HR Službeni list Europske unije 58

32006L0048



SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE 14.06.2006.

DIREKTIVA 2006/48/EZ EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

od 14. lipnja 2006.

o osnivanju i obavljanju djelatnosti kreditnih institucija (preinačeno)

(Tekst značajan za EGP)

EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,

uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske Zajednice, a posebno prvu i drugu rečenicu njegovog članka 47. stavka 2.,

uzimajući u obzir prijedlog Komisije,

uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),

uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke (2),

u skladu s postupkom utvrđenim u članku 251. Ugovora (3),

budući da:

(1) Direktiva 2000/12/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. ožujka 2000. o osnivanju i obavljanju djelatnosti kreditnih institucija (4) nekoliko je puta značajno izmijenjena. Budući da se navedena Direktiva sada ponovno izmjenjuje, poželjno ju je preinačiti kako bi se pojasnila određena pitanja.

(2) Kako bi se olakšalo osnivanje i obavljanje djelatnosti kreditnih institucija, potrebno je ukloniti razlike u zakonima država članica koje predstavljaju najveću smetnju što se tiče propisa kojima te institucije podliježu.

(3) Ova Direktiva predstavlja osnovni instrument za ostvarenje unutarnjeg tržišta i sa stajališta slobode poslovnog nastana i sa stajališta slobode pružanja financijskih usluga, u području kreditnih institucija.

(4) U Priopćenju Komisije od 11. svibnja 1999. pod nazivom „Provedba okvira za financijska tržišta: akcijski plan” navodi se nekoliko ciljeva koje je potrebno ostvariti kako bi se dovršilo unutarnje tržište financijskih usluga. Na sastanku Europskog vijeća u Lisabonu 23. i 24. ožujka 2000. utvrđen je cilj provedbe akcijskog plana do 2005. Preoblikovanje odredbi koje se odnose na vlastita sredstva ključni je čimbenik akcijskog plana.

(5) Mjere za usklađivanje kreditnih institucija trebale bi se primjenjivati na sve kreditne institucije, u svrhu zaštite štednih uloga i stvaranja jednakih uvjeta za tržišno natjecanje između tih institucija. Međutim, potrebno je uzeti u obzir objektivne razlike u njihovim statutima i u njihovim ispravnim ciljevima, propisanima nacionalnim zakonodavstvom.

(6) Opseg tih mjera stoga bi trebao biti što širi te bi trebao obuhvaćati sve institucije čije poslovanje uključuje primanje povratnih sredstava od javnosti, bilo u obliku depozita bilo u drugom obliku, kao što je kontinuirano izdavanje obveznica ili drugih usporedivih vrijednosnih papira, te odobravanje kredita za vlastiti račun. Potrebno je propisati izuzeća za određene kreditne institucije na koje se ova Direktiva ne može primjenjivati. Odredbe ove Direktive ne bi smjele dovoditi u pitanje primjenu nacionalnih zakona koji propisuju posebne dodatne suglasnosti koje omogućuju kreditnim institucijama obavljanje posebnih djelatnosti ili izvršavanje posebnih vrsta poslova.

(7) Primjereno je izvršiti samo nužno usklađivanje koje je potrebno i dostatno za osiguravanje uzajamnog priznavanja odobrenja za rad i sustava bonitetnog nadzora, na taj način omogućujući izdavanje jedinstvene dozvole koja se priznaje u cijeloj Zajednici, kao i primjenu načela bonitetnog nadzora matične države članice. Stoga bi se zahtjev za izradu programa poslovanja trebao shvatiti samo kao čimbenik koji omogućuje nadležnim tijelima odlučivanje na temelju detaljnijih informacija, koristeći objektivne kriterije. Određena fleksibilnost ipak bi trebala postojati što se tiče zahtjeva o pravnom obliku kreditnih institucija, vezano uz zaštitu imena banke.

(8) Budući da ciljeve ove Direktive, odnosno uvođenje pravila koja se odnose na osnivanje i poslovanje kreditnih institucija i njihov bonitetni nadzor, države članice ne mogu dostatno ostvariti, nego ih se može na bolji način ostvariti na razini Zajednice, zbog obujma i učinaka predložene aktivnosti, Zajednica može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti kao što je navedeno u članku 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti, kao što je navedeno u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.

(9) Ekvivalentni financijski zahtjevi za kreditne institucije potrebni su kako bi se osigurali slični zaštitni mehanizmi za štediše i ravnopravni uvjeti tržišnog natjecanja između usporedivih skupina kreditnih institucija. Do daljnjeg usklađivanja potrebno je odrediti odgovarajuće strukturne koeficijente koji omogućuju, u okviru suradnje između nacionalnih nadležnih tijela, praćenje položaja usporedivih vrsta kreditnih institucija, u skladu sa standardnim metodama. Taj bi postupak trebao pomoći u postupnom usklađivanju sustava koeficijenata koji su utvrđeni i primjenjuju se u državama članicama. Međutim, potrebno je razlikovati koeficijente čija je svrha osigurati zdravo upravljanje kreditnim institucijama od onih utvrđenih u svrhu ekonomske i monetarne politike.

(10) Načela uzajamnog priznavanja i nadzora matične države članice nalažu da nadležna tijela u državama članicama ne bi trebala izdavati ili da bi trebala oduzeti odobrenje za rad, ako čimbenici kao što su sadržaj programa poslovanja, geografska distribucija poslovanja ili stvarno izvršeno poslovanje jasno ukazuju da je kreditna institucija odabrala zakonski sustav jedne države članice u svrhu izbjegavanja strožih standarda koji su na snazi u drugoj državi članici na čijem državnom području ona obavlja ili namjerava obavljati veći dio svojeg poslovanja. Ako ne postoje takve jasne indikacije, već je većina ukupne imovine subjekata iz bankovne grupe smještena u drugoj državi članici, čija su nadležna tijela odgovorna za provođenje nadzora na konsolidiranoj osnovi, u kontekstu članaka 125. i 126. odgovornost za provođenje nadzora na konsolidiranoj osnovi trebalo bi mijenjati samo uz suglasnost tih nadležnih tijela. Kreditna institucija koja je pravna osoba treba imati izdano odobrenje za rad u državi članici u kojoj ima registrirano sjedište. Kreditna institucija koja nije pravna osoba trebala bi imati središnju upravu u državi članici u kojoj je dobila odobrenje za rad. Osim toga, države članice trebale bi zahtijevati da središnja uprava kreditne institucije uvijek bude smještena u njezinoj matičnoj državi članici te da stvarno ondje i posluje.

(11) Nadležna tijela ne bi trebala izdavati odobrenje za rad kreditnoj instituciji ili produljivati odobrenje za rad, ako bi im uska povezanost između te institucije i ostalih fizičkih ili pravnih osoba onemogućile učinkovito obavljanje njihove nadzorne funkcije. Kreditne institucije koje već imaju odobrenje za rad isto tako bi trebale zadovoljavati nadležna tijela u tom pogledu.

(12) Upućivanje na učinkovito obavljanje nadzorne funkcije od strane nadzornih tijela obuhvaća nadzor na konsolidiranoj osnovi koji treba obavljati nad kreditnom institucijom, ako to određuju odredbe zakonodavstva Zajednice. U takvim slučajevima, tijela koja su zaprimila zahtjev za izdavanje odobrenja za rad, trebala bi biti u mogućnosti utvrditi tijela koja su nadležna za obavljanje nadzora na konsolidiranoj osnovi nad tom kreditnom institucijom.

(13) Ova Direktiva omogućuje državama članicama i/ili nadležnim tijelima primjenu kapitalnih zahtjeva na pojedinačnoj i na konsolidiranoj osnovi te prestanak primjene nadzora na pojedinačnoj osnovi ako to smatraju prikladnim. Nadzor na pojedinačnoj osnovi, konsolidiranoj osnovi i prekogranični konsolidirani nadzor korisno su sredstvo u nadzoru kreditnih institucija. Ovom se Direktivom omogućuje nadležnim tijelima podupiranje prekograničnih institucija olakšavanjem njihove međusobne suradnje. Nadležna tijela bi posebno trebala nastaviti primjenjivati članke 42., 131. i 141. radi usklađivanja svojeg poslovanja i zahtjeva za informacijama.

(14) Kreditnim institucijama koje su dobile odobrenje za rad u svojim matičnim državama članicama trebalo bi biti dozvoljeno obavljanje, u cijeloj Zajednici, nekih ili svih poslova navedenih u Prilogu I. osnivanjem podružnica ili pružanjem usluga.

(15) Države članice također mogu uspostaviti stroža pravila od onih propisanih člankom 9. stavkom 1. prvim podstavkom, člankom 9. stavkom 2., člankom 12., člancima od 19. do 21., od 44. do 52., člankom 75. i člancima od 120. do 122. za kreditne institucije koje su dobile odobrenje za rad od svojih nadležnih tijela. Države članice isto tako mogu tražiti usklađenost s člankom 123. na pojedinačnoj ili na drugoj osnovi te da se potkonsolidacija opisana u članku 73. stavku 2. primjenjuje na druge razine unutar grupe.

(16) Prikladno je proširiti uzajamno priznavanje na poslove navedene u Prilogu I., kada ih obavljaju financijske institucije koje su društva kćeri kreditnih institucija, pod uvjetom da su ta društva kćeri obuhvaćena konsolidiranim nadzorom njihovog matičnog društva te da zadovoljavaju određene stroge uvjete.

(17) Što se tiče ostvarivanja prava poslovnog nastana i slobode pružanja usluga, država članica domaćin trebala bi biti u mogućnosti zahtijevati usklađenost s posebnim odredbama svojih vlastitih nacionalnih zakona ili propisa od strane institucija koje nemaju odobrenje za rad kao kreditne institucije u svojim matičnim državama članicama te s obzirom na poslove koji nisu navedeni u Prilogu I., pod uvjetom da su, s jedne strane, takve odredbe u skladu sa zakonodavstvom Zajednice te imaju svrhu zaštite općeg dobra, i da s druge strane, takve institucije ili takvi poslovi ne podliježu jednakovrijednim pravilima prema ovom zakonu ili propisima njihovih matičnih država članica.

(18) Države članice trebale bi osigurati da ne postoje prepreke za obavljanje međusobno priznatih poslova na isti način kao i u matičnoj državi članici, ako to nije u suprotnosti s pravnim propisima kojima se štiti opće dobro u državi članici domaćinu.

(19) Pravila kojima se uređuju podružnice kreditnih institucija koje imaju sjedište izvan Zajednice trebala bi biti jednaka u svim državama članicama. Važno je osigurati da ta pravila nisu povoljnija od onih za podružnice institucija iz neke druge države članice. Zajednica bi trebala biti u mogućnosti zaključivati ugovore s trećim državama kojima se određuje primjena pravila koja osiguravaju takvim podružnicama isti tretman na cijelom njezinom državnom području. Podružnice kreditnih institucija koje su dobile odobrenje za rad u trećim zemljama ne bi trebale imati pravo pružanja usluga prema drugom stavku članka 49. Ugovora ili pravo poslovnog nastana u državama članicama, osim u onima u kojima imaju poslovni nastan.

(20) Potrebno je postići sporazum na temelju reciprociteta između Zajednice i trećih zemalja s ciljem omogućivanja praktičnog provođenja konsolidiranog nadzora nad najvećim mogućim geografskim područjem.

(21) Matična država članica trebala bi biti odgovorna za nadzor financijskog dobrog poslovanja kreditne institucije te posebno njezine solventnosti. Nadležna tijela države članice domaćina trebala bi biti odgovorna za nadzor likvidnosti podružnica i monetarnu politiku. Nadzor tržišnog rizika trebao bi biti predmetom bliske suradnje između nadležnih tijela matičnih država članica i država članica domaćina.

(22) Nesmetano poslovanje unutarnjeg bankovnog tržišta zahtijeva ne samo zakonska pravila, već i blisku i redovitu suradnju i značajno poboljšanje konvergencije regulatorne i nadzorne prakse između nadležnih tijela država članica. U tu je svrhu potrebno razmotriti probleme koji se odnose na pojedine kreditne institucije i međusobnu razmjenu informacija pri Odboru europskih nadzornih tijela za bankarstvo koji je osnovan Direktivom Komisije 2004/5/EZ (5). Taj postupak međusobnog informiranja ni u kojem slučaju ne bi trebao zamijeniti bilateralnu suradnju. Ne dovodeći u pitanje svoje vlastite kontrolne ovlasti, nadležna tijela država članica domaćina trebala bi biti u mogućnosti, u izvanrednim situacijama, na vlastitu inicijativu ili na inicijativu nadležnih tijela matične države članice provjeriti jesu li poslovi kreditne institucije s poslovnim nastanom na njihovom državnom području u skladu s relevantnim zakonima i načelima odgovarajućih administrativnih i računovodstvenih postupaka i adekvatnom unutarnjom kontrolom.

(23) Odgovarajuće je dopustiti razmjenu informacija između nadležnih tijela i tijela ili organa koji, prema svojoj funkciji, pomažu u jačanju stabilnosti financijskog sustava. Kako bi se zaštitila povjerljivost proslijeđenih informacija, popis primatelja trebao bi ostati unutar strogih ograničenja.

(24) Određeno ponašanje, kao što je prijevara i otkrivanje povlaštenih informacija, može utjecati na stabilnost kao i na integritet financijskog sustava, čak i kada uključuje institucije koje nisu kreditne institucije. Potrebno je pobliže odrediti uvjete pod kojima je razmjena informacija u takvim slučajevima dopuštena.

(25) Ako je određeno da je informaciju moguće priopćiti samo uz izričitu suglasnost nadležnih tijela, ona bi trebala biti u mogućnosti, prema potrebi, svoju suglasnost uvjetovati ispunjavanjem strogih uvjeta za priopćivanje informacija.

(26) Isto tako je potrebno odobrenje za razmjenu informacija između nadležnih tijela s jedne strane te središnjih banaka i ostalih tijela sa sličnom funkcijom u svojstvu monetarne vlasti s druge strane te, prema potrebi, s ostalim javnim tijelima odgovornima za nadzor platnih sustava.

(27) U svrhu jačanja bonitetnog nadzora kreditnih institucija i zaštite klijenata kreditnih institucija, revizori bi trebali biti dužni odmah izvijestiti nadležna tijela kad god, u izvršavanju svojih zadaća, postanu svjesni određenih činjenica koje bi mogle imati ozbiljan učinak na financijski položaj ili administrativnu i računovodstvenu organizaciju kreditne institucije. Iz istog razloga, države članice bi također trebale propisati da se ta obveza primjenjuje u svim okolnostima u kojima je revizor u izvršavanju svojih zadaća ustanovio takve činjenice u društvu koje je usko povezano s kreditnom institucijom. Dužnost revizora da, prema potrebi, nadležna tijela obavijeste o određenim činjenicama i odlukama koje se odnose na kreditnu instituciju, a koje su ustanovili tijekom izvršavanja svojih zadaća u nefinancijskom društvu, ne bi trebala sama po sebi mijenjati karakter njihovih zadaća u tom društvu, kao niti način na koji bi oni trebali obavljati te zadaće u tom društvu.

(28) U ovoj se Direktivi određuje da je potrebno utvrditi kvalifikacijske uvjete za određene stavke vlastitih sredstava, ne dovodeći u pitanje mogućnost primjene strožih odredbi od strane država članica.

(29) Prema karakteru stavki koje čine vlastita sredstva u ovoj se Direktivi razlikuju stavke koje čine osnovna vlastita sredstva, s jedne strane, te stavke koje čine dopunska vlastita sredstva, s druge strane.

(30) Kako bi se odrazila činjenica da stavke koje čine dopunska vlastita sredstva nemaju isti karakter kao one koje čine osnovna vlastita sredstva, iznos prvo navedenih stavki koje su uključene u vlastita sredstva ne smije biti veći od osnovnih vlastitih sredstava. Nadalje, iznos uključenih određenih stavki dopunskih vlastitih sredstava na smije biti veći od jedne polovine osnovnih vlastitih sredstava.

(31) Kako bi se spriječilo narušavanje tržišnog natjecanja, javne kreditne institucije ne bi trebale uključivati u svoja vlastita sredstva garancije koje su im dale države članice ili lokalne vlasti.

(32) Kad god je tijekom nadzora potrebno utvrditi iznos konsolidiranih vlastitih sredstava grupe kreditnih institucija, izračun bi trebalo izvršiti u skladu s ovom Direktivom.

(33) Precizna računovodstvena tehnika koju treba koristiti za izračun vlastitih sredstava, njihova adekvatnost s obzirom na rizike kojima je izložena kreditna institucija te za procjenu koncentracije izloženosti, trebala bi uzimati u obzir odredbe Direktive Vijeća 86/635/EEZ od 8. prosinca 1986. o godišnjim financijskim izvještajima i konsolidiranim izvještajima banaka i drugih financijskih institucija (6), koja obuhvaća određene prilagodbe odredbama Sedme direktive Vijeća 83/349/EEZ od 13. lipnja 1983. o konsolidiranim izvještajima (7) ili Uredbe (EZ) br. 1606/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. srpnja 2002. o primjeni međunarodnih računovodstvenih standarda (8), ovisno o tomu čime je regulirano računovodstvo kreditnih institucija prema nacionalnim zakonima.

(34) Minimalni kapitalni zahtjevi imaju glavnu ulogu u nadzoru kreditnih institucija te u uzajamnom priznavanju nadzornih tehnika. U tom pogledu, potrebno je uzeti u obzir odredbe o minimalnim kapitalnim zahtjevima, vezane uz ostale specifične instrumente, isto tako usklađujući temeljne tehnike za nadzor ostalih kreditnih institucija.

(35) Kako bi se spriječilo narušavanje tržišnog natjecanja i ojačao bankovni sustav na unutarnjem tržištu, prikladno je propisati zajedničke minimalne kapitalne zahtjeve.

(36) U svrhu osiguravanja adekvatne solventnosti, važno je propisati minimalne kapitalne zahtjeve kojima se ponderiraju stavke imovine i izvanbilančne stavke prema stupnju rizika.

(37) Vezano uz to pitanje, na dan 26. lipnja 2004. Bazelski odbor za nadzor banaka donio je okvirni sporazum o međunarodnoj konvergenciji mjerenja kapitala i kapitalnih zahtjeva. Odredbe ove Direktive o minimalnim kapitalnim zahtjevima kreditnih institucija i odredbe o minimalnom kapitalu iz Direktive 2006/49/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o adekvatnosti kapitala investicijskih društava i kreditnih institucija (9), ekvivalentne su odredbama Bazelskog okvirnog sporazuma.

(38) Važno je uzeti u obzir raznolikost kreditnih institucija u Zajednici, omogućujući alternativne pristupe izračunu minimalnih kapitalnih zahtjeva za kreditni rizik, koji uključuju različitu razinu osjetljivosti na rizik i zahtijevaju različiti stupanj razvijenosti. Korištenje vanjskih rejtinga i vlastitih procjena kreditnih institucija za pojedine parametre kreditnog rizika, predstavlja značajno poboljšanje u osjetljivosti na rizik i bonitetnu snagu pravila koja se odnose na kreditni rizik. Kreditne institucije bi morale imati odgovarajuće poticaje za prelazak na pristupe koji su osjetljiviji na rizik. Pri izradi procjena potrebnih za primjenu pristupa kreditnom riziku iz ove Direktive, kreditne institucije će morati uskladiti svoje potrebe za obradom podataka s legitimnim interesom za zaštitu podataka svojih klijenata, kao što je regulirano postojećim zakonodavstvom Zajednice o zaštiti podataka, uz poboljšanje procesa mjerenja i upravljanja kreditnim rizikom kreditnih institucija, kako bi se dobile metode za utvrđivanje zahtjeva za jamstvena vlastita sredstva kreditnih institucija, koje odražavaju razvijenost pojedinih procesa kreditnih institucija. Obrada podataka trebala bi biti u skladu s pravilima prijenosa osobnih podataka, navedenima u Direktivi 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka (10). U tom pogledu, potrebno je razmotriti obradu podataka vezanih uz nastajanje i upravljanje izloženostima prema klijentima kako bi se uključio razvoj i vrednovanje sustava za mjerenje i upravljanje kreditnim rizikom. Time se ispunjava ne samo legitimni interes kreditnih institucija, već i svrha ove Direktive - korištenje boljih metoda za mjerenje i upravljanje rizicima, te, isto tako, njihovo korištenje u svrhu jamstvenih vlastitih sredstava.

(39) S obzirom na korištenje vanjskih procjena i vlastitih procjena institucije ili internih rejtinga, treba uzeti u obzir činjenicu da, u ovom trenutku, samo ovo drugo sastavlja subjekt - sama financijska institucija - a te procjene podliježu procesu odobravanja Zajednice. U slučaju vanjskih rejtinga koriste se proizvodi takozvanih priznatih agencija za rejting koji trenutačno ne podliježu procesu odobravanja od strane Zajednice. S obzirom na značaj vanjskih rejtinga za izračun kapitalnih zahtjeva prema ovoj Direktivi, potrebno je preispitivati odgovarajuće buduće izdavanje odobrenja za rad i nadzorni proces za agencije za rejting.

(40) Minimalni kapitalni zahtjevi trebali bi biti razmjerni rizicima na koje se odnose. Smanjenje razine rizika, koje proizlazi iz velikog broja relativno malih izloženosti, posebno bi se trebalo odražavati u zahtjevima.

(41) Odredbe ove Direktive poštuju načelo razmjernosti, posebno uzimajući u obzir različitost veličine i obujma poslova, kao i opsega aktivnosti kreditnih institucija. Poštivanje načela proporcionalnosti također znači da se za izloženosti stanovništvu priznaju najjednostavniji mogući postupci dodjele rejtinga, čak i u Pristupu zasnovanom na internim rejting-sustavima (IRB pristup).

(42) „Razvojni” značaj ove Direktive omogućuje kreditnim institucijama da izaberu između tri pristupa različite složenosti. Kako bi se omogućilo posebno malim kreditnim institucijama da se odluče za IRB pristup koji je osjetljiviji na rizik, nadležna tijela trebala bi provoditi odredbe članka 89. stavka 1. točaka (a) i (b) kad god je to moguće. Te bi se odredbe trebale tumačiti na način da vrste izloženosti navedene u članku 86. stavku 1. točkama (a) i (b) uključuju sve izloženosti koje se, izravno ili neizravno, izjednačavaju s njima u ovoj Direktivi. U pravilu, nadležna tijela ne bi smjela raditi razliku između tri pristupa u procesu nadzornog preispitivanja (nadzora), odnosno kreditne institucije koje posluju u skladu s odredbama standardiziranog pristupa ne bi trebalo samo zbog tog razloga strože nadzirati.

(43) Veću pažnju trebalo bi posvetiti tehnikama smanjenja kreditnog rizika u okviru pravila koja imaju svrhu osigurati da neprimjereno priznavanje ne ugrožava solventnost. Kad kod je to moguće, relevantne uobičajene bankovne instrumente osiguranja za smanjenje kreditnog rizika potrebno je priznavati u standardiziranom pristupu, no i u ostalim pristupima.

(44) Kako bi se osiguralo da su rizici i smanjenje rizika koje proizlazi iz sekuritizacijskih poslova kreditnih institucija i ulaganja adekvatno odraženi u minimalnim kapitalnim zahtjevima kreditnih institucija, neophodno je uključiti pravila koja osiguravaju tretman takvih poslova i ulaganja koji je osjetljiv na rizik i bonitetno zdrav.

(45) Operativni rizik je značajan rizik s kojim se suočavaju kreditne institucije, a koji zahtijeva pokriće vlastitim sredstvima. Potrebno je uzeti u obzir različitost kreditnih institucija u Zajednici omogućavanjem alternativnih pristupa izračunu kapitalnih zahtjeva za operativni rizik, koji obuhvaćaju različite razine osjetljivosti na rizik i zahtijevaju različiti stupanj razvijenosti. Kreditne institucije bi trebale imati odgovarajuće poticaje za prelazak na pristupe koji su osjetljiviji na rizik. S obzirom na sve naprednije tehnike mjerenja i upravljanja operativnim rizikom, potrebno je preispitivati i ažurirati pravila, prema potrebi, kao i s obzirom na kapitalne zahtjeve za različite poslovne linije i priznavanje tehnika za smanjenje kreditnog rizika. U tom pogledu posebnu pažnju potrebno je posvetiti uzimanju u obzir osiguranja u jednostavnim pristupima izračunu kapitalnih zahtjeva za operativni rizik.

(46) Kako bi se osigurala adekvatna solventnost kreditnih institucija unutar grupe, potrebna je primjena minimalnih kapitalnih zahtjeva na temelju konsolidirane financijske situacije grupe. Kako bi se osiguralo da vlastita sredstava budu odgovarajuće raspoređena unutar grupe i raspoloživa za zaštitu štednje, ovisno o potrebi, minimalni kapitalni zahtjevi trebali bi se primjenjivati na pojedine kreditne institucije unutar grupe, osim ako taj cilj može biti učinkovito ostvaren na neki drugi način.

(47) Potrebno je uskladiti osnovna pravila za praćenje velikih izloženosti kreditnih institucija. Države članice još uvijek bi trebale biti u mogućnosti donijeti odredbe koje su strože od onih propisanih u ovoj Direktivi.

(48) Praćenje i kontrola izloženosti kreditnih institucija trebali bi biti sastavni dio njihovog nadzora. Stoga pretjerana izloženost prema jednom klijentu ili grupi povezanih klijenata može dovesti do neprihvatljivog rizika gubitka. Moguće je smatrati da takva situacija dovodi u pitanje solventnost kreditne institucije.

(49) Budući da su kreditne institucije na unutarnjem tržištu uključene u izravno tržišno natjecanje, zahtjevi za praćenje trebali bi biti jednaki u cijeloj Zajednici.

(50) Iako je primjereno temeljiti definiciju izloženosti u svrhu ograničavanja velikih izloženosti na definiciji koja se koristi u svrhu zahtjeva za minimalna vlastita sredstva za kreditni rizik, u načelu nije primjerno pozivati se na pondere ili stupnjeve rizika. Ti ponderi i stupnjevi rizika nastali su u svrhu uspostave općeg zahtjeva za solventnost kako bi se pokrio kreditni rizik kreditne institucije. Kako bi se ograničio maksimalni gubitak koji može nastati za kreditnu instituciju preko jednog klijenta ili grupe povezanih klijenata, primjereno je donijeti pravila za utvrđivanje velikih izloženosti koja uzimaju u obzir nominalnu vrijednost izloženosti bez primjene pondera ili stupnjeva rizika.

(51) Iako je poželjno, prije sljedećeg preispitivanja odredaba o velikoj izloženosti, dozvoliti priznavanje učinaka smanjenja kreditnog rizika na sličan način, kao što dozvoljeno u svrhu minimalnog kapitalnog zahtjeva kako bi se ograničili zahtjevi za izračunom, pravila za smanjenje kreditnog rizika sastavljena su u kontekstu općeg diverzificiranog kreditnog rizika koji proizlazi iz izloženosti prema velikom broju drugih ugovornih stranaka. U skladu s time, priznavanje učinaka takvih tehnika u svrhu ograničenja velike izloženosti kako bi se ograničio maksimalan gubitak koji može nastati preko jednog klijenta ili grupe povezanih klijenata treba podlijegati bonitetnim zaštitnim mehanizmima.

(52) Kada za kreditnu instituciju nastane izloženost prema svojem matičnom društvu ili prema drugim društvima kćerima njezinog matičnog društva, potreban je poseban oprez. Upravljanje izloženostima koje su nastale za kreditnu instituciju trebalo bi se provoditi u potpunosti neovisno, u skladu s načelima odgovarajućeg upravljanja bankama, bez obzira na bilo koja druga pitanja. Ako je vjerojatno da će utjecaj koji imaju osobe koje su izravni ili neizravni imatelji kvalificiranog udjela u kreditnoj instituciji djelovati na štetu odgovarajućeg i razboritog upravljanja tom institucijom, nadležna tijela trebala bi poduzeti odgovarajuće mjere kako bi prekinula takvu situaciju. U području velikih izloženosti potrebno je propisati posebne standarde, uključujući stroža ograničenja, za izloženosti koje nastaju za kreditnu instituciju prema njezinog vlastitoj grupi. Međutim, takve standarde ne treba primjenjivati ako je matično društvo financijski holding ili kreditna institucija ili ako su ostala društva kćeri kreditne ili financijske institucije ili društva koja pružaju pomoćne usluge, pod uvjetom da su sva takva društva obuhvaćena nadzorom kreditne institucije na konsolidiranoj osnovi.

(53) Kreditne institucije trebale bi osigurati interni kapital koji je adekvatan u smislu kvantitete, kvalitete i distribucije, uzimajući u obzir rizike prema kojima su ili mogu biti izložene. U skladu s time, kreditne institucije trebale bi imati strategiju i postupke za procjenu i održavanje adekvatnosti svog internog kapitala.

(54) Nadležna tijela moraju se uvjeriti da kreditne institucije imaju dobru organizaciju i odgovarajuća vlastita sredstva, uzimajući u obzir rizike kojima je izložena ili kojima bi mogla biti izložena kreditna institucija.

(55) Kako bi unutarnje bankovno tržište funkcioniralo učinkovito, Odbor europskih nadzornih tijela za bankarstvo trebao bi doprinijeti dosljednoj primjeni ove Direktive, kao i međusobnom približavanju nadzornih praksa u cijeloj Zajednici te bi trebao izvješćivati na godišnjoj osnovi institucije Zajednice o postignutom napretku.

(56) Iz istog razloga, kao i da bi se osiguralo da kreditne institucije iz Zajednice koje su aktivne u nekoliko država članica ne budu nerazmjerno preopterećene uslijed kontinuirane odgovornosti nadležnih tijela pojedinih država članica za izdavanje odobrenja za rad i nadzor, potrebno je značajno unaprijediti suradnju između nadležnih tijela. U tom kontekstu, potrebno je ojačati ulogu konsolidacijskog nadzornog tijela. Odbor europskih nadzornih tijela za bankarstvo trebao bi podržavati i unapređivati takvu suradnju.

(57) Nadzor kreditnih institucija na konsolidiranoj osnovi usmjeren je prvenstveno na zaštitu interesa ulagača kreditnih institucija te na osiguranje stabilnosti financijskog sustava.

(58) Kako bi bio učinkovit, nadzor na konsolidiranoj osnovi trebao bi se primjenjivati na sve grupe banaka, uključujući one čija matična društva nisu kreditne institucije. Nadležna tijela trebala bi imati potrebne pravne instrumente koji bi im omogućili obavljanje takvog nadzora.

(59) U slučaju grupa s diverzificiranim djelatnostima, kod kojih matična društva kontroliraju barem jedno društvo kćer koje je kreditna institucija, nadležna tijela trebala bi biti u mogućnosti ocijeniti financijski položaj kreditne institucije u takvoj grupi. Nadležna tijela barem bi trebala imati sredstva za dobivanje informacija od svih društava u grupi, koje su potrebne za obavljanje njihove funkcije. Potrebno je uspostaviti suradnju između nadležnih tijela odgovornih za nadzor različitih financijskih sektora u slučaju grupa društava koja obavljaju više financijskih djelatnosti. Do naknadnog usklađivanja, države članice trebale bi biti u mogućnosti propisati odgovarajuće metode konsolidacije za postizanje cilja ove Direktive.

(60) Države članice trebale bi imati mogućnost odbiti izdati ili oduzeti odobrenje za obavljanje bankarskih poslova u slučaju određenih struktura grupe koje se smatraju neprimjerenima za obavljanje bankarske djelatnosti, posebno zbog toga što se takve strukture ne bi mogle učinkovito nadzirati. U tom pogledu, nadležna tijela trebala bi imati potrebne ovlasti kako bi osigurala odgovarajuće i razborito upravljanje kreditnim institucijama.

(61) Kako bi unutarnje tržište funkcioniralo što učinkovitije te kako bi građanima Zajednice bila omogućena odgovarajuća razina transparentnosti, nadležna tijela trebala bi objavljivati, javno i na način koji omogućuje smislenu usporedbu, način na koji se ova Direktiva provodi.

(62) Kako bi se ojačala tržišna disciplina i potaknule kreditne institucije da poboljšaju svoju tržišnu strategiju, kontrolu rizika i unutarnju organizaciju upravljanja, trebalo bi osigurati odgovarajuće javno objavljivanje od strane kreditnih institucija.

(63) Preispitivanje problema povezanih s pitanjima pokrivenima ovom Direktivom, kao i drugim direktivama koje se odnose na poslovanje kreditnih institucija, zahtijeva suradnju između nadležnih tijela i Komisije, posebno kada se provodi s ciljem bliskije suradnje.

(64) Trebalo bi donijeti mjere potrebne za provedbu ove Direktive u skladu s Odlukom Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (11).

(65) U svojoj rezoluciji od 5. veljače 2002. o provedbi zakonodavstva koje se odnosi na financijske usluge (12), Parlament je izrazio želju da on i Vijeće imaju istu ulogu u nadzoru načina na koji Komisija provodi svoju izvršnu ulogu, pri čemu bi se odrazile zakonodavne ovlasti Parlamenta iz članka 251. Ugovora. U svečanoj izjavi pred Parlamentom istog dana, predsjednik Komisije podržao je tu želju Parlamenta. Na dan 11. prosinca 2002. Komisija je predložila izmjene Odluke 1999/468/EZ, a zatim je dostavila izmijenjeni prijedlog 22. travnja 2004. Parlament smatra da u tom prijedlogu nisu osigurane njegove zakonske ovlasti. Prema mišljenju Parlamenta, Parlament i Vijeće trebali bi imati mogućnost ocijeniti prijenos izvršnih ovlasti na Komisiju u određenom razdoblju. Stoga je prikladno ograničiti razdoblje tijekom kojeg Komisija može donijeti provedbene mjere.

(66) Parlament bi trebao imati na raspolaganju razdoblje od tri mjeseca od prvog prijenosa nacrta izmjena provedbenih mjera kako bi ih mogao ispitati i dati svoje mišljenje. Međutim, u hitnim i opravdanim slučajevima trebalo bi biti moguće skratiti to razdoblje. Ako u tom roku Parlament donese rezoluciju, Komisija bi trebala ponovno ispitati nacrt izmjena ili mjera.

(67) Kako bi se izbjegli poremećaji na tržištu i kako bi se osigurao kontinuitet na svim razinama vlastitih sredstava, odgovarajuće je predvidjeti posebne prijelazne aranžmane.

(68) S obzirom na osjetljivost na rizik pravila koja se odnose na minimalne kapitalne zahtjeve, poželjno je stalno preispitivati utječu li ta pravila značajno na ekonomski ciklus. Uzimajući u obzir doprinos Europske središnje banke, Komisija bi trebala izvijestiti o tim aspektima Europski parlament i vijeće.

(69) Aranžmane potrebne za nadzor nad likvidnosnim rizicima također bi trebalo uskladiti.

(70) Ova Direktiva poštuje temeljna prava i pridržava se načela koja su posebno priznata u Povelji o temeljnim pravima Europske unije, kao općih načela zakonodavstva Zajednice.

(71) Obveza prijenosa ove Direktive u nacionalno zakonodavstvo trebala bi se ograničiti na one odredbe koje predstavljaju značajnu promjenu u usporedbi s prethodnim direktivama. Obveza prijenosa odredbi koje su nepromijenjene proizlazi iz prethodnih direktiva.

(72) Ova Direktiva ne dovodi u pitanje obveze država članica koje se odnose na rokove za prijenos u nacionalno zakonodavstvo direktiva navedenih u Prilogu XIII. dijelu B.,

DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:

SADRŽAJ

GLAVA I. PREDMET, PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE

GLAVA II. UVJETI ZA PRISTUP POČETKU POSLOVANJA I POSLOVANJU KREDITNIH INSTITUCIJA

GLAVA III. ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA SLOBODU POSLOVNOG NASTANA I SLOBODU PRUŽANJA USLUGA

Odjeljak 1. Kreditne institucije

Odjeljak 2. Financijske institucije

Odjeljak 3. Ostvarivanje prava poslovnog nastana

Odjeljak 4. Ostvarivanje slobode pružanja usluga

Odjeljak 5. Ovlasti nadležnih tijela države članice domaćina

GLAVA IV. ODNOSI S TREĆIM ZEMLJAMA

Odjeljak 1. Obavijest vezana uz društva iz trećih zemalja i uvjeti za pristup tržištima tih država

Odjeljak 2. Suradnja s nadležnim tijelima trećih zemalja vezano uz nadzor na konsolidiranoj osnovi

GLAVA V. NAČELA I TEHNIČKI INSTRUMENTI ZA BONITETNI NADZOR I OBJAVLJIVANJE

POGLAVLJE 1. NAČELA BONITETNOG NADZORA

Odjeljak 1. Nadležnost matične države članice i države članice domaćina

Odjeljak 2. Razmjena informacija i profesionalna tajna

Odjeljak 3. Dužnosti osoba odgovornih za pravnu kontrolu godišnjih i konsolidiranih izvješća

Odjeljak 4. Ovlasti za kažnjavanje i pravo pritužbe na sudu

POGLAVLJE 2. TEHNIČKI INSTRUMENTI BONITETNOG NADZORA

Odjeljak 1. Vlastita sredstva

Odjeljak 2. Odredbe za zaštitu od rizika

Pododjeljak 1. Razina primjene

Pododjeljak 2. Izračun zahtjeva

Pododjeljak 3. Minimalna razina vlastitih sredstava

Odjeljak 3. Minimalni zahtjevi za vlastitim sredstvima za kreditni rizik

Pododjeljak 1. Standardizirani pristup

Pododjeljak 2. Pristup zasnovan na internim rejting sustavima (IRB pristup)

Pododjeljak 3. Smanjenje kreditnog rizika

Pododjeljak 4. Sekuritizacija

Odjeljak 4. Minimalni zahtjevi za vlastitim sredstvima za operativni rizik

Odjeljak 5. Velike izloženosti

Odjeljak 6. Kvalificirani udjeli izvan financijskog sektora

POGLAVLJE 3. PROCES PROCJENE KREDITNE INSTITUCIJE

POGLAVLJE 4. NADZOR I OBJAVLJIVANJE OD STRANE NADLEŽNIH TIJELA

Odjeljak 1. Nadzor

Odjeljak 2. Objavljivanje od strane nadležnih tijela

POGLAVLJE 5. OBJAVLJIVANJE OD STRANE KREDITNIH INSTITUCIJA

GLAVA VI. IZVRŠNE OVLASTI

GLAVA VII. PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE

POGLAVLJE 1. PRIJELAZNE ODREDBE

POGLAVLJE 2. ZAVRŠNE ODREDBE

PRILOG I. POPIS DJELATNOSTI KOJE PODLIJEŽU UZAJAMNOM PRIZNAVANJU

PRILOG II. KLASIFIKACIJA IZVANBILANČNIH STAVKI

PRILOG III. TRETMAN RIZIKA DRUGE UGOVORNE STRANKE KOD IZVEDENIH INSTRUMENATA, REPO TRANSAKCIJA, TRANSAKCIJA POZAJMLJIVANJA VRIJEDNOSNIH PAPIRA ILI ROBE, TRANSAKCIJA S DUGIM ROKOM NAMIRE I KREDITIRANJA KUPNJE VRIJEDNOSNIH PAPIRA UZ UPLATU NADOKNADE

Dio 1. Definicije pojmova

Dio 2. Odabir metode

Dio 3. Metoda usklađivanja s tržišnim cijenama

Dio 4. Metoda izvorne izloženosti

Dio 5. Standardizirana metoda

Dio 6. Metoda internog modela

Dio 7. Ugovorno netiranje

PRILOG IV. VRSTE IZVEDENICA

PRILOG V. TEHNIČKI KRITERIJI POVEZANI S ORGANIZACIJOM I TRETMANOM RIZIKA

PRILOG VI. STANDARDIZIRANI PRISTUP

Dio 1. Ponderi rizika

Dio 2. Priznavanje vanjskih institucija za kreditnu procjenu (VIKP) i raspoređivanje njihovih kreditnih procjena

Dio 3. Upotreba kreditnih procjena vanjskih institucija za kreditnu procjenu (VIKP) za određivanje pondera rizika

PRILOG VII. PRISTUP ZASNOVAN NA INTERNIM REJTING SUSTAVIMA

Dio 1. Iznosi izloženosti ponderirani rizikom i iznosi očekivanih gubitaka

Dio 2. PD, LGD i dospijeće

Dio 3. Iznos izloženosti

Dio 4. Minimalni zahtjevi za IRB pristup

PRILOG VIII. SMANJENJE KREDITNOG RIZIKA

Dio 1. Prihvatljivost

Dio 2. Minimalni zahtjevi

Dio 3. Izračun učinaka smanjenja kreditnog rizika

Dio 4. Ročne neusklađenosti

Dio 5. Kombinacije smanjenja kreditnog rizika u standardiziranom pristupu

Dio 6. Košarica tehnika za smanjenje kreditnog rizika

PRILOG IX. SEKURITIZACIJA

Dio 1. Definicije u smislu Priloga IX.

Dio 2. Minimalni zahtjevi za priznavanje prijenosa značajnog kreditnog rizika i izračun iznosa izloženosti ponderiranih rizikom i iznosa očekivanih gubitaka za sekuritizirane izloženosti

Dio 3. Eksterne kreditne procjene

Dio 4. Izračun

PRILOG X. OPERATIVNI RIZIK

Dio 1. Pristup zasnovan na osnovnom pokazatelju

Dio 2. Standardizirani pristup

Dio 3. Napredni pristupi

Dio 4. Kombinirana upotreba različitih metodologija

Dio 5. Klasifikacija vrsta događaja gubitka

PRILOG XI. TEHNIČKI KRITERIJI ZA PREISPITIVANJE I VREDNOVANJE OD STRANE NADLEŽNIH TIJELA

PRILOG XII. TEHNIČKI KRITERIJI ZA OBJAVLJIVANJE

Dio 1. Opći kriteriji

Dio 2. Opći zahtjevi

Dio 3. Zahtjevi za priznavanje upotrebe određenih instrumenata ili metodologija

PRILOG XIII. Dio A DIREKTIVE STAVLJENE IZVAN SNAGE ZAJEDNO S NJIHOVIM IZMJENAMA (navedene u članku 158.)

PRILOG XIII. Dio B ROKOVI ZA PRIJENOS U NACIONALNO ZAKONODAVSTVO (navedeni u članku 158.)

PRILOG XIV. KORELACIJSKA TABLICA

GLAVA I.

PREDMET, PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE

Članak 1.

1. Ovom se Direktivom propisuju pravila koja se odnose na osnivanje i na poslovanje kreditnih institucija te na njihov bonitetni nadzor.

2. Članak 39. i glava V. poglavlje 4. odjeljak 1. primjenjuju se na financijske i mješovite holdinge koji imaju sjedište u Zajednici.

3. Institucije koje su trajno isključene na temelju članka 2., uz izuzetak središnjih banaka država članica, tretiraju se kao financijske institucije u smislu članka 39. i glave V. poglavlja 4. odjeljka 1.

Članak 2.

Ova se Direktiva ne primjenjuje na sljedeće:

— središnje banke država članica,

— poštanske žiro institucije,

— u Belgiji, „Institut de Réeskompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut”,

— u Danskoj, „Dansk Eksportfinansieringsfond”, „Danmarks Skibskreditfond”, „Dansk Landburgs Realkreditfond”, te „KommuneKredit”,

— u Njemačkoj, „die Kreditanstanstalt für Wiederaufbau”, poduzeća koja se priznaju prema „Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz”, kao tijela državne stambene politike koja se uglavnom ne bave bankovnim transakcijama te poduzeća koja se priznaju prema tom zakonu kao neprofitna stambena poduzeća,

— u Grčkoj, „Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων” (Tamio Parakatathikon kai Danion)

— u Španjolskoj, „Instituto de Crédito Oficial”,

— u Francuskoj, „Caisse des dépôts et consignations”,

— u Irskoj, kreditne unije i društva za uzajamnu pomoć,

— u Italiji, „Cassa depositi e prestiti”,

— u Latviji, „krājaizdevu sabiedrības”, društva koja su priznata prema „krājaizdevu sabiedrību likums” kao zadruge koje pružaju financijske usluge isključivo svojim članovima,

— u Litvi, „kredito unijos” osim „Centrinė kredito unija”,

— u Mađarskoj, „Magyar Fejlesztési Bank Rt.” i „Magyar Export-Import Bank Rt.”,

— u Nizozemskoj „Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV”, „NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij”, „NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering” i „Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV”,

— u Austriji, društva, koja se priznaju kao stambene udruge u javnom interesu i „Österreichische Kontrollbank AG”,

— u Poljskoj, „Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo – Kredytowe” i „Bank Gospodarstwa Krajowego”,

— u Portugalu, „Caixas Económicas”, koje postoje na dan 1. siječnja 1986., osim onih koje su osnovane kao društva s ograničenom odgovornošću, i „Caixa Económica Montepio Geral”,

— u Finskoj, „Teollisen yhteistyon rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB” i „Finnvera Oyj/Finnvera Abp”,

— u Švedskoj, „Svenska Skeppshypotekskassan”,

— u Ujedinjenoj Kraljevini, National Savings Bank, Commonwealth Development Finance Company Ltd, Agricultural Mortgage Corporation Ltd, Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd, Crown Agents for overseas governments and administrations, kreditne unije i komunalne banke.

Članak 3.

1. Jedna ili više kreditnih institucija koje se nalaze u istoj državi članici i koje su na dan 15. prosinca 1977. trajno povezane sa središnjim tijelom koje ih nadzire i koje ima poslovni nastan u istoj državi članici, mogu se izuzeti iz zahtjeva prema članku 7. i članku 11. stavku 1., ako nacionalno zakonodavstvo, najkasnije na dan 15. prosinca 1979., propisuje sljedeće:

(a) obveze središnjeg tijela i povezanih institucija predstavljaju solidarnu odgovornost ili za obveze svojih povezanih institucija u potpunosti jamči središnje tijelo;

(b) solventnost i likvidnost središnjeg tijela i svih povezanih institucija prate se kao cjelina na temelju konsolidiranih računa; i

(c) rukovodstvo središnjeg tijela ovlašteno je za davanje uputa rukovodstvu povezanih institucija.

Kreditne institucije koje posluju lokalno, a koje su nakon 15. prosinca 1977. trajno povezane sa središnjim tijelom u smislu prvog podstavka, mogu ostvariti korist od ovdje propisanih uvjeta ako one predstavljaju uobičajeni dodatni dio mreže tog središnjeg tijela.

U slučaju kreditnih institucija osim onih koje su osnovane na područjima koja su izdvojena iz mora ili koje proizlaze iz dijeljenja ili spajanja postojećih institucija koje su ovisne ili odgovaraju središnjem tijelu, Komisija, u skladu s postupkom navedenim u članku 151. stavku 2., može propisati dodatna pravila za primjenu drugog podstavka, uključujući stavljanje izvan snage izuzeća navedenog u prvom podstavku, ako smatra da bi povezivanje novih institucija, koje ostvaruju korist od aranžmana navedenih u drugom podstavku, moglo negativno utjecati na tržišno natjecanje.

2. Kreditna institucija navedena u prvom podstavku stavka 1. isto tako može biti izuzeta iz odredbi članaka 9. i 10. te isto tako iz odredbi glave V., poglavlja 2., odjeljaka 2., 3,. 4., 5. i 6. i poglavlja 3., pod uvjetom da se, ne dovodeći u pitanje primjenu tih odredbi na središnje tijelo, za cjelinu koja se sastoji od središnjeg tijela zajedno s njegovim povezanim institucijama primjenjuju te odredbe na konsolidiranoj osnovi.

U slučaju izuzeća, članci 16., 23., 24., 25., članak 26. stavci od 1. do 3. i članci od 28. do 37. primjenjuju se na cjelinu koju čini središnje tijelo zajedno s njegovim povezanim institucijama.

Članak 4.

U svrhu ove Direktive, primjenjuju se sljedeće definicije:

(1) „kreditna institucija” znači: (a) društvo čija je djelatnost primanje depozita ili drugih povratnih sredstava od javnosti te odobravanje kredita za svoj vlastiti račun; ili (b) instituciju za elektronički novac u smislu Direktive 2000/46/EZ (13)

(2) „odobrenje za rad” znači dokument koji nadležna tijela izdaju u bilo kojem obliku, kojim se daje pravo na obavljanje djelatnosti kreditne institucije;

(3) „podružnica” znači mjesto poslovanja koje predstavlja pravno ovisni dio kreditne institucije te koji izravno obavlja sve ili neke transakcije svojstvene poslovanju kreditnih institucija;

(4) „nadležna tijela” znači nacionalna tijela koja su zakonom ili propisom ovlaštena za nadzor kreditnih institucija;

(5) „financijska institucija” znači društvo koje nije kreditna institucija, a čija je osnovna djelatnost stjecanje udjela ili obavljanje jedne ili više djelatnosti navedenih u točkama od 2. do 12. u Prilogu I.

(6) „institucije” u smislu odjeljaka 2. i 3. glave V. poglavlja 2. znači institucije definirane člankom 3. stavkom 1. točkom (c) Direktive 2006/49/EZ;

(7) „matična država članica” znači država članica u kojoj je kreditna institucija dobila odobrenje za rad u skladu s člancima od 6. do 9. i od 11. do 14.,

(8) „država članica domaćin” znači država članica u kojoj kreditna institucija ima podružnicu ili u kojoj pruža usluge;

(9) „kontrola” znači odnos između matičnog društva i društva kćeri, kao što je definirano u članku 1. Direktive 83/349/EEZ, ili sličan odnos između bilo koje fizičke ili pravne osobe i nekog društva;

(10) „sudjelujući udio” u smislu točaka (o) i (p) članka 57., članaka od 71. do 73. i glave V. poglavlja 4. znači sudjelujući udio u smislu prve rečenice članka 17. Četvrte direktive Vijeća 78/660/EEZ od 25. srpnja 1978. o godišnjim financijskim izvještajima određenih vrsta trgovačkih društava (14) ili izravno ili neizravno držanje 20 % ili više glasačkih prava ili kapitala društva;

(11) „kvalificirani udio” znači izravno ili neizravno držanje u društvu, koje predstavlja 10 % ili više kapitala ili glasačkih prava, ili koje omogućuje ostvarivanje značajnog utjecaja na upravljanje tim društvom;

(12) „matično društvo” znači: (a) matično društvo kao što je definirano u člancima 1. i 2. Direktive 83/349/EEZ; ili (b) u svrhu članaka od 71. do 73., glave V. poglavlja 2. odjeljka 5. i poglavlja 4., matično društvo u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ te bilo koje društvo koje, prema mišljenju nadležnih tijela, stvarno ostvaruje dominantan utjecaj na drugo društvo;

(13) „društvo kći” znači: (a) društvo kći kao što je definirano u člancima 1. i 2. Direktive 83/349/EEZ; ili (b) u svrhu članaka od 71. do 73., glave V. poglavlja 2. odjeljka 5. i poglavlja 4., društvo kći u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 83/349/EEZ te bilo koje društvo na koje, prema mišljenju nadležnih tijela, matično društvo stvarno ostvaruje dominantan utjecaj. Sva društva kćeri društava kćeri također se smatraju društvima kćerima društva koje je njihovo najviše matično društvo;

(14) „matična kreditna institucija u državi članici” znači kreditna institucija koja ima kreditnu instituciju ili financijsku instituciju kao društvo kći ili koja ima sudjelujući udio u takvoj instituciji te koja sama nije društvo kći neke druge kreditne institucije koja je dobila odobrenje za rad u istoj državi članici ili financijskog holdinga koji je osnovan u istoj državi članici;

(15) „matični financijski holding u državi članici” znači financijski holding koji sam nije društvo kći kreditne institucije koja je dobila odobrenje za rad u istoj državi članici ili financijskog holdinga koji je osnovan u istoj državi članici;

(16) „matična kreditna institucija u EU” znači matična kreditna institucija u državi članici koja nije društvo kći neke druge kreditne institucije koja je dobila odobrenje za rad u bilo kojoj državi članici ili financijskog holdinga osnovanog u bilo kojoj državi članici.

(17) „matični financijski holding u EU” znači matični financijski holding u državi članici, koji nije društvo kći kreditne institucije koja je dobila odobrenje za rad u bilo kojoj državi članici, ili nekog drugog financijskog holdinga osnovanog u bilo kojoj državi članici.

(18) „tijela javnog sektora” znači nekomercijalna upravna tijela odgovorna središnjoj državi, tijelima regionalne ili lokalne vlasti ili tijelima koja, prema mišljenju nadležnih tijela, imaju istu odgovornost kao i tijela regionalne i lokalne vlasti ili nekomercijalna društva koja su u vlasništvu središnje države, a koja imaju eksplicitne sporazume o jamstvu i mogu uključivati zakonski regulirana samoupravna tijela koja su pod javnim nadzorom;

(19) „financijski holding” znači financijska institucija čija su društva kćeri isključivo ili pretežito kreditne institucije ili financijske institucije od kojih je barem jedno takvo društvo kćer kreditna institucija, a koja nije mješoviti financijski holding u smislu članka 2. stavka 15. Direktive 2002/87/EZ (15);

(20) „mješoviti holding” znači matično društvo, osim financijskog holdinga ili kreditne institucije ili mješovitog financijskog holdinga u smislu članka 2. stavka 15. Direktive 2002/87/EZ, čija društva kćeri obuhvaćaju barem jednu kreditnu instituciju;

(21) „društvo za pomoćne usluge” znači društvo čija se glavna djelatnost sastoji od posjedovanja ili upravljanja imovinom, upravljanja uslugama obrade podataka ili bilo koje druge slične djelatnosti koja je pomoćna djelatnost uz glavnu djelatnost jedne ili više kreditnih institucija;

(22) „operativni rizik” znači rizik gubitka koji proizlazi iz neadekvatnih ili neuspjelih unutarnjih procesa, ljudi i sustava ili iz vanjskih događaja, uključujući pravni rizik;

(23) „središnje banke” uključuju Europsku središnju banku, osim ako je drugačije navedeno;

(24) „razrjeđivački rizik” znači rizik smanjenja iznosa otkupljenih potraživanja nastao zbog gotovinskih ili negotovinskih potraživanja dužnika;

(25) „vjerojatnost neispunjavanja obveza” znači vjerojatnost neispunjavanja obveza druge ugovorne stranke tijekom jednogodišnjeg razdoblja;

(26) „gubitak”, u smislu glave V. poglavlja 2. odjeljka 3., znači ekonomski gubitak, uključujući značajne učinke diskonta te značajne izravne i neizravne troškove povezane s naplatom po pojedinom instrumentu;

(27) „gubitak zbog neispunjavanja obveze (LGD)” za pojedinu izloženost znači omjer gubitka zbog neispunjavanja obveze druge ugovorne stranke i iznosa izloženosti u trenutku neispunjavanja obveze;

(28) „konverzijski faktor” znači omjer trenutačno neiskorištenog iznosa potencijalne obveze koji će biti iskorišten i nepodmiren u trenutku neispunjavanja obveze i trenutačno neiskorištenog iznosa potencijalne obveze; iznos potencijalne obveze jednak je odobrenom limitu, osim ako je limit koji nije priopćen dužniku veći;

(29) „očekivani gubitak (EL)”, u smislu glave V., poglavlja 2., odjeljka 3., znači omjer između iznosa za koji se očekuje da će biti izgubljen po određenoj izloženosti zbog potencijalnog neispunjavanja obveza druge ugovorne stranke ili razrjeđivanja tijekom jednogodišnjeg razdoblja i iznosa izloženosti u trenutku neispunjavanja obveze;

(30) „smanjenje kreditnog rizika” znači tehnika koju koristi kreditna institucija za smanjivanje kreditnog rizika povezanog s izloženošću ili izloženostima kreditne institucije;

(31) „materijalna kreditna zaštita” znači tehnika smanjenja kreditnog rizika prema kojoj smanjenje kreditnog rizika po izloženosti kreditne institucije proizlazi iz prava kreditne institucije da u slučaju neispunjavanja obveze druge ugovorne stranke ili nastanka ugovorenog kreditnog događaja koji se odnosi na drugu ugovornu stranku - unovči ili ostvari prijenos ili prisvoji, ili zadrži određenu imovinu ili iznos, ili da smanji iznos izloženosti na iznos razlike između iznosa izloženosti i iznosa potraživanja od kreditne institucije ili prava na zamjenu iznosa izloženosti tom razlikom.

(32) „nematerijalna kreditna zaštita” znači tehnika smanjenja kreditnog rizika prema kojoj smanjenje kreditnog rizika po izloženosti kreditne institucije proizlazi iz obvezivanja treće strane na plaćanje određenog iznosa u slučaju neispunjavanja obveze od strane dužnika ili zbog nastanka nekog drugog ugovorenog kreditnog događaja;

(33) „repo transakcija” znači bilo koja transakcija koja je regulirana ugovorom na koji se primjenjuje definicija „repo ugovora” ili „obrnutog repo ugovora”, kao što je definirano u članku 3. stavku 1. točki (m) Direktive 2006/49/EZ;

(34) „transakcija pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe” znači bilo koja transakcija na koju se primjenjuje definicija „pozajmljivanja vrijednosnih papira ili robe”, kao što je definirano u članku 3. stavku 1. točki (n) Direktive 2006/49/EZ;

(35) „instrument koji se može smatrati gotovinom” znači certifikat o depozitu ili drugi sličan instrument koji je izdala kreditna institucija vjerovnik;

(36) „sekuritizacija” znači transakcija ili struktura u kojoj se kreditni rizik povezan s izloženošću ili skupom izloženosti tranšira i ima sljedeće karakteristike: (a) plaćanja u transakciji ili strukturi ovise o naplati po odnosnoj izloženosti ili odnosnom skupu izloženosti; i (b) podređenost tranši određuje distribuciju gubitaka tijekom trajanja transakcije ili strukture;

(37) „tradicionalna sekuritizacija” znači sekuritizacija koja uključuje ekonomski prijenos izloženosti koje se sekuritiziraju na sekuritizacijski subjekt za posebnu namjenu koji izdaje vrijednosne papire. To se postiže prijenosom vlasništva nad sekuritiziranim izloženostima s kreditne institucije inicijatora ili podsudjelovanjem. Izdani vrijednosni papiri ne predstavljaju obvezu plaćanja kreditne institucije inicijatora;

(38) „sintetska sekuritizacija” znači sekuritizacija u kojoj se tranširanje postiže korištenjem kreditnih izvedenica ili garancija, a skup izloženosti ostaje u bilanci kreditne institucije inicijatora.

(39) „tranša” znači ugovorno uspostavljen segment kreditnog rizika povezanog s izloženošću ili većim brojem izloženosti, pri čemu pozicija u segmentu uključuje rizik gubitka po kreditu, koji je veći ili manji od pozicije istog iznosa u bilo kojem drugom segmentu, pri čemu se ne uzima u obzir kreditna zaštita koju pružaju treće strane izravno imateljima pozicija u tom segmentu ili u drugim segmentima;

(40) „sekuritizacijska pozicija” znači izloženost u sekuritizaciji;

(41) „inicijator” znači sljedeće: (a) subjekt koji je, ili sam ili preko povezanih subjekata, izravno ili neizravno sudjelovao u izvornom ugovoru na temelju kojeg su nastale obveze ili potencijalne obveze dužnika ili potencijalnog dužnika, zbog kojih nastaje izloženost koja je predmet sekuritizacije; ili (b) subjekt koji kupuje izloženosti treće strane i iskazuje ih u svojoj bilanci, a zatim ih sekuritizira;

(42) „sponzor” znači kreditna institucija, osim kreditne institucije inicijatora, koja uspostavlja i upravlja programom komercijalnih zapisa osiguranih imovinom ili nekom drugom sekuritizacijskom strukturom, koja otkupljuje izloženosti od trećih strana;

(43) „kreditno poboljšanje” znači ugovorni odnos kojim se poboljšava kreditna kvaliteta sekuritizacijske pozicije s obzirom na kvalitetu koju bi ta pozicija imala da nije ponuđeno kreditno poboljšanje, uključujući kreditno poboljšanje koje pružaju tranše s nižim pravom prvenstva naplate u sekuritizaciji, te ostale vrste kreditne zaštite;

(44) „sekuritizacijski subjekt posebne namjene (SSPE)” znači korporacijski trust ili neki drugi subjekt, osim kreditne institucije, osnovan radi provođenja jedne ili više sekuritizacija, čija je djelatnost ograničena samo na one djelatnosti koje su prikladne za postizanje tog cilja, čija je struktura namijenjena izdvajanju obveza sekuritizacijskog subjekta za posebnu namjenu od obveza kreditne institucije inicijatora, te gdje imatelji prava na udjele imaju pravo založiti ili razmijeniti te udjele bez ograničenja;

(45) „grupa povezanih klijenata” znači: (a) dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba koje, osim ako je drugačije dokazano, predstavljaju jedan rizik, budući da jedna od njih, izravno ili neizravno, ima kontrolu nad dugom osobom ili drugim osobama; ili (b) dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba između kojih ne postoji odnos kontrole kao što je određeno u točki (a), već za koje se smatra da predstavljaju jedan rizik jer su tako međusobno povezane da, ako se za jednu od tih osoba pojave financijski problemi, ostale ili sve druge osobe vjerojatno bi se suočile s poteškoćama u oplati;

(46) „uska povezanost” znači situacija u kojoj su dvije ili više fizičkih ili pravnih osoba povezane na bilo koji od sljedećih načina: (a) sudjelovanjem, odnosno držanjem izravno ili putem kontrole, 20 % ili više glasačkih prava ili kapitala društva; (b) kontrola; ili (c) činjenica da su obje ili sve osobe stalno povezane s istom trećom osobom odnosom kontrole;

(47) „priznate burze” znači burze koje nadležna tijela priznaju kao takve te koje zadovoljavaju sljedeće uvjete: (a) redovno posluju; (b) imaju propise koje su donijela ili odobrila odgovarajuća nadležna tijela matične države za određenu burzu, u kojima su definirani uvjeti poslovanja burze, uvjeti pristupa burzi, kao i uvjeti koje treba ispuniti ugovor prije nego što se njime počne stvarno trgovati na burzi; i (c) imaju klirinške mehanizme pri čemu ugovori navedeni u Prilogu IV. podliježu zahtjevu za dnevno utvrđivanje nadoknade, koja prema mišljenju nadležnih tijela osigurava odgovarajuću zaštitu.

Članak 5.

Države članice zabranjuju osobama ili poduzećima koja nisu kreditne institucije da obavljaju poslove primanja depozita ili ostalih povratnih sredstava od javnosti.

Prvi stavak ne primjenjuje se na primanje depozita ili ostalih povratnih sredstava koje vraća država članica, tijela lokalne ili regionalne uprave ili javna međunarodna tijela čije članice su jedna ili više država članica, ili na slučajeve koji su izričito obuhvaćeni nacionalnim zakonodavstvom ili zakonodavstvom Zajednice pod uvjetom da te aktivnosti podliježu pravilima i kontroli čija je svrha zaštita deponenata i investitora, te koje je primjenljivo na te slučajeve.

GLAVA II.

UVJETI ZA PRISTUP POČETKU POSLOVANJA I POSLOVANJU KREDITNIH INSTITUCIJA

Članak 6.

Države članice zahtijevaju od svojih kreditnih institucija pribavljanje odobrenja za rad prije početka njihovog poslovanja. Ne dovodeći u pitanje članke od 7. do 12., one propisuju zahtjeve za takva odobrenja za rad te o njima obavješćuju Komisiju.

Članak 7.

Države članice zahtijevaju da uz zahtjev za izdavanje odobrenja za rad bude priložen program poslovanja u kojem se, inter alia, navodi vrsta predviđenih poslova, kao i organizacijska struktura kreditne institucije.

Članak 8.

Države članice ne smiju tražiti provjeru zahtjeva za odobrenje za rad s obzirom na ekonomske potrebe tržišta.

Članak 9.

1. Ne dovodeći u pitanje ostale opće uvjete koje propisuje nacionalno zakonodavstvo, nadležna tijela ne smiju izdavati odobrenja za rad ako kreditna institucija ne posjeduje zasebna vlastita sredstva ili ako osnivački kapital iznosi manje od 5 milijuna EUR.

„Osnivački kapital” obuhvaća kapital i rezerve kao što je navedeno u članku 57. točkama (a) i (b).

Države članice mogu odlučiti da kreditne institucije koje ne ispunjavaju zahtjev za zasebna vlastita sredstva te koje su postojale na dan 15. prosinca 1979., mogu nastaviti poslovati. One mogu izuzeti takve kreditne institucije iz usklađivanja sa zahtjevom sadržanim u prvom podstavku članka 11. stavka 1.

2. Države članice mogu, uz ispunjavanje sljedećih uvjeta, izdati odobrenje za rad određenim kategorijama kreditnih institucija čiji je osnivački kapital manji od onog navedenog u stavku 1.:

(a) osnivački kapital nije manji od 1 milijun EUR;

(b) dotične države članice izvješćuju Komisiju o svojim razlozima za korištenje te mogućnosti;

(c) uz naziv svake kreditne institucije koja nema minimalni kapital naveden u stavku 1. to se naznačuje u popisu navedenom u članku 14.

Članak 10.

1. Vlastita sredstva kreditne institucije ne smiju pasti ispod iznosa osnivačkog kapitala koji se traži prema članku 9. u vrijeme izdavanja odobrenja za rad.

2. Države članice mogu odlučiti da kreditne institucije koje već postoje na dan 1. siječnja 1993., a čija vlastita sredstva ne dostižu razinu navedenu za osnivački kapital u članku 9., mogu nastaviti svoje poslovanje. U tom slučaju njihova vlastita sredstva ne smiju pasti ispod najviše razine ostvarene od uključivo 22. prosinca 1989.

3. Ako kontrolu nad kreditnom institucijom koja ulazi u kategoriju navedenu u stavku 2. ima fizička ili pravna osoba, osim osobe koja je prethodno kontrolirala instituciju, vlastita sredstva te kreditne institucije moraju dostići barem razinu navedenu za osnivački kapital u članku 9.

4. U određenim posebnim okolnostima i uz suglasnost nadležnih tijela, u slučaju spajanja dvije ili više kreditnih institucija koje ulaze u kategoriju navedenu u stavku 2., vlastita sredstva kreditne institucije koja proizlaze iz spajanja ne smiju pasti ispod ukupnih vlastitih sredstava spojene kreditne institucije u vrijeme spajanja, sve dok se ne ostvari odgovarajuća razina navedena u članku 9.

5. Ako, u slučajevima navedenima u stavcima 1., 2. i 4., treba smanjiti vlastita sredstva, nadležna tijela mogu, ako to okolnosti opravdavaju, dozvoliti kreditnim institucijama ograničeno razdoblje u kojem moraju ispraviti situaciju ili prestati s poslovanjem.

Članak 11.

1. Nadležna tijela izdaju odobrenje za rad kreditnoj instituciji samo ako postoje barem dvije osobe koje učinkovito vode poslovanje kreditne institucije.

Ona ne izdaju odobrenje ako te osobe nemaju dovoljno dobar ugled ili ako im nedostaje iskustvo za izvršavanje takvih dužnosti.

2. Svaka država članica zahtijeva:

(a) da svaka kreditna institucija koja je pravna osoba i koja ima registrirano sjedište prema svom nacionalnom pravu, ima svoju središnju upravu u istoj državi članici gdje je i njezino registrirano sjedište; i

(b) da svaka druga kreditna institucija ima svoju središnju upravu u državi članici koja joj je izdala odobrenje za rad i u kojoj ona stvarno posluje.

Članak 12.

1. Nadležna tijela ne izdaju odobrenje za osnivanje kreditne institucije ako nisu obaviještena o identitetu dioničara ili članova, izravnih ili neizravnih, fizičkih ili pravnih osoba, koje imaju kvalificirane udjele te o iznosima tih udjela.

Pri određivanju kvalificiranih udjela u kontekstu ovog članka, uzimaju se u obzir glasačka prava navedena u članku 92. Direktive 2001/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 28. svibnja 2001. o uvrštenju vrijednosnih papira u službenu kotaciju burze te o informacijama koje treba objaviti o tim vrijednosnim papirima (16).

2. Nadležna tijela ne izdaju odobrenje za rad ako se, uzimajući u obzir potrebu za osiguravanjem zdravog i razboritog upravljanja kreditnom institucijom, nisu uvjerila u prikladnost dioničara ili članova.

3. Ako postoji uska povezanost između kreditne institucije i ostalih fizičkih ili pravnih osoba, nadležna tijela izdaju odobrenje za rad samo ako te bliske veze ne sprečavaju učinkovito obavljanje njihove nadzorne funkcije.

Nadležna tijela isto tako ne smiju izdati odobrenje za rad ako zakoni i ostali propisi treće zemlje koji reguliraju jednu ili više fizičkih ili pravnih osoba s kojima kreditna institucija ima bliske veze ili ako poteškoće u provođenju tih zakona i ostalih propisa sprečavaju učinkovito obavljanje njihove nadzorne funkcije.

Nadležna tijela isto tako ne smiju izdavati odobrenje za rad ako zakoni i drugi propisi trećih zemalja, koji reguliraju jednu ili više fizičkih ili pravnih osoba s kojima je kreditna institucija usko povezana ili poteškoće povezane s provedbom tih zakona i drugih propisa, sprečavaju učinkovito provođenje njihove nadzorne funkcije.

Nadležna tijela zahtijevaju od kreditnih institucija da im na trajnoj osnovi dostavljaju informacije koje su im potrebne za praćenje usklađenosti s uvjetima, navedenima u ovom stavku.

Članak 13.

Uvijek je potrebno dati razloge kad je donesena odluka o neizdavanju odobrenja za rad, a podnositelja zahtjeva se o tome obavješćuje u roku šest mjeseci od primitka zahtjeva, ili ako je zahtjev nepotpun, u roku šest mjeseci od kada je podnositelj zahtjeva poslao informacije potrebne za donošenje odluke. Odluka se u svakom slučaju donosi u roku 12 mjeseci od primitka zahtjeva.

Članak 14.

O svakom odobrenju za rad izvješćuje se Komisija.

Naziv svake kreditne institucije kojoj je izdano odobrenje za rad unosi se u popis. Komisija objavljuje taj popis u Službenom listu Europske unije i redovno ga ažurira.

Članak 15.

1. Nadležno tijelo se, prije izdavanja odobrenja za rad kreditnoj instituciji, savjetuje s nadležnim tijelima relevantne druge države članice u sljedećim slučajevima:

(a) dotična kreditna institucija je društvo kći kreditne institucije koja je dobila odobrenje za rad u drugoj državi članici;

(b) dotična kreditna institucija je društvo kći matičnog društva kreditne institucije koja je dobila odobrenje za rad u drugoj državi članici; ili

(c) dotična kreditna institucija pod kontrolom je istih osoba, bilo fizičkih ili pravnih, koje kontroliraju kreditnu instituciju koja je dobila odobrenje za rad u drugoj državi članici.

2. Nadležno tijelo mora se posavjetovati, prije izdavanja odobrenja za rad kreditnoj instituciji, s nadležnim tijelom relevantne države članice, koje je odgovorno za nadzor društava za osiguranje ili investicijskih poduzeća, u sljedećim slučajevima:

(a) dotična kreditna institucija je društvo kći društva za osiguranje ili investicijskog društva koje je dobilo odobrenje za rad u Zajednici;

(b) dotična kreditna institucija je društvo kći matičnog društva za osiguranje ili investicijskog društva koje je dobilo odobrenje za rad u Zajednici; ili

(c) dotična kreditna institucija pod kontrolom je iste osobe, bilo fizičke ili pravne, koja kontrolira društvo za osiguranje ili investicijsko društvo koje je dobilo odobrenje za rad u Zajednici.

3. Odgovarajuća nadležna tijela navedena u stavcima 1. i 2. posebno se savjetuju jedna s drugima kada ocjenjuju primjerenost dioničara te ugled i iskustvo direktora uključenih u upravljanje drugim subjektom iste grupe. Ona razmjenjuju informacije koje se odnose na primjerenost dioničara te ugled i iskustvo direktora, koje su značajne za izdavanje odobrenja za rad, kao i za kontinuiranu procjenu usklađenosti s uvjetima poslovanja.

Članak 16.

Države članice domaćini ne smiju zahtijevati odobrenje za rad ili dotacijski kapital za podružnice kreditnih institucija kojima je izdano odobrenje za rad u drugim državama članicama. Osnivanje i nadzor takvih podružnica obavlja se u skladu s člancima 22., 25., člankom 26. stavcima od 1. do 3., člancima od 29. do 37. i člankom 40.

Članak 17.

1. Nadležna tijela mogu oduzeti odobrenje za rad koje je izdano kreditnoj instituciji samo ako ta institucija:

(a) ne koristi odobrenje za rad u roku 12 mjeseci, izričito odbije odobrenje za rad ili se na više od 6 mjeseci prestane baviti tim poslom, ako dotična država članica ne donese odredbe o prestanku valjanosti odobrenja za rad u takvim slučajevima;

(b) pribavila je odobrenje za rad na temelju lažnih izjava ili na bilo kojoj drugoj nepravilnoj osnovi;

(c) više ne ispunjava uvjete prema kojima je izdano to odobrenje za rad;

(d) više ne posjeduje dovoljno vlastitih sredstava ili se više ne može očekivati da će ispunjavati svoje obveze prema vjerovnicima, te posebno, ako više ne pruža sigurnost za imovinu koja joj je povjerena; ili

(e) potpada pod druge slučajeve u kojima nacionalno zakonodavstvo propisuje oduzimanje odobrenja za rad.

2. Svako oduzimanje odobrenja za rad sadrži obrazloženje te je potrebno o tomu izvijestiti sve zainteresirane osobe. O oduzimanju odobrenja za rad izvješćuje se Komisija.

Članak 18.

U svrhu obavljanja svoje djelatnosti kreditne institucije mogu, bez obzira na bilo koje odredbe u državama članicama domaćinima, koje se odnose na korištenje riječi „banka”, „štedionica” ili ostalih naziva za banku, koristiti na području Zajednice isti naziv koji koriste u državi članici u kojoj se nalazi njihovo sjedište. U slučaju da postoji opasnost od zabune, država članica domaćin može radi jasnoće zahtijevati da se nazivu dodaju neki drugi podaci radi pojašnjenja.

Članak 19.

1. Države članice zahtijevaju od svake fizičke ili pravne osobe koja namjerava držati, izravno ili neizravno, kvalificirani udjel u kreditnoj instituciji, da prvo obavijesti nadležna tijela i navede veličinu udjela kojeg namjerava steći. Ta osoba isto tako obavješćuje nadležna tijela ako namjerava povećati svoj kvalificirani udjel, tako da udio glasačkih prava ili kapitala koje drži dostigne ili bude veći od 20 %, 33 % ili 50 %, ili takav da kreditna institucija postane njezino društvo kći.

Ne dovodeći u pitanje stavak 2., nadležna tijela najdulje u roku tri mjeseca od datuma primitka obavijesti navedene u prvom i drugom podstavku mogu osporiti takav plan ako se, s obzirom na potrebu osiguravanja odgovarajućeg i razboritog upravljanja kreditnom institucijom, ona nisu uvjerila u primjerenost dotične osobe. Ako ne ospore plan, nadležna tijela mogu odrediti najdulje razdoblje za njegovu provedbu.

2. Ako je osoba koja namjerava steći udjele navedene u stavku 1. kreditna institucija, društvo za osiguranje ili investicijsko društvo kojemu je izdano odobrenje za rad u drugoj državi članici ili matično društvo kreditne institucije, društva za osiguranje ili investicijskog društva koje je dobilo odobrenje za rad u drugoj državi članici ili fizička ili pravna osoba koja ima kontrolu nad kreditnom institucijom, društvom za osiguranje ili investicijskim društvom koje je dobilo odobrenje za rad u drugoj državi članici, te ako bi kreditna institucija u kojoj stjecatelj namjerava držati udjel postala društvo kći ili bi podlijegala kontroli stjecatelja, uvjet za ocjenu stjecanja podložno je prethodnom savjetovanju navedenom u članku 15.

Članak 20.

Države članice zahtijevaju od svake fizičke ili pravne osobe koja namjerava raspolagati, izravno ili neizravno, kvalificiranim udjelom u kreditnoj instituciji da prvo obavijesti nadležna tijela i navede veličinu udjela koji namjerava držati. Ta osoba isto tako obavješćuje nadležna tijela ako namjerava smanjiti svoj kvalificirani udjel, tako da udio glasačkih prava ili kapitala koji drži padne ispod 20 %, 33 % ili 50 % ili bude takav da kreditna institucija prestane biti njezino društvo kći.

Članak 21.

1. Kreditne institucije obavješćuju nadležna tijela o stjecanju udjela ili raspolaganju udjelima nakon što saznaju da su zbog stjecanja udjela ili raspolaganja udjelima u njihovom kapitalu, udjeli premašili pragove ili da su pali ispod pragova navedenih u članku 19. stavku 1. i članku 20.

One također, barem jedan put godišnje, obavješćuju nadležna tijela o imenima dioničara i članova koji imaju kvalificirane udjele te o veličini tih udjela, kao što su iskazani, na primjer, u informaciji koja se dobiva na godišnjoj skupštini dioničara i članova ili kao rezultat usklađivanja s propisima koji se odnose na društva koja kotiraju na burzi.

2. Države članice zahtijevaju da, ako je vjerojatno da će utjecaj koji vrše osobe navedene u članku 19. stavku 1. djelovati na štetu razboritog i zdravog upravljanja institucijom, nadležna tijela poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi okončale takvu situaciju. Te se mjere mogu sastojati od sudske zabrane, sankcija protiv direktora i rukovoditelja ili privremenog ukidanja glasačkog prava koje proizlazi iz dionica koje imaju dotični dioničari ili članovi.

Slične mjere primjenjuju se na fizičke ili pravne osobe koje ne ispunjavaju obveze dostavljanja prethodnih informacija, kao što je propisano u članku 19. stavku 1.

Ako je udio stečen unatoč protivljenju nadležnih tijela, države članice, bez obzira na bilo koje druge sankcije koje će biti donesene, određuju privremeno ukidanje odgovarajućih glasačkih prava ili ništavnost glasovanja ili mogućnost njegova poništavanja.

3. Pri utvrđivanju kvalificiranog udjela i drugih razina udjela, kao što je navedeno u ovom članku, uzimaju se u obzir glasačka prava navedena u članku 92. Direktive 2001/34/EZ.

Članak 22.

1. Nadležna tijela matičnih država članica zahtijevaju od svih kreditnih institucija da imaju snažne sustave upravljanja, koje uključuje jasnu organizacijsku strukturu, s dobro definiranim, transparentnim i dosljednim linijama odgovornosti, učinkovite procese za utvrđivanje, upravljanje, praćenje i izvješćivanje o rizicima kojima su ili kojima mogu biti izložene, kao i adekvatne mehanizme unutarnje kontrole, uključujući zdrave administrativne i računovodstvene postupke.

2. Uređenje, procesi i mehanizmi navedeni u stavku 1. su sveobuhvatni i razmjerni vrsti, opsegu i složenosti poslova kreditne institucije. Tehnički kriteriji koji su propisani u Prilogu V. uzimaju se u obzir.

GLAVA III.

ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA SLOBODU POSLOVNOG NASTANA I SLOBODU PRUŽANJA USLUGA

Odjeljak 1.

Kreditne institucije

Članak 23.

Države članice propisuju da bilo koja kreditna institucija kojoj je izdano odobrenje za rad i koju nadziru nadležna tijela druge države članice može obavljati poslove navedene u Prilogu I. na njihovom državnom području, u skladu s člankom 25., člankom 26. stavcima od 1. do 3., člankom 28. stavcima 1. i 2. te člancima od 29. do 37., bilo osnivanjem podružnice ili pružanjem usluga pod uvjetom da su ti poslovi obuhvaćeni u odobrenju za rad.

Odjeljak 2.

Financijske institucije

Članak 24.

1. Države članice propisuju da poslove navedene u Prilogu I. na njihovom državnom području, u skladu s člankom 25., člankom 26. stavcima od 1. do 3., člankom 28. stavcima 1. i 2. te člancima od 29. do 37., ili osnivanjem podružnice ili pružanjem usluga, može obavljati bilo koja financijska institucija iz druge države članice, bilo da je društvo kći kreditne institucije ili društvo kći u zajedničkom vlasništvu dviju ili više kreditnih institucija, čiji društveni ugovor ili statut dozvoljavaju obavljanje tih poslova te koja zadovoljava svaki od sljedećih uvjeta:

(a) matičnom društvu ili društvima izdano je odobrenje za rad kao kreditnim institucijama u državi članici, prema čijem zakonu je regulirana financijska institucija;

(b) dotične djelatnosti stvarno se obavljaju na državnom području iste države članice;

(c) matično društvo ili društva drže 90 % ili više glasačkih prava koja proizlaze iz dionica ili udjela u kapitalu financijske institucije;

(d) matično društvo ili društva na zadovoljavajući način za nadležna tijela dokažu njihovo primjereno bonitetno upravljanje financijskom institucijom te su izjavili, uz suglasnost odgovarajućih nadležnih tijela matične države članice, da solidarno odgovaraju za obveze koje je preuzela financijska institucija; i

(e) financijska institucija je stvarno uključena, a posebno što se tiče dotičnih djelatnosti, u konsolidirani nadzor matičnog društva, ili svakog od matičnih društava, u skladu s glavom V., poglavljem 4., odjeljkom 1., posebno u svrhu zahtjeva za minimalnim vlastitim sredstvima, kao što je navedeno u članku 75. za kontrolu velikih izloženosti i u svrhu ograničavanja udjela iz članaka od 120. do 122.

Usklađenost s tim zahtjevima provjeravaju nadležna tijela matične države članice te ona dostavljaju financijskoj instituciji potvrdu o usklađenosti koja čini dio obavijesti navedene u člancima 25. i 28.

Nadležna tijela matične države članice osiguravaju nadzor financijske institucije u skladu s člankom 10. stavkom 1., člancima od 19. do 22., člankom 40., člancima od 42. do 52. i člankom 54.

2. Ako financijska institucija navedena u prvom podstavku stavka 1. prestane ispunjavati bilo koji propisani uvjet, matična država članica o tomu obavješćuje nadležna tijela države članice domaćina, a na poslove koje obavlja financijska institucija u državi članici domaćinu počinje se primjenjivati zakonodavstvo države članice domaćina.

3. Stavci 1. i 2. primjenjuju se mutatis mutandis na društva kćeri financijske institucije, kao što je navedeno u prvom podstavku stavka 1.

Odjeljak 3.

Izvršavanje prava poslovnog nastana

Članak 25.

1. Kreditna institucija koja želi osnovati podružnicu na državnom području druge države članice o tome obavješćuje nadležna tijela u svojoj matičnoj državi članici.

2. Države članice zahtijevaju da svaka kreditna institucija koja želi osnovati podružnicu u drugoj državi članici dostavi sljedeće informacije u obavijesti navedenoj u stavku 1.:

(a) država članica na čijem državnom području ona planira osnovati podružnicu;

(b) program poslovanja u kojemu se navodi, inter alia, vrsta predviđenih poslova i organizacijska struktura podružnice;

(c) adresa u državi članici domaćinu na kojoj je moguće dobiti dokumente; i

(d) imena osoba odgovornih za upravljanje podružnicom.

3. Ako nadležna tijela matične države članice nemaju razlog za sumnju u adekvatnost upravne strukture ili u financijski položaj kreditne institucije, uzimajući u obzir predviđene poslove, ona u roku tri mjeseca od primitka informacija navedenih u stavku 2. priopćuju te informacije nadležnim tijelima države članice domaćina i o tomu obavješćuju kreditnu instituciju.

Nadležna tijela matične države članice također priopćuju iznos vlastitih sredstava i iznos kapitalnih zahtjeva kreditne institucije u skladu s člankom 75.

Odstupajući od drugog podstavka, u slučaju navedenom u članku 24. nadležna tijela matične države članice priopćuju iznos vlastitih sredstava financijske institucije i zbroj konsolidiranih vlastitih sredstava i konsolidiranih zahtjeva za kapitalom u skladu s člankom 75. kreditne institucije koja je njezino matično društvo.

4. Ako nadležna tijela matične države članice odbiju priopćiti informacije navedene u stavku 2. nadležnim tijelima države članice domaćina, ona obrazlažu svoje odbijanje dotičnoj kreditnoj instituciji u roku tri mjeseca od primitka svih informacija.

U slučaju odbijanja ili ako nadležna tijela ne odgovore, dotična institucija ima pravo obratiti se sudu u matičnoj državi članici.

Članak 26.

1. Prije nego što podružnica kreditne institucije počne s radom, nadležna tijela države članice domaćina, u roku dva mjeseca od primitka informacija navedenih u članku 25., pripremaju nadzor nad kreditnom institucijom u skladu s odjeljkom 5. te ako je potrebno ukazuju na uvjete pod kojima se, radi zaštite općeg dobra, ti poslovi obavljaju u državi članici domaćinu.

2. Po primitku priopćenja od nadležnih tijela države članice domaćina ili u slučaju isteka razdoblja navedenog u stavku 1. bez primitka bilo kakvog priopćenja, podružnicu je moguće osnovati i može početi s radom.

3. U slučaju promjene bilo kojih podataka priopćenih u skladu s točkama (b), (c) ili (d) članka 25. stavka 2. kreditna institucija daje pisanu obavijest o dotičnoj promjeni nadležnim tijelima matične države članice i države članice domaćina barem mjesec dana prije izvršavanja promjene, kako bi omogućila nadležnim tijelima matične države članice da donesu odluku u skladu s člankom 25. te nadležnim tijelima države članice domaćina da donesu odluku o promjeni u skladu sa stavkom 1. ovog članka.

4. Za podružnice koje su počele s radom u skladu s odredbama na snazi u njihovim državama članicama domaćinima prije 1. siječnja 1993., smatra se da su za njih vrijedili postupci propisani člankom 25. i stavcima 1. i 2. ovog članka. Od 1. siječnja 1993. na njih se primjenjuje stavak 3. ovog članka te članci 23. i 43., kao i odjeljci 2. i 5.

Članak 27.

Poslovne jedinice, bez obzira na njihov broj, koje u istoj državi članici osnuje kreditna institucija sa sjedištem u drugoj državi članici smatraju se jednom podružnicom.

Odjeljak 4.

Izvršavanje slobode pružanja usluga

Članak 28.

1. Svaka kreditna institucija koja želi izvršavati slobodu pružanja usluga obavljanjem svoje djelatnosti na državnom području druge države članice po prvi puta obavješćuje nadležna tijela matične države članice o poslovima na popisu iz Priloga I., koje namjerava obavljati.

2. Nadležna tijela matične države članice, u roku mjesec dana od primitka obavijesti iz stavka 1., šalju tu obavijest nadležnim tijelima države članice domaćina.

3. Ovaj članak ne utječe na prava koja su stekle kreditne institucije koje su pružale usluge prije 1. siječnja 1993.

Odjeljak 5.

Ovlasti nadležnih tijela države članice domaćina

Članak 29.

Države članice domaćini mogu, u statističke svrhe, zahtijevati da sve kreditne institucije koje imaju podružnice na njihovom državnom području periodično izvješćuju nadležna tijela tih država članica domaćina o svojem poslovanju u tim državama članicama domaćinima.

Pri ispunjavanju odgovornosti propisanih u članku 41. države članice domaćini mogu zahtijevati da podružnice kreditnih institucija iz drugih država članica dostavljaju iste informacije koje one traže od nacionalnih kreditnih institucija u tu svrhu.

Članak 30.

1. Ako nadležna tijela države članice domaćina utvrde da kreditna institucija koja ima podružnicu ili pruža usluge na njezinom državnom području nije usklađena sa zakonskim odredbama koje su donesene u toj državi u skladu s odredbama ove Direktive koje se odnose na ovlasti nadležnih tijela država članica domaćina, ta tijela od dotične kreditne institucije zahtijeva okončanje takvog nepravilnog stanja.

2. Ako dotična kreditna institucija ne poduzme potrebne mjere, nadležna tijela države članice domaćina o tome obavješćuju nadležna tijela matične države članice.

Nadležna tijela matične države članice, što je prije moguće, poduzimaju sve odgovarajuće mjere kako bi osigurala da dotična kreditna institucija okonča to nepravilno stanje. Karakter tih mjera priopćuje se nadležnim tijelima države članice domaćina.

3. Ako unatoč mjerama koje je poduzela matična država članica ili ako se te mjere pokažu neadekvatnima ili ako nisu raspoložive u dotičnoj državi članici, kreditna institucija nastavi kršiti pravna pravila navedena u stavku 1. koja su na snazi u državi članici domaćinu, ta država može, nakon što je obavijestila nadležna tijela matične države članice, poduzeti odgovarajuće mjere kako bi spriječila ili kaznila daljnje nepravilnosti te ako je to potrebno, onemogućila toj kreditnoj instituciji da započne nove transakcije na njezinom državnom području. Države članice osiguravaju da je na njihovom državnom području moguće uručenje pravnih dokumenata potrebnih za provođenje tih mjera protiv kreditne institucije.

Članak 31.

Članci 29. i 30. ne utječu na ovlast država članica domaćina u poduzimanju odgovarajućih mjera za sprečavanje ili kažnjavanje nepravilnosti koje su počinjene na njihovim područjima, a koje su u suprotnosti s pravnim propisima donesenima radi zaštite općeg dobra. To uključuje mogućnost zabrane započinjanja novih transakcija za kreditne institucije koje su počinile kršenje na njihovom državnom području.

Članak 32.

Svaka mjera koja je poduzeta u skladu s člankom 30. stavcima 2. i 3. ili člankom 31., a koja uključuje sankciju ili ograničenje ostvarivanja slobode pružanja usluga, mora biti opravdana i priopćena dotičnoj kreditnoj instituciji. Svaka takva mjera podliježe pravu na žalbu na sudovima u državi članici u kojoj je mjera poduzeta.

Članak 33.

Prije poduzimanja mjera u skladu s postupkom predviđenim u članku 30., nadležna tijela države članice domaćina u hitnim slučajevima mogu poduzeti preventivne mjere potrebne za zaštitu interesa štediša, ulagača i ostalih osoba kojima se pružaju usluge. O takvim mjerama se obavješćuje Komisiju i nadležna tijela drugih relevantnih država članica što je ranije moguće.

Komisija može, nakon savjetovanja s nadležnim tijelima relevantnih država članica, odlučiti da dotične države članice izmijene ili ukinu te mjere.

Članak 34.

Države članice domaćini mogu ostvarivati ovlasti koje su im dodijeljene prema ovoj Direktivi poduzimanjem adekvatnih mjera za sprečavanje ili kažnjavanje nepravilnosti počinjenih na njihovom državnom području. To uključuje mogućnost zabrane započinjanja novih transakcija za kreditne institucije koje su počinile kršenje na njihovom državnom području.

Članak 35.

U slučaju oduzimanja odobrenja za rad, o tome se obavješćuje nadležna tijela država članica domaćina koja poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi spriječila da dotične kreditne institucije započnu nove transakcije na njihovom državnom području i kako bi zaštitila interese štediša.

Članak 36.

Države članice obavješćuju Komisiju o broju i vrsti slučajeva u kojima je došlo do odbijanja u skladu s člankom 25. i člankom 26. stavcima od 1. do 3. ili u kojima su poduzete mjere u skladu s člankom 30. stavkom 3.

Članak 37.

Ovaj odjeljak ne sprečava kreditne institucije koje imaju sjedište u drugim državama članicama da oglašavaju svoje usluge preko raspoloživih sredstava priopćivanja u državi članici domaćinu, uz primjenu svih pravila koja reguliraju oblik i sadržaj takvog oglašavanja, koja su donesene radi zaštite općeg dobra.

GLAVA IV.

ODNOSI S TREĆIM ZEMLJAMA

Odjeljak 1.

Obavijest vezana uz društva iz trećih zemalja i uvjeti za pristup tržištima tih država

Članak 38.

1. Države članice ne primjenjuju na podružnice kreditnih institucija koje imaju sjedište izvan Zajednice, kada počinju s radom ili obavljaju svoju djelatnost, odredbe koje dovode do povoljnijeg tretmana od onog kojeg imaju kreditne institucije koje imaju sjedište u Zajednici.

2. Nadležna tijela obavješćuju Zajednicu i Europski odbor za bankarstvo o svim odobrenjima za rad za podružnice, koja su izdana kreditnim institucijama sa sjedištem izvan Zajednice.

3. Ne dovodeći u pitanje stavak 1., Komisija može putem sporazuma zaključenih s jednom ili više trećih zemalja dogovoriti primjenu odredbi koje osiguravaju podružnicama kreditnih institucija sa sjedištem izvan Zajednice jednak tretman na cijelom području Zajednice.

Odjeljak 2.

Suradnja s nadležnim tijelima trećih zemalja vezano uz nadzor na konsolidiranoj osnovi

Članak 39.

1. Komisija može dostaviti prijedlog Vijeću, bilo na zahtjev države članice ili na svoju vlastitu inicijativu, za pregovore o sporazumima s jednom ili više trećih zemalja vezano uz načine obavljanja nadzora na konsolidiranoj osnovi:

(a) kreditnih institucija čija matična društva imaju svoja sjedišta u trećim zemljama; ili

(b) kreditnih institucija smještenih u trećim zemljama čija matična društva, bilo da su to kreditne institucije ili financijski holdinzi, imaju svoje sjedište u Zajednici.

2. Sporazumi navedeni u stavku 1. posebno nastoje osigurati sljedeće:

(a) da nadležna tijela država članica mogu dobiti informacije potrebne za nadzor na temelju konsolidiranog financijskog položaja kreditnih institucija ili financijskih holdinga smještenih u Zajednici te koja imaju kao društva kćeri kreditne institucije ili financijske institucije smještene izvan Zajednice ili koja imaju udjele u takvim institucijama; i

(b) da nadležna tijela trećih zemalja mogu dobiti informacije potrebne za nadzor matičnog društva čije je sjedište smješteno na njihovom državnom području te koje ima kao društva kćeri kreditne institucije ili financijske institucije smještene u jednoj ili više država članica ili koje ima udjele u takvim institucijama.

3. Ne dovodeći u pitanje članak 300. stavke 1. i 2. Ugovora, Komisija uz pomoć Europskog odbora za bankarstvo ispituje ishod pregovora navedenih u stavku 1. i nastalu situaciju.

GLAVA V.

NAČELA I TEHNIČKI INSTRUMENTI ZA BONITETNI NADZOR I OBJAVLJIVANJE

POGLAVLJE 1.

Načela bonitetnog nadzora

Odjeljak 1.

Nadležnost matične države članice i države članice domaćina

Članak 40.

1. Za bonitetni nadzor kreditne institucije, uključujući poslove koje obavlja u skladu s člancima 23. i 24., odgovorna su nadležna tijela matične države članice ne dovodeći u pitanje one odredbe ove Direktive koje dodjeljuju odgovornost nadležnim tijelima države članice domaćina.

2. Stavak 1. ne sprečava nadzor na konsolidiranoj osnovi u skladu s ovom Direktivom.

Članak 41.

Države članice domaćini do daljnjeg usklađivanja ostaju odgovorne u suradnji s nadležnim tijelima matične države članice za nadzor nad likvidnošću podružnica kreditnih institucija.

Ne dovodeći u pitanje mjere potrebne za ojačavanje Europskog monetarnog sustava, države članice domaćini zadržavaju potpunu odgovornost za mjere koje proizlaze iz provedbe njihove monetarne politike.

Te mjere ne smiju omogućavati diskriminaciju ili ograničavajući tretman koji se temelji na činjenici da je kreditna institucija dobila odobrenje za rad u drugoj državi članici.

Članak 42.

Nadležna tijela dotičnih država članica blisko surađuju kako bi nadzirali poslove kreditnih institucija koje posluju, posebno preko podružnica, u jednoj ili više država članica u kojima nemaju smješteno svoje sjedište. Ona dostavljaju jedno drugom sve informacije koje se odnose na upravljanje i vlasništvo nad takvim kreditnim institucijama za koje je vjerojatno da olakšavaju njihov nadzor i kontrolu uvjeta za njihovo dobivanje odobrenja za rad, kao i sve informacije za koje je vjerojatno da olakšavaju praćenje takvih institucija, posebno s obzirom na likvidnost, solventnost, garancije za depozite, ograničavanje velikih izloženosti, administrativne i računovodstvene postupke te mehanizme unutarnje kontrole.

Članak 43.

1. Države članice domaćini propisuju da, ako kreditna institucija koja je dobila odobrenje za rad u drugoj državi članici obavlja svoje poslove preko podružnice, nadležna tijela matičnih država članica mogu, nakon što su prethodno obavijestila nadležna tijela države članice domaćina, obavljati sama ili preko osoba koje su ovlastila za tu svrhu izravnog nadzora informacija navedenih u članku 42.

2. Nadležna tijela matičnih država članica mogu također, u svrhu provjere podružnica, primijeniti druge postupke određene u članku 141.

3. Stavci 1. i 2. ne utječu na pravo izvršavanja nadležnih tijela država članica domaćina, u ispunjavanju njihovih obveza prema ovoj Direktivi, izravnog nadzora podružnica koje su osnovane na njihovom državnom području.

Odjeljak 2.

Razmjena informacija i profesionalna tajna

Članak 44.

1. Države članice propisuju da sve osobe koje rade za ili koje su radile za nadležna tijela, kao i revizori ili stručnjaci koji djeluju u ime nadležnih tijela, podliježu obvezi čuvanja profesionalne tajne.

Nikakve povjerljive informacije koje one mogu primiti u obavljanju svojih dužnosti ne smiju biti otkrivene bilo kojoj osobi ili tijelu, osim u sažetom ili skupnom obliku, tako da nije moguće prepoznati pojedinu kreditnu instituciju ne dovodeći u pitanje slučajeve za koje vrijedi kazneno pravo.

Unatoč tomu, ako kreditna institucija proglasi stečaj ili je protiv nje pokrenuta prisilna likvidacija, moguće je otkrivanje povjerljivih informacija koje se ne odnose na treće strane uključene u pokušaj spašavanja te kreditne institucije, u građanskom ili trgovačkom postupku.

2. Stavak 1. ne sprečava nadležna tijela različitih država članica od razmjene informacija u skladu s ovom Direktivom i s ostalim direktivama koje se primjenjuju na kreditne institucije. Na te se informacije primjenjuju uvjeti za čuvanje profesionalne tajne navedeni u stavku 1.

Članak 45.

Nadležna tijela koja primaju povjerljive informacije prema članku 44. mogu ih koristiti samo za vrijeme izvršavanja svojih dužnosti i samo u sljedeće svrhe:

(a) radi provjere jesu li zadovoljeni uvjeti koji reguliraju osnivanje kreditnih institucija i radi olakšavanja praćenja, na nekonsolidiranoj ili konsolidiranoj osnovi, obavljanja tih poslova, posebno s obzirom na praćenje likvidnosti, solventnosti, velikih izloženosti i administrativnih i računovodstvenih postupaka te mehanizama unutarnje kontrole;

(b) radi propisivanja sankcija;

(c) u upravnim žalbama protiv odluka nadležnih tijela; ili

(d) u sudskim postupcima koji su pokrenutim u skladu s člankom 55. ili posebnim odredbama navedenim u ovoj ili u drugim direktivama donesenima u području kreditnih institucija.

Članak 46.

Države članice mogu zaključivati sporazume o suradnji, koji reguliraju razmjenu informacija, s nadležnim tijelima iz trećih zemalja ili s tijelima ili vlastima trećih zemalja, kao što je definirano u članku 47. i u članku 48. stavku 1., samo ako za priopćenu informaciju vrijedi jamstvo čuvanja profesionalne tajne koje je barem ekvivalentno onom iz članka 44. stavka 1. Takva razmjena informacija obavlja se u svrhu izvršavanja nadzornih zadaća spomenutih tijela ili vlasti.

Informacija koja potječe iz druge države članice ne smije se priopćiti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koja su tu informaciju priopćila i, ovisno o slučaju, samo u svrhe za koje su ta tijela dala svoju suglasnost.

Članak 47.

Članak 44. stavak 1. i članak 45. ne sprečavaju razmjenu informacija unutar države članice, ako postoje dva ili više nadležnih tijela u istoj državi članici ili između država članica, između nadležnih tijela i:

(a) tijela kojima je povjerena javna dužnost nadzora drugih financijskih organizacija i društava za osiguranje te tijela odgovornih za nadzor financijskih tržišta;

(b) organa uključenih u likvidaciju i stečaj kreditnih institucija i u ostale slične postupke; i

(c) osoba odgovornih za provođenje zakonske revizije izvješća kreditnih institucija i drugih financijskih institucija;

u obavljanju njihovih nadzornih funkcija.

Članak 44. stavak 1. i članak 45. ne sprečavaju priopćivanje organima koji upravljaju strukturama za osiguranje depozita informacija potrebnih za izvršavanje njihovih funkcija.

U oba slučaja, na primljene informacije primjenjuju se uvjeti za čuvanje profesionalne tajne navedeni u članku 44. stavku 1.

Članak 48.

1. Iznimno od članaka od 44. do 46., države članice mogu odobriti razmjenu informacija između nadležnih tijela i:

(a) tijela odgovornih za nadzor organa uključenih u likvidaciju i stečaj kreditnih institucija i u ostale slične postupke; i

(b) tijela odgovornih za nadzor osoba zaduženih za provođenje zakonske revizije izvještaja društava za osiguranje, kreditnih institucija, investicijskih društava i ostalih financijskih institucija.

U takvim slučajevima države članice zahtijevaju ispunjavanje barem sljedećih uvjeta:

(a) informacije su namijenjene obavljanju nadzorne zadaće navedene u prvom podstavku;

(b) za informacije primljene u tom kontekstu vrijede uvjeti za čuvanje profesionalne tajne, navedeni u članku 44. stavku 1.; i

(c) informacije koje potječu iz druge države članice ne smiju se priopćiti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koje su te informacije priopćila te, ovisno o slučaju, samo u svrhe za koje su ta tijela dala svoju suglasnost.

Države članice priopćuju Zajednici i ostalim državama članicama imena tijela koja mogu primati informacije u skladu s ovim stavkom.

2. Iznimno od članaka od 44. do 46., države članice smiju s ciljem jačanja stabilnosti kao i cjelovitosti financijskog sustava, odobriti razmjenu informacija između nadležnih tijela i tijela ili organa odgovornih prema zakonu za otkrivanje i istraživanje kršenja prava trgovačkih društava.

U takvim slučajevima države članice zahtijevaju ispunjavanje barem sljedećih uvjeta:

(a) informacije su namijenjene obavljanju zadaće navedene u prvom podstavku;

(b) za informacije primljene u tom kontekstu vrijede uvjeti za čuvanje profesionalne tajne, navedeni u članku 44. stavku 1.; i

(c) informacije koje potječu iz druge države članice ne smiju se priopćiti bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koje su te informacije priopćila te, ovisno o slučaju, samo u svrhe za koje su ta tijela dala svoju suglasnost.

Ako u državi članici tijela ili organi navedeni u prvom podstavku izvršavaju svoje zadaće otkrivanja i istraživanja uz pomoć osoba imenovanih za tu svrhu koje nisu zaposlene u javnom sektoru, a s obzirom njihovu na specifičnu sposobnost mogućnost razmjene informacija navedenih u prvom podstavku moguće je proširiti na te osobe prema uvjetima iz drugog podstavka.

Kako bi se proveo treći podstavak, nadležna tijela ili organi navedeni u prvom podstavku priopćuju nadležnim tijelima koju su informaciju otkrila imena i točnu odgovornost osoba kojima se šalju informacije.

Države članice priopćuju Komisiji i ostalim državama članicama imena tijela ili vlasti koji mogu primiti informaciju u skladu s ovim člankom.

Komisija sastavlja izvješće o primjeni odredbi ovog članka.

Članak 49.

Ovaj odjeljak ne sprečava nadležno tijelo da prenosi informacije sljedećim subjektima u svrhu ispunjavanja njihovih zadaća:

(a) središnjim bankama i ostalim subjektima sa sličnom funkcijom, u svojstvu monetarne vlasti; i

(b) po potrebi, drugim tijelima javne vlasti odgovornima za nadzor platnih sustava.

Ovaj odjeljak ne sprečava tijela ili organe da prosljeđuju nadležnim tijelima informacije koje im mogu biti potrebne u smislu članka 45.

Za informacije primljene u ovom kontekstu vrijede uvjeti za čuvanje profesionalne tajne navedeni u članku 44. stavku 1.

Članak 50.

Iznimno od članka 44. stavka 1. i članka 45., države članice mogu na temelju odredbi predviđenih zakonom odobriti otkrivanje određenih informacija drugim odjelima uprave njihove središnje države, odgovornima za zakonodavstvo koje regulira nadzor kreditnih institucija, financijskih institucija, investicijskih usluga i društava za osiguranje, kao i inspektorima koji djeluju u ime tih odjela.

Međutim, takve informacije smiju se otkriti samo ako je to potrebno zbog bonitetnog nadzora.

Članak 51.

Države članice osiguravaju da se informacije primljene prema članku 44. stavku 2. i članku 47. kao i informacije primljene u izravnom nadzoru navedenom u članku 43. stavcima 1. i 2. ne smiju otkrivati u slučajevima iz članka 50., osim uz izričitu suglasnost nadležnih tijela koja su priopćila informaciju ili nadležnih tijela država članica u kojoj je proveden izravni nadzor.

Članak 52.

Ovaj odjeljak ne sprečava nadležna tijela država članica od priopćivanja informacija navedenih u člancima od 44. do 46. klirinškim kućama ili drugim sličnim subjektima, priznatima prema nacionalnom zakonodavstvu za pružanje usluga kliringa ili namire za jedno od njihovih nacionalnih tržišta, ako ona smatraju da je neophodno priopćiti informacije kako bi se osiguralo ispravno funkcioniranje tih subjekata s obzirom na neispunjavanje obveza ili potencijalno neispunjavanje obveza od strane sudionika na tržištu. Na informacije primljene u tom kontekstu primjenjuju se uvjeti za čuvanje profesionalne tajne navedeni u članku 44. stavku 1.

Međutim, države članice osiguravaju da se informacije primljene prema članku 44. stavku 2. ne otkrivaju u okolnostima navedenima u ovom članku bez izričite suglasnosti nadležnih tijela koje su ih otkrile.

Odjeljak 3.

Dužnosti osoba odgovornih za pravnu kontrolu godišnjih i konsolidiranih financijskih izvještaja

Članak 53.

1. Države članice barem određuju da svaka osoba koja je ovlaštena u smislu Direktive 84/253/EEZ (17) te koja izvršava u kreditnoj instituciji zadaću opisanu u članku 51. Direktive 78/660/EEZ, članku 37. Direktive 83/349/EEZ ili članku 31. Direktive 85/611/EEZ (18), ili bilo koju drugu zakonom propisanu zadaću, ima dužnost odmah izvijestiti nadležna tijela o bilo kojoj činjenici ili odluci koja se odnosi na tu kreditnu instituciju, koju je spoznala za vrijeme obavljanja te zadaće te koje:

(a) predstavljaju značajno kršenje zakona ili drugih propisa koji određuju uvjete za izdavanje odobrenja ili koji posebno reguliraju poslovanje kreditnih institucija;

(b) utječu na kontinuirano funkcioniranje kreditnih institucija; ili

(c) dovode do odbijanja potvrđivanja izvještaja ili do izražavanja zadrške.

Države članice barem određuju da ta osoba isto tako ima dužnost izvijestiti o bilo kojoj činjenici ili odluci za koju sazna za vrijeme obavljanja zadaće opisane u prvom podstavku u društvu koje je usko povezano na osnovi odnosa kontrole s kreditnom institucijom u kojoj ona obavlja tu zadaću.

2. Priopćivanje u dobroj vjeri nadležnim tijelima, od strane osoba ovlaštenih u smislu Direktive 84/253/EEZ, svih činjenica ili odluka iz stavka 1. ne predstavlja kršenje bilo kojih ograničenja priopćivanja informacija koja su određena ugovorom ili bilo kojom zakonskom ili drugom odredbom, a te osobe za to niti u kojem slučaju nisu odgovorne.

Odjeljak 4.

Ovlasti za sankcije i obraćanje sudu

Članak 54.

Ne dovodeći u pitanje postupke za oduzimanje odobrenja za rad i odredbe kaznenog prava, države članice određuju da njihova dotična nadležna tijela mogu protiv kreditnih institucija ili protiv onih koji zapravo nadziru poslovanje kreditnih institucija, a koje krše zakone i ostale propise koji se odnose na nadzor ili obavljanje njihovih poslova, donijeti ili odrediti sankcije ili mjere čija je svrha posebno prekidanje zamijećenog kršenja ili uzroka takvog kršenja.

Članak 55.