PRILOG 2.

Njezina Ekscelencija Věra Jourová, povjerenica za pravosuđe, zaštitu potrošača i ravnopravnost spolova Europske komisije

Vaša Ekscelencijo,

pozdravljam konstruktivne razgovore između Japana i Europske komisije čiji je cilj stvaranje okvira za uzajamni prijenos osobnih podataka između Japana i EU-a.

Na zahtjev Europske komisije upućen vladi Japana, dostavljam Vam priloženi dokument u kojem se daje pregled pravnog okvira u vezi s pristupom japanske vlade informacijama.

Dokument se odnosi na brojna ministarstva i agencije vlade Japana, a kada je riječ o sadržaju dokumenta, relevantna ministarstva i agencije (Tajništvo Kabineta, Nacionalna policijska agencija, Povjerenstvo za zaštitu osobnih informacija, Ministarstvo unutarnjih poslova i komunikacije, Ministarstvo pravosuđa, Obavještajna agencija za javnu sigurnost, Ministarstvo obrane) nadležni su za dijelove u okviru njihovih nadležnosti. U nastavku su navedena relevantna ministarstva i agencije s priloženim potpisima.

Povjerenstvo za zaštitu osobnih informacija prihvaća sve upite povezane s ovim dokumentom te će koordinirati potrebne odgovore među relevantnim ministarstvima i agencijama.

Nadam se da će ovaj dokument pomoći u donošenju odluka Europske komisije.

Cijenim Vaš izniman doprinos u vezi s ovim pitanjem.

S poštovanjem

Yoko Kamikawa

Ministrica pravosuđa

Ovaj dokument sastavili su Ministarstvo pravosuđa i sljedeća relevantna ministarstva i agencije.

Koichi Hamano

Savjetnik u Tajništvu kabineta

Schunichi Kuryu

Glavni povjerenik Nacionalne policijske agencije

Mari Sonoda

Glavna tajnica Povjerenstva za zaštitu osobnih informacija

Mitsuru Yasuda

Zamjenik ministra unutarnjih poslova i komunikacija

Seimei Nakagawa

Obavještajna agencija za javnu sigurnost

Kenichi Takahashi

Zamjenik doministra obrane

14. rujna 2018.

Prikupljanje i uporaba osobnih informacija od strane japanskih javnih tijela za potrebe kaznenog progona i nacionalne sigurnosti

U sljedećem se dokumentu daje pregled pravnog okvira za prikupljanje i uporabu osobnih (elektroničkih) informacija od strane japanskih javnih tijela za potrebe kaznenog progona i nacionalne sigurnosti (dalje u tekstu „pristup vlade”), posebno u pogledu dostupne pravne osnove, primjenjivih uvjeta (ograničenja) i zaštitnih mjera, uključujući neovisne mogućnosti nadzora i pojedinačne mogućnosti pravne zaštite. Izjava je upućena Europskoj komisiji kako bi se iskazala predanost i zajamčilo da će pristup vlade osobnim informacijama prenesenima iz EU-a u Japan biti ograničen na ono što je nužno i razmjerno, podložno neovisnom nadzoru te da će pojedinci na koje se to odnosi moći dobiti pravnu zaštitu u slučaju mogućih povreda njihovog temeljnog prava na privatnost i zaštitu podataka. Izjavom se predviđa i uspostava novog mehanizma pravne zaštite kojim će upravljati Povjerenstvo za zaštitu osobnih informacija (PPC), radi rješavanja pritužbi pojedinaca iz EU-a u vezi s pristupom vlade njihovim osobnim podacima prenesenima iz EU-a u Japan.

I. Opća pravna načela relevantna za pristup vlade

Kao oblik izvršavanja javnih ovlasti pristup vlade mora se provoditi potpuno u skladu sa zakonom (načelo zakonitosti). Osobne su informacije u Japanu zaštićene i u privatnom i u javnom sektoru s pomoću višeslojnog mehanizma.

A. Ustavni okvir i načelo postupanja na temelju zakona

U članku 13. Ustava i sudskoj praksi pravo na privatnost priznaje se kao ustavno pravo. U tom pogledu Vrhovni sud smatra da je prirodno da pojedinci ne žele da druge osobe dođu do njihovih osobnih informacija bez opravdanog razloga te da to očekivanje treba zaštititi (1). Dodatni oblici zaštite sadržani su u članku 21. stavku 2. Ustava, kojim se osigurava poštovanje tajnosti komunikacije, te članku 35. Ustava, kojim se jamči pravo da se ne bude podvrgnut pretrazi ili zapljeni bez sudskog naloga, što znači da se prikupljanje osobnih informacija prisilnim sredstvima, uključujući pristup informacijama, uvijek mora temeljiti na sudskom nalogu. Takav se sudski nalog može izdati samo za istragu već počinjenog kaznenog djela. Stoga u pravnom okviru Japana nije dopušteno prikupljanje informacija prisilnim sredstvima za potrebe nacionalne sigurnosti (a ne za potrebe kaznene istrage).

Osim toga, u skladu s načelom postupanja na temelju zakona, prisilno prikupljanje informacija mora biti izričito odobreno zakonom. U slučaju neobveznog/dobrovoljnog prikupljanja, informacije se dobivaju iz izvora kojima se može slobodno pristupiti ili dobrovoljnim otkrivanjem, tj. na temelju zahtjeva koji se ne može prisilno nametnuti fizičkoj ili pravnoj osobi koja posjeduje te informacije. Međutim, to je dopušteno samo u mjeri u kojoj je javno tijelo nadležno za provođenje istrage, s obzirom na to da svako javno tijelo može djelovati samo u okviru svoje upravne nadležnosti propisane zakonom (bez obzira na to zadiru li njegove aktivnosti u prava i slobode pojedinaca). To se načelo primjenjuje na sposobnost tijela da prikuplja osobne informacije.

B. Posebna pravila o zaštiti osobnih informacija

Zakonom o zaštiti osobnih informacija (APPI) i Zakonom o zaštiti osobnih informacija u upravnim organima (APPIHAO), koji se temelje na ustavnim odredbama i detaljnije ih tumače, jamči se pravo na osobne informacije u privatnom i javnom sektoru.

U članku 7. APPI-ja navodi se da Povjerenstvo za zaštitu osobnih informacija formulira „Osnovnu politiku zaštite osobnih informacija” (Osnovna politika). Osnovna politika, koja se donosi odlukom Kabineta Japana kao središnjeg tijela japanske vlade (premijer i ministri), određuje smjernice za zaštitu osobnih informacija u Japanu. Na taj način Povjerenstvo kao neovisno nadzorno tijelo služi kao „zapovjedni centar” japanskog sustava za zaštitu osobnih informacija.

Kad god upravni organi prikupljaju osobne informacije, neovisno o tome služe li se pritom prisilnim sredstvima ili ne, oni u načelu (2) moraju ispunjavati zahtjeve APPIHAO-a. APPIHAO je opće pravo koje se primjenjuje na obradu „pohranjenih osobnih informacija” (3) od strane „upravnih organa” (kako je definirano u članku 2. stavku 1. APPIHAO-a). Ono stoga obuhvaća i obradu podataka u području kaznenog progona i nacionalne sigurnosti. Među javnim tijelima ovlaštenima za provedbu pristupa vlade, sva tijela osim prefekturalne policije državna su tijela koja su obuhvaćena definicijom „upravnih organa”. Postupanje s osobnim informacijama od strane prefekturalne policije uređeno je prefekturalnim pravilnicima (4), u kojima su određena načela za zaštitu osobnih informacija, prava i obveze koji su jednakovrijedni APPIHAO-u.

II. Pristup vlade za potrebe kaznenog progona

A. Pravna osnova i ograničenja

1. Prikupljanje osobnih informacija prisilnim sredstvima

(a) Pravna osnova

U skladu s člankom 35. Ustava, pravo svih osoba na sigurnost vlastitog doma, dokumenata i imovine od ulazaka, pretraga i zapljena ne smije biti narušeno, osim ako postoji sudski nalog izdan na temelju „primjerenog razloga”, koji mora sadržavati točan opis mjesta koje je potrebno pretražiti ili stvari koje treba zaplijeniti. Shodno tome, prisilno prikupljanje elektroničkih informacija od strane javnih tijela u kontekstu kaznene istrage može se provesti samo na temelju sudskog naloga. To se odnosi i na prikupljanje elektroničkih podataka koji sadržavaju (osobne) informacije i presretanje komunikacije u stvarnom vremenu (tzv. prisluškivanje). Jedina iznimka od ovog pravila (koja, međutim, nije relevantna u kontekstu elektroničkog prijenosa osobnih informacija iz inozemstva) jest članak 220. stavak 1. Zakona o kaznenom postupku (5), prema kojem javni tužitelj, pomoćnik javnog tužitelja ili službenik pravosudne policije pri uhićenju osumnjičenika ili „očitog počinitelja” može, prema potrebi, provesti pretragu i zapljenu „na licu mjesta u trenutku uhićenja”.

Prema članku 197. stavku 1. Zakona o kaznenom postupku prisilne istražne mjere „ne primjenjuju se osim ako su u tom zakonu utvrđene posebne odredbe”. Kad je riječ o prisilnom prikupljanju elektroničkih informacija, u tom su pogledu relevantna pravna osnova članak 218. stavak 1. Zakona o kaznenom postupku (prema kojemu javni tužitelj, pomoćnik javnog tužitelja ili službenik pravosudne policije može, ako je to potrebno za istragu kaznenog djela, provesti pretragu, zapljenu ili inspekcijski pregled na temelju naloga koji je izdao sudac) i članak 222.-2. Zakona o kaznenom postupku (prema kojemu se prisilne mjere za presretanje elektroničkih komunikacija bez privole jedne od strana provode na temelju drugih zakona). U potonjoj odredbi upućuje se na Zakon o prisluškivanju za kaznene istrage (Zakon o prisluškivanju), u čijem se članku 3. stavku 1. utvrđuju uvjeti pod kojima se komunikacija povezana s određenim teškim kaznenim djelima može prisluškivati na temelju naloga o prisluškivanju koji izdaje sudac (6).

Kada je riječ o policiji, istražnu nadležnost u svim slučajevima ima prefekturalna policija, dok Nacionalna policijska agencija (NPA) ne provodi kaznene istrage na temelju Zakona o kaznenom postupku.

(b) Ograničenja

Prisilno prikupljanje elektroničkih informacija ograničeno je Ustavom i propisima o prenošenju ovlasti, kako ih tumači sudska praksa, a kojima se posebice propisuju kriteriji koje primjenjuju sudovi pri izdavanju sudskog naloga. Osim toga, APPIHAO-om je uveden niz ograničenja koja se primjenjuju i na prikupljanje informacija i postupanje s njima (a lokalni propisi uglavnom sadržavaju iste kriterije za prefekturalnu policiju).

1. Ograničenja koja proizlaze iz Ustava i propisa o prenošenju ovlasti

Prema članku 197. stavku 1. Zakona o kaznenom postupku prisilne odluke ne primjenjuju se osim ako su u tom zakonu utvrđene posebne odredbe. U članku 218. stavku 1. Zakona o kaznenom postupku propisano je da se zapljena i sl. može provesti na temelju sudskog naloga koji je izdao sudac samo „ako je to nužno za istragu kaznenog djela”. Iako kriteriji za ocjenu nužnosti nisu detaljnije utvrđeni zakonskim propisima, Vrhovni sud (7) odredio je da sudac pri procjeni nužnosti odluka treba provesti sveukupnu procjenu, uzimajući posebice u obzir sljedeće elemente:

(a) težinu kaznenog djela i način na koji je počinjeno;

(b) vrijednost i važnost zaplijenjenih materijala kao dokaza;

(c) vjerojatnost skrivanja ili uništenja zaplijenjenih materijala;

(d) razmjere negativnih posljedica zapljene;

(e) ostale povezane uvjete.

Ograničenja proizlaze i iz zahtjeva iz članka 35. Ustava da se dokaže „primjeren razlog”. U skladu s kriterijem „primjerenog razloga” sudski nalozi mogu se izdati: [1.] ako je kaznena istraga nužna (vidjeti prethodno spomenutu presudu Vrhovnog suda od 18. ožujka 1969. (1968. (Shi) br. 100)), [2.] ako se smatra da je osumnjičenik (optuženik) počinio kazneno djelo (članak 156. stavak 1. Pravila kaznenog postupka (Rules of Criminal Procedure) (8) [3.] Sudski nalog za istragu u vezi s tijelom, predmetima, prebivalištem ili drugom lokacijom osobe koja nije optuženik treba izdati samo ako se razumno može pretpostaviti da predmeti koje bi trebalo zaplijeniti postoje (članak 102. stavak 2. Zakona o kaznenom postupku). Sudac će odbaciti zahtjev za izdavanje sudskog naloga ako smatra da dokazna dokumentacija koju su dostavila istražna tijela nije dovoljan razlog za sumnju u počinjenje kaznenog djela. U tom smislu valja napomenuti da u skladu sa Zakonom o kažnjavanju kaznenih djela organiziranog kriminala i kontrole imovinske koristi povezane s kaznenim djelom „pripremne radnje za počinjenje” planiranog kaznenog djela (npr. priprema novca za počinjenje kaznenog djela terorizma) same po sebi predstavljaju kazneno djelo te kao takve mogu biti predmet prisilne istrage na temelju sudskog naloga.

Naposljetku, ako je sudski nalog povezan s istragom u vezi s tijelom, predmetima, prebivalištem ili drugom lokacijom osobe koja nije osumnjičenik ili optuženik, izdaje se samo ako se razumno može pretpostaviti da predmeti koje bi trebalo zaplijeniti postoje (članak 102. stavak 2. i članak 222. stavak 1. Zakona o kaznenom postupku).

Konkretno, kada je riječ o presretanju komunikacije za potrebe kaznenih istraga na temelju Zakona o prisluškivanju, ono se može provesti samo ako su ispunjeni strogi zahtjevi iz njegova članka 3. stavka 1. U skladu s tom odredbom za presretanje je uvijek potrebno unaprijed pribaviti sudski nalog, koji se može izdati samo u ograničenim situacijama (9).

2. Ograničenja koja proizlaze iz APPIHAO-a

Kada je riječ o prikupljanju (10) osobnih informacija i daljnjem postupanju s njima (uključujući pohranu, upravljanje i uporabu) koje provode upravni organi, u APPIHAO-u su posebno propisana sljedeća ograničenja:

(a) U skladu s člankom 3. stavkom 1. APPIHAO-a upravni organi mogu pohraniti osobne informacije samo ako je pohrana nužna za obavljanje poslova u njihovoj nadležnosti kako je predviđeno zakonima i drugim propisima. Nakon pohrane obvezni su navesti (u mjeri u kojoj je to moguće) svrhu uporabe osobnih informacija. U skladu s člankom 3. stavcima 2. i 3. APPIHAO-a upravni organi pohranjuju osobne informacije samo u mjeri koja je potrebna za postizanje navedene svrhe uporabe te tu svrhu ne mijenjaju više od onoga što se razumno može smatrati relevantnim za prvotnu svrhu.

(b) U članku 5. APPIHAO-a predviđa se da čelnik upravnog organa nastoji da pohranjene osobne informacije uvijek budu točne i ažurne onoliko koliko je nužno za postizanje svrhe uporabe.

(c) U članku 6. stavku 1. APPIHAO-a predviđa se da čelnik upravnog organa poduzima potrebne mjere za sprečavanje neovlaštenog odavanja, gubitka ili oštećenja te za pravilno upravljanje pohranjenim osobnim informacijama.

(d) U skladu s člankom 7. APPIHAO-a nijedan zaposlenik (uključujući bivše zaposlenike) ne smije bez opravdanog razloga drugoj osobi otkriti osobne informacije koje je saznao niti te informacije upotrebljavati u nepoštene svrhe.

(e) Osim toga, u članku 8. stavku 1. APPIHAO-a predviđa se da, ako nije drukčije propisano zakonima i drugim propisima, čelnik upravnog organa pohranjene osobne informacije ne upotrebljava niti ih prosljeđuje drugoj osobi u druge svrhe osim navedene svrhe uporabe. U članku 8. stavku 2. navode se iznimke od tog pravila u određenim situacijama, ali se one primjenjuju samo ako takvo iznimno otkrivanje neće „nepravedno” naštetiti pravima i interesima ispitanika ili treće strane.

(f) U skladu s člankom 9. APPIHAO-a, ako se pohranjene osobne informacije proslijede drugoj osobi, čelnik upravnog organa prema potrebi određuje ograničenja svrhe ili metode uporabe te druga potrebna ograničenja; osim toga od primatelja može zatražiti i da poduzme potrebne mjere za sprečavanje neovlaštenog odavanja te za pravilno upravljanje informacijama.

(g) Člankom 48. APPIHAO-a predviđa se da čelnik upravnog organa nastoji pravilno i brzo obraditi sve pritužbe u vezi s postupanjem s osobnim informacijama.

2. Prikupljanje osobnih informacija na temelju zahtjeva za dobrovoljnu suradnju (dobrovoljna istraga)

(a) Pravna osnova

Osim prisilnim sredstvima, osobne informacije dobivaju se i iz izvora kojima svatko može slobodno pristupiti ili dobrovoljnim otkrivanjem, među ostalim od strane poslovnih subjekata koji posjeduju takve informacije.

Kad je riječ o prethodno spomenutim poslovnim subjektima, člankom 197. stavkom 2. Zakona o kaznenom postupku tužiteljstvo i pravosudna policija ovlašteni su podnijeti „pisane upite u istražnim stvarima” (takozvani „istražni obrasci”). U skladu sa Zakonom o kaznenom postupku osobe kojima je dostavljen upit trebaju se javiti istražnim tijelima. Međutim, ako javne službe ili javne i/ili privatne organizacije koje prime upit odbiju postupiti u skladu s tim, ne može ih se prisiliti da se jave. Ako se ne jave kako bi sudjelovali u istrazi, nije moguće izreći kaznenu kaznu ili drugu sankciju. Ako istražna tijela smatraju da su tražene informacije neophodne, te informacije trebaju pribaviti pretragom i zapljenom na temelju sudskog naloga.

S obzirom na sve veću svijest pojedinaca o njihovim pravima na privatnost te na radno opterećenje koje proizlazi iz takvih zahtjeva, poslovni subjekti sve su oprezniji pri odgovaranju na takve zahtjeve (11). Pri donošenju odluke o sudjelovanju poslovni subjekti posebno uzimaju u obzir prirodu traženih informacija, njihov odnos s osobom čije bi informacije mogle biti ugrožene, rizike za njihovu reputaciju, rizik od parničnog postupka itd.

(b) Ograničenja

Kada je riječ o prisilnom prikupljanju elektroničkih informacija, dobrovoljna istraga ograničena je Ustavom, kako ga tumači sudska praksa, i propisom o prenošenju ovlasti. Osim toga, poslovnim subjektima u određenim situacijama zakonom nije dopušteno otkrivati informacije. Naposljetku, APPIHAO-om je predviđen niz ograničenja koja se primjenjuju i na prikupljanje informacija i postupanje s njima (a lokalni propisi uglavnom sadržavaju iste kriterije za prefekturalnu policiju).

1. Ograničenja koja proizlaze iz Ustava i propisa o prenošenju ovlasti

Uzimajući u obzir svrhu članka 13. Ustava, Vrhovni sud je u dvama odlukama od 24. prosinca 1969. (1965 (A) br. 1187) i 15. travnja 2008. (2007 (A) br. 839) uveo ograničenja za dobrovoljne istrage koje provode istražna tijela. Iako se te dvije odluke odnose na predmete u kojima su osobne informacije (u obliku slika) prikupljene fotografiranjem/snimanjem, zaključci su relevantni za dobrovoljne (neprisilne) istrage kojima se zadire u privatnost pojedinaca općenito. One se prema tome primjenjuju i moraju poštovati kada je riječ o prikupljanju osobnih informacija u okviru dobrovoljne istrage, uzimajući u obzir posebne okolnosti svakog predmeta.

U skladu s tim odlukama zakonitost dobrovoljne istrage ovisi o ispunjenju sljedeća tri kriterija:

— „sumnja o počinjenju kaznenog djela” (tj. treba procijeniti je li počinjeno kazneno djelo);

— „nužnost istrage” (tj. treba procijeniti je li zahtjev ograničen na ono što je nužno za potrebe istrage); i

— „prikladnost metoda” (tj. treba procijeniti je li dobrovoljna istraga „primjerena” ili razumna za postizanje svrhe istrage) (12).

Općenito, uzimajući u obzir tri prethodno spomenuta kriterija, zakonitost dobrovoljne istrage ocjenjuje se na temelju toga može li se ona smatrati razumnom u skladu s društveno prihvatljivim konvencijama.

Zahtjev „nužnosti istrage” također izravno proizlazi iz članka 197. Zakona o kaznenom postupku te je potvrđena u uputama koje je Nacionalna policijska agencija (NPA) izdala prefekturalnoj policiji u pogledu uporabe „istražnih obrazaca”. U obavijesti NPA-a od 7. prosinca 1999. utvrđuje se niz postupovnih ograničenja, uključujući zahtjev u pogledu uporabe „istražnih obrazaca” samo kada je to nužno za potrebe istrage. Osim toga, članak 197. stavak 1. Zakona o kaznenom postupku ograničen je na kaznene istrage te se stoga može primjenjivati samo ako postoji konkretna sumnja da je kazneno djelo već počinjeno. Isto tako, ta pravna osnova ne može se primijeniti za prikupljanje i uporabu osobnih informacija ako zakon još nije prekršen.

2. Ograničenja u pogledu određenih poslovnih subjekata

U određenim područjima primjenjuju se dodatna ograničenja na temelju zaštita predviđenih drugim zakonima.

Prvo, i istražna tijela i telekomunikacijski operateri kod kojih se nalaze osobne informacije imaju obvezu poštovanja tajnosti komunikacija kako je zajamčeno člankom 21. stavkom 2. Ustava (13). Osim toga, telekomunikacijski operateri imaju istu obvezu i na temelju članka 4. Zakona o telekomunikacijama (14). U skladu sa „Smjernicama o zaštiti osobnih informacija u telekomunikacijama”, koje je izdalo Ministarstvo unutarnjih poslova i komunikacija (Ministry of Internal Affairs and Communications, MIC) na temelju Ustava i Zakona o telekomunikacijama, u slučajevima kada bi mogla doći u pitanje tajnost telekomunikacija telekomunikacijski operateri s obzirom na tajnost komunikacije ne smiju otkriti osobne informacije trećim stranama, osim ako su pribavili privolu pojedinca ili ako se mogu pozvati na neki od „opravdanih razloga” zbog nepoštovanja Kaznenog zakonika. Ti se razlozi odnose na „opravdane radnje” (članak 35. Kaznenog zakonika), „samoobranu” (članak 36. Kaznenog zakonika) i „odvraćanje neposredne opasnosti (članak 37. Kaznenog zakonika). „Opravdane radnje” u skladu s Kaznenim zakonikom samo su one radnje telekomunikacijskog operatera pri kojima postupa u skladu s prisilnim državnim mjerama, što ne uključuje dobrovoljnu istragu. Stoga ako istražna tijela zatraže osobne informacije na temelju „istražnog obrasca” (članak 197. stavak 2.) Zakona o kaznenom postupku, telekomunikacijski operater ne smije otkriti podatke.

Drugo, poslovni subjekti obvezni su odbiti zahtjeve za dobrovoljnu suradnju ako im je otkrivanje osobnih informacija zakonom zabranjeno. Primjer su slučajevi kada operater ima dužnost poštovati povjerljivost informacija, na primjer na temelju članka 134. Kaznenog zakonika (15).

3. Ograničenja na temelju APPIHAO-a

Kada je riječ o prikupljanju osobnih informacija i daljnjem postupanju s njima koje provode upravni organi, u APPIHAO-u su predviđena ograničena kako je prethodno objašnjeno u odjeljku II.A.1. (b) 2. Istovjetna ograničenja proizlaze iz prefekturalnih pravilnika koji se primjenjuju na prefekturalnu policiju.

B. Nadzor

1. Sudski nadzor

Prikupljanje osobnih informacija prisilnim sredstvima mora se temeljiti na sudskom nalogu (16) i prema tome podliježe prethodnom ispitivanju od strane sudca. Ako je istraga bila nezakonita, sudac takve dokaze može isključiti u naknadnom kaznenom postupku. Pojedinac može tijekom kaznenog postupka pokrenutog protiv njega tvrditi da je istraga bila nezakonita i zahtijevati isključenje tih dokaza.

2. Nadzor na temelju APPIHAO-a

U Japanu ministar ili čelnik pojedinog ministarstva ili agencije ima ovlasti za nadzor i provedbu na temelju APPIHAO-a, a ministar unutarnjih poslova i komunikacija može provoditi istrage o provedbi APPIHAO-a u svim ostalim ministarstvima.

Ako ministar unutarnjih poslova i komunikacija smatra da je to potrebno za postizanje svrhe APPIHAO-a – primjerice na temelju istrage o stanju provedbe APPIHAO-a (17), obrade pritužbi ili upita upućenih jednom od sveobuhvatnih informacijskih centara – on od čelnika upravnog organa može zahtijevati da dostavi materijale i objašnjenja o postupanju s osobnim informacijama u tom upravnom organu na temelju članka 50. APPIHAO-a. Ministar može čelniku upravnog organa uputiti mišljenja u vezi s obradom osobnih informacija u upravnom organu ako smatra da je to potrebno za postizanje svrhe tog zakona. Osim toga, ministar može, na primjer, zatražiti i reviziju mjera u okviru postupaka koje može poduzeti u skladu s člancima 50. i 51. tog zakona ako se sumnja da je došlo do njegova kršenja ili neodgovarajuće primjene. Na taj način se omogućuje jedinstvena primjena i usklađenost s APPIHAO-om.

3. Nadzor povjerenstava za javnu sigurnost u pogledu policije

Kada je riječ o policijskoj upravi, NPA podliježe nadzoru Nacionalnog povjerenstva za javnu sigurnost, dok prefekturalna policija podliježe nadzoru Prefekturalnih povjerenstava za javnu sigurnost koje je uspostavljeno u svakoj prefekturi. Svako od tih nadzornih tijela osigurava demokratsko upravljanje i političku neutralnost policijske uprave.

Nacionalno povjerenstvo za javnu sigurnost zaduženo je za pitanja iz svoje nadležnosti određena Zakonom o policiji i drugim zakonima. To uključuje imenovanje glavnog povjerenika NPA-a i lokalnih viših policijskih službenika te utvrđivanje sveobuhvatnih politika u kojima se navode osnovne smjernice ili mjere za upravljanje NPA-om.

Prefekturalna povjerenstva za javnu sigurnost sastoje se od članova koji zastupaju narod pojedine prefekture na temelju Zakona o policiji i upravljaju prefekturalnom policijom kao sustav neovisnog vijeća. Članove imenuje guverner prefekture uz suglasnost prefekturalne skupštine na temelju članka 39. Zakona o policiji. Njihov mandat traje tri godine, a mogu biti smijenjeni protiv svoje volje samo zbog određenih razloga navedenih u zakonu (poput nesposobnosti za obavljanje dužnosti, povrede dužnosti, neprofesionalnog ponašanja i sl.), čime je zajamčena njihova neovisnost (vidjeti članke 40. i 41. Zakona o policiji). Nadalje, kako bi se zajamčila njihova politička neutralnost, člankom 42. Zakona o policiji članu povjerenstva zabranjeno je da istodobno bude član zakonodavnog tijela, postane izvršni član političke stranke ili drugog političkog tijela ili da aktivno sudjeluje u političkim pokretima. Iako su povjerenstva u nadležnosti guvernera prefekture, to ne znači da je on ovlašten izdavati im upute u pogledu obavljanja njihovih funkcija.

U skladu s člankom 38. stavkom 3. u vezi s člankom 2. i člankom 36. stavkom 2. Zakona o policiji, Prefekturalna povjerenstva za javnu sigurnost odgovorna su za „zaštitu prava i slobode pojedinca”. Ona u tu svrhu primaju izvješća šefova prefekturalne policije o aktivnostima u području njihove nadležnosti, među ostalim na redovitim sastancima koji se održavaju tri ili četiri puta mjesečno. Povjerenstvo pruža smjernice o tim pitanjima utvrđivanjem sveobuhvatnih politika.

Nadalje, Prefekturalna povjerenstva za javnu sigurnost mogu u konkretnim pojedinačnim slučajevima izdati upute prefekturalnoj policiji kada smatraju da je to potrebno u okviru inspekcijskog pregleda aktivnosti prefekturalne policije ili neprofesionalnog ponašanja osoblja. Osim toga, povjerenstva mogu, ako to smatraju potrebnim, zatražiti da imenovani član povjerenstva preispita stanje provedbe izdane upute (članak 43-2 Zakona o policiji).

4. Nadzor parlamenta (Diet)

Parlament može provoditi istrage povezane s aktivnostima javnih tijela i u tu svrhu zahtijevati uvid u dokumente i iskaz svjedoka (članak 62. Ustava). U tom kontekstu nadležni odbor parlamenta može ispitati primjerenost aktivnosti prikupljanja informacija koje provodi policija.

Te su ovlasti detaljnije utvrđene u Zakonu o parlamentu. U skladu s člankom 104. parlament može od Kabineta i javnih agencija zatražiti da daju na uvid izvješća i zapise koji su nužni za provođenje istrage. Osim toga, zastupnici u parlamentu mogu podnijeti „pisane upite” u skladu s člankom 74. Zakona o parlamentu. Te upite mora odobriti predsjednik parlamenta i, u načelu, Kabinet mora na njih odgovoriti u pisanom obliku u roku od sedam dana (ako nije moguće odgovoriti u tom roku, to se mora opravdati te se mora odrediti novi rok, članak 75. Zakona o parlamentu). U prošlosti su pisani upiti parlamenta obuhvaćali i postupanje uprave s osobnim informacijama (18).

C. Pravna zaštita pojedinaca

U skladu s člankom 32. Ustava Japana svaka osoba ima pravo na pristup sudovima. Osim toga, člankom 17. Ustava svakoj se osobi jamči pravo da tuži državu ili javno tijelo za odštetu (kako je predviđeno zakonom) u slučaju da je osoba pretrpjela štetu zbog protuzakonitog postupanja javnog službenika.

1. Sudska zaštita od prisilnog prikupljanja informacija na temelju sudskog naloga (članak 430. Zakona o kaznenom postupku)

U skladu s člankom 430. stavkom 2. Zakona o kaznenom postupku, pojedinac koji nije zadovoljan mjerama koje je poduzeo policijski službenik u vezi sa zapljenom predmeta (među ostalim, ako predmeti sadržavaju osobne informacije) na temelju sudskog naloga, može podnijeti zahtjev (tzv. „kvazi-pritužba”) nadležnom sudu kako bi te mjere bile „opozvane ili izmijenjene”.

Takav se postupak može pokrenuti a da pojedinac ne mora čekati presudu u predmetu. Ako sud ustanovi da zapljena nije bila potrebna ili da postoje drugi razlozi na temelju kojih se zapljena može smatrati nezakonitom, može naložiti da se te mjere opozovu ili izmijene.

2. Sudska zaštita na temelju Zakona o parničnom postupku i Zakona o naknadi štete od države

Ako smatraju da je prekršeno njihovo pravo na privatnost u skladu s člankom 13. Ustava, pojedinci mogu pokrenuti parnični postupak kojim se zahtijeva brisanje osobnih informacija prikupljenih u okviru kaznene istrage.

Također, pojedinac može pokrenuti postupak za naknadu štete na temelju Zakona o naknadi štete od države i u vezi s relevantnim člancima Građanskog zakonika ako smatra da je njegovo pravo na privatnost povrijeđeno te je pretrpio štetu kao posljedicu prikupljanja njegovih osobnih podataka ili nadzora (19). Budući da „šteta” koja podliježe zahtjevu za naknadu nije ograničena na materijalnu štetu (članak 710. Građanskog zakonika), ona može obuhvaćati i „duševnu bol”. Visinu naknade za takvu moralnu štetu sudac procjenjuje na temelju „slobodne ocjene s obzirom na različite čimbenike u svakom pojedinom slučaju” (20).

Člankom 1. stavkom 1. Zakona o naknadi štete od države propisuje se pravo na odštetu ako je i. javni službenik koji izvršava javne ovlasti države ili javnog tijela ii. u obnašanju svojih dužnosti iii. s namjerom ili iz nemara iv. nezakonito v. nanio štetu drugoj osobi.

Pojedinac mora podnijeti tužbu u skladu sa Zakonom o parničnom postupku. U skladu s primjenjivim pravilima on to može učiniti na sudu koji je nadležan za mjesto počinjenja kaznenog djela.

3. Pravna zaštita pojedinaca od nezakonitih/neprimjerenih istraga koje provodi policija: pritužba Prefekturalnom povjerenstvu za javnu sigurnost (članak 79. Zakona o policiji)

U skladu s člankom 79. Zakona o policiji (21), kako je dodatno pojašnjeno u uputi čelnika NPA-a prefekturalnoj policiji i Prefekturalnim povjerenstvima za javnu sigurnost (22), pojedinci mogu podnijeti pisanu pritužbu (23) nadležnom Prefekturalnom povjerenstvu za javnu sigurnost zbog bilo kakvog nezakonitog ili neprimjerenog ponašanja policijskog službenika pri izvršavanju njegovih dužnosti; to uključuje dužnosti u pogledu prikupljanja i uporabe osobnih informacija. Povjerenstvo savjesno rješava takve pritužbe u skladu sa zakonima i lokalnim propisima te podnositelja pritužbe pisanim putem obavješćuje o rezultatu istrage.

Na temelju svojih nadzornih ovlasti u skladu s člankom 38. stavkom 3. Zakona o policiji, Prefekturalno povjerenstvo za javnu sigurnost prefekturalnoj policiji izdaje uputu da istraži činjenice, provede nužne mjere u skladu s rezultatima ispitivanja i dostavi rezultate povjerenstvu. Ako to smatra potrebnim, Povjerenstvo može izdati i uputu o postupanju s pritužbom, na primjer ako smatra da je istraga koju provodi policija nedostatna. Ta je provedba opisana u Obavijesti koju je NPA izdala za načelnike prefekturalne policije.

U obavijesti podnositelju pritužbe o rezultatu istrage uzimaju se u obzir i izvješća policije o istrazi i mjerama poduzetima na zahtjev povjerenstva.

4. Pravna zaštita pojedinaca u okviru APPIHAO-a i Zakona o kaznenom postupku

(a) APPIHAO

U skladu s člankom 48. APPIHAO-a upravni organi moraju nastojati pravilno i brzo obrađivati sve pritužbe koje se odnose na postupanje s osobnim informacijama. Kako bi mogao pojedincima pružiti konsolidirane informacije (npr. o dostupnim pravima na otkrivanje, ispravak i suspenziju uporabe u okviru APPIHAO-a) i kontaktnu točku za upite, MIC je uspostavio sveobuhvatne informacijske centre za otkrivanje informacija/zaštitu osobnih informacija u svakoj prefekturi na temelju članka 47. stavka 2. APPIHAO-a. Nerezidenti također mogu slati upite. Na primjer, u financijskoj godini 2017. (od travnja 2017. do ožujka 2018.) sveobuhvatni informacijski centri odgovorili su ukupno na 5186 upita.

Člancima 12. i 27. APPIHAO-a pojedincima se daje pravo na podnošenje zahtjeva za otkrivanje i ispravak pohranjenih osobnih informacija. Nadalje, u skladu s člankom 36. APPIHAO-a, pojedinci mogu zatražiti suspenziju uporabe ili brisanje svojih pohranjenih osobnih informacija ako ih je upravni organ nezakonito pribavio ili njihovom pohranom ili uporabom krši zakon.

Međutim, kada je riječ o osobnim informacijama koje se prikupljaju (bilo na temelju sudskog naloga bilo „istražnog obrasca”) i pohranjuju u svrhu kaznenih istraga (24), takve informacije u pravilu pripadaju kategoriji „osobnih informacija zabilježenih u dokumentima koji se odnose na suđenja i zaplijenjene predmete”. Takve su osobne informacije stoga isključene iz područja primjene prava pojedinaca iz poglavlja IV. APPIHAO-a u skladu s člankom 53-2. Zakona o kaznenom postupku (25). Obrada takvih osobnih informacija i prava pojedinca na pristup i ispravak podliježu umjesto toga posebnim pravilima na temelju Zakona o kaznenom postupku i Zakona o konačnoj kaznenoj evidenciji (vidjeti u nastavku) (26). To isključenje opravdano je raznim čimbenicima, kao što su zaštita privatnosti dotičnih osoba, tajnost istraga i pravilna provedba kaznenog postupka. No i dalje se primjenjuju odredbe iz poglavlja 2. APPIHAO-a, kojima se uređuju načela postupanja s takvim informacijama.

(b) Zakon o kaznenom postupku

Prema Zakonu o kaznenom postupku mogućnosti pristupa osobnim informacijama prikupljenima za potrebe kaznene istrage ovise o fazi postupka i ulozi pojedinca u istrazi (osumnjičenik, optuženik, žrtva itd.).

Kao iznimka od pravila iz članka 47. Zakona o kaznenom postupku prema kojem se dokumenti koji se odnose na suđenja ne objavljuju prije početka suđenja (jer bi se time mogla narušiti čast i/ili privatnost dotičnih pojedinaca i ometati istraga/suđenje), u načelu se dopušta uvid žrtve kaznenog djela u takve informacije u mjeri u kojoj se to smatra razumnim uzimajući u obzir svrhu odredbe iz članka 47. Zakona o kaznenom postupku (27).

Osumnjičenici će pak u načelu saznati da su pod kaznenom istragom prilikom ispitivanja koje provodi pravosudna policija ili javni tužitelj. Ako javni tužitelj nakon toga odluči da neće pokrenuti kazneni postupak, o tome odmah obavješćuje osumnjičenika na njegov zahtjev (članak 259. Zakona o kaznenom postupku).

Osim toga, nakon pokretanja kaznenog postupka, javni tužitelj daje optuženiku ili njegovu odvjetniku priliku da unaprijed pregleda dokaze prije nego što zatraži njihovo ispitivanje od strane suda (članak 299. Zakona o kaznenom postupku). Time se optuženiku omogućuje da provjeri svoje osobne informacije prikupljene tijekom kaznene istrage.

Konačno, zaštita osobnih informacija prikupljenih u kontekstu kaznene istrage, bilo da je riječ o osumnjičeniku, optuženiku ili bilo kojoj drugoj osobi (npr. žrtva kaznenog djela), zajamčena je obvezom povjerljivosti (članak 100. Zakona o državnoj službi) i prijetnjom kazne u slučaju neovlaštenog davanja povjerljivih informacija u okviru obavljanja javnih dužnosti (članak 109. točka xii. Zakona o državnoj službi).

5. Pravna zaštita pojedinaca od nezakonitih/neprimjerenih istraga koje provode javna tijela: pritužba PPC-u

U skladu s člankom 6. APPI-ja Vlada poduzima potrebne mjere u suradnji s vladama trećih zemalja kako bi se na međunarodnoj razini izradio sustav za osobne informacije kroz poticanje suradnje s međunarodnim organizacijama i drugim međunarodnim okvirima. Na temelju te odredbe, Osnovnom politikom zaštite osobnih informacija (donesena odlukom Kabineta) PPC-u, kao tijelu nadležnom za sveobuhvatno upravljanje APPI-jem, delegira se ovlast za poduzimanje potrebnih mjera za premošćivanje razlika između sustava i operacija Japana i predmetne strane zemlje kako bi se osiguralo primjereno postupanje s osobnim informacijama primljenima od te zemlje.

Nadalje, kako je predviđeno člankom 61. točkama i. i ii. APPI-ja, PPC-u je povjerena zadaća oblikovanja i promicanja osnovne politike te posredovanja u pritužbama protiv poslovnih subjekata. Konačno, upravni organi blisko komuniciraju i surađuju (članak 80. APPI-ja).

Na temelju tih odredbi PPC će rješavati pritužbe pojedinaca na sljedeći način:

(a) Pojedinac koji sumnja da su pri prikupljanju ili uporabi njegovih podataka prenesenih iz EU-a javna tijela u Japanu, uključujući tijela nadležna za aktivnosti iz poglavlja II. i III. ove Izjave, prekršila primjenjiva pravila, uključujući ona navedena u ovoj Izjavi, može podnijeti pritužbu PPC-u (samostalno ili preko svojeg tijela za zaštitu podataka).

(b) PPC obrađuje pritužbu, među ostalim koristeći se svojim ovlastima na temelju članka 6., članka 61. točke ii. i članka 80. APPI-ja, te o pritužbi obavješćuje nadležna javna tijela, uključujući relevantna nadzorna tijela. Ta su tijela dužna surađivati s PPC-om u skladu s člankom 80. APPI-ja, među ostalim pružanjem potrebnih informacija i relevantnih materijala kako bi PPC mogao ocijeniti je li prikupljanje ili naknadna upotreba osobnih informacija izvršena u skladu s primjenjivim pravilima. Pri provođenju evaluacije PPC će surađivati s MIC-om.

(c) Ako se evaluacijom utvrdi da je došlo do povrede primjenjivih pravila, suradnja predmetnih javnih tijela s PPC-om uključuje obvezu ispravljanja povrede. To u slučaju nezakonitog prikupljanja osobnih informacija prema primjenjivim pravilima obuhvaća brisanje prikupljenih osobnih informacija. U slučaju kršenja primjenjivih pravila PPC će prije završetka evaluacije također potvrditi da je povreda u potpunosti ispravljena.

(d) Nakon završetka evaluacije PPC u razumnom roku obavješćuje pojedinca o ishodu evaluacije, među ostalim o korektivnim mjerama ako su poduzete. U okviru te obavijesti PPC pojedinca obavješćuje i o mogućnosti traženja potvrde ishoda od nadležnog javnog tijela i o tijelu kojem se podnosi takav zahtjev za potvrdu. Detaljne informacije o ishodu evaluacije mogu se ograničiti ako postoje opravdani razlozi za pretpostavku da bi priopćavanje takvih informacija moglo predstavljati rizik za istragu u tijeku. Ako se pritužba odnosi na prikupljanje ili uporabu osobnih podataka u području kaznenog progona i ako se evaluacijom utvrdi da je predmet koji uključuje osobne informacije pojedinca bio otvoren te da je u međuvremenu zaključen, PPC će pojedinca obavijestiti da se evidencija predmeta može pregledati na temelju članka 53. Zakona o kaznenom postupku i članka 4. Zakona o konačnoj kaznenoj evidenciji. Ako se u evaluaciji utvrdi da je pojedinac osumnjičen u kaznenom predmetu, PPC će pojedinca obavijestiti o toj činjenici i o mogućnosti podnošenja zahtjeva u skladu s člankom 259. Zakona o kaznenom postupku.

(e) Ako je pojedinac i dalje nezadovoljan ishodom tog postupka, može se obratiti PPC-u, koji će obavijestiti pojedinca o raznim mogućnostima i detaljnim postupcima za dobivanje pravne zaštite u skladu s japanskim zakonima i propisima. PPC će pojedincu pružiti potporu, uključujući savjetovanje i pomoć u poduzimanju daljnjih koraka pri relevantnom upravnom ili sudskom tijelu.

III. Pristup vlade za potrebe nacionalne sigurnosti

A. Pravne osnove i ograničenja za prikupljanje osobnih informacija

1. Pravne osnove za prikupljanje informacija od strane predmetnog ministarstva/agencije

Kako je prethodno navedeno, prikupljanje osobnih informacija u svrhu nacionalne sigurnosti koje provode upravni organi mora biti u okviru njihove upravne nadležnosti.

U Japanu ne postoji zakon kojim se omogućuje prikupljanje informacija prisilnim sredstvima isključivo u svrhu nacionalne sigurnosti. Na temelju članka 35. Ustava, prisilno prikupljanje osobnih informacija moguće je samo na temelju naloga koji je izdao sud za istragu kaznenog djela. Takav sudski nalog stoga se može izdati samo za potrebe kaznene istrage. To znači da u japanskom pravnom sustavu nije dopušteno prikupljanje/pristup informacijama prisilnim sredstvima iz razloga nacionalne sigurnosti. Umjesto toga, u području nacionalne sigurnosti, predmetna ministarstva ili agencije mogu dobiti informacije samo iz izvora kojima se može slobodno pristupiti ili im poslovni subjekti ili pojedinci mogu otkriti informacije na dobrovoljnoj osnovi. Poslovni subjekti koji zaprime zahtjev za dobrovoljnu suradnju nemaju zakonsku obvezu pružiti te informacije i stoga ne snose negativne posljedice ako suradnju odbiju.

Niz različitih odjela i agencija ministarstava imaju odgovornosti u području nacionalne sigurnosti.

1. Tajništvo Kabineta

Tajništvo Kabineta provodi prikupljanje informacija i istraživanje o važnim politikama Kabineta (28) kako je propisano člankom 12–2. Zakona o Kabinetu (29). Međutim, Tajništvo Kabineta nema ovlasti za prikupljanje osobnih informacija izravno od poslovnih subjekata. Ono prikuplja, ujedinjava, analizira i procjenjuje informacije iz javno dostupnih materijala, od drugih javnih tijela itd.

2. NPA/prefekturalna policija

U svakoj prefekturi, prefekturalna policija ovlaštena je prikupljati informacije u okviru svoje nadležnosti na temelju članka 2. Zakona o policiji. Može se dogoditi da NPA izravno prikuplja informacije u okviru svoje nadležnosti na temelju Zakona o policiji. To se posebno odnosi na aktivnosti NPA-ovih Ureda za sigurnost i Odjela za vanjske poslove i prikupljanje informacija. U skladu s člankom 24. Zakona o policiji, Ured za sigurnost zadužen je za pitanja koja se odnose na sigurnosnu policiju (30), a Odjel za vanjske poslove i prikupljanje informacija zadužen je za poslove koji se odnose na strane državljane i na japanske državljane koji obavljaju djelatnosti u stranim zemljama.

3. Obavještajna agencija za javnu sigurnost (Public Security Intelligence Agency, PSIA)

Primjena Zakona o sprečavanju subverzivnog djelovanja (Subversive Activities Prevention Act, SAPA) i Zakona o nadzoru nad organizacijama koje su počinile nasumična masovna ubojstva (Act on the Control of Organisations Which Have Committed Acts of Indiscriminate Mass Murder, ACO) uglavnom je u nadležnosti Obavještajne agencije za javnu sigurnost (PSIA). Ona je agencija Ministarstva pravosuđa.

SAPA-om i ACU-om propisuje se da se upravne odluke (tj. mjere kojima se nalaže ograničavanje aktivnosti takvih organizacija, njihovo ukidanje itd.) mogu pod strogim uvjetima donijeti protiv organizacija koje počine određena teška kaznena djela („teroristička subverzivna aktivnost” ili „djelo nasumičnog masovnog ubojstva”) kojima se narušava „javna sigurnost” ili „temeljni sustav društva” u skladu s Ustavom. „Terorističke subverzivne aktivnosti” spadaju u nadležnost SAPA-e (vidjeti članak 4. kojim su obuhvaćene aktivnosti kao što su pobuna, poticanje stranih država na agresiju protiv Japana, ubojstvo s političkim ciljem itd.), dok se ACO bavi „djelima nasumičnog masovnog ubojstva” (vidjeti članak 4. ACO-a). Samo točno utvrđene organizacije koje predstavljaju konkretne unutarnje ili vanjske prijetnje za javnu sigurnost mogu biti podložne odlukama u okviru SAPA-e ili ACO-a.

U tu svrhu SAPA i ACO osiguravaju pravnu osnovu za istrage. Temeljne istražne ovlasti službenika PSIA-e (PSIO) utvrđene su u članku 27. SAPA-e i članku 29. ACO-a. Istrage PSIA-e u skladu s tim odredbama provode se u mjeri u kojoj je to potrebno s obzirom na prethodno navedene odluke o kontroli određenih organizacija (npr. radikalne skupine ljevice, sekta Aum Shinrikyo i određena domaća skupina usko povezana sa Sjevernom Korejom bile su predmet istrage u prošlosti). Međutim, te se istrage ne mogu oslanjati na prisilna sredstva te se stoga organizaciju koja posjeduje osobne informacije ne smije prisiljavati da pruži te informacije.

Prikupljanje i uporaba informacija koje se dostavljaju PSIA-i na dobrovoljnoj osnovi podliježe odgovarajućim zaštitnim mjerama i ograničenjima predviđenima zakonom kao što su, između ostalog, tajnost komunikacije zajamčena Ustavom i pravila o postupanju s osobnim informacijama u okviru APPIHAO-a.

4. Ministarstvo obrane (Ministry of Defence, MOD)

Kad je riječ o prikupljanju informacija koje provodi Ministarstvo obrane (MOD), MOD prikuplja informacije na temelju članaka 3. i 4. Zakona o osnivanju MOD-a u mjeri potrebnoj za izvršavanje svojih upravnih nadležnosti, uključujući u pogledu obrane i zaštite, mjera koje moraju poduzeti obrambene snage te raspoređivanja kopnenih, pomorskih i obrambenih zračnih snaga. MOD može prikupljati informacije samo u te svrhe putem dobrovoljne suradnje i iz besplatno dostupnih izvora. Ne prikuplja informacije o široj javnosti.

2. Ograničenja i zaštitne mjere

(a) Zastara

1. Opća ograničenja na temelju APPIHAO-a

APPIHAO je opći zakon koji se primjenjuje na prikupljanje i obradu osobnih informacija od strane upravnih organa u bilo kojem području njihova djelovanja. Stoga se ograničenja i zaštitne mjere opisane u odjeljku II.A.1. točki (b)(2.) odnose i na zadržavanje, pohranu, uporabu itd. osobnih informacija u području nacionalne sigurnosti.

2. Posebna ograničenja koja se primjenjuju na policiju (NPA i prefekturalnu policiju)

Kako je prethodno navedeno u odjeljku koji se odnosi na prikupljanje informacija u svrhu kaznenog progona, policija može prikupljati informacije samo u okviru svoje nadležnosti te pri tome može, u skladu s člankom 2. stavkom 2. Zakona o policiji, djelovati samo u mjeri koja je „strogo ograničena” na obavljanje svojih dužnosti „nepristrano, nestranački, bez predrasuda i pošteno”. Nadalje, „nikad ne smije zloupotrebljavati svoje ovlasti na bilo koji način kojim bi zadirala u prava i slobode pojedinaca zajamčene Ustavom Japana”.

3. Posebna ograničenja koja se primjenjuju na PSIA-u

U članku 3. SAPA-e i u članku 3. ACO-a navodi se da se istrage koja se provode u skladu s tim zakonima provode samo u najmanjoj mjeri koja je potrebna da se postigne željena svrha i ne smiju se provoditi tako da se nerazumno ograničavaju temeljna ljudska prava. Nadalje, u skladu s člankom 45. SAPA-e i člankom 42. ACO-a, ako službenik PSIA-e zlouporabi svoje ovlasti, to predstavlja kazneno djelo koje se kažnjava težim kaznenim sankcijama od „općih” zlouporaba ovlasti u drugim područjima javnog sektora.

4. Posebna ograničenja koja se primjenjuju na MOD

Kad je riječ o prikupljanju/organizaciji informacija koje provodi Ministarstvo obrane (MOD), prikupljanje informacija koje provodi MOD na temelju članaka 4. Zakona o osnivanju MOD-a ograničeno je na ono što je „nužno” za obavljanje njegovih dužnosti u pogledu 1. obrane i zaštite, 2. mjera koje moraju poduzeti obrambene snage 3. organizacija, broja osoblja, strukture, opreme, i raspoređivanja kopnenih, pomorskih i obrambenih zračnih snaga.

(b) Ostala ograničenja

Kako je prethodno objašnjeno u odjeljku II.A.2)(b) (1) u vezi s kaznenim istragama, iz sudske prakse Vrhovnog suda proizlazi da, kako bi se zahtjev za dobrovoljnu suradnju uputio gospodarskom subjektu, takav zahtjev mora biti nužan za istragu potencijalnog zločina i mora biti razuman kako bi se postigla svrha istrage.

Iako se istrage koje provode istražna tijela u području nacionalne sigurnosti razlikuju od istraga koje provode istražna tijela u području kaznenog progona s obzirom na njihovu pravnu osnovu i svrhu, ključna načela „nužnosti za istragu” i „prikladnosti metode” na sličan se način primjenjuju u području nacionalne sigurnosti te se moraju poštovati, uzimajući u obzir posebne okolnosti svakog slučaja.

Kombinacijom navedenih ograničenja osigurava se da se prikupljanje i obrada informacija odvijaju samo u mjeri u kojoj je to potrebno za izvršavanje konkretnih zadaća nadležnog javnog tijela te na temelju konkretnih prijetnji. To isključuje masovno i neselektivno prikupljanje ili pristup osobnim informacijama iz razloga nacionalne sigurnosti.

B. Nadzor

1. Nadzor na temelju APPIHAO-a

Kako je objašnjeno u odjeljku II.B.2), u japanskom javnom sektoru ministar ili čelnik pojedinog ministarstva ili agencije ima ovlasti za nadzor i osiguravanje usklađenosti s APPIHAO-om u svojem ministarstvu ili agenciji. Nadalje, ministar unutarnjih poslova i komunikacija može istražiti status provedbe Zakona, zatražiti od svakog ministra da mu dostavi materijale i objašnjenja na temelju članka 49. i 50. Zakona, uputiti mišljenja svakom ministru na temelju članka 51. Zakona. Na primjer, može zatražiti reviziju mjera u okviru radnji na temelju članka 50. i 51. Zakona.

2. Nadzor policije koji provode povjerenstva za javnu sigurnost

Kako je objašnjeno u prethodnom odjeljku „II. Prikupljanje informacija u svrhu kaznenog progona”, neovisna Prefekturalna povjerenstva za javnu sigurnost nadziru aktivnosti prefekturalne policije.

U pogledu Nacionalne policijske agencije (NPA), nadzorne funkcije obavlja Nacionalno povjerenstvo za javnu sigurnost. U skladu s člankom 5. Zakona o policiji, ovo je Povjerenstvo konkretno odgovorno za „zaštitu prava i slobode pojedinca”. U tu svrhu posebno utvrđuje sveobuhvatne politike kojima se utvrđuju propisi za upravljanje poslovima koji su propisani u svakoj stavki članka 5. stavka 4. Zakona o policiji te u kojima se navode druge osnovne smjernice ili mjere na koje se treba osloniti za obavljanje navedenih aktivnosti. Nacionalno povjerenstvo za javnu sigurnost (NPSC) ima isti stupanj neovisnosti kao i Prefekturalna povjerenstva za javnu sigurnost (PPSC-ovi).

3. Nadzor MOD-a koji provodi Ured glavnog inspektora za praćenje poštovanja zakonitosti

Ured glavnog inspektora za praćenje poštovanja zakonitosti (IGO) neovisan je ured u Ministarstvu obrane (MOD) koji je pod izravnim nadzorom ministra obrane na temelju članka 29. Zakona o osnivanju MOD-a. IGO može provoditi inspekcijske preglede u pogledu poštovanja zakona i propisa dužnosnika MOD-a. Ti se pregledi nazivaju „inspekcijski pregledi u području obrane” (Defence Inspections).

IGO provodi inspekcijske preglede iz pozicije neovisnog ureda kako bi se osigurala pravna usklađenost u cijelom ministarstvu, uključujući obrambene snage (SDF). Svoje dužnosti obavlja neovisno od operativnih odjela MOD-a. Nakon inspekcijskog pregleda IGO bez odgode izravno izvješćuje ministra obrane o svojim nalazima i mjerama za poboljšanje. Na temelju izvješća IGO-a ministar obrane može izdati naloge za provedbu mjera potrebnih za rješavanje situacije. Zamjenik doministra nadležan je za provedbu tih mjera i ministra obrane mora izvijestiti o statusu njihove provedbe.

Kao dobrovoljna mjera transparentnosti, nalazi inspekcijskih pregleda u području obrane sada se objavljuju na internetskim stranicama MOD-a (iako to nije propisano zakonom).

Tri su kategorije inspekcijskih pregleda u području obrane:

i. redoviti inspekcijski pregledi u području obrane koji se provode periodično (31);

ii. preventivni inspekcijski pregledi radi provjere koji se provode kako bi se provjerilo jesu li mjere za poboljšanje učinkovito poduzete; i

iii. posebni inspekcijski pregledi koje se provode u vezi s posebnim pitanjima po nalogu ministra obrane.

U kontekstu takvih inspekcijskih pregleda glavni inspektor može zatražiti izvješća od predmetnog ureda, zatražiti dostavu dokumenata, ući u lokacije radi obavljanja inspekcijskog pregleda, zatražiti objašnjenja od zamjenika doministra itd. Zbog prirode inspekcijskih zadaća IGO-a, na čelu tog ureda su visokopozicionirani pravni stručnjaci (bivši viši tužitelj).

4. Nadzor PSIA-e

PSIA provodi redovite i posebne inspekcijske preglede rada svojih pojedinačnih ureda i službi (Obavještajni ured za javnu sigurnost, obavještajne službe za javnu sigurnost i podslužbe itd.). Za potrebe redovitih inspekcijskih pregleda, pomoćnik glavnog direktora i/ili direktor imenuje se kao inspektor. Ti se inspekcijski pregledi odnose i na upravljanje osobnim informacijama.

5. Nadzor parlamenta (Diet)

Kada je riječ o prikupljanju informacija za potrebe kaznenog progona, parlament (Diet) može putem svojeg nadležnog odbora ispitati zakonitost aktivnosti prikupljanja informacija u području nacionalne sigurnosti. Istražne ovlasti parlamenta temelje se na članku 62. Ustava i člancima 74. i 104. Zakona o parlamentu.

C. Pravna zaštita pojedinaca

Pravna zaštita pojedinaca može se ostvariti na isti način kao i u području kaznenog progona. To uključuje i novi mehanizam pravne zaštite za obradu i rješavanje pritužbi koje podnose osobe iz EU-a, kojim upravlja i koji nadzire Povjerenstvo za zaštitu osobnih informacija (PPC). U tom pogledu vidjeti relevantne odlomke odjeljka II.C.

Osim toga, u području nacionalne sigurnosti dostupne su posebne mogućnosti za pravnu zaštitu pojedinca.

Osobne informacije koje je upravni organ prikupio za potrebe nacionalne sigurnosti podliježu odredbama poglavlja 4. APPIHAO-a. To uključuje pravo da se zatraži otkrivanje informacija (članak 12.), ispravak (uključujući dopunu ili brisanje) (članak 27.) pohranjenih osobnih informacija pojedinca, kao i pravo da se zatraži suspenzija korištenja osobnih informacija u slučaju da je upravni organ predmetne informacije dobio nezakonito (članak 36.). Međutim, u području nacionalne sigurnosti ostvarivanje takvih prava podliježe određenim ograničenjima: zahtjevi za otkrivanje, ispravak informacija ili suspenziju neće biti odobreni ako se odnose na „informacije za koje čelnik upravnog organa opravdano smatra da bi se njihovim otkrivanjem moglo naštetiti nacionalnoj sigurnosti, uzrokovati štetu odnosu uzajamnog povjerenja s drugom državom ili međunarodnom organizacijom ili dovesti Japan u nepovoljan položaj u pregovorima s drugom državom ili međunarodnom organizacijom” (članak 14. stavak iv.). Prema tome, to se izuzeće ne odnosi na sve dobrovoljno prikupljanje informacija povezano s nacionalnom sigurnosti jer se za potonje uvijek zahtijeva konkretna procjena rizika povezanih s njihovim otkrivanjem.

Nadalje, ako je zahtjev pojedinca odbijen jer se smatra da se predmetne informacije ne smiju otkrivati u smislu članka 14. točke iv., on može podnijeti upravnu žalbu za preispitivanje takve odluke, navodeći na primjer da u predmetnom slučaju nisu ispunjeni uvjeti iz članka 14. točke iv. U tom se slučaju prije donošenja odluke čelnik predmetnog upravnog organa savjetuje s Odborom za preispitivanje otkrivanja informacija i zaštitu osobnih informacija. Odbor će preispitati žalbu s neovisnog stajališta. Odbor je visoko specijalizirano, neovisno tijelo čije članove imenuje premijer uz suglasnost obaju domova parlamenta, iz skupine osoba s iznimnim stručnim znanjem (32). Odbor ima snažne istražne ovlasti, uključujući mogućnost zahtijevanja dokumenata i otkrivanja predmetnih osobnih informacija, vođenja rasprave zatvorene za javnost i primjene postupka s indeksom Vaughn (33). Odbor zatim izrađuje pisano izvješće koje se dostavlja predmetnoj osobi (34). Rezultati izvješća se objavljuju. Iako izvješće nije službeno pravno obvezujuće, predmetni upravni organi postupaju u skladu s gotovo svim izvješćima (35).

Naposljetku, u skladu s člankom 3. stavkom 3. Zakona o upravnim sporovima, osoba može pokrenuti sudski postupak kojim traži opoziv odluke upravnog organa o neotkrivanju osobnih informacija.

IV. Periodično preispitivanje

U okviru periodičnog preispitivanja odluke o primjerenosti, PPC i Europska komisija razmjenjivat će informacije o obradi podataka pod uvjetima zaključka o primjerenosti, uključujući one koje su iznesene u ovoj Izjavi.

(1) Vrhovni sud, presuda od 12. rujna 2003. (br. predmeta: 2002. (Ju) br. 1656).

(2) Za iznimke u pogledu poglavlja 4. APPIHAO-a vidjeti u nastavku str. 16.

(3) „Pohranjene osobne informacije” iz članka 2. stavka 5. APPIHAO-a znači osobne informacije koje zaposlenik upravnog tijela pripremi ili pribavi tijekom izvršavanja svojih dužnosti te koje navedeno upravno tijelo pohranjuje za organizacijsku uporabu svojih zaposlenika.

(4) Svaka prefektura ima vlastiti „prefekturalni pravilnik” kojim se služi prefekturalna policija za zaštitu osobnih informacija. Ti prefekturalni pravilnici nisu prevedeni na engleski jezik.

(5) Člankom 220. stavkom 1. Zakona o kaznenom postupku propisano je da javni tužitelj, pomoćnik javnog tužitelja ili službenik pravosudne policije pri uhićenju osumnjičenika može, ako je to potrebno, poduzeti sljedeće mjere: (a) ulazak u prebivalište druge osobe itd. u potrazi za osumnjičenikom; (b) pretragu, zapljenu ili inspekcijski pregled na licu mjesta u trenutku uhićenja.

(6) Točnije, u toj se odredbi propisuje da „u slučajevima iz sljedećih točaka, ako postoji situacija koja je dostatna za sumnju da će doći do komunikacije u vezi s počinjenjem kaznenog djela, njegovim pripremama, zavjerama o daljnjim mjerama kao što je uklanjanje dokaza itd., uputama i drugim oblicima komunikacije o kaznenom djelu iz svake od navedenih točaka (dalje u tekstu druge i treće točke ‚niz kaznenih djela’), kao i komunikacije koja se tiče pitanja povezanih s navedenim kaznenim djelom (dalje u tekstu ovog stavka ‚komunikacija u vezi s kaznenim djelom’) i u slučajevima u kojima je iznimno teško utvrditi počinitelja ili pojasniti situacije/detalje počinjenja kaznenog djela na bilo koji drugi način, javni tužitelj ili pravosudna policija mogu prisluškivati komunikaciju o kaznenim djelima na temelju naloga o prisluškivanju koji izdaje sudac; to vrijedi za komunikacijska sredstva koja su određena telefonskim brojem i drugim brojevima/oznakama za identifikaciju izvora ili lokacije telefona, a koja osumnjičenik koristi na temelju ugovora s telekomunikacijskim operaterima itd. (osim sredstava kod kojih ne postoje razlozi za sumnju da se upotrebljavaju za ‚komunikaciju u vezi s kaznenim djelom’); kod sredstava kod kojih postoje razlozi za sumnju da se upotrebljavaju za ‚komunikaciju u vezi s kaznenim djelom’ dopušteno je prisluškivanje komunikacije koja se odnosi na kaznena djela počinjena putem tih sredstava komunikacije”.

(7) Presuda od 18. ožujka 1969. (1968. (Shi) br. 100).

(8) U članku 156. stavku 1. Pravila kaznenog postupka predviđeno je: „Pri popunjavanju zahtjeva iz stavka 1. prethodnog članka tražitelj dostavlja materijale iz kojih proizlazi da je osumnjičenik ili optuženik počinio kazneno djelo”.

(9) Vidjeti bilješku 6.

(10) Člankom 3. stavcima 1. i 2. APPIHAO-a ograničava se opseg pohrane, a time i prikupljanja osobnih informacija.

(11) Vidjeti i obavijest Nacionalne policijske agencije od 7. prosinca 1999. (u nastavku na str. 9) u kojoj se navodi isto.

(12) Težina kaznenog djela i hitnost relevantni su čimbenici za procjenu „prikladnosti metoda”.

(13) U članku 21. stavku 2. Ustava navedeno je sljedeće: „Zabranjena je svaka cenzura i svako kršenje tajnosti svih komunikacijskih sredstava”.

(14) U članku 4. Zakona o telekomunikacijama navedeno je sljedeće: 1. „Tajnost komunikacija kojima upravlja telekomunikacijski operater ne smije se prekršiti. 2. Osoba koja se bavi telekomunikacijskom djelatnošću ne smije otkrivati tajne koje je saznala tijekom obavljanja svoje dužnosti iz komunikacija kojima upravlja telekomunikacijski operater. Isto vrijedi i u slučaju nakon prestanka službe”.

(15) U članku 134. Kaznenog zakonika navedeno je sljedeće: „1. Ako liječnik, ljekarnik, distributer farmaceutskih proizvoda, primalja, odvjetnik, branitelj, javni bilježnik ili bilo koja osoba koja je ranije obavljala neko od tih zanimanja drugoj osobi bez opravdanog razloga otkrije povjerljive informacije koje je saznala tijekom obavljanja tog zanimanja, kažnjava se kaznom zatvora uz rad u trajanju do najviše šest mjeseci ili novčanom kaznom u iznosu od najviše 100 000 jena. 2. Isto vrijedi u slučaju ako osoba koja se bavi ili se ranije bavila vjerskim zanimanjem bez opravdanog razloga otkrije osobne informacije druge osobe koje je saznala tijekom obavljanja vjerskih aktivnosti”.

(16) Za iznimku od tog pravila vidjeti bilješku 5.

(17) Da bi se osigurala transparentnost i olakšao nadzor MIC-a, čelnik upravnog organa je dužan, u skladu s člankom 11. APPIHAO-a, evidentirati svaku stavku propisanu u članku 10. stavku 1. APPIHAO-a, kao što je naziv upravnog organa koji pohranjuje datoteku, svrha uporabe datoteke, metoda prikupljanja osobnih informacija itd. (tzv. „Registar datoteka s osobnim informacijama”). Međutim, datoteke s osobnim informacijama koje su obuhvaćene člankom 10. stavkom 2. APPIHAO-a, primjerice one koje su pripremljene ili pribavljene u okviru kaznene istrage ili koje se odnose na pitanja važna za nacionalnu sigurnost, izuzete su od obveze prijave MIC-u i uključivanja u javni registar. Međutim, na temelju članka 7. Zakona o upravljanju javnim evidencijama i arhivima („Public Records and Archives Management Act”) čelnik upravnog organa uvijek je obvezan evidentirati klasifikaciju, naslov, razdoblje pohrane i mjesto pohrane itd. administrativnih dokumenata („Registar za upravljanje datotekama upravnih dokumenata”, eng. Administrative Document File Management Register). Kazalo za oba registra objavljuje se na internetu i omogućuje pojedincima da provjere koju vrstu osobnih informacija sadržava datoteka i koji upravni organ pohranjuje informacije.

(18) Vidjeti npr. pisani upit gornjeg doma parlamenta br. 92 od 27. ožujka 2009. o postupanju s informacijama prikupljenima u kontekstu kaznenih istraga, uključujući kršenje obveza povjerljivosti od strane policije i tijela kaznenog progona.

(19) Primjer takvog postupka jest „Slučaj popisa Agencije za obranu” (Okružni sud u Niigati, odluka od 11. svibnja 2006. (2002(Wa) br. 514)). U tom slučaju službenik Agencije za obranu pripremio je, sačuvao i distribuirao popis osoba koje su toj agenciji podnijele zahtjeve za otkrivanje upravnih dokumenata. Na tom popisu bili su navedene osobne informacije tužitelja. Smatrajući da su prekršena njegova prava na privatnost, na znanje itd., tužitelj je od tuženika zatražio da plati naknadu štete u skladu s člankom 1. stavkom 1. Zakona o naknadi štete od države. Sud je djelomično prihvatio taj zahtjev sud i tužitelju odobrio djelomičnu naknadu.

(20) Vrhovni sud, odluka od 5. travnja 1910. (1910(O) br. 71).

(21) Članak 79. Zakona o policiji (izvadak):

1. Osoba koja ima pritužbu na izvršavanje dužnosti osoblja prefekturalne policije može podnijeti pritužbu u pisanom obliku Prefekturalnom povjerenstvu za javnu sigurnost u okviru postupka propisanog u Pravilniku Nacionalnog povjerenstva za javnu sigurnost.

2. Prefekturalno povjerenstvo za javnu sigurnost koje je zaprimilo pritužbu iz prethodnog stavka savjesno je rješava u skladu sa zakonima i lokalnim propisima te podnositelja pritužbe pisanim putem obavješćuje o njezinu rezultatu, osim u sljedećim slučajevima: 1. ako se smatra da je pritužba podnesena kako bi se ometalo zakonito izvršavanje dužnosti prefekturalne policije; 2. ako je trenutačno prebivalište podnositelja pritužbe nepoznato; 3. ako se smatra da je pritužba pokrenuta zajedno s drugim podnositeljima pritužbe i drugi podnositelji pritužbe već su obaviješteni o rezultatu zajedničke pritužbe.

(22) NPA, Obavijest o ispravnom postupanju s pritužbama koje se odnose na izvršavanje dužnosti policijskih službenika, 13. travnja 2001., s Dodatkom 1. „Standardi za tumačenje/provedbu članka 79. Zakona o policiji”.

(23) U skladu s obavijesti NPA-a (vidjeti prethodnu bilješku) pojedincima koji imaju poteškoća pri sastavljanju pritužbe u pisanom obliku pruža se pomoć. To izričito obuhvaća strance.

(24) S druge strane, postoje dokumenti koji nisu klasificirani kao „dokumenti koji se odnose na suđenja” jer sami ne čine informacije prikupljene na temelju sudskog naloga ili pisanih upita o istražnim stvarima, nego su izrađeni na temelju takvih dokumenata. To bi bio slučaj kada privatne informacije ne podliježu članku 45. stavku 1. APPIHAO-a i stoga takve informacije ne bi bile isključene iz primjene poglavlja IV. APPIHAO-a.

(25) Člankom 53-2. stavkom 2. Zakona o kaznenom postupku propisano je da se odredbe poglavlja IV. APPIHAO ne primjenjuju na osobne informacije zabilježene u dokumentima koji se odnose na suđenja i zaplijenjene predmete.

(26) Na temelju Zakona o kaznenom postupku i Zakona o konačnoj kaznenoj evidenciji pristup zaplijenjenim predmetima i dokumentima/osobnim informacijama koje se odnose na kaznene postupke i njihov ispravak podliježu jedinstvenom i specifičnom sustavu pravila čiji je cilj zaštititi privatnost dotičnih osoba, tajnost istraga i propisno provođenje kaznenog postupka itd.

(27) Točnije, žrtvama kaznenih djela u načelu se dopušta uvid u informacije povezane s objektivnim dokazima koje se odnose na evidenciju u slučajevima koji ne podliježu kaznenom postupku, a u kojima žrtve mogu sudjelovati, kako je predviđeno člankom 316. stavkom 33. Zakona o kaznenom postupku, kako bi se poboljšala zaštita žrtava kaznenih djela.

(28) Njime upravlja Obavještajni i istražni ured Kabineta na temelju članka 4. Odluke o strukturi Tajništva Kabineta.

(29) To uključuje „prikupljanje i istraživanje obavještajnih podataka o važnim politikama Kabineta”.

(30) Sigurnosna policija odgovorna je za aktivnosti kontrole kriminala koje se odnose na javnu sigurnost i na interese države. To uključuje kontrolu kriminala i prikupljanje informacija o nezakonitim radnjama povezanima s ekstremnim skupinama ljevice, skupinama desnice i aktivnostima koje štete interesima Japana.

(31) Kao primjer inspekcijskog pregleda relevantnog za teme obuhvaćene ovom Izjavom, upućuje se na „Redoviti inspekcijski pregled u području obrane iz 2016.” u pogledu „svjesnosti/spremnosti za poštovanje zakonodavstva” s obzirom na to da je zaštita osobnih informacija bila jedna od središnjih točaka tog inspekcijskog pregleda. Konkretnije, inspekcijski pregled odnosio se na status upravljanja, pohrane itd. osobnih informacija. U svojem izvješću IGO je utvrdio nekoliko neprimjerenih aspekata u upravljanju osobnim informacijama koje je potrebno poboljšati, kao što je propust da se informacije zaštite s pomoću lozinke. Izvješće je dostupno na internetskim stranicama MOD-a.

(32) Vidjeti članak 4. Zakona o osnivanju Odbora za preispitivanje otkrivanja informacija i zaštitu osobnih informacija.

(33) Vidjeti članak 9. Zakona o osnivanju Odbora za preispitivanje otkrivanja informacija i zaštitu osobnih informacija.

(34) Vidjeti članak 16. Zakona o osnivanju Odbora za preispitivanje otkrivanja informacija i zaštitu osobnih informacija.

(35) U posljednje tri godina nema presedana gdje je predmetni upravni organ donio odluku koja se razlikuje od zaključaka Odbora. U godinama prije toga postoji iznimno malo slučajeva u kojima se to dogodilo: samo dva slučaja od ukupno 2 000 od 2005. (godina u kojoj je APPIHAO stupio na snagu). Kad upravni organ donese rješenje/odluku koja se razlikuje od zaključaka Odbora, u skladu s člankom 50. stavkom 1. točkom 4. Zakona o upravnim pravnim sredstvima (Administrative Complaint Review Act) koji se primjenjuje sa zamjenom članka 42. stavka 2. APPIHAO-a, on to jasno obrazlaže.