HR Službeni list Europske unije 3

31969R1265



SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE

UREDBA KOMISIJE (EEZ) br. 1265/69

od 1. srpnja 1969.

o utvrđivanju metoda za određivanje kakvoće šećera koji otkupljuju agencije za tržišne intervencije

KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA,

uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice;

uzimajući u obzir Uredbu Vijeća br. 1009/67/EEZ od 18. prosinca 1967. o zajedničkoj organizaciji tržišta šećerom (1), kako je izmijenjena Uredbom (EEZ) br. 2100/68 (2), a posebno njezin članak 9. stavak 8.;

budući da su Uredbom Komisije (EEZ) br. 782/68 (3) od 26. lipnja 1968. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene vezano uz otkup šećera agencija za tržišne intervencije, određena drugačija svojstva kakvoće za bijeli šećer i sirovi šećer; budući da je potrebno odrediti jedinstvena pravila na razini Zajednice kako bi se spriječilo države članice da primjenjuju različite metode za određivanje tih svojstava;

budući da se općenito prihvaćene metode analize trebaju koristiti za takva pravila;

budući da predmetne metode trebaju biti primjenjive na otkup agencija za tržišne intervencije od datuma stupanja na snagu Uredbe br. 1009/67/EEZ, s obzirom da su u nedostatku takvih metoda ugovori sklopljeni na uvjetnoj osnovi;

budući da su mjere predviđene ovom Uredbom u skladu s mišljenjem Upravljačkog odbora za šećer,

DONIJELA JE OVU UREDBU:

Članak 1.

1. Metode za određivanje svojstava kakvoće šećera iz Uredbe (EEZ) br. 782/68 ovime se utvrđuju u skladu s Prilogom ovoj Uredbi.

Članak 2.

Ova Uredba stupa na snagu trećeg dana od dana objave u Službenom listu Europskih zajednica.

Za šećer koji otkupe agencije za tržišne intervencije, ona se primjenjuje s učinkom od 1. srpnja 1968.

Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama. Sastavljeno u Bruxellesu 1. srpnja 1969. Za Komisiju Predsjednik Jean REY

(1) SL 308, 18.12.1967., str. 1.

(2) SL L 309, 24.12.1968., str. 4.

(3) SL L 145, 27.6.1968., str. 6.

PRILOG

METODE ZA UTVRĐIVANJE KAKVOĆE BIJELOG ŠEĆERA U EEZ-u

A. POSTUPAK DODJELE BODOVA

1. Udjel pepela

ICUMSA: konduktometrijski pepeo (izvor: zapisnik 14. sjednice ICUMSA-e iz 1966. str. 88).

Instrumenti:

Instrument za mjerenje vodljivosti za mjerenje do 0,5 μS cm–1 (1) s preciznošću do ± 2 %.

Preporuča se korištenje mjernih posudica, čija se temperatura može održavati na 20 °C ± 0,2 °C pomoću vodene kupelji.

Graduirane tikvice od 100 ± 0,05 cm3, 500 ± 0,25 cm3 i 1000 ± 0,40 cm3, pipete ukupne zapremine od 10 ± 0,02 cm3 (2).

Za pripremu svih otopina (šećernih otopina i otopina kalijevog klorida) mora se koristiti dvostruko destilirana ili deionizirana voda sa specifičnom vodljivošću manjom od 2 μS cm–1.

Sve posude i pipete moraju biti dobro isprane prije korištenja vodom ove kakvoće.

Instrumenti za mjerenje vodljivosti baždareni su pomoću N/5000 otopine kalijevog klorida.

Radi toga 745,5 mg kalijevog klorida (kakvoća za analizu) - koji je prethodno isparavan zagrijavanjem do otprilike 500 °C – tj. do tamno crvenog žara - otopite u vodi u graduiranoj tikvici od jedne litre i dopunite do oznake vodom.

Prenesite 10 cm3 te otopine (N/100) pomoću pipete u graduiranu tikvicu od 500 cm3 i dopunite do oznake vodom.

Na točno 20 °C ova N/500 otopina kalijevog klorida ima specifičnu vodljivost od 26,6 ± 0,3 μS cm–1 nakon oduzimanja specifične vodljivosti korištene vode.

Prema metodi rada korištenog instrumenta, instrument se mora podesiti tako da pokazuje gore navedenu vrijednost plus specifičnu vodljivost korištene vode; ili se gore navedena vrijednost plus specifična vodljivost korištene vode upotrebljava za izračun konstante posudice.

Svježe otopine kalijevog klorida moraju se pripremiti prije svakog baždarenja.

Postupak

Priprema se 28 %-tna šećerna otopina bilo otapanjem 31,3 ± 0,1 g šećera na 20 °C ± 0,2 °C u graduiranoj tikvici od 100 cm3 ili otapanjem 28 g šećera u vodi, uz dodatak vode do 100 g.

Nakon odgovarajućeg miješanja otopina se stavlja u mjernu posudicu. Očitanje se vrši kad je temperatura otopine točno 20 °C ± 0,2 °C. Od očitane vrijednosti oduzmite 50 % od vrijednosti očitane za korištenu vodu.

Dobiveni rezultat je sljedeći:

C28 = očitanje C – 0,5 C vode

C = specifična vodljivost u μS cm–1

Indeks 28 pokazuje da se koristila 28 %-tna šećerna otopina

Broj bodova = 0,320 × C28

t.j. 3,13 μS cm–1 jednako 1 bod ili 1 bod = 0,0018 % pepela.

% pepela = 0,320 × 18 × 10–4 × C28

Određivanje specifične vodljivosti korištene vode vrši se kako slijedi:

Ista količina vode kao ona korištena za šećernu otopinu pomiješa se u graduiranoj tikvici od 100 cm3 na isti način kao kod otapanja šećera. Dopunite do 100 cm3 i mjerite na otprilike 20 °C. Za vrijeme mjerenja nema potrebe za preciznom termostatskom kontrolom s obzirom da su sve moguće korekcije temperature potpuno unutar granice pogreške.

2. Boja

Metoda instituta Braunschweig

(izvor: Schneider F., A. Emmerich i J. Dubourg, Zucker 18, 571 (1965.) i Sucr. Franç., 106, 219 (1965.)).

Instrumenti

Standardna ljestvica boja Braunschweig 0 – 6.

Fluorescentna žarulja dnevnog svjetla namjesti se u manju kutiju, otvorenu sprijeda, 20 cm duboku, 120 cm široku, 50 cm visoku tako da je okomita udaljenost između žarulje i uzoraka šećera oko 35 cm.

Osoba koja provodi pokus mora zaštititi oči od direktnog svjetla žarulje zaštitnom trakom visokom oko 15 cm.

Žarulje Osram HNT 120 ili Phillips TL 25 W/55 se preporučuju kao prikladne za ovu namjenu.

Druge se žarulje ne smiju koristiti ako nisu prethodno ispitane, zbog važnosti spektralne distribucije emitiranog svjetla.

Kako bi žućkasto-smeđe boje uzoraka šećera dobro došle do izražaja, stijenke kutije obojane su mat smeđom bojom (na primjer bojom tamnog oraha).

Na dno stavite bijeli upijajući papir na kojem je boja šećera dobro vidljiva.

Manja kutija mora biti pozicionirana tako da je žarulja u visini očiju. Prilikom uspoređivanja uzorci ne smiju biti na direktnom danjem svjetlu niti osvijetljeni drugim svjetiljkama u blizini, jer to otežava testiranje.

Postupak

Šećer se stavlja u male kockaste kutije s bijelim ili svjetlo plavim unutarnjim oblogama (strane 60 mm, visina 28 mm) i izravnava pomoću poklopca.

Treba obratiti pažnju na to da su kutije koje sadrže uzorak i standardne uzorke napunjene do ruba.

Boja obloge u svim kutijama mora biti potpuno identična, inače se mogu očekivati netočni rezultati.

Kutije se moraju pozicionirati jedna do druge bez razmaka između njih; stoga okrugle kutije nisu prikladne.

Isprva se uzorak približno uspoređuje tako da ga stavimo na različita mjesta na ljestvici boja. Zatim ga se pažljivo uspoređuje s bojama koje su mu najbliže.

To se provodi tako da ga se stavi naizmjence lijevo i desno od boje koja se koristi za usporedbu.

Uzima se srednja vrijednost rezultata od tri neovisna promatrača.

Ta se srednja vrijednost izražava u desetinkama jedinice boje.

Kod šećera čija se veličina kristala razlikuje od veličine standardnih uzoraka, mora se promatrati boja, a ne refleksija kristala.

Broj bodova = jedinica boje × 2, t.j. 0,5 jedinica boje = 1 bod.

3. Boja u otopini

ICUMSA metoda 4 – nakon filtriranja kroz membranski filtar od 0,45 μm (metodom istiskivanja žive) ili 0,6 μm (metodom Hagen-Poiseuille).

Izvor: De Whalley, ICUMSA metode analize šećera (1964., str. 57, zapisnik 12. sjednice ICUMSA-e iz 1958., str. 55).

Instrumenti

Za pripremu otopine potrebno je sljedeće: Erlenmeyer tikvice (200 m3), vakuumski aparat za membranske filtere, vakuum tikvice (zapremine 500 ili 250 m3), vakuum-pumpa i membranski filteri s prosječnim promjerom pora od 0,45 μm (metodom istiskivanja žive) ili 0,6 μm (metodom Hagen-Poiseuille).

Koncentracija otopine određuje se refraktometrijski.

Za mjerenje ekstinkcije može se koristiti svaki fotometar koji omogućava mjerenja na 420 ± 10 mm s potrebnom preciznošću.

Posudice treba odabrati tako da dvije posudice napunjene destiliranom vodom u međusobnoj usporedbi daju nultu ekstinkciju.

Širina mjerne posudice mora biti barem 3 cm.

Postupak

U Erlenmeyer tikvici širokoga grla izmjeri se 50 g ± 0,1 g šećera. Dodajte ili 50 g destilirane vode po težini ili 50 cm3 destilirane vode prema volumenu (graduirani cilindar) zatim otopite protresanjem ili pomoću aparata za protresanje.

Nepotrebno je tražiti veću preciznost koncentracije obzirom da se to može promijeniti tijekom filtriranja.

U međuvremenu membranski filtar se uroni u destiliranu vodu barem 10 minuta, a zatim stavi na aparaturu za filtriranje.

Za vrijeme filtriranja dolazi do deareacije otopine.

Koncentracija se određuje refraktometrijski (°Brix), pri čemu se posudica napuni nakon što je prethodno isprana s nešto otopine.

Posudica se odmah zatvara kako bi se izbjegao nastanak nabora u tekućini.

Posudica za usporedbu napuni se destiliranom vodom i mjerenje se vrši odmah na 420 nm.

Voda koja se koristi u posudici za usporedbu mora biti filtrirana kroz membranski filtar.

E= ekstinkcijski koeficijent

ε420= ekstinkcija (očitanje)

l= širina mjerne posudice (u cm)

d= specifična težina

t.j. 7,5 ICUMSA jedinica jednako je 1 bod.

B. DODATNI KRITERIJI

1. Polarizacija

ICUMSA metoda 1 za sirovi šećer (izvor: zapisnik 12. sjednice ICUMSA-e iz 1958., str. 84 i ostalo.; zapisnik 13. sjednica ICUMSA-e iz 1962., str. 83 i ostalo; zapisnik 14. sjednice ICUMSA-e iz 1966.).

Oprema

Polarimetar s međunarodnom šećernom ljestvicom (°S) koji udovoljava definicijama ICUMSA-e.

Analitička vaga s preciznošću do ± 0,001 g.

Graduirane tikvice moraju biti posebno baždarene.

Njihova zapremina mora biti 100,00 ± 0,02 cm3 ili korigirana do tog stupnja točnosti. Cijevi polarimetra od 200 mm ne smiju odstupati više od ± 0,03 mm.

Ako se koriste kraće cijevi, moraju biti slične relativne točnosti, na primjer 100 mm ± 0,015 mm.

Površine na krajevima cijevi moraju biti paralelne unutar deset kutnih minuta. Rotacija namještene cjevčice oko svoje optičke osi ne smije uzrokovati nikakvu vidljivu promjenu u mjerenoj vrijednosti.

Površine na krajevima ne smiju pokazivati unutarnji stres, odnosno ne smiju pokazivati nikakvu optičku aktivnost. Njihova površina mora biti paralelna unutar pet kutnih minuta.

Korišteni filtar papir mora imati udjel vlage između 6 % i 8 %.

Postupak

U graduiranu tikvicu se izmjeri i prebaci 26 g ± 0,002 šećera (vidjeti gore) s oko 60 cm3 destilirane ili demineralizirane vode.

Rastopite šećer bez zagrijavanja.

Ako je potrebno bistrenje, dodajte 0,5 cm3 lužnate otopine olovnog acetata.

Ovaj reagens mora udovoljavati zahtjevima ICUMSA-e (izvor: De Whalley, ICUMSA metode analize šećera iz 1964., str. 122.).

Nakon što ste dobro promiješali dodajte vodu skoro do oznake.

Ako dođe do pojave bilo kakve pjene, ona se rasprši kapljicom alkohola ili etera.

Ostavite tikvicu petnaest minuta u termostatski kontroliranoj vodenoj kupelji (za temperature vidjeti dolje).

Posušite unutarnju stijenku grlića tikvice filtar papirom.

Korištenjem pipete s uskim grlom, napunite točno do oznake.

Promiješajte sadržaj tikvice tako da je barem pet puta okrenete, dok je držite zatvorenu rukom.

Ako je bistrenje bilo potrebno, sada treba izvršiti filtriranje.

Dimenzije filtra moraju biti takve da se 100 cm3 tekućine može utočiti odjednom.

Lijevak mora imati vrlo kratku izlivnu cjevčicu kako bi ga se moglo postaviti na laboratorijsku čašu da otopina ne ishlapi. Iz istog razloga lijevak mora biti pokriven pokrovnim stakalcem.

Cijev polarimetra, nakon što je očišćena i posušena, dva puta se ispire s otprilike dvije trećine zapremine šećerne otopine. Pri punjenju treba obratiti pažnju na to da u cijevi nema mjehurića zraka.

Cijev se zatim uvede u polarimetar i izvrši se 5 mjerenja s preciznošću od 0,05 °S.

(a) Pri korištenju saharimetra s kvarcnim klinom ukupna optička rotacija je funkcija temperature. U tom se slučaju otopinu dovodi do temperature saharimetra prije nadopunjavanja do 100 cm3. Razlika između ove dvije temperature ne smije biti veća od 0,5 °C. Vizualni instrumenti moraju biti očitani pet puta do 0,05 °S. Prosječna vrijednost izražena je u stotinkama °S. Saharimetar se mora provjeriti pomoću kvarcne ploče, čija vrijednost mora biti oko 100 °S. Korekcija temperature za saharimetar s kvarcnim klinom: Dodajte 0,03 °S za °C ili odbijte 0,03 °S za °C ispod 20 °C.

(b) Kad se mjerenje vrši pomoću polarimetra s kružnom ljestvicom, preporuča se korištenje obloženih cijevi. One moraju biti spojene s vodenom kupelji, kontroliranoj na 20 °C ± 0,2 °C. Punjenje tikvice do oznake također se mora izvršiti na 20 °C ± 0,2 °C. Kvarcna kontrolna ploča također mora biti na 20 °C ± 0,2 °C. Ako to nije moguće, njena vrijednost mora se utvrditi na sljedeći način: St = S20 (1 + 0,00014 (t-20)) Primjer: S20 = 98,45 °S; t = 23,8 °C St = 98,45 (1 + 0,00014 × 3,8) = 98,45 × 1,00053 = 98,50 °S.

2. Reducirajuće tvari (invertni šećer)

Metoda ICUMSA-e - metoda Berlinskog instituta.

(Izvor: De Whalley, ICUMSA metode analize šećera iz 1964., str. 25; Schneider F. i Emmerich A., Zucker – Beih. 1, 17 (1951)).

Oprema

Vodena kupelj, 300 cm3 Erlenmeyerova tikvica, pipete, birete od 50 cm3

Reagensi

Müllerova otopina: 35 g kristalnog bakrenog sulfata (CuSO4 × 5 H2O) (kakvoće za analizu) otapa se u 400 cm3 vruće destilirane vode.

Također otopite 173 g Rochelle soli (kalijev i natrijev tartarat) i 68 g bezvodnog natrijevog karbonata u 500 cm3 vruće vode.

Nakon hlađenja izmiješajte obje otopine u graduiranoj tikvici od 1 litre i dopunite do oznake vodom.

Jako protresite otopinu s 2 g aktivnog ugljena, i nakon što odstoji nekoliko sati, filtrirajte kroz tvrdi filtrirani papir ili kroz membranski filtar.

Ako se tijekom skladištenja primijeti odvajanje malih količina bakrenog oksida, otopina se mora ponovo filtrirati.

Octena kiselina 5 N.

Otopina joda 0,0333 N.

Otopina natrijevog tiosulfata 0,0333 N.

Otopina škroba: 1 % otopine topivog škroba u zasićenoj otopini NaCl.

Precizna koncentracija otopina joda i tiosulfata određuje se uobičajenom metodom (npr. pomoću kalijevog jodata).

Postupak

U Erlenmeyerovoj tikvici od 300 m3 otapa se 10 g šećera u destiliranoj ili demineraliziranoj vodi.

Dodavanjem vode otopina se dopuni do 100 cm3. Dodajte 10 cm3 Müllerove otopine (korištenjem pipete); dobro promiješajte i ostavite u kipućoj vodi deset minuta ± 5 sekundi.

Vrenje se ne smije prekinuti uvođenjem tikvice u vodenu kupelj.

Tikvice su fiksirane tako da je razina otopine 2 cm ispod razine vode.

Na kraju razdoblja zagrijavanja naglo ohladite pod mlazom hladne vode. Treba izbjegavati potresanje otopine tijekom ovog postupka jer u protivnom kisik u zraku može ponovo otopiti dio taloga bakrenog oksida.

Nakon hlađenja otopine dodajte 5 cm3 5 N octene kiseline i odmah zatim, bez miješanja dodajte poznati višak otopine joda 0,0333 N (između 20 i 40 cm3). Talog se zatim otapa protresanjem otopine.

Višak joda se retitrira korištenjem 0,0333 N otopine tiosulfata.

Dolje navedene korekcije oduzimaju se od dobivenih vrijednosti iskorištenog joda (cm3), koje nazivamo „vrijednost vrenja”:

— „slijepa proba” je korištenje joda u pokusu u kojem se dodaje vodu umjesto šećerne otopine, i koji se provodi na isti način kao i pokus za „vrijednost vrenja”. Ovu korekciju je potrebno odrediti samo jednom za svaku pripremu Müllerove otopine, pri korištenju čistih reagensa ona ne premašuje 0,1 cm3,

— „vrijednost bez vrenja” dobivena je korištenjem joda u pokusu, gdje se mješavina šećerne otopine i Müllerove otopine ne zagrijava, već se ostavi na sobnoj temperaturi deset minuta prije dodavanja octene kiseline,

— „korekcija saharoze” uzima u obzir redukcijski učinak saharoze; u opisanim okolnostima (ako koristimo 10 g šećera), ona iznosi 2,0 cm3,

nakon oduzimanja ove tri korekcije dobiva se vrijednost otopine joda od 0,0333 N, kojoj odgovara količini od 1 mg invertnog šećera u uzorku. Stoga 1 cm3 otopine joda predstavlja 0,01 % invertnog šećera.

3. Vlaga

Metoda ICUMSA-e (izvor: D. Whalley, ICUMSA metode analize šećera iz 1964., str. 44).

Barem 20 g nemljevenog šećera izvaže se u aluminijsku posudu s hermetičkim poklopcem ili u staklenu posudu s ubrušenim šlifom.

Promjer ovih posuda mora se odabrati tako da debljina sloja šećera ne premašuje 1 cm.

Za težinu od 20 g ovaj promjer mora iznositi barem 6 cm.

Uzorak se na tri sata stavi u sušionik na 105 °C.

Tijekom sušenja uklonite poklopce posuda.

Za hlađenje se zatvorene posude stave u eksikator. Nakon što su se ohladili do sobne temperature, uzorke ponovo izvažemo. Za ovo se vaganje koristi analitička vaga s preciznošću od 0,1 mg.

(1) 1 μS cm–1 = 10–6 · Ω–1 cm–1.

(2) Prikazi odstupanja odgovaraju, odnosno sukladni su s ISO odlukama.