraju se također bilježiti i kao intermedijarna potrošnja čime se poštuje načelo da se u obzir uzmu ukupne količine proizvedene, a potom iskorištene za drugu proizvodnu djelatnost tijekom izvještajne godine (usp. 2.055.). Ako prijelaz iz outputa u intermedijarnu potrošnju traje duže od dotične izvještajne godine, tada se odgovarajuće količine outputa trebaju bilježiti kao „konačne zalihe” dotičnog proizvoda tijekom izvještajne godine.

2.058. Nusproizvodi životinjskog podrijetla isključeni su iz potrošnje unutar jedinice zbog praktičnih poteškoća jer podaci o njihovim količinama i, posebno, cijenama nisu na raspolaganju

(g) Prerada od strane proizvođača

Prerada od strane proizvođača: (7q)

2.059. Na poziciji prerada od strane proizvođača bilježe se količine proizvedene s ciljem daljnje prerade od strane poljoprivrednih proizvođača (npr. mlijeko prerađeno u maslac ili sir, jabuke prerađene u mošt od jabuka ili jabučno vino), ali samo u okviru prerađivačkih djelatnosti koje je moguće odvojiti od glavne poljoprivredne djelatnosti (na temelju računovodstvenih dokumenata, usp. 1.26.). Treba bilježiti samo sirove proizvode (npr. sirovo mlijeko, jabuke), a ne prerađene proizvode koji su od njih proizvedeni (npr. maslac, mošt od jabuka i jabučno vino). Drugim riječima, posao ugrađen u preradu poljoprivrednih proizvoda ne uzima se u obzir na ovoj poziciji. Proizvodi koji su rezultat prerade od strane proizvođača bit će, naravno, iskazani kao output potpodručja „poljoprivreda” na nacionalnim računima (usp. 1.04. i 1.05.).

2.060. Kada ove prerađivačke djelatnosti predstavljaju neodvojive nepoljoprivredne djelatnosti, proizvod tih prerađivačkih djelatnosti bilježi se kao vrijednost outputa poljoprivredne industrije (usp. 1.25.). Osnovni poljoprivredni proizvodi iskorišteni u obliku intermedijarne potrošnje tijekom prerađivačkih djelatnosti ne bilježe se niti kao output, niti kao intermedijarna potrošnja. Ovo pravilo proizlazi iz činjenice da ove dvije djelatnosti (proizvodnju poljoprivrednih proizvoda i preradu tih proizvoda) nije moguće razlikovati na temelju računovodstvenih evidencija. U skladu s tim, troškovi ovih dviju vrsta djelatnosti bilježe se zajedno, a output tih djelatnosti ocjenjuje se kao output prerađenih proizvoda.

(h) Vlastita finalna potrošnja

Vlastita finalna potrošnja: (8q)

2.061. Ova stavka obuhvaća:

i. proizvode koje konzumiraju poljoprivredna kućanstva koja su ih proizvela;

ii. proizvode koji potječu iz poljoprivredne jedinice (gospodarstva) i iskorišteni su za plaćanje u naturi u obliku isplate naknade radnicima na gospodarstvu ili su razmijenjeni za drugu robu.

2.062. Poljoprivredni proizvodi koje je preradila poljoprivredna jedinica na način koji je moguće odvojiti (tj. čime je došlo do formiranja lokalnog nepoljoprivrednog JVD-a), a koje su potrošila poljoprivredna kućanstva, bilježe se kao output djelatnosti „proizvodnje prehrambenih proizvoda, pića i duhana” (potpodručje DA u NACE Rev. 1) kao vlastita finalna potrošnja. Nasuprot tomu, potrošnja od strane poljoprivrednih kućanstava poljoprivrednih proizvoda koji su prerađeni na način koji nije odvojiv (tj. output neodvojivih nepoljoprivrednih prerađivačkih djelatnosti), bilježi se kao vlastita finalna potrošnja ovih djelatnosti (usp. 2.080.) i uključuje se u output poljoprivredne industrije.

2.063. Pripisana najamna vrijednost stambene jedinice u kojoj živi vlasnik ne bilježi se ovdje, već u okviru grane „davanje u najam vlastitih nekretnina” (Razred 70.20 u NACE Rev. 1). Davanje u najam smještajnih kapaciteta smatra se nepoljoprivrednom djelatnošću koja se uvijek smatra odvojivom od poljoprivredne djelatnosti.

(i) Prodaja

Prodaja: (9q)

2.064. Ova pozicija obuhvaća poljoprivredne proizvode koje su poljoprivredne jedinice prodale drugima (poljoprivrednim jedinicama ili jedinicama unutar drugih grana gospodarstva), uključujući prodaju skladišnim i interventnim centrima, s izuzetkom prodaje dugotrajne imovine. Dijeli se na prodaju izvan industrije na domaćem tržištu, prodaju drugim poljoprivrednim jedinicama na domaćem tržištu i prodaju na inozemnom tržištu.

2.065. Shodno tomu, kod određene poljoprivredne jedinice prodaja odgovara prometu ostvarenom kroz tržišni plasman outputa te jedinice. Valja napomenuti da se prodaja životinja klasificiranih kao dugotrajna imovina, a koje su izdvojene iz proizvodnog stada (izvoz ili klanje), ne bilježi. Životinje klasificirane kao dugotrajna imovina i izdvojene iz osnovnog stada prenose se u zalihe prije trenutka njihove prodaje, ali prodaja tih životinja (izvoz ili klanje) evidentira se na računima kao smanjenje zaliha, što se može vidjeti samo na kapitalnom računu. Odgovarajući output već je prethodno pripisan kao dio fiksnih kapitalnih dobara proizvedenih za vlastiti račun (18) i nakon toga zabilježen na računu proizvodnje.

2.066. Stoka koja se smatra zalihama: prodaja stoke koja se smatra zalihama drugom poljoprivrednom gospodarstvu predstavlja prodaju u skladu s definicijom iz točke 2.064. Ovo knjiženje prodaje može se poravnati brisanjem sa zaliha ako je stoka bilježena kao zaliha na početku izvještajnog razdoblja (inače, bilježi se samo prodaja).

2.067. Kupnja stoke predstavlja unos zaliha ako proizvodi nisu ponovno prodani tijekom izvještajnog razdoblja. Međutim, kupljena stoka ne može se tretirati kao intermedijarna potrošnja jer, prema definiciji, roba namijenjena intermedijarnoj potrošnji mora nestati (ili barem biti podvrgnuta značajnoj promjeni) tijekom proizvodnog procesa. Ove se životinje smatraju nedovršenom proizvodnjom zbog toga što proces proizvodnje stoke nije u potpunosti završen (proces proizvodnje završava u trenutku klanja). Kupnje stoke zato se bilježe kao povećanje zaliha nedovršene proizvodnje (poluproizvoda) i kao „negativna” prodaja, a ne kao intermedijarna potrošnja. U slučaju trgovanja između rezidentnih poljoprivrednih gospodarstava, transakcije prodaje i kupnje međusobno se poništavaju (s izuzetkom troškova prijenosa prava vlasništva) (19). S obzirom na ovaj poseban tretman trgovine živim životinjama između poljoprivrednih jedinica, u slučaju „stoke i proizvoda životinjskog podrijetla” ne postoji intermedijarna potrošnja (20).

2.068. Stoka klasificirana kao dugotrajna imovina: trgovina stokom klasificiranom kao dugotrajna imovina između poljoprivrednih gospodarstava ne bilježi se kao prodaja u smislu u kojem je ona definira u prethodnoj točki, već se bilježi kao trgovina dugotrajnom imovinom (koja se bilježi na kapitalnom računu kao bruto investicije u fiksni kapital u poljoprivredi). U slučaju trgovine među rezidentnim poljoprivrednim gospodarstvima, prodaje i odgovarajuće kupnje međusobno se poništavaju (s izuzetkom troškova prijenosa prava vlasništva).

2.069. Bilježenje uvoza živih životinja (koje nisu namijenjene neposrednom klanju): kao i u slučaju trgovine između rezidentnih poljoprivrednih gospodarstava, stoka koja se tretira kao zalihe (osim životinja namijenjenih neposrednom klanju) i koju su poljoprivredne jedinice uvezle tijekom izvještajnog razdoblja bilježi se kao stavka zalihe nedovršene proizvodnje i stoga se odbija od prodaje. S druge strane, stoka klasificirana kao dugotrajna imovina (kao što su životinje za rasplod) i uvezena kao takva ne smije se odbijati od prodaje.

2.070. Međutim, budući da je u praksi često teško razlikovati pojedine kategorije životinja na temelju raspoloživih izvora podataka EU-a (između životinja klasificiranih kao dugotrajna imovina i onih klasificiranih kao zalihe), cjelokupan uvoz smatra se uvozom životinja namijenjenih povećanju zaliha, a vrijednost svih uvezenih životinja (s izuzetkom onih koje su namijenjene neposrednom klanju) odbija se od vrijednosti prodaje. Ova metoda bilježenja jamči tretman vanjske trgovine živim životinjama sličan onom koji se primjenjuje kod izračuna bruto domaće proizvodnje u okviru statističkih podataka o stočarskoj proizvodnji.

(j) Fiksna kapitalna dobra proizvedena za vlastite potrebe

Fiksna kapitalna dobra proizvedena za vlastite potrebe: (10q)

2.071. Ona uključuju samo:

— posao koji su obavile poljoprivredne jedinice (tj. rad, upotreba strojeva i ostalih sredstava proizvodnje, uključujući zalihe sadnica) radi podizanja, za vlastiti račun, nasada kao što su voćnjaci, vinogradi, nasadi jagodastog voća i polja hmelja. Općenito govoreći, posao za vlastiti račun na podizanju voćnjaka i vinograda itd. sastoji se od velikog broja pojedinačnih aktivnosti koje nije moguće zbrojiti u konkretne količine;

— životinje proizvedene u okviru poljoprivrednih jedinica i prenes