2.

Članak 16. zamjenjuje se sljedećim: „Članak 16. 1. Svaka država članica zahtijeva od svakog društva za osiguranje sa sjedištem na njezinom području odgovarajuću raspoloživu granicu solventnosti u pogledu njegovog cjelokupnog poslovanja, koja je u svakom trenutku barem jednaka zahtjevima iz ove Direktive. 2. Raspoloživa granica solventnosti sastoji se od imovine društva za osiguranje, neopterećene bilo kojim budućim obvezama, umanjene za nematerijalnu imovinu, uključujući: (a) uplaćeni temeljni kapital ili u slučaju društva za uzajamno osiguranje, stvarni temeljni kapital uvećan za sredstva na računima članova koja moraju ispunjavati sljedeće uvjete: i. osnivačkim aktom i statutom mora biti utvrđeno da se isplate s računa članova mogu vršiti samo ako to ne uzrokuje smanjenje raspoložive granice solventnosti ispod potrebne razine ili ako su po završetku postupka likvidacije društva podmirene sve obveze društva; ii. osnivačkim aktom i statutom mora biti utvrđeno, vezano uz bilo koju od isplata iz točke i. iz drugih razloga osim u slučaju prestanka članstva, da nadležna tijela moraju biti o tome obaviještena barem mjesec dana unaprijed te da mogu zabraniti isplate u tom razdoblju; iii. odgovarajuće odredbe osnivačkog akta i statuta mogu se izmijeniti tek nakon što nadležna tijela izjave da se ne protive izmjenama, ne dovodeći u pitanje odredbe točaka i. i ii.; (b) rezerve (zakonske i ostale) koje se ne odnose na preuzete obveze; (c) prenesenu dobit ili gubitak nakon odbitka dividendi koje se isplaćuju. Raspoloživa granica solventnosti umanjuje se za iznos vlastitih dionica u neposrednom vlasništvu društva za osiguranje. Za ona društva za osiguranje koja diskontiraju ili smanjuju tehničke pričuve za neisplaćene štete vodeći računa o prihodu od ulaganja kako je dozvoljeno u skladu s člankom 60. stavkom 1. točkom (g) Direktive Vijeća 91/674/EEZ od 19. prosinca 1991. o godišnjim financijskim izvještajima i konsolidiranim financijskim izvještajima društava za osiguranje (7), raspoloživa granica solventnosti umanjuje se za razliku između nediskontiranih tehničkih pričuva ili tehničkih pričuva prije odbitaka, kako je objavljeno u bilješkama uz financijske izvještaje, i diskontiranih ili tehničkih pričuva nakon odbitka. Ova se prilagodba izvršava za sve rizike iz točke A Priloga, osim za rizike navedene pod vrstama osiguranja 1 i 2. Za ostale vrste osiguranja, osim 1 i 2, ne treba se vršiti prilagodba diskontiranja anuiteta obuhvaćenih tehničkim pričuvama. 3. Raspoloživa se granica solventnosti može sastojati i od: (a) kumulativnih povlaštenih dionica i podređenih financijskih instrumenata do 50 % niže od raspoložive granice solventnosti i potrebne granice solventnosti, od čega podređeni financijski instrumenti s određenim dospijećem ili kumulativne povlaštene dionice ne smiju iznositi više od 25 %, pod uvjetom da u slučaju stečaja ili likvidacije društva za osiguranje postoje obvezujući sporazumi u skladu s kojima su podređeni financijski instrumenti ili povlaštene kumulativne dionice rangirani iza potraživanja svih ostalih vjerovnika i neće biti isplaćeni dok sve u tom trenutku nepodmirene obveze nisu podmirene. Podređeni financijski instrumenti moraju također ispunjavati sljedeće uvjete: i. samo se u cijelosti uplaćena sredstva mogu uzeti u obzir; ii. za instrumente s određenim rokom dospijeća, izvorni rok dospijeća mora biti najmanje pet godina. Najkasnije godinu dana prije dospijeća, društvo za osiguranje mora nadležnim tijelima podnijeti na odobrenje plan koji pokazuje kako će se zadržati raspoloživa granica solventnosti ili dovesti do potrebne razine u trenutku dospijeća, osim ako vrijednost do koje se instrumenti mogu uvrstiti kao sastavni dio raspoložive granice solventnosti nije postupno umanjivana najmanje tijekom pet godina prije njihovog dospijeća. Nadležna tijela mogu odobriti raniju isplatu takvih instrumenata pod uvjetom da je društvo za osiguranje podnijelo takav zahtjev te da granica solventnosti neće pasti ispod potrebne razine; iii. instrumenti s neodređenim rokom dospijeća mogu se isplatiti samo uz uvjet prethodne obavijesti od 5 godina, osim ako se instrumenti više ne smatraju sastavnim dijelom raspoložive granice solventnosti ili ako je za prijevremenu isplatu potrebna izričita suglasnost nadležnih tijela. U posljednjem slučaju, društvo za osiguranje mora obavijestiti nadležna tijela najmanje šest mjeseci prije datuma predložene isplate, pri čemu treba navesti raspoloživu granicu solventnosti i potrebnu granicu solventnosti prije i poslije te isplate. Nadležna tijela odobravaju isplatu samo ako se raspoloživa granica solventnosti društva za osiguranje neće spustiti ispod potrebne razine; iv. kreditni sporazum ne smije sadržavati nikakvu klauzulu kojom bi se predviđalo da u navedenim uvjetima, osim u slučaju likvidacije društva za osiguranje, instrument dospijeva na naplatu prije ugovorenog roka dospijeća; v. izmjene kreditnog sporazuma moguće su tek nakon što nadležna tijela izjave da se ne protive izmjenama; (b) vrijednosnih papira s neodređenim rokom dospijeća i drugih instrumenata, uključujući i kumulativne povlaštene dionice osim onih iz točke (a), do 50 % niže od raspoložive granice solventnosti i potrebne granice solventnosti za ukupni iznos takvih vrijednosnih papira i podređenih financijskih instrumenata iz točke (a), pod uvjetom da ispunjavaju sljedeće: i. ne mogu biti otplaćeni na zahtjev donositelja ili bez prethodne suglasnosti nadležnih tijela; ii. ugovor o izdavanju mora omogućavati društvu za osiguranje odgodu plaćanja kamata; iii. potraživanja zajmodavaca od društva za osiguranje moraju u cijelosti biti rangirana iza potraživanja nepodređenih vjerovnika; iv. dokumenti kojima se uređuje izdavanje vrijednosnih papira moraju predviđati mogućnost korištenja glavnice i neplaćenih kamata za pokriće gubitaka i istodobno omogućiti društvu za osiguranje nastavak poslovanja; v. u obzir se mogu uzeti samo u cijelosti uplaćena sredstva. 4. Nakon što društvo za osiguranje podnese zahtjev s pripadajućom dokumentacijom nadležnom tijelu matične države članice te uz suglasnost tog nadležnog tijela, raspoloživa granica solventnosti može se sastojati od: (a) polovice neuplaćenog temeljnog kapitala, kada uplaćeni dio iznosi do 25 % tog temeljnog kapitala i to do 50 % niže od raspoložive granice solventnosti ili propisane granice solventnosti; (b) u slučaju društva za uzajamno osiguranje ili društva koje djeluje po načelu uzajamnosti s varijabilnim doprinosima, svih potraživanja koja ima prema svojim članovima s osnove zahtjeva za dodatnim doprinosima, u okviru poslovne godine, do iznosa od jedne polovice između najvišeg iznosa doprinosa i doprinosa za koje je stvarno podnesen zahtjev, i to do 50 % niže od raspoložive granice solventnosti i potrebne granice solventnosti. Nadležna nacionalna tijela donose smjernice kojima se utvrđuju uvjeti pod kojima se mogu prihvatiti dodatni doprinosi; (c) bilo kakvih skrivenih neto rezervi koje proizlaze iz vrednovanja imovine, ako te skrivene neto rezerve nemaju karakter izuzetka. 5. Izmjene stavaka 2., 3. i 4. vezane uz razvoj događaja koji bi opravdali tehničku prilagodbu elemenata koji se mogu uzeti u obzir za određivanje raspoložive granice solventnosti, donose se u skladu s postupkom predviđenim u članku 2. Direktive Vijeća 91/675/EEZ (8).