3.

članak 3. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 3. 1. Države članice poduzimaju mjere potrebne za sprečavanje ulaska ili provoza preko svog državnog područja: (a) osoba i njihovih članova obitelji navedenih u Prilogu I. koji su prema mišljenju Odbora ili Vijeća sigurnosti UN-a odgovorni, uključujući davanjem potpore ili promicanjem, za politike DNRK-a koje se odnose na programe povezane s nuklearnim naoružanjem, balističkim projektilima i ostalim oružjem za masovno uništavanje; (b) osoba koje nisu obuhvaćene Prilogom I., a odgovorne su, uključujući davanjem potpore ili promicanjem, za programe DNRK-a povezane s nuklearnim naoružanjem, balističkim projektilima ili ostalim oružjem za masovno uništavanje, kako je navedeno u Prilogu II.; (c) osoba koje nisu obuhvaćene Prilogom I. ili Prilogom II., a koje pružaju financijske usluge ili prijenos bilo kakve financijske ili druge imovine ili resursa koji mogu doprinijeti programima DNRK-a povezanima s nuklearnim naoružanjem, balističkim projektilima ili ostalim oružjem za masovno uništavanje ili uključuju državljane država članica ili subjekte koji su osnovani na temelju njihovog prava, ili osobe ili financijske institucije na njihovom državnom području, kako je navedeno u Prilogu III. 2. Stavak 1. točka (a) ne primjenjuje se ako Odbor odluči, posebno za svaki slučaj, da je takvo putovanje opravdano na temelju humanitarne potrebe, uključujući vjerske obveze ili ako Odbor zaključi da bi izuzeće na drugi način promicalo ciljeve RVSUN-a 1718 (2006.) ili RVSUN-a 1874 (2009.). 3. Stavak 1. ne obvezuje državu članicu da odbije ulazak vlastitim državljanima na svoje državno područje. 4. Stavak 1. ne dovodi u pitanje slučajeve kada je pojedina država članica vezana obvezom međunarodnog prava, i to: i. kao zemlja domaćin međunarodne međuvladine organizacije; ii. kao zemlja domaćin međunarodne konferencije koju su sazvali ili je pod pokroviteljstvom Ujedinjenih naroda; iii. na temelju multilateralnog sporazuma kojim se dodjeljuju povlastice ili imuniteti; iv. prema Mirovnom ugovoru iz 1929. (Lateranski ugovor) koji su sklopile Sveta Stolica (Država Vatikanskoga Grada) i Italija. 5. Smatra se da se stavak 4. primjenjuje i u slučajevima u kojima je država članica država domaćin Organizacije za europsku sigurnost i suradnju (OESS). 6. Vijeće se pravovremeno obavještava u svim slučajevima kada država članica odobrava izuzeće na temelju stavka 4. ili 5. 7. Države članice mogu odobriti izuzeća od mjera uvedenih stavkom 1. ako je putovanje opravdano na temelju hitne humanitarne potrebe ili zbog nazočnosti na međuvladinim sastancima, uključujući one koje promiče Europska unija, ili kojima je domaćin država članica koja trenutačno predsjedava OESS-om, gdje se vodi politički dijalog koji izravno promiče demokraciju, ljudska prava i vladavinu prava u DNRK-u. 8. Država članica koja želi odobriti izuzeća iz stavka 7. u pisanom obliku obavješćuje Vijeće. Izuzeće se smatra odobrenim ako jedan ili više članova Vijeća ne podnesu pisani prigovor u roku od dva radna dana od primitka obavijesti o predloženom izuzeću. Ako jedan ili više članova Vijeća podnesu prigovor, Vijeće, djelujući kvalificiranom većinom, može odlučiti odobriti predloženo izuzeće. 9. U slučajevima kada na temelju stavaka 4., 5. i 7. država članica odobri ulazak na, ili provoz kroz, svoje državno područje osobama navedenima u prilozima I., II. ili III., dozvola se ograničava na svrhu za koju je odobrena te na osobe na koje se ona odnosi. 10. Države članice obavješćuju Odbor o ulasku ili provozu kroz njihova državna područja osoba određenih u Prilogu I. ako je izuzeće odobreno.”;