22007A1221(03)



KONVENCIJA

o nadležnosti te priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima

PREAMBULA

VISOKE UGOVORNE STRANKE OVE KONVENCIJE,

ODLUČNE da na svojim područjima osnaže pravnu zaštitu ondje nastanjenih osoba,

SMATRAJUĆI da je potrebno, u tu svrhu, odrediti međunarodnu nadležnost sudova, olakšati priznavanje i uvesti brz postupak za osiguranje izvršenja sudskih odluka, javnih isprava i sudskih nagodbi,

SVJESNE veza među njima, koje su potvrđene u području gospodarstva putem sporazuma o slobodnoj trgovini sklopljenih između Europske zajednice i pojedinih država članica Europskog udruženja za slobodnu trgovinu,

UZIMAJUĆI U OBZIR:

UVJERENE da će proširenje načela utvrđenih u Uredbi (EZ) br. 44/2001 na ugovorne stranke ovog instrumenta ojačati pravnu i gospodarsku suradnju,

ŽELEĆI osigurati što je više moguće ujednačeno tumačenje ovog instrumenta,

ODLUČILE su s tim ciljem sklopiti ovu Konvenciju i

SPORAZUMJELE SU SE KAKO SLIJEDI:

GLAVA I.

PODRUČJE PRIMJENE

Članak 1.

1. Ova se Konvencija primjenjuje u građanskim i trgovačkim stvarima, neovisno o vrsti suda. Ona se ne proširuje na, posebno, pitanja dohotka, carine ili upravna pitanja.

2. Ova se Konvencija ne primjenjuje na:

3. U ovoj Konvenciji pojam „država obvezana ovom Konvencijom” znači svaka država koja je ugovorna stranka ove Konvencije ili država članica Europske zajednice. Također može označavati Europsku zajednicu.

GLAVA II.

NADLEŽNOST

ODJELJAK 1.

Opće odredbe

Članak 2.

1. Podložno odredbama ove Konvencije, osobe s domicilom u državi obvezanoj ovom Konvencijom, bez obzira na državljanstvo, tuže se pred sudovima te države.

2. Na osobe koje nisu državljani države u kojoj imaju domicil primjenjuju se pravila o nadležnosti koja se primjenjuju na državljane te države.

Članak 3.

1. Osobe s domicilom u državi obvezanoj ovom Konvencijom moguće je tužiti pred sudovima druge države obvezane ovom Konvencijom samo na temelju pravila određenih u odjeljcima od 2. do 7. ove glave.

2. Protiv njih se posebno ne primjenjuju pravila o nacionalnoj nadležnosti određena u Prilogu I.

Članak 4.

1. Ako tuženik nema domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom, nadležnost sudova svake države obvezane ovom Konvencijom određuje se, podložno odredbama članaka 22. i 23.., pravom te države.

2. Protiv takvog tuženika svaka osoba s domicilom u nekoj od država obvezanih ovom Konvencijom može, bez obzira na njezino državljanstvo, u toj državi koristiti pravila o nadležnosti koja su na snazi u toj državi, a posebno ona navedena u Prilogu I., na isti način kao i državljani te države.

ODJELJAK 2.

Posebna nadležnost

Članak 5.

Osobu s domicilom u državi obvezanoj ovom Konvencijom moguće je tužiti u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom:

Članak 6.

Osoba koja ima domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom također može biti tužena:

Članak 7.

U slučaju kada na temelju ove Konvencije sud države obvezane ovom Konvencijom ima nadležnost u postupcima vezanim uz odgovornost u korištenju ili rukovanju brodom, taj sud, ili bilo koji zamjenski sud određen unutarnjim pravom te države, također ima nadležnost u postupcima o ograničavanju te odgovornosti.

ODJELJAK 3.

Nadležnost u predmetima vezanim uz osiguranje

Članak 8.

U ovom odjeljku definira se nadležnost u predmetima vezanim uz osiguranje, ne dovodeći u pitanje članak 4. i članak 5. stavak 5.

Članak 9.

1. Osiguravatelj koji ima domicil državi obvezanoj ovom Konvencijom može biti tužen:

2. Ako osiguravatelj nema domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom, ali ima podružnicu, predstavništvo ili drugi poslovni nastan u jednoj od država obvezanih ovom Konvencijom, u sporovima proizašlim iz poslovanja te podružnice, predstavništva ili poslovnog nastana smatra se da ima domicil u toj državi.

Članak 10.

U pogledu osiguranja od odgovornosti ili osiguranja nekretnina, osiguravatelja se također može tužiti i pred sudovima nadležnim za mjesto gdje je štetna radnja počinjena. Ista se odredba primjenjuje i u slučaju kad su pokretna i nepokretna imovina pokrivene istom policom osiguranja, a obje su bile pogođene istim osiguranim slučajem.

Članak 11.

1. U pogledu osiguranja od odgovornosti, osiguravatelj također može biti pozvan pred sud na kojem je oštećena stranka pokrenula postupak protiv osigurane osobe, ako to dopušta pravo suda.

2. Članci 8., 9. i 10. primjenjuju se na postupke koje je oštećena stranka pokrenula neposredno protiv osiguravatelja, u slučaju da su takve izravne tužbe dopuštene.

3. Ako pravo kojim su uređene takve izravne tužbe omogućuje da osiguranik ili osigurana osoba mogu biti povezani zajedno kao stranka u postupku, za njih je nadležan isti sud.

Članak 12.

1. Ne dovodeći u pitanje članak 11. stavak 3., osiguravatelj može pokrenuti postupak samo pred sudovima države obvezane ovom Konvencijom u kojoj tuženik ima domicil, bez obzira na to je li tuženik osiguranik, osigurana osoba ili korisnik osiguranja.

2. Odredbe ovog odjeljka ne utječu na pravo podnošenja protutužbe pred sudom pred kojim se, sukladno ovom odjeljku, vodi prvobitni postupak.

Članak 13.

Odstupanje od odredaba ovog odjeljka moguće je samo na temelju sporazuma:

Članak 14.

Sljedeći su rizici navedeni u članku 13. stavku 5.:

ODJELJAK 4.

Nadležnost u potrošačkim ugovorima

Članak 15.

1. U predmetima koji se odnose na ugovor koji sklopi jedna osoba, potrošač, u svrhu koja se može smatrati izvan njezine profesionalne djelatnosti, nadležnost se određuje u skladu s ovim odjeljkom ne dovodeći u pitanje čanak 4. i članak 5. stavak 5.:

2. U slučaju kada potrošač sklopi ugovor sa stankom koja nema domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom, ali ima podružnicu, predstavništvo ili drugi oblik poslovnog nastana u jednoj od država obvezanih ovom Konvencijom, smatra se da ta stranka u sporovima proizašlim iz djelovanja te podružnice, predstavništva ili oblika poslovnog nastana ima domicil u toj državi.

3. Ovaj se odjeljak ne primjenjuje na ugovor o prijevozu osim na ugovore u kojima je u cijenu uračunata kombinacija prijevoza i smještaja.

Članak 16.

1. Potrošač može pokrenuti postupak protiv druge ugovorne stranke pred sudovima države obvezane ovom Konvencijom u kojoj ta stranka ima domicil ili pred sudovima u mjestu gdje potrošač ima svoje domicil.

2. Druga ugovorna stranka može pokrenuti postupak protiv potrošača samo pred sudovima države obvezane ovom Konvencijom u kojoj potrošač ima domicil.

3. Ovaj članak ne utječe ne pravo pokretanja protutužbe pred sudom na kojem je, u skladu s ovim odjeljkom, u tijeku prvobitni postupak.

Članak 17.

Od odredaba ovog odjeljka moguće je odstupiti samo na temelju ugovora:

ODJELJAK 5.

Nadležnost u pojedinačnim ugovorima o zapošljavanju

Članak 18.

1. U predmetima vezanim uz pojedinačne ugovore o zapošljavanju nadležnost se određuje ovim odjeljkom ne dovodeći u pitanje članak 4. i članak 5. stavak 5.

2. U slučaju kada zaposlenik sklopi pojedinačni ugovor o zapošljavanju s poslodavcem koji nema domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom, ali u jednoj od država obvezanih ovom Konvencijom ima podružnicu, predstavništvo ili drugi poslovni nastan, u sporovima koji proizlaze iz poslovanja te podružnice, zastupništva ili poslovnog smatra se da poslodavac ima domicil u toj državi.

Članak 19.

Zaposlenika koji ima domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom može se tužiti:

Članak 20.

1. Poslodavac može pokrenuti postupak samo pred sudovima države obvezane ovom Konvencijom u kojoj zaposlenik ima domicil.

2. Odredbe ovog odjeljka ne utječu na pravo na pokretanje protutužbe pred sudom na kojem se, u skladu s ovim odjeljkom, vodi prvobitni postupak.

Članak 21.

Od odredaba ovog odjeljka može se odstupiti samo sporazumom o nadležnosti:

ODJELJAK 6.

Isključiva nadležnost

Članak 22.

Neovisno o domicilu, isključivu nadležnost imaju sljedeći sudovi:

ODJELJAK 7.

Prorogacija nadležnosti

Članak 23.

1. Ako su se stranke, od kojih jedna ili više njih imaju domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom, sporazumjele da sud ili sudovi države obvezane ovom Konvencijom imaju nadležnost u rješavanju svih sporova koji su proizašli ili bi mogli proizaći iz određenog pravnog odnosa, taj sud ili ti sudovi imaju isključivu nadležnost. Ta je nadležnost isključiva, osim ako se stranke dogovore drukčije. Takav sporazum o dodjeli nadležnosti mora biti:

2. Svaka obavijest poslana elektroničkim putem koja pruža trajan zapis sporazuma jednakovrijedna je „pisanom obliku”.

3. U slučaju kada je takav sporazum sklopljen između strana od kojih nijedna nema domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom, sudovi drugih država obvezanih ovom Konvencijom nemaju nadležnost nad njihovim sporovima, osim ako su se odabrani sud ili sudovi proglasili nenadležnima.

4. Sud ili sudovi države obvezane ovom Konvencijom kojima je dodijeljena nadležnost na temelju akta o osnivanju trusta imaju isključivu nadležnost u svim postupcima pokrenutim protiv osnivača, upravitelja ili korisnika, ako se radi o odnosu između tih osoba ili njihovim pravima i obvezama na temelju trusta.

5. Sporazumi ili odredbe iz akta o osnivanju trusta kojima se dodjeljuje sudska nadležnost nemaju pravni učinak ako su u suprotnosti s odredbama članaka 13., 17., ili 21. ili ako sudovi čija se nadležnost njima isključuje imaju isključivu nadležnost na temelju članka 22.

Članak 24.

Osim nadležnosti koja proizlazi iz drugih odredaba ove Konvencije, sud države obvezane ovom Konvencijom pred kojim tuženik sudjeluje u postupku ima nadležnost. Ovo se pravilo na primjenjuje u slučaju kada tuženik sudjeluje u sudskom postupku samo kako bi se osporila nadležnost suda ili kada neki drugi sud ima isključivu nadležnost na temelju članka 22.

ODJELJAK 8.

Provjera nadležnosti i dopustivosti

Članak 25.

U slučaju kada je na sudu države obvezane ovom Konvencijom podnesena tužba koja se ponajprije odnosi na predmet nad kojim isključivu nadležnost imaju sudovi druge države obvezane ovom Konvencijom na temelju članka 22., taj sud se po službenoj dužnosti proglašava nenadležnim.

Članak 26.

1. U slučaju kada se protiv tuženika s domicilom u jednoj državi obvezanoj ovom Konvencijom podnosi tužba na sudu druge države obvezane ovom Konvencijom, a tuženik ne sudjeluje u postupku, sud se po službenoj dužnosti proglašava nenadležnim, osim ako njegova nadležnost proizlazi iz odredaba ove Konvencije.

2. Sud zastaje s postupkom tako dugo dok se ne utvrdi da je tuženik bio u mogućnosti primiti pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedni dokument dovoljno rano kako bi mu se omogućilo da organizira svoju obranu ili da su poduzeti svi potrebni koraci u tu svrhu.

3. Umjesto odredaba stavka 2., primjenjuje se članak 15. Haške konvencije od 15. studenoga 1965. o dostavi u inozemstvo sudskih i izvansudskih dokumenata u građanskim ili trgovačkim stvarima ako je pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedni dokument trebalo dostaviti sukladno toj konvenciji.

4. Države članice Europske zajednice obvezane Uredbom Vijeća (EZ) br. 1348/2000 od 29. svibnja 2000. ili Sporazumom između Europske zajednice i Kraljevine Danske o dostavi sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima potpisanim u Bruxellesu 19. listopada 2005. u međusobnim odnosima primjenjuju odredbu članka 19. te uredbe ako je trebalo dostaviti pismeno o pokretanju postupka ili jednakovrijedni dokument u skladu s tom uredbom ili tim sporazumom.

ODJELJAK 9.

Litispendencija i povezani postupci

Članak 27.

1. U slučaju kada su pred sudovima različitih država obvezanih ovom Konvencijom pokrenuti postupci u vezi s istim predmetom spora i između istih stranaka, svaki sud osim suda na kojem je prvom pokrenut postupak po službenoj dužnosti zastaje s postupcima dok se ne utvrdi nadležnost suda na kojem je prvom pokrenut postupak.

2. U slučaju kada je nadležnost suda na kojem je prvom pokrenut postupak utvrđena, svaki sud osim suda na kojem je prvom pokrenut postupak po službenoj dužnosti se proglašava nenadležnim u korist tog suda.

Članak 28.

1. U slučaju kada se pred sudovima različitih država obvezanih ovom Konvencijom vode povezani postupci, svaki sud osim suda na kojem je prvom pokrenut postupak može zastati sa svojim postupkom.

2. U slučaju kada je postupak u tijeku na prvostupanjskom sudu, na zahtjev jedne od stranaka, svaki sud osim suda na kojem je prvom pokrenut postupak može se također proglasiti nenadležnim, ako je sud na kojem je prvom pokrenut postupak nadležan u dotičnom postupku i njegovo pravo dozvoljava objedinjavanje povezanih postupaka.

3. Za potrebe ovog članka, postupci se smatraju povezanima ako među njima postoji tako bliska veza da je brže provesti ih i o njima donijeti odluku zajednički kako bi se izbjegao rizik donošenja proturječnih sudskih odluka kao rezultat odvojenih postupaka.

Članak 29.

U slučaju kada predmeti spadaju u područje isključive nadležnosti nekoliko sudova, svaki sud osim suda na kojem je prvom pokrenut postupak proglašava se nenadležnim u korist tog suda.

Članak 30.

Za potrebe ovog odjeljka, smatra se da je postupak pokrenut na sudu:

ODJELJAK 10.

Privremene i zaštitne mjere

Članak 31.

Sudovima države obvezane ovom Konvencijom moguće je podnijeti zahtjev za takvim privremenim, uključujući zaštitnim, mjerama koje su dostupne u skladu s pravom te države čak i ako su, na temelju ove Konvencije, sudovi druge države obvezane ovom Konvencijom stvarno nadležni.

GLAVA III.

PRIZNAVANJE I IZVRŠENJE

Članak 32.

Za potrebe ove Konvencije „sudska odluka” znači svaka odluka koju donese sud države obvezane ovom Konvencijom, bez obzira na naziv sudske odluke, kao što su presuda, nalog, odluka ili nalog za izvršenje, kao i određenje troškova ili izdataka od strane službenika suda.

ODJELJAK 1.

Priznavanje

Članak 33.

1. Sudska odluka donesena u državi obvezanoj ovom Konvencijom priznaje se u drugim državama obvezanima ovom Konvencijom, za što nije potreban nikakav poseban postupak.

2. Svaka zainteresirana strana koja postavlja pitanje priznanja sudske odluke kao glavni predmet spora može, u skladu s postupcima predviđenim u odjeljcima 2. i 3. ove glave, podnijeti zahtjev za priznanje sudske odluke.

3. Ako ishod postupka pred sudom države obvezane ovom Konvencijom ovisi o odluci o priznavanju koja se donosi kao odluka o prethodnom pitanju, taj sud je nadležan za odlučivanje u tom pitanju.

Članak 34.

Sudska odluka ne priznaje se:

Članak 35.

1. Nadalje, sudska odluka se ne priznaje ako je u suprotnosti s odjeljcima 3., 4. ili 6. glave II. ili u slučaju predviđenom u članku 68. Sudsku odluku se, nadalje, može odbiti priznati u svakom slučaju predviđenom u članku 64. stavku 3. ili članku 67. stavku 4.

2. Ispitujući razloge sudske nadležnosti iz prethodnog stavka, za sud ili tijelo kojem je upućen zahtjev obvezujuće je činjenično stanje na kojem je sud države u kojoj je sudska odluka donesena temeljio svoju nadležnost.

3. Podložno odredbama stavka 1., nadležnost suda države u kojoj je sudska odluka donesena ne smije se preispitivati. Ispit usklađenosti s javnim poretkom iz članka 34. stavka 1. ne smije se primjenjivati na pravila koja se odnose na nadležnost.

Članak 36.

Strana sudska odluka ne smije se ni u kojem slučaju preispitivati s obzirom na meritum.

Članak 37.

1. Sud države obvezane ovom Konvencijom u kojoj se zahtijeva priznanje sudske odluke donesene u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom može zastati s postupkom ako je podnesen redovni pravni lijek protiv te sudske odluke.

2. Sud države obvezane ovom Konvencijom u kojoj se zahtijeva priznanje sudske odluke donesene u Irskoj ili Ujedinjenoj Kraljevini može zastati s postupkom ako je izvršenje u državi podrijetla suspendirano radi odlučivanja o pravnom lijeku.

ODJELJAK 2.

Izvršenje

Članak 38.

1. Sudska odluka koja je donesena u državi obvezanoj ovom Konvencijom i koja je postala pravomoćna u toj državi izvršava se u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom u slučaju kada je, na zahtjev bilo koje zainteresirane strane, u toj državi izdana potvrda o izvršenju.

2. Međutim, u Ujedinjenoj Kraljevini takva se odluka provodi u Engleskoj i Walesu, u Škotskoj ili u Sjevernoj Irskoj kada je na zahtjev jedne od zainteresiranih strana registrirana za izvršenje u tom dijelu Ujedinjene Kraljevine.

Članak 39.

1. Zahtjev se podnosi sudu ili nadležnom tijelu navedenom na popisu u Prilogu II.

2. Mjesna nadležnost utvrđuje se s obzirom na mjesto domicila stranke protiv koje se zahtijeva izvršenje ili s obzirom na mjesto izvršenja.

Članak 40.

1. Postupak podnošenja zahtjeva uređen je pravom države u kojoj se zahtijeva izvršenje.

2. Podnositelj zahtjeva mora navesti adresu za dostavljanje sudskih pismena u području nadležnosti suda kojem se podnosi zahtjev. Međutim, ako pravo države u kojoj se zahtijeva izvršenje ne predviđa dostavljanje takve adrese, podnositelj zahtjeva imenuje ovlaštenika za dostavljanje.

3. Zahtjevu se prilažu dokumenti navedeni u članku 53.

Članak 41.

Sudska odluka proglašava se izvršnom odmah po završetku formalnosti iz članka 53. bez revizije u skladu s člancima 34. i 35. U ovoj fazi postupka, stranka protiv koje se zahtijeva izvršenje nema pravo dostavljati nikakve podneske u vezi sa zahtjevom.

Članak 42.

1. O odluci o zahtjevu za proglašenje izvršnosti odmah se obavješćuje podnositelja zahtjeva u skladu s postupkom utvrđenim u pravu države u kojoj se zahtijeva izvršenje.

2. Proglašenje izvršnosti uručuje se strani protiv koje se traži izvršenje, zajedno sa sudskom odlukom, ako joj ona već nije uručena.

Članak 43.

1. Obje stranke mogu protiv odluke o proglašenju izvršnosti podnijeti pravni lijek.

2. Pravni lijek se podnosi sudu navedenom u popisu u Prilogu III.

3. S pravnim lijekom se postupa u skladu s odredbama u kontradiktornim postupcima.

4. Ako se stranka protiv koje se zahtijeva izvršenje ne odazove sudskom pozivu žalbenog suda u postupku vezanom uz pravni lijek koji je podnio podnositelj zahtjeva, primjenjuje se članak 26. stavci od 2. do 4. čak i u slučaju kada stranka protiv koje se zahtijeva izvršenje nema domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom.

5. Pravni lijek protiv odluke o proglašenju izvršnosti ulaže se u roku od mjesec dana od njezinog uručenja. Ako stranka protiv koje se traži izvršenje ima domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom koja nije država u kojoj je donesena odluka o proglašenju izvršnosti, rok za podnošenje pravnog lijeka je dva mjeseca, a teče od dana dostave obavijesti stranci osobno ili na adresu njezina domicila. Produljenje roka zbog udaljenosti nije dopušteno.

Članak 44.

Sudska odluka donesena u vezi s pravnim lijekom može se osporavati samo pravnim lijekom iz Priloga IV.

Članak 45.

1. Sud kojemu se podnosi pravni lijek u skladu s člankom 43. ili člankom 44. odbija ili opoziva odluku o proglašenju izvršnosti samo na temelju razloga navedenih u člancima 34. i 35. Sud svoju odluku donosi bez odgode.

2. Strana sudska odluka ne smije se ni u kojem slučaju preispitivati s obzirom na meritum.

Članak 46.

1. Sud kojem se podnosi pravni lijek u skladu s člankom 43. ili člankom 44. može, na zahtjev stranke protiv koje se traži izvršenje, zastati s postupkom ako je protiv sudske odluke podnesen redovni pravni lijek u državi koja je donijela tu odluku ili ako rok za podnošenje takvog pravnog lijeka još nije istekao; u potonjem slučaju sud može odrediti rok u kojem je moguće podnijeti takav pravni lijek.

2. U slučaju kada je sudska odluka donesena u Irskoj ili u Ujedinjenoj Kraljevini, svaki oblik pravnog lijeka dostupan u državi u kojoj je donesena sudska odluka smatra se redovnim pravnim lijekom za potrebe stavka 1.

3. Također, sud može uvjetovati izvršenje polaganjem osiguranja koje on odredi.

Članak 47.

1. U slučaju kada sudsku presudu treba priznati u skladu s ovom Konvencijom, ništa ne sprječava tužitelj da iskoristi privremene, uključujući i zaštitne, mjere u skladu s pravom države od koje je zatraženo izvršenje, a da za to nije potrebna odluka o izvršnosti u skladu s člankom 41.

2. Odluka o izvršnosti obuhvaća u sebi i ovlaštenje za poduzimanje bilo kojih zaštitnih mjera.

3. Tijekom roka navedenog za podnošenje pravnog lijeka sukladno članku 43. stavku 5. protiv odluke o izvršnosti te dok se ne donese odluka o tom pravnom lijeku, ne smiju se poduzimati nikakve mjere izvršenja osim zaštitnih mjera u odnosu na imovinu stranke protiv koje se zahtijeva izvršenje.

Članak 48.

1. U slučaju kada je strana sudska odluka donesena u vezi s nekoliko zahtjeva, a nije moguće odobriti izvršenje po svim zahtjevima, sud ili nadležno tijelo odobrava izvršenje po jednom ili nekoliko zahtjeva.

2. Podnositelj zahtjeva može zatražiti odluku o izvršivosti ograničenu na dijelove sudske odluke.

Članak 49.

Strana sudska odluka kojom se nalaže periodično isplaćivanje novčane kazne izvršiva je u državi u kojoj se zahtijeva izvršenje samo ako su konačan iznos plaćanja utvrdili sudovi države u kojoj je donesena sudska odluka.

Članak 50.

1. Podnositelj zahtjeva koji je u državi u kojoj je donesena sudska odluka koristio pravo na potpunu ili djelomičnu pravnu pomoć ili izuzeće od troškova ili izdataka, ima pravo u postupku predviđenim u ovom odjeljku na najpogodniju pravnu pomoć ili najveće izuzeće od troškova ili izdataka predviđeno pravom države kojoj je zahtjev upućen.

2. Međutim, podnositelj zahtjeva koji zahtijeva izvršenje odluke koju je donijelo upravno tijelo u Danskoj, na Islandu ili u Norveškoj u vezi s uzdržavanjem u državi kojoj je zahtjev upućen može tražiti povlasticu iz stavka 1. ako priloži izjavu danskog, islandskog ili norveškog ministarstva pravosuđa da ispunjava ekonomske zahtjeve za odobrenje potpune ili djelomične pravne pomoći ili za izuzeće od troškova ili izdataka.

Članak 51.

Od stranke koja u državi obvezanoj ovom Konvencijom podnese zahtjev izvršenje sudske odluke donesene u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom ne zahtijeva se nikakvo osiguranje, jamstvo ili polog, bez obzira na njihov opis, samo na temelju toga što je strani državljanin, odnosno nema domicil ili boravište u državi u kojoj se zahtijeva izvršenje.

Članak 52.

U državi u kojoj se zahtijeva izvršenje u postupcima za izdavanje odluke o izvršnosti ne smije se naplaćivati nikakva naknada, carina ili pristojba obračunana s obzirom na vrijednost spornog predmeta.

ODJELJAK 3.

Zajedničke odredbe

Članak 53.

1. Stranka koja zahtijeva priznanje ili podnosi zahtjev za odluku o izvršnosti dostavlja presliku sudske odluke koja ispunjava uvjete potrebne kako bi se utvrdila njezina vjerodostojnost.

2. Stranka koja podnosi zahtjev za izvršenje također dostavlja potvrdu navedenu u članku 54., ne dovodeći u pitanje članak 55.

Članak 54.

Sud ili nadležno tijelo države obvezane ovom Konvencijom u kojoj je donesena sudska odluka izdaje, na zahtjev jedne od zainteresiranih strana, potvrdu na standardnom obrascu iz Priloga V. ovoj Konvenciji.

Članak 55.

1. Ako potvrda iz članka 54. nije dostavljena, sud ili nadležno tijelo može odrediti rok za njezino dostavljanje ili prihvatiti jednakovrijedan dokument ili, ako smatra da raspolaže dostatnim informacijama, odustati od zahtjeva za njezino dostavljanje.

2. Ako sud ili nadležno tijelo tako zahtijeva, dostavlja se prijevod dokumenata. Prijevod ovjerava osoba koja je za to ovlaštena u jednoj od država obvezanih ovom Konvencijom.

Članak 56.

U pogledu dokumenata iz članka 53. ili članka 55. stavka 2. odnosno dokumenta kojim se imenuje ovlaštenik za dostavljanje nije potrebna legalizacija ili druga slična formalnost.

GLAVA IV.

JAVNE ISPRAVE I SUDSKE NAGODBE

Članak 57.

1. Dokument koji je formalno sastavljen ili upisan kao javna isprava i koji je izvršiv u jednoj od država obvezanih ovom Konvencijom smatra se izvršivim u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom na temelju zahtjeva podnesenog u skladu s postupcima predviđenim u članku 38. et seq. Sud kojem je podnesen pravni lijek u skladu s člankom 43. ili 44. odbija ili opoziva odluku o izvršnosti samo ako je izvršenje isprave očigledno u suprotnosti s javnim poretkom u državi u kojoj se podnosi zahtjev.

2. Dogovori vezano uz obveze uzdržavanja sklopljeni s upravnim tijelima ili koje su ona ovjerila također se smatraju javnim ispravama u smislu stavka 1.

3. Isprava koja se podnosi mora zadovoljavati uvjete potrebne kako bi se utvrdila njezina vjerodostojnost u državi u kojoj je donesena sudska odluka.

4. Odredbe odjeljka 3. glave III. primjenjuju se ovisno o slučaju. Nadležno tijelo države obvezane ovom Konvencijom u kojoj je donesena ili upisana javna isprava izdaje na zahtjev jedne od zainteresiranih strana potvrdu na standardnom obrascu iz Priloga VI. ovoj Konvenciji

Članak 58.

Nagodbu koju je odobrio sud tijekom postupka i koja je izvršiva u državi obvezanoj ovom Konvencijom u kojoj je sklopljena izvršiva u državi u kojoj je podnesen zahtjev za izvršenje pod istim uvjetima kao i javne isprave. Sud ili nadležno tijelo države obvezane ovom Konvencijom u kojoj je odobrena sudska nagodba izdaje, na zahtjev jedne od zainteresiranih strana, potvrdu na standardnom obrascu iz Priloga V. ovoj Konvenciji

GLAVA V.

OPĆE ODREDBE

Članak 59.

1. Kako bi se utvrdilo ima li stranka domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom čiji sudovi rješavaju predmet, sud primjenjuje svoje nacionalno pravo.

2. Ako stranka nema domicil u državi čiji sudovi rješavaju predmet, u tom slučaju, kako bi se utvrdilo ima li stranka domicil u drugoj državi obvezanoj ovom konvencijom, sud primjenjuje pravo te države.

Članak 60.

1. Za potrebe ove Konvencije trgovačko društvo ili druga pravna osoba ili udruženja fizičkih ili pravnih osoba ima domicil u mjestu gdje ima:

2. Za potrebe Ujedinjene Kraljevine i Irske „zakonsko sjedište” znači registrirano sjedište ili, u slučaju da ne postoji takvo sjedište, mjesto osnivanja ili, ako ne postoji takvo mjesto, mjesto prema čijem je pravu ostvareno osnivanje.

3. Kako bi se utvrdilo ima li trust rezidentnost u državi obvezanoj ovom Konvencijom na čijem je sudu pokrenut postupak, sud primjenjuje svoja pravila međunarodnog privatnog prava.

Članak 61.

Ne dovodeći u pitanje bilo koje povoljnije odredbe nacionalnih prava, osobe koje imaju domicil u državi obvezanoj ovom Konvencijom protiv kojih se vodi postupak na kaznenom sudu druge države obvezane ovom Konvencijom, a koji nisu njezini državljani, za kazneno djelo koja nije počinjena namjerno, mogu braniti osobe koje su za to kvalificirane, čak i kad se ne pojave osobno. Međutim, sud na kojem je pokrenut postupak može zahtijevati osobno pojavljivanje; u slučaju nepojavljivanja pred sudom, sudska odluka donesena u građanskom postupku bez da je dotična osoba imala mogućnost organizirati obranu ne mora se priznati niti izvršiti u drugim državama obvezanim ovom Konvencijom.

Članak 62.

Za potrebe ove Konvencije izraz „sud” uključuje sva nadležna tijela za koja država obvezana ovom Konvencijom odredi da imaju nadležnost u predmetima u okviru ove Konvencije.

GLAVA VI.

PRIJELAZNE ODREDBE

Članak 63.

1. Ova se Konvencija primjenjuje samo na pravne postupke koji su pokrenuti i na dokumente koji su formalno sastavljeni ili upisani kao javne isprave nakon svojeg stupanja na snagu u državi u kojoj je donesena sudska odluka i, u slučaju kada se zahtijeva priznanje ili izvršenje sudske odluke ili javne isprave, u državi kojoj je zahtjev upućen.

2. Međutim, ako su postupci u državi u kojoj je donesena sudska odluka pokrenuti prije stupanja na snagu ove Konvencije, sudske odluke donesene nakon tog datuma priznaju se i izvršavaju u skladu s glavom III.:

GLAVA VII.

ODNOS PREMA UREDBI VIJEĆA (EZ) br. 44/2001 I DRUGIM INSTRUMENTIMA

Članak 64.

1. Ovom se Konvencijom ne dovodi u pitanje primjena od strane država članica Europske zajednice Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima kao ni svih njezinih izmjena, Konvencije o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, potpisane u Bruxellesu 27. rujna 1968., ni Protokola o tumačenju te konvencije od strane Suda Europskih zajednica, potpisanog u Luxembourgu 3. lipnja 1971., kako je izmijenjen konvencijama o pristupanju navedenoj konvenciji i navedenom protokolu država koje pristupaju Europskim zajednicama, kao niti Sporazuma između Europske zajednice i Kraljevine Danske o nadležnosti, priznavanju i izvršenju presuda u građanskim i trgovačkim stvarima, potpisanog u Bruxellesu 19. listopada 20064.

2. Međutim ova se Konvencija u svakom slučaju primjenjuje:

3. Pored razloga predviđenih u glavi III., priznanje ili izvršenje se može odbiti, ako se razlog nadležnosti na kojoj se temelji sudska odluka razlikuje od onog koji proizlazi iz ove Konvencije, a priznanje ili izvršenje se traži protiv stranke koja ima domicil u državi u kojoj se primjenjuje ova Konvencija, ali ne i jedan od instrumenata navedenih u stavku 1. ovog članka, osim ako se sudska odluka može priznati ili izvršiti na drugoj pravnoj osnovi u državi kojoj je zahtjev upućen.

Članak 65.

Podložno odredbama članka 63. stavka 2. i članaka 66. i 67., ova Konvencija, među državama obvezanim ovom Konvencijom, zamjenjuje konvencije sklopljene između dvije ili više država obvezanih ovom Konvencijom, a koje obuhvaćaju ista pitanja kao što su ona na koja se primjenjuje ova Konvencija. Posebno se zamjenjuju konvencije navedene u Prilogu VII.

Članak 66.

1. Konvencije iz članka 65. nastavljaju proizvoditi pravne učinke u odnosu na one predmete na koje se ne primjenjuje ova Konvencija.

2. One nastavljaju proizvoditi pravne učinke u odnosu na sudske odluke donesene i dokumente formalno sastavljene ili upisane kao javne isprave prije stupanja na snagu ove Konvencije.

Članak 67.

1. Ova Konvencija ne utječe ni na koju konvenciju kojom su obvezane ugovorne stranke i/ili države obvezane ovom Konvencijom i u određenim predmetima uređuju pitanja nadležnosti ili priznavanja i izvršenja sudskih odluka. Ne dovodeći u pitanje obveze koje proizlaze iz drugih sporazuma između određenih ugovornih stranaka, ovom se Konvencijom ugovorne stranke ne sprečavaju u sklapanju takvih konvencija.

2. Ovom se Konvencijom ne sprečava sud države obvezane ovom Konvencijom i konvencijom o posebnom pravnom pitanju da svoju nadležnost preuzme u skladu s tom konvencijom, čak i kad optuženik ima domicil u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom koja nije stranka te konvencije. Sud pred kojim se vodi postupak u svakom slučaju primjenjuje članak 26. ove Konvencije.

3. Sudske odluke koje je u državi obvezanoj ovom Konvencijom donio sud pri provođenju nadležnosti predviđenoj u konvenciji o posebnom pravnom pitanju priznaju se i izvršavaju u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom u skladu s glavom III. ove Konvencije.

4. Pored razloga navedenih u glavi III., priznanje ili izvršenje može se odbiti ako država kojoj je zahtjev upućen nije obvezana konvencijom o posebnom pravnom pitanju i ako je osoba protiv koje se traži priznanje ili izvršenje ima domicil u toj državi ili, ako je država kojoj je upućen zahtjev država članica Europske zajednice i s obzirom na konvencije koje bi Europska zajednica trebala sklopiti, u bilo kojoj njezinoj državi članici, osim ako se sudska odluka može priznati i izvršiti u državi kojoj je upućen zahtjev na nekoj drugoj pravnoj osnovi.

5. U slučaju kada se konvencijom o posebnom pravnom pitanju čije su stranke država u kojoj je donesena sudska odluka i država kojoj je zahtjev upućen utvrđuju uvjeti za priznanje ili izvršenje sudskih odluka, primjenjuju se ti uvjeti. U svakom slučaju mogu se primijeniti odredbe ove Konvencije koje se odnose na postupke za priznanje i izvršenje sudskih odluka.

Članak 68.

1. Ova Konvencija ne utječe na sporazume na temelju kojih su države obvezane ovom Konvencijom prije stupanja na snagu ove Konvencije, obvezale ne priznavati sudske odluke donesene u drugim državama obvezanim ovom Konvencijom protiv tuženika s domicilom ili uobičajenim boravištem u trećoj državi ako se, u slučajevima koji su predviđeni u članku 4., sudska odluka mogla temeljiti samo na nadležnosti kako je navedeno u članku 3. stavku 2. Ne dovodeći u pitanje obveze koje proizlaze iz sporazuma između određenih ugovornih stranaka, ova Konvencija ne sprječava ugovorne stranke da sklapaju takve konvencije.

2. Međutim, ugovorna stranka ne smije preuzeti obvezu prema trećoj državi da ne priznaje sudsku odluku donesenu u drugoj državi obvezanoj ovom Konvencijom, koju je donio sud koji temelji svoju nadležnost na prisutnosti imovine tuženika u toj državi ili privremenom oduzimanju imovine u toj državi od strane tužitelja:

GLAVA VIII.

ZAVRŠNE ODREDBE

Članak 69.

1. Ova je Konvencija otvorena za potpisivanje Europskoj zajednici, Danskoj i državama koje su u trenutku otvaranja za potpisivanje članice Europskog udruženja za slobodnu trgovinu.

2. Ova je Konvencija podložna ratifikaciji od strane potpisnika. Isprave o ratifikaciji polažu se kod Švicarskog federalnog vijeća, koje je depozitar ove Konvencije.

3. U trenutku ratifikacije ugovorne stranke mogu podnijeti izjave u skladu s člancima I., II. i III. Protokola 1.

4. Konvencija stupa na snagu prvog dana šestog mjeseca od dana kada su Europska zajednica i članica Europskog udruženja za slobodnu trgovinu položile svoje isprave o ratifikaciji.

5. Konvencija stupa na snagu za svaku drugu stranku prvog dana trećeg mjeseca nakon polaganja njezine isprave o ratifikaciji.

6. Ne dovodeći u pitanje članak 3. stavak 3. Protokola 2., ova Konvencija zamjenjuje Konvenciju o sudskoj nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima sastavljenu u Luganu 16. rujna 1988. od dana njezinog stupanja na snagu u skladu s prethodnim člancima 4. i 5. Svako upućivanje na Konvenciju iz Lugana iz 1988. u drugim instrumentima tumačit će se kao upućivanje na ovu Konvenciju.

7. U mjeri u kojoj se odnosi na odnose između država članica Europske zajednice i neeuropskih područja iz članka 70. stavka 1. točke (b), ova Konvencija zamjenjuje Konvenciju o sudskoj nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, potpisanu u Bruxellesu 27. rujna 1968., i Protokol o tumačenju te konvencije od strane Suda Europskih zajednica, potpisan u Luxembourgu 3. lipnja 1971., kako su izmijenjeni konvencijama o pristupanju navedenoj konvenciji i navedenom protokolu država koje pristupaju Europskim zajednicama, od dana stupanja na snagu ove Konvencije u odnosu na ta područja u skladu s člankom 73. stavkom 2.

Članak 70.

1. Nakon stupanja na snagu ova Konvencija je otvorena za pristupanje:

2. Države iz stavka 1. koje žele postati ugovorne stranke ove Konvencije upućuju svoj zahtjev depozitaru. Zahtjevu, uključujući podatke iz članaka 71. i 72., prilaže se prijevod na engleskom i francuskom jeziku.

Članak 71.

1. Svaka država iz članka 70. stavka 1. točaka (a) i (b) koja želi postati ugovorna stranka ove Konvencije:

2. Depozitar prosljeđuje sve podatke primljene u skladu sa stavkom 1. drugim ugovornim strankama prije polaganja isprave o pristupanju dotične države.

Članak 72.

1. Svaka država iz članka 70. stavka 1. točke (c) koja želi postati ugovorna stranka ove Konvencije:

2. Depozitar prosljeđuje sve podatke primljene u skladu sa stavkom 1. drugim ugovornim strankama prije pozivanja dotične države na pristupanje u skladu sa stavkom 3. ovog članka.

3. Ne dovodeći u pitanje odredbe stavka 4., depozitar poziva dotičnu državu na pristupanje samo ako je dobio jednoglasni pristanak ugovornih stranaka. Ugovorne stranke nastoje dati svoj pristanak najkasnije u roku od godinu dana nakon poziva depozitara.

4. Konvencija stupa na snagu samo u odnosima između države pristupnice i ugovornih stranaka koje nisu podnijele prigovore na pristupanje prije prvog dana trećeg mjeseca od polaganja isprave o pristupanju.

Članak 73.

1. Isprave o pristupanju polažu se kod depozitara.

2. U odnosu na državu pristupnicu iz članka 70., Konvencija stupa na snagu prvog dana trećeg mjeseca od polaganja njezine isprave o pristupanju. Od tog trenutka država pristupnica smatra se ugovornom strankom Konvencije.

3. Svaka ugovorna stranka može depozitaru podnijeti tekst ove Konvencije na jeziku ili jezicima dotične ugovorne stranke, koji je jednako vjerodostojan ako su ugovorne stranke tako dogovorile u skladu s člankom 4. Protokola 2.

Članak 74.

1. Ova Konvencija sklapa se na neograničeno razdoblje.

2. Svaka ugovorna stranka može, u bilo koje vrijeme, otkazati Konvenciju slanjem obavijesti depozitaru.

3. Otkazivanje stupa na snagu na kraju kalendarske godine nakon isteka razdoblja od šest mjeseci od datuma kada je depozitar primio obavijest o otkazivanju.

Članak 75.

Sljedeći su dokumenti priloženi ovoj Konvenciji:

Ti protokoli i prilozi čine sastavni dio ove Konvencije.

Članak 76.

Ne dovodeći u pitanje članak 77., svaka ugovorna stranka može zatražiti reviziju ove Konvencije. S tim ciljem depozitar saziva Stalni odbor kako je predviđeno u članku 4. Protokola 2.

Članak 77.

1. Ugovorne stranke dostavljaju depozitaru tekst svih odredaba zakona kojima se mijenjaju popisi određeni u prilozima od I. do IV., kao i sva brisanja ili dodatke u popisu određenom u Prilogu VII. i o danu njihovog stupanja na snagu. Takva obavijest dostavlja se u razumnom roku prije stupanja na snagu i prilaže joj se prijevod na engleskom i francuskom jeziku. Depozitar u skladu s tim prilagođava dotične priloge nakon savjetovanja sa Stalnim odborom u skladu s člankom 4. Protokola 2. U tu svrhu ugovorne stranke pružaju prijevod prilagodbi na svojim jezicima.

2. Sve izmjene priloga V. i VI. te VIII. i IX. ove Konvencije usvaja Stalni odbor u skladu s člankom 4. Protokola 2.

Članak 78.

1. Depozitar obavješćuje ugovorne stranke o:

2. Obavijestima se prilažu prijevodi na engleski i francuski jezik.

Članak 79.

Ova Konvencija, sastavljena u jednom izvorniku na jezicima navedenima u Prilogu VIII., pri čemu su svi tekstovi jednako vjerodostojni, polaže se u Švicarskom federalnom arhivu. Švicarsko federalno vijeće dostavlja ovjerenu presliku svakoj ugovornoj stranci.

U POTVRDU TOGA, niže potpisani opunomoćenici potpisali su ovu Konvenciju.

Съставено в Лугано на тридесети октомври две хиляди и седма година.

Hecho en Lugano el treinta de octubre de dos mil siete.

V Luganu dne třicátého října dva tisíce sedm.

Udfærdiget i Lugano, den tredivte oktober to tusind og syv.

Geschehen zu Lugano am dreißigsten Oktober zweitausendsieben.

Lugano, kolmekümnes oktoober kaks tuhat seitse

Έγινε στο Λουγκάνο στις τριάντα Οκτωβρίου του έτους δύο χιλιάδες επτά.

Done at Lugano, on the thirtieth day of October in the year two thousand and seven.

Fait à Lugano, le trente octobre deux mille sept.

Arna dhéanamh in Lugano, an tríochadú lá de Dheireadh Fómhair sa bhliain dhá mhíle a seacht.

Fatto a Lugano, addì trenta ottobre duemilasette

Gerður í Lúganó þrítugasta dag október mánaðar árið tvö þúsund og sjö.

Lugâno, divi tûkstoði septîtâ gada trîsdesmitajâ oktobrî.

Priimta Lugane, du tûkstanèiai septintais metais spalio trisdeðimtà dienà.

Kelt Luganóban, a kétezer-hetedik év október havának harmincadik napján.

Magħmul f'Lugano, fit-tlettax-il jum ta' Ottubru fis-sena elfejn u seba'.

Gedaan te Lugano, op dertig oktober tweeduizend zeven.

Utferdiget i Lugano den trettiende oktober totusenogsyv.

Sporządzono w Lugano dnia trzydziestego października dwa tysiące siódmego roku

Feito em Lugano, aos trinta dias de Outubro do ano de dois mil e sete

Încheiatã la Lugano, la treizeci octombrie anul douã mii șapte.

V Lugane tridsiateho októbra dvetisícsedem.

Sestavljeno v Luganu, tridesetega oktobra leta dva tisoč sedem.

Tehty Luganossa kolmantenakymmenentenä päivänä lokakuuta vuonna kaksituhattaseitsemän.

Utfärdad i Lugano den trettionde oktober år tjugohundrasju.

За Европейската общност Por la Comunidad Europea Za Evropské společenstvi For Det Europæiske Fællesskab Für die Europäische Gemeinschaft Euroopa Ühenduse nimel Thar ceann an Chomhphobail Eorpaigh Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα For the European Community Pour la Communauté européenne Thar ceann an Chomhphobail Eorpaigh Per la Comunità europea Europos bendrijos vārdā az Európai Közösség részéröl Għall-Komunità Ewropea Voor de Europese Gemeenschap W imieniu Wspólnoty Europejskiej Pela Comunidade Europeia Pentru Comunitatea Europeană Za Európske spoločenstvo Za Evropsko skupnost Euroopan yhteisön puolesta På Europeiska gemenskapens vägnar

For Kongeriget Danmark

Fyrir hönd lýðveldisins Íslands

For Kongeriket Norge