—

Sljedeći uvodni tekst: specifikacije: „Tako omeđeno područje doline Baux-de-Provence ističe se specifičnim geološkim i klimatskim karakteristikama.” i sažetka: „Ističe se specifičnim geološkim i klimatskim karakteristikama.” Samo u specifikaciji sljedeći izvorni tekst: „U tom brdovitom području tla su vapnenačka, blijede boje i puna kamenja, visoke kalorične vrijednosti, prozračnosti i propusnosti. Klima je sredozemna, s vrućim i suhim ljetima, razmjerno kišovitim proljećem i jesenima te karakterističnom prisutnošću ‚mistrala’ (sjeverni vjetar). Populacija vrsta u dolini Baux osobito je prilagođena funkcioniranju tog tla. Zahvaljujući lancu Alpilles, u dolini Baux-de-Provence mnogo je manje vjetra i proljetnog mraza, a prije svega izmaglica, koje su štetne za cvjetanje stabala maslina i pogodne za razvoj određenih kriptogamnih bolesti.” izmijenjen je i dopunjen kako bi se dodatno objasnile posebnosti zemljopisnog područja. Dio tog teksta preuzet je u opisu „uzročne povezanosti”, ali dio koji se odnosi na opis klime, tla i populacije vrsta izbrisan je i zamijenjen sljedećim elementima (dodaci u jedinstvenom dokumentu i specifikaciji): „Navedeno zemljopisno područje ima sljedeće klimatske posebnosti: — mediteranska klima — velike sezonske i godišnje razlike u temperaturi i padalinama — padaline karakteriziraju kratke i intenzivne oluje, prije svega u jesen i proljeće ukupno ih je 700 mm na godinu, a koncentrirane su u 50 dana — suha sezona sa suhim i vrućim, čak jako vrućim ljetima, s čestim manjkom vode, posebno u srpnju — blage zime sa siječnjem kao najhladnijim mjesecom — prosječna temperatura od 13,6 °C, s tim da temperature na sjevernim padinama Alpilles mogu biti niže za 1 do 2 °C, uz opasnost od proljetnog mraza — prisutnost snažnog vjetra koji puše više od 100 dana godišnje, uglavnom sa sjevera (mistral) ili zapada (tramuntana) — iznimna izloženost suncu s više od 2 800 sunčanih sati godišnje. Tlo karakteristično za to zemljopisno područje puno je kamenja (40 do 80 % kamenih elemenata), vapnenačko s pretežito pjeskovito–muljevitom podlogom ili pjeskovito–muljevito–glinenom podlogom u masivu Alpilles i na njegovim koluvijalnim rubovima. Sjeverni rub drevne ravnice Crau, poznate i kao ‚Crau d’Eyguières’ karakterizira ferzilijatično crveno tlo koje obiluje kamenjem (od 30 do 60 cm silikatnog kamenja ispod površine), obogaćeno koluvijalnim vapnencem nastalim kao posljedica erozije južnih padina lanca Alpilles. Maslinici u masivu Alpilles uglavnom su zasađeni na šljunčanom i vapnenačkom tlu nastalom na padinama masiva, na slojevima stijena i na manjim ili većim koluvijima kojih su pune doline. Tekstura fine frakcije u načelu je pješčano–muljevita i rjeđe pješčano–muljevito–glinena. Ukupni udio vapnenca, u prosjeku od 20 do 30 %, može iznositi do 40 %, a udio aktivnog vapnenca rijetko prelazi 8 %. PH-vrijednost tla varira između 8 i 8,5.” Samo u specifikaciji dodaju se sljedeći komplementarni opisni elementi specifične klime, geologije i vegetacije zemljopisnog područja: „Zapadni dio masiva podložan je utjecaju doline rijeke Rhône, što znači da su u njemu padaline obilnije, a temperature blaže te da je tijekom zime i proljeća u njemu manje mraza. Južni dio, zaštićen od hladnog vjetra kakav je mistral, omogućuje raniju berbu i ima više sunca. Na sjeveru je više padalina. Mikroklimatski uvjeti u depresijama i malim dolinama (manji utjecaj sunca i sjene u odnosu na vjetar) ljeti omogućuju određenu svježinu. Te karakteristike određuju posebnu floru i faunu na razini mediteranske bio-klime, posebno zbog njihove prilagodbe dugom razdoblju nestašice vode. Zemljopisno područje odnosi se na erodirani masiv slikovitog reljefa čija se okosnica sastoji od vapnenačkih i laporastih formacija iz rane krede te dolomitskog vapnenca iz jure na južnom dijelu. Sinklinale na osi zapad-istok obiluju tercijarnim sedimentima riječno-jezerskog podrijetla vrlo heterogene vapnenačke prirode, valutičnjacima, laporom i pijeskom. U lancu Alpilles važnu je ulogu imalo kalanje stijena zbog leda u kvartaru, zbog čega su nastali kameni sedimenti ili slojevi stijena koji se nastavljaju na novije koluvijalne ili aluvijalne ispune. Južni obronci masiva Alpilles omeđeni su rubovima drevne ravnice Crau, koje karakteriziraju aluviji koji se sastoje od zavijenih vapnenastih i kvarcnih kamenčića iz pliokvartara koje je donijela Durance koja je prešla preko jaza u Saint Pierre de Vence. Uz geomorfologiju tog područja, za prisutnost raznih vrsta sredozemne vegetacije kao što je alepski bor [Pinus halepensis] i zeleni hrast [Quercus ilex] zaslužna je klima. U tom području, koje je pravo biogeografsko raskrižje i u kojem vlada polumediteranska klima, otprilike je 960 biljnih vrsta, od kojih 50 u granicama područja rasprostranjenosti, prilagođenih suši i vapnenačkom tlu.”