HR L 100/

MEĐUNARODNA KONVENCIJA O POJEDNOSTAVNJENJU I USKLAĐIVANJU CARINSKIH POSTUPAKA

PREAMBULA

UGOVORNE STRANE ove Konvencije, osnovane pod pokroviteljstvom Vijeća za carinsku suradnju,

PRIMJEĆUJUĆI da razlike između nacionalnih carinskih postupaka mogu otežati međunarodnu trgovinu i ostale međunarodne razmjene,

SMATRAJUĆI da je u interesu svih zemalja promicati takvu trgovinu i razmjenu te poticati međunarodnu suradnju,

SMATRAJUĆI da pojednostavnjenje i usklađivanje njihovih carinskih postupaka može učinkovito pridonijeti razvoju međunarodne trgovine i drugih međunarodnih razmjena,

UVJERENE da bi međunarodni instrument kojim se predlažu one odredbe na čiju su se primjenu države obvezale čim za to budu spremne, postupno doveo do visokog stupnja pojednostavnjenja i usklađivanja carinskih postupaka, što predstavlja jedan od ključnih ciljeva Vijeća za carinsku suradnju,

SPORAZUMJELE SU SE:

POGLAVLJE I.

Definicije

Članak 1.

U smislu ove Konvencije:

(a) pojam „Vijeće” znači organizacija uspostavljena Konvencijom kojom se osniva Vijeće za carinsku suradnju, sastavljenom u Bruxellesu 15. prosinca 1950.;

(b) pojam „Stalni tehnički odbor” znači Stalni tehnički odbor Vijeća;

(c) pojam „ratifikacija” znači ratifikacija, prihvaćanje ili odobrenje.

POGLAVLJE II.

Područje primjene Konvencije i struktura prilogā

Članak 2.

Svaka se ugovorna strana obvezuje promicati pojednostavnjenje i usklađivanje carinskih postupaka te se u tu svrhu prilagoditi, u skladu s odredbama ove Konvencije, normama i preporučenim praksama, navedenim u prilozima ovoj Konvenciji. Međutim, ugovornu stranu ništa ne sprečava odobriti pogodnosti koje su veće od onih ovdje predviđenih te se svakoj ugovornoj strani preporučuje odobriti takve veće pogodnosti u što je moguće širem opsegu.

Članak 3.

Odredbe ove Konvencije ne sprečavaju primjenu zabrana ili ograničenja uvedenih sukladno nacionalnom zakonodavstvu.

Članak 4.

Svaki se prilog ovoj Konvenciji u načelu sastoji od:

(a) uvoda koji sažima različita pitanja koja su predmet Priloga;

(b) definicija glavnih carinskih pojmova korištenih u Prilogu;

(c) normi koje predstavljaju odredbe čija je opća primjena priznata potrebnom za postizanje usklađenja i pojednostavnjenja carinskih postupaka;

(d) preporučenih praksi onih odredbi za koje je priznato da tvore napredak prema usklađenju i pojednostavnjenju carinskih postupaka, a čija se najšira moguća primjena smatra poželjnom;

(e) napomena koje pokazuju neke od mogućih aktivnosti koje se moraju slijediti prilikom primjenjivanja normi ili preporučenih praksi na koje se navedeno odnosi.

Članak 5.

1. Smatra se da svaka ugovorna strana koja prihvati Prilog također prihvaća sve ovdje navedene norme i preporučene prakse, osim ako u trenutku prihvaćanja Priloga ili u svakom trenutku nakon tog ne obavijesti glavnog tajnika Vijeća o normi(-ama) i preporučenoj praksi(-ama) na koje stavlja rezerve, navodeći razlike koje postoje između odredaba njezinog nacionalnog zakonodavstva i onih odredaba koje pripadaju normi(-ama) i preporučenoj praksi(-ama) na koje se navedeno odnosi. Svaka ugovorna strana koja je stavila rezerve može ih u svakome trenutku djelomično ili u potpunosti povući, tako što o tome obavijesti glavnog tajnika, navodeći datum na koji je navedeni opoziv stupio na snagu.

2. Svaka ugovorna strana vezana ovim Prilogom obvezna je, najmanje jednom svake tri godine, pregledati ovdje navedene norme i preporučene prakse, na koje je stavila rezerve, usporediti ih s odredbama svojeg nacionalnog zakonodavstva te o rezultatima provjere obavijestiti glavnog tajnika Vijeća.

POGLAVLJE III.

Uloga Vijeća i Stalnog tehničkog odbora

Članak 6.

1. Vijeće nadzire, u skladu s odredbama ove Konvencije, njezinu primjenu i razvoj. Posebno odlučuje o ugrađivanju novih priloga u Konvenciju.

2. U tu svrhu Stalni tehnički odbor, u nadležnosti Vijeća, te u skladu sa svim uputama koje mu je dalo Vijeće, ima sljedeće dužnosti:

(a) pripremiti nove priloge i predložiti Vijeću njihovo usvajanje radi njihovog ugrađivanja u Konvenciju;

(b) dostaviti Vijeću prijedloge za one izmjene ove Konvenciji ili njezinih priloga koje bi mogao smatrati potrebnima, a posebice prijedloge za izmjene tekstova normi i preporučenih praksi, te prijedloge za unapređivanje preporučenih praksi u norme;

(c) predočiti mišljenja o svim pitanjima u vezi s primjenom Konvencije;

(d) obavljati one zadaće koje Vijeće može odrediti u vezi s odredbama Konvencije.

Članak 7.

Za potrebe glasovanja unutar Vijeća i Stalnog tehničkog odbora, svaki se prilog smatra zasebnom Konvencijom.

POGLAVLJE IV.

Ostale odredbe

Članak 8.

Za potrebe ove Konvencije, svaki prilog ili prilozi kojima je ugovorna strana vezana, tumače se kao sastavni dio Konvencije, dok se u vezi s tom ugovornom stranom smatra da svako upućivanje na Konvenciju uključuje upućivanje na takav prilog ili priloge.

Članak 9.

Ugovorne strane koje tvore carinsku ili gospodarsku uniju mogu navesti, tako što će o tome obavijestiti glavnog tajnika Vijeća, da se prilikom primjene određenog Priloga ovoj Konvenciji njihovi teritoriji smatraju jedinstvenim teritorijem. U svakom slučaju u kojem, kao rezultat takvog obavješćivanja, postoje razlike između odredaba navedenog Priloga i odredaba zakonodavstva primjenjivog na teritorijima ugovornih strana, države na koje se navedeno odnosi stavljaju rezerve na norme ili preporučene prakse temeljem članka 5. Konvencije.

POGLAVLJE V.

Završne odredbe

Članak 10.

1. Svaki spor između dviju ili više ugovornih strana u vezi s tumačenjem ili primjenom ove Konvencije rješava se, što je moguće više, međusobnim pregovorima.

2. Svaki spor koji nije riješen pregovorima, ugovorne strane koje su u sporu upućuju Stalnom tehničkom odboru koji potom razmatra spor i donosi preporuke za njegovo rješavanje.

3. Ako Stalni tehnički odbor nije u mogućnosti riješiti spor, navedeni predmet upućuje Vijeću koje donosi preporuke u skladu s člankom III. stavkom (e) Konvencije kojom se osniva Vijeće.

4. Ugovorne se strane u sporu mogu unaprijed složiti da preporuke Stalnog tehničkog odbora prihvaćaju kao obvezujuće.

Članak 11.

1. Svaka država članica Vijeća i svaka država članica Ujedinjenih naroda ili njegovih specijaliziranih agencija može postati ugovorna strana ove Konvencije:

(a) njezinim potpisivanjem bez rezerve ratifikacije;

(b) polaganjem isprave o ratifikaciji nakon njezinog potpisivanja uz rezervu ratifikacije; ili

(c) njezinom pristupanju.

2. Ova je Konvencija otvorena za potpisivanje do 30. lipnja 1974., u glavnom sjedištu Vijeća u Bruxellesu od strane država navedenih u stavku 1. ovog članka. Nakon toga, otvorena je za njihovo pristupanje.

3. Svaka ugovorna strana koja nije članica organizacija navedenih u stavku 1. ovog članka, a na koju je, na zahtjev Vijeća, glavni tajnik Vijeća u tu svrhu naslovio poziv, može postati ugovorna strana ove Konvencije tako što bi joj pristupila nakon njezinog stupanja na snagu.

4. Svaka država navedena u stavku 1. ili 3. ovog članka, u vrijeme potpisivanja, ratificiranja ili pristupanja ovoj Konvenciji, određuje koji prilog ili priloge prihvaća, s time da je obvezna prihvatiti najmanje jedan prilog. Ona može naknadno obavijestiti glavnog tajnika Vijeća da prihvaća jedan ili više dodatnih priloga.

5. Isprava o ratifikaciji ili pristupanju pohranjuje se kod glavnog tajnika Vijeća.

6. Glavni tajnik Vijeća obavješćuje ugovorne strane ove Konvencije, druge države potpisnice, one države članice Vijeća koje nisu ugovorne strane Konvencije te glavnog tajnika Ujedinjenih naroda o svakom prilogu koji bi Vijeće moglo odlučiti ugraditi u ovu Konvenciju. Ugovorne strane koje prihvaćaju takav novi prilog o tome obavješćuju glavnog tajnika Vijeća, u skladu sa stavkom 4. ovog članka.

7. Odredbe stavaka 1. ovog članka također se primjenjuju na carinske ili gospodarske unije navedene u članku 9. ove Konvencije, u onoj mjeri u kojoj obveze koje proizlaze iz instrumenata kojima se osnivaju takve carinske ili gospodarske unije, zahtijevaju od njihovih nadležnih tijela da sklapaju ugovore u svoje vlastito ime. Međutim, takva tijela nemaju pravo glasa.

Članak 12.

1. Ova Konvencija stupa na snagu tri mjeseca nakon što pet država navedenih u stavku 1. članka 11. potpiše Konvenciju bez rezerve ratifikacije ili položi svoje isprave o ratifikaciji ili pristupu.

2. Za svaku državu koja potpiše Konvenciju bez rezerve ratifikacije, ratificira ili pristupi ovoj Konvenciji nakon što ju je pet država potpisalo bez rezerve ratifikacije ili položilo svoje isprave o ratifikaciji ili pristupu, ova Konvencija stupa na snagu tri mjeseca nakon što je navedena država potpiše bez rezerve ratifikacije ili položi svoje isprave o ratifikaciji ili pristupu.

3. Svaki prilog ovoj Konvenciji stupa na snagu tri mjeseca nakon što pet ugovornih strana prihvati taj Prilog.

4. Za svaku državu koja prihvati Prilog nakon što ga je već prihvatilo ostalih pet država, taj Prilog stupa na snagu tri mjeseca nakon što je navedena država obavijestila o svom prihvaćanju.

Članak 13.

1. Svaka država može, u trenutku potpisivanja ove Konvencije, bez rezerve ratifikacije ili polaganja svojih isprava o ratifikaciji ili pristupu, ili u svakom trenutku nakon toga, izjaviti da se ova Konvencija proširuje na sve ili neke od teritorija za čije je međunarodne veze odgovorna tako što će glavnom tajniku Vijeća o tome poslati obavijest. Takva obavijest stupa na snagu tri mjeseca nakon što ju je primio glavni tajnik Vijeća. Međutim, Konvencija se ne primjenjuje na ona državna područja koji su u obavijesti navedeni prije no što je Konvencija stupila na snagu za onu državu na koju se navedeno odnosi.

2. Svaka država koja je sukladno stavku 1. ovog članka obavijestila da proširuje ovu Konvenciju na bilo koji teritorij za čije je međunarodne veze odgovorna, može obavijestiti glavnog tajnika Vijeća, u skladu s postupkom članka 14. ove Konvencije, da se navedeni teritorij više ne odnosi na Konvenciju.

Članak 14.

1. Ova Konvencija ima neograničeno trajanje, ali je svaka ugovorna strana može otkazati u svakom trenutku nakon datuma njezinog stupanja na snagu u skladu s člankom 12. Konvencije.

2. Otkazivanje se priopćava ispravom u pisanom obliku, položenom kod glavnog tajnika Vijeća.

3. Otkazivanje proizvodi učinak šest mjeseci nakon što glavni tajnik Vijeća primi ispravu o otkazivanju.

4. Odredbe stavaka 2. i 3. ovog članka također se primjenjuju s obzirom na priloge ovoj Konvenciji, dok svaka ugovorna strana ima pravo, u svakom trenutku nakon datuma njihovog stupanja na snagu te sukladno članku 12. Konvencije, povući svoj prihvat jednog ili više priloga. Smatra se da je svaka ugovorna strana koja povuče svoj prihvat svih priloga, također otkazala Konvenciju.

Članak 15.

1. Vijeće može preporučiti izmjene ove Konvencije. Glavni tajnik Vijeća poziva sve ugovorne strane da sudjeluju u razgovorima oko prijedloga izmjena ove Konvencije.

2. Glavni tajnik Vijeća dostavlja svim ugovornim stranama ove Konvencije, drugim državama potpisnicama i onim državama članicama Vijeća koje nisu ugovorne strane ove Konvencije, tekst svake tako preporučene izmjene.

3. Unutar šest mjeseci od datuma kad su dostavljene preporučene izmjene, svaka ugovorna strana ili, ako izmjene utječu na Prilog koji je na snazi, svaka ugovorna strana vezana tim Prilogom može glavnog tajnika Vijeća obavijestiti o sljedećem:

(a) da ima prigovor na preporučene izmjene, ili

(b) da, iako namjerava prihvatiti preporučene izmjene, uvjeti potrebni za navedeni prihvat još uvijek nisu ispunjeni u njezinoj državi.

4. Ako ugovorna strana pošalje glavnom tajniku Vijeća obavijest kako je predviđeno stavkom 3. točkom (b) ovog članka, ona može, ako nije obavijestila glavnog tajnika o svom prihvatu preporučene izmjene, podnijeti prigovor na navedenu izmjenu u roku od devet mjeseci nakon isteka šestomjesečnog razdoblja iz stavka 3. ovog članka.

5. Ako je prigovor na preporučenu izmjenu naveden u skladu s uvjetima stavka 3. ili 4. ovog članka, izmjena se ne smatra prihvaćenom i ne proizvodi nikakav učinak.

6. Ako nije naveden nijedan prigovor na preporučenu izmjenu u skladu sa stavkom 3. ili 4. ovog članka, izmjena se smatra prihvaćenom od dolje navedenog datuma:

(a) ako niti jedna ugovorna strana nije poslala obavijest u skladu sa stavkom 3. točkom (b) ovog članka, na datum isteka šestomjesečnog razdoblja iz stavka 3.;

(b) ako je jedna od ugovornih strana poslala obavijest u skladu sa stavkom 3. točkom (b) ovog članka, na raniji od sljedeća dva datuma: i. datum s kojim su sve ugovorne strane, koje su poslale takve obavijesti, obavijestile glavnog tajnika Vijeća o svom prihvatu preporučene izmjene, pod uvjetom da, ako je o svim prihvatima izdana obavijest prije isteka šestomjesečnog razdoblja spomenutog u stavku 3. ovog članka, taj će se datum smatrati datumom isteka spomenutog šestomjesečnog razdoblja; ii. datum isteka devetomjesečnog razdoblja spomenutog u stavku 4. ovog članka.

7. Svaka izmjena koja se smatra prihvaćenom stupa na snagu šest mjeseci nakon datuma s kojim se smatra prihvaćenom, ili, ako je u preporučenoj izmjeni navedeno drugačije razdoblje, istekom tog razdoblja nakon datuma s kojim se izmjena smatra prihvaćenom.

8. Glavni tajnik Vijeća obavješćuje, što je prije moguće, ugovorne strane ove Konvencije i druge države potpisnice, o svakom prigovoru na preporučenu izmjenu, koji je dostavljen u skladu sa stavkom 3. točkom (a) ovog članka te o bilo kojoj obavijesti primljenoj u skladu sa stavkom 3. točkom (b) ovog članka. On također nakon tog obavješćuje ugovorne strane i druge države potpisnice o tome imaju li ugovorna strana ili strane koje su uputile takvu obavijest prigovor na preporučenu izmjenu ili je prihvaćaju.

Članak 16.

1. Neovisno o postupku o izmjenama utvrđenim člankom 15. ove Konvencije, svaki prilog, izuzev njegovih definicija, može se odlukom Vijeća izmijeniti. Glavni tajnik Vijeća poziva svaku ugovornu stranu ove Konvencije da sudjeluje u razgovorima o svakome prijedlogu izmjena priloga. Tekst svake od tih izmjena, o kojima se tako odluči, glavni tajnik Vijeća dostavlja ugovornim stranama ove Konvencije, drugim državama potpisnicama i onim državama članicama Vijeća, koje nisu ugovorne strane ove Konvencije.

2. Svaka izmjena o kojoj se odlučilo u skladu sa stavkom 1. ovog članka, stupa na snagu šest mjeseci nakon što je glavni tajnik Vijeća o njoj izdao obavijest. Smatra se da je svaka ugovorna strana vezana Prilogom koji je predmet takve izmjene, prihvatila te izmjene, ako ne stavi rezervu sukladno postupku navedenom u članku 5. ove Konvencije.

Članak 17.

1. Smatra se da je svaka država koja ratificira ovu Konvenciju ili joj pristupi, također prihvatila sve njezine izmjene koje su stupile na snagu na dan polaganja njezine isprave o ratifikaciji ili pristupanju.

2. Smatra se da je svaka država koja prihvati Prilog, osim ako stavi rezervu sukladno članku 5. ove Konvencije, također prihvatila sve izmjene tog Priloga koje su stupile na snagu na dan kada je glavnog tajnika Vijeća obavijestila o svom prihvatu.

Članak 18.

Glavni tajnik Vijeća obavješćuje ugovorne strane ove Konvencije, druge države potpisnice, one države članice Vijeća koje nisu ugovorne strane ove Konvencije, kao i glavnog tajnika Ujedinjenih naroda o sljedećem:

(a) potpisima, ratifikacijama i pristupanjima sukladno članku 11. ove Konvencije;

(b) datumu stupanja na snagu ove Konvencije i svakog priloga u skladu s člankom 12.;

(c) obavijestima primljenim sukladno člancima 9. i 13.;

(d) obavijestima i priopćenjima primljenima sukladno člancima 5., 16. i 17.;

(e) otkazivanjima temeljem članka 14.;

(f) svim prihvaćenim izmjenama u skladu s člankom 15. i datumu njihovog stupanja na snagu;

(g) svim izmjenama priloga koje je usvojilo Vijeće u skladu s člankom 16. i datumu njihovog stupanja na snagu.

Članak 19.

U skladu s člankom 102. Povelje Ujedinjenih naroda, ova se Konvencija registrira u Tajništvu Ujedinjenih naroda na zahtjev glavnog tajnika Vijeća.

U potvrdu toga, dolje potpisani, valjano ovlašteni za to, potpisali su ovu Konvenciju.

Sastavljeno u Kyotu, osamnaestog dana mjeseca svibnja tisuću devet stotina sedamdeset i treće godine na engleskom i francuskom jeziku, s time da su oba teksta jednako vjerodostojna, u jednom izvorniku koji se pohranjuje kod glavnog tajnika Vijeća koji ovjerene preslike dostavlja svim državama navedenim u članku 11. stavku 1. ove Konvencije.

PRILOG U VEZI S CARINSKIM SKLADIŠTIMA

UVOD

Međunarodna je trgovinska praksa po prirodi takva da u velikom broju slučajevima prilikom uvoza nije poznato na koji će način roba naposljetku biti ustupljena. To znači da su uvoznici obvezni skladištiti robu na duža ili kraća razdoblja.

U slučajevima kada je roba namijenjena za ponovni izvoz, u interesu je uvoznika staviti je pod carinski postupak koji otklanja potrebu plaćanja uvoznih carina i poreza.

Kad je roba namijenjena za izravan uvoz, ponovno je u interesu uvoznika da bude u mogućnosti odgoditi plaćanje uvoznih carina i poreza sve dok roba u stvarnosti nije puštena u domaću uporabu.

Kako bi se ove pogodnosti stavile na raspolaganje uvoznicima, većina je zemalja u svojim nacionalnim zakonodavstvima osigurala postupak carinskog skladištenja.

Međutim, uvezena roba ne predstavlja jedinu robu koja može ispuniti uvjete za carinsko skladištenje.

Na primjer, neke zemlje dopuštaju da se roba koja podliježe ili snosi troškove unutarnjih carina i poreza (zbog nacionalnog podrijetla ili zbog tog što je prethodno uvezena uz plaćanje uvoznih carina i poreza) pohrani u carinskim skladištima kako bi ispunila uvjete za izuzeće od, ili povrat, takvih unutarnjih carina i poreza.

Slično, pohranjivanje u carinskim skladištima one robe koja je prethodno bila obrađena pod drugim carinskim postupcima ili koja može, nakon izvoza, ispunjavati uvjete za povrat uvoznih carina i poreza, omogućuje carinskim tijelima odobriti izvršenje takvih drugih carinskih postupaka ili povratiti uvozne carine i porez, ovisno o situaciji, prije no što je roba ponovno izvezena.

Odredbe ovog Priloga ne primjenjuju se na:

— skladištenje robe u privremenom skladištu (zaključane prostorije i zatvoreni ili otvoreni prostori koje je odobrila carinska služba, u kojima roba može biti pohranjena dok čeka carinjenje),

— pohranjivanje robe u slobodnim lukama i slobodnim zonama,

— prerada ili proizvodnja, pod carinskim nadzorom, one robe koja je uvjetno oslobođena uvoznih carina i poreza u prostorijama koje je odobrila carinska služba (skladišta za aktivnu doradu).

DEFINICIJE

Za potrebe ovog Priloga:

(a) pojam „postupak carinskog skladištenja” znači carinski postupak na temelju kojeg je uvezena roba pohranjena pod carinsku kontrolu na određenom mjestu (carinsko skladište) oslobođena plaćanja uvoznih carina i poreza;

(b) pojam „uvozne carine i porezi” znači carine, porezi, naknade ili druga davanja koja se ubiru na ili u vezi s uvozom robe, ali ne uključuju naknade i davanja koji su u iznosu ograničeni prema približnim troškovima usluga;

(c) pojam „carinska kontrola” znači mjere koje se primjenjuju kako bi se osiguralo pridržavanje zakona i propisa za čiju je provedbu odgovorna carina;

(d) pojam „osiguranje” znači ono što, prema diskreciji carine, jamči da će obveza prema njoj biti ispunjena. Osiguranje se opisuje kao „opće”, ako jamči da se obveze koje proizlaze iz nekoliko aktivnosti, mogu ispuniti;

(e) pojam „osoba” znači svaka fizička i pravna osoba, osim ako kontekst ne nalaže drugačije.

NAČELO

1. Norma

Postupak carinskog skladištenja uređuje se odredbama ovog Priloga.

KLASE SKLADIŠTA

2. Norma

Nacionalno zakonodavstvo osigurava da carinska skladišta budu otvorena za sve uvoznike (javna carinska skladišta).

Napomena

U skladu s odredbama nacionalnog zakonodavstva, javnim carinskim skladištima mogu upravljati carinska tijela, druga tijela te fizičke ili pravne osobe.

3. Norma

Pravo na pohranjivanje uvezene robe u javna carinska skladišta nije ograničeno samo na uvoznike već je prošireno na sve druge zainteresirane osobe.

4. Norma

Nacionalno zakonodavstvo osigurava da carinska skladišta koriste isključivo određene osobe (privatno carinsko skladište) u onim slučajevima kada je navedeno potrebno kako bi se zadovoljili posebni zahtjevi trgovine ili industrije.

USPOSTAVA SKLADIŠTA

5. Norma

Zahtjevi u vezi s gradnjom i nacrtom carinskih skladišta te dogovori oko carinske kontrole utvrđuju carinska tijela.

Napomena

Za potrebe kontrole, carinska tijela mogu posebice:

— zahtijevati da carinska skladišta budu dvostruko zaključana (osigurana lokotom one osobe na koju se navedeno odnosi i lokotom carinske službe),

— držati prostorije pod stalnim ili povremenim nadzorom,

— voditi, ili zahtijevati da se vodi, evidencija skladištene robe (uporabom posebnih registara ili relevantnih deklaracija),

— s vremena na vrijeme napraviti inventuru robe pohranjene u skladištu.

UPRAVLJANJE SKLADIŠTIMA

6. Norma

Nacionalno zakonodavstvo određuje osobu ili osobe koje su odgovorne za plaćanje svih uvoznih carina i poreza naplativih za robu pohranjenu sukladno postupku carinskog skladištenja, a koji, prema diskreciji carinskih tijela, nisu obračunati.

7. Norma

Kada je osiguranje potrebno kako bi se zajamčilo da će obveze koje proistječu iz nekoliko aktivnosti biti ispunjene, carinska tijela prihvaćaju opće osiguranje.

8. Preporučena praksa

Iznos bilo kojeg osiguranja trebao bi se odrediti što je moguće niže uzimajući u obzir potencijalno naplative uvozne carine i poreze.

9. Preporučena praksa

Carinska bi se tijela trebala odreći osiguranja u slučajevima kada je skladište pod odgovarajućim carinskim nadzorom, a posebice u slučajevima kada je zaključano carinskim lokotom.

10. Norma

Carinska tijela navode uvjete u vezi s upravljanjem carinskim skladištima, dok su dogovori oko skladištenja robe u carinska skladišta, njezinog čuvanja u skladištu i računovodstva podložni odobrenju carinskih tijela.

ROBA DOPUŠTENA ZA SKLADIŠTENJE

11. Preporučena praksa

Pohranjivanje robe u javnim carinskim skladištima trebalo bi biti dopušteno za sve vrste uvezene robe podložne uvoznim carinama i porezima, ograničenjima ili zabranama, koje ne uključuju one koje su uvedene na temelju javnog morala ili reda, javne sigurnosti, javne higijene ili zdravlja, ili iz veterinarskih ili fitopatoloških razloga, ili koje se odnose na zaštitu patenata, žigova ili autorskih prava, bez obzira na količinu, zemlju podrijetla, zemlju iz koje je uvezeno ili zemlju odredišta.

Roba koja predstavlja opasnost, koja bi mogla utjecati na ostalu robu ili koja zahtijeva posebnu opremu, trebala bi biti primljena samo u onim carinskim skladištima koja su posebno konstruirana za njezin prijem.

12. Norma

Nadležna tijela navode, u ovlaštenju kojim se odobrava povlastica stavljanja u postupak carinskog skladištenja ili u odgovarajućoj odredbi, vrstu robe koja može biti skladištena u privatnim carinskim skladištima.

13. Preporučena praksa

Pohranjivanje robe u carinskim skladištima trebalo bi biti dopušteno za robu koja ima pravo na povrat uvoznih carina i poreza u trenutku njezinog izvoza, tako da odmah može udovoljavati zahtjevima takvog povrata, pod uvjetom da se roba nakon tog izveze.

14. Preporučena praksa

Pohranjivanje u carinskim skladištima radi naknadnog izvoza ili drugog ovlaštenog odlaganja, trebalo bi biti dopušteno za robu koja je u postupku privremenog uvoza, s time da su obveze u skladu s navedenim postupkom odbačene.

15. Preporučena praksa

Pohranjivanje u carinskim skladištima trebalo bi biti dopušteno za robu namijenjenu izvozu, a koja je podložna, ili snosi, unutarnje carine ili poreze, kako bi mogla ispuniti uvjete za izuzeće od, ili povrat, takvih unutarnjih carina i poreza, pod uvjetom da se nakon tog izveze.

PRIJEM U SKLADIŠTA

16. Norma

Nacionalno zakonodavstvo određuje uvjete pod kojima je roba namijenjena za skladištenje predočena u nadležnoj carinarnici, kao i uvjete za podnošenje robne deklaracije.

DOPUŠTENE AKTIVNOSTI

17. Norma

Svaka osoba koja ima pravo ustupiti skladištenu robu ima pravo na sljedeće:

(a) pregledati je;

(b) po potrebi uzeti uzorke, uz plaćanje uvoznih carina i poreza;

(c) obaviti one aktivnosti koje su potrebne za njezino očuvanje.

18. Norma

Skladištena roba smije se podvrći uobičajenim načinima rukovanja kako bi se unaprijedila njezina ambalaža ili tržišna kvaliteta ili kako bi se pripremila za otpremu, kao što je raspodjela mase tereta na manje dijelove, razvrstavanje paketa, sortiranje i klasifikacija te ponovno pakiranje.

TRAJANJE SKLADIŠTENJA

19. Norma

Maksimalno dopušteno pohranjivanje u carinskom skladištu utvrđuje se s dužnim obzirom na potrebe trgovine te nije kraće od jedne godine.

PRIJENOS VLASNIŠTVA

20. Norma

Prijenos vlasništva skladištene robe je dozvoljen.

PROPADANJE, GUBITAK ILI UNIŠTENJE ROBE

21. Norma

Roba koja je slučajno ili zbog više sile propala ili je pokvarena prije nego što je napustila skladište, može se cariniti za domaću uporabu kao da je u svom narušenom ili pokvarenom stanju uvezena.

22. Norma

Skladištena roba koja je slučajno ili zbog više sile uništena ili nepovratno izgubljena, ne podliježe uvoznim carinama i porezima, pod uvjetom da je navedeno uništenje ili gubitak propisno utvrđeno prema diskreciji carinskih tijela.

Svaki otpad ili ostaci preostali nakon uništenja podliježu, ako se puste u domaću uporabu, uvoznim carinama i porezima koji bi se na takav otpad i ostatke primjenjivali u slučaju da su u takvom stanju već bili uvezeni.

23. Norma

Na zahtjev osobe koja je ovlaštena ustupiti robu, svaka skladištena roba smije biti, u cijelosti ili djelomično, ustupljena državi, uništena ili učinjena komercijalno bezvrijednom pod carinskom kontrolom, ako carinska tijela tako odluče. Takvo ustupanje ili uništenje nema za nužnu posljedicu troškove za državu.

Svaki otpad ili ostaci preostali nakon uništenja podliježu, ako se puste u domaću uporabu, uvoznim carinama i porezima koji bi se na takav otpad i ostatke primjenjivali u slučaju da su u takvom stanju već bili uvezeni.

UKLANJANJE IZ SKLADIŠTA

24. Norma

Svaka osoba koja je ovlaštena ustupiti robu, također je ovlaštena da za potrebe ponovnog izvoza, domaće uporabe, premještanja u drugo carinsko skladište ili stavljanja pod neki drugi carinski postupak, iz skladišta ukloni svu robu ili njezin dio, ako udovoljava uvjetima i formalnostima primjenjivima na svaki zaseban slučaj.

ROBA PUŠTENA U DOMAĆU UPORABU

25. Norma

Nacionalno zakonodavstvo određuje vremensku točku koja se uzima u obzir za potrebe određivanja vrijednosti i količine robe koja je uklonjena iz carinskog skladišta za potrebe domaće uporabe te stope uvoznih carina i poreza koji se primjenjuju na takvu robu.

ROBA KOJA NIJE UKLONJENA IZ SKLADIŠTA

26. Norma

Nacionalno zakonodavstvo određuje postupak koji se primjenjuje u slučajevima kada roba unutar određenog razdoblja nije uklonjena iz skladišta.

27. Preporučena praksa

U slučajevima kada carinska služba proda robu koja nije uklonjena iz skladišta, prihod od prodaje trebao bi, nakon što su uvozne carine i porezi te sve druge nastale pristojbe i troškovi odbijeni, te u slučajevima kada je to moguće, predati osobi(-ama) koje ga imaju pravo primiti, ili bi im se na određeno vremensko razdoblje trebao staviti na raspolaganje.

PODACI U VEZI SA SKLADIŠTIMA

28. Norma

Carinska tijela jamče da su svi relevantni podaci koji se odnose na postupak carinskog skladištenja lako dostupni svakoj zainteresiranoj osobi.

HR Službeni list Europske unije 3

31975D0199



SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE 18.03.1975.

ODLUKA VIJEĆA

od 18. ožujka 1975.

o zaključivanju Međunarodne konvencije o pojednostavnjenju i usklađivanju carinskih postupaka te o prihvaćanju njezinog Priloga u vezi s carinskim skladištima

(75/199/EEZ)

VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA,

uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice,

uzimajući u obzir preporuku Komisije,

budući da Međunarodna konvencija o pojednostavnjenju i usklađivanju carinskih postupaka, koja je sklopljena unutar Vijeća za carinsku suradnju, može djelotvorno pridonijeti razvoju međunarodne trgovine;

budući da je, u skladu s člankom 11. navedene Konvencije, svaka ugovorna strana obvezna, prilikom sklapanja Konvencije, također prihvatiti jedan od njezinih priloga; budući da bi Zajednica stoga trebala prihvatiti Prilog u vezi s carinskim skladištima;

budući da bi se stoga trebala sklopiti Konvencija i prihvatiti njezin Prilog,

ODLUČILO JE:

Članak 1.

Međunarodna konvencija o pojednostavnjenju i usklađivanju carinskih postupaka te njezin Prilog u vezi s carinskim skladištima ovim se sklapaju i prihvaćaju u ime Zajednice.

Tekstovi Konvencije i Priloga sadržani su u Prilogu ovoj Odluci.

Članak 2.

Predsjednik Vijeća ovim se ovlašćuje odrediti osobe opunomoćene za potpisivanje Konvencije navedene u članku 1., prihvaćanje Priloga također navedenog u članku 1., te dodjeljivanje ovlasti navedenim osobama koje su potrebne kako bi obvezale Zajednicu.

Navedene osobe također obavješćuju glavnog tajnika Vijeća za carinsku suradnju, radi primjene gore navedenog Priloga, da se carinska područja država članica Europske ekonomske zajednice smatraju jednim teritorijem.

Sastavljeno u Bruxellesu 18. ožujka 1975. Za Vijeće Predsjednik R. RYAN

PRILOG