3.

Do 1. siječnja 2004. države članice primjenjuju sljedeće odredbe: A. Granica solventnosti Svaka država članica zahtijeva da društva za osiguranje sa središnjom upravom na njezinu državnom području posjeduju odgovarajuću granicu solventnosti za svoje cjelokupno poslovanje. Granica solventnosti sastoji se od: 1. imovine društva za osiguranje neopterećene bilo kojim budućim obvezama, umanjene za nematerijalnu imovinu. Pritom se posebno uzima u obzir sljedeće: — uplaćeni temeljni kapital ili, u slučaju društava za uzajamno osiguranje, stvarni temeljni kapital uvećan za sredstva na računima članova pod uvjetom da su ispunjeni svi sljedeći uvjeti: — (a) u osnivačkom aktu i statutu mora biti određeno da se isplate članovima s ovih računa mogu izvršiti samo ako ovo ne dovodi do pada granice solventnosti ispod potrebne razine ili, nakon završetka postupka likvidacije društva, ako su podmirene sve ostale obveze društva; (b) u osnivačkom aktu i statutu mora biti predviđena obveza društva da najmanje mjesec dana unaprijed obavijesti nadležna tijela o svim ovakvim isplatama, ne računajući isplate po osnovi pojedinačnog prestanka članstva, kao i pravo nadležnih tijela da zabrane isplatu unutar toga roka; (c) odgovarajuće se odredbe osnivačkog akta i statuta mogu izmijeniti samo ako su nadležna tijela izjavila da nemaju primjedbi na te izmjene, ne dovodeći u pitanje uvjete navedene u točkama (a) i (b); — polovica neuplaćenog temeljnog kapitala nakon što uplaćeni dio dosegne 25 %, — rezerve (zakonske i ostale) koje se ne odnose na osigurateljne obveze, — prenesena dobit, — kumulativne povlaštene dionice i podređeni financijski instrumenti se također mogu uzeti u obzir, ali samo do 50 % granice solventnosti, pri čemu podređeni financijski instrumenti s određenim dospijećem odnosno kumulativne povlaštene dionice s određenim dospijećem ne smiju prelaziti 25 %, i pod uvjetom da su ispunjeni sljedeći minimalni uvjeti: — (a) moraju postojati obvezujući sporazumi prema kojima su u slučaju stečaja ili likvidacije društva za osiguranje podređeni financijski instrumenti odnosno povlaštene dionice rangirani iza potraživanja svih ostalih vjerovnika te se ne isplaćuju sve dok se ne podmire sve ostale nepodmirene obveze u tom trenutku. Osim toga, podređeni financijski instrumenti moraju također ispunjavati sljedeće uvjete: (b) u obzir se uzimaju samo u cijelosti uplaćena sredstva; (c) izvorni rok dospijeća za instrumente s određenim rokom dospijeća mora biti najmanje pet godina. Društvo za osiguranje mora najkasnije godinu dana prije roka dospijeća nadležnim tijelima dostaviti na odobrenje plan iz kojega je vidljivo na koji će se način granica solventnosti održavati odnosno dovesti na potrebnu razinu u trenutku dospijeća, osim ako vrijednost do koje se instrumenti mogu uvrstiti kao sastavni dio granice solventnosti tijekom najmanje pet godina prije roka dospijeća nije postupno umanjivana. Nadležna tijela mogu na zahtjev društva za osiguranje koje ih je izdalo dopustiti prijevremenu isplatu takvih instrumenata pod uvjetom da njegova granica solventnosti ne padne ispod potrebne razine; (d) instrumenti s neodređenim rokom dospijeća isplaćuju se samo uz uvjet prethodne obavijesti od najmanje pet godina, osim ako se ti instrumenti više ne smatraju sastavnim dijelom granice solventnosti odnosno ako se posebno zatraži suglasnost nadležnih tijela za prijevremenu isplatu. U ovom posljednjem slučaju društvo za osiguranje mora obavijestiti nadležna tijela najmanje šest mjeseci prije datuma predložene isplate, navodeći stvarnu granicu solventnosti i potrebnu granicu solventnosti prije i nakon isplate. Nadležna tijela dopuštaju isplatu samo ako granica solventnosti društva za osiguranje u tom slučaju neće pasti ispod potrebne razine; (e) kreditni sporazum ne smije uključivati klauzulu kojom se predviđa da u bilo kojim drugim okolnostima osim u slučaju likvidacije društva za osiguranje, instrument dospijeva na naplatu prije ugovorenog roka dospijeća; (f) kreditni sporazum se može izmijeniti samo ako su nadležna tijela izjavila da nemaju primjedbi na te izmjene; — vrijednosni papiri s neodređenim rokom dospijeća i drugi instrumenti koji ispunjavaju sljedeće uvjete, uključujući kumulativne povlaštene dionice osim onih koje su već navedene u petoj alineji, s time da ukupni iznos takvih vrijednosnih papira zajedno s podređenim financijskim instrumentima iz pete alineje ne smije prelaziti 50 % granice solventnosti: — (a) ne smije postojati mogućnost otplate na zahtjev donositelja odnosno bez prethodne suglasnosti nadležnih tijela; (b) ugovor o izdavanju mora društvu za osiguranje omogućiti odgodu plaćanja kamata; (c) potraživanja zajmodavca od društva za osiguranje moraju biti rangirana u potpunosti iza potraživanja svih nepodređenih vjerovnika; (d) u dokumentima kojima se uređuje izdavanje vrijednosnih papira mora biti predviđena mogućnost korištenja glavnice i neplaćenih kamata za pokriće gubitaka, istodobno omogućujući društvu za osiguranje da nastavi poslovanje; (e) u obzir se mogu uzeti samo u cijelosti uplaćena sredstva. 2. ako to dopušta nacionalno pravo, rezerve iz dobiti iskazane u bilanci koje se mogu koristiti za pokriće gubitaka, ako već nisu raspoređene za raspodjelu ugovarateljima osiguranja; 3. ako društvo podnese zahtjev s pripadajućom dokumentacijom nadležnom tijelu države članice na čijem se državnom području nalazi njegova središnja uprava i dobije njegovu suglasnost: (a) od 50 % iznosa dobiti budućeg razdoblja društva; iznos dobiti budućeg razdoblja se dobiva kao umnožak procijenjene godišnje dobiti i faktora koji odgovara prosječnom razdoblju koje je preostalo do isteka polica; faktor ne smije biti veći od 10; procijenjena godišnja dobit je aritmetička sredina dobiti ostvarene u zadnjih pet godina iz poslova navedenih u članku 2. ove Direktive. Osnove za izračun faktora kojim se množi procijenjena godišnja dobit kao i stavke od kojih se sastoji ostvarena dobit definiraju se zajedničkim sporazumom između nadležnih tijela država članica, u suradnji s Komisijom. Dok se ne postigne taj sporazum, ove se stavke određuju u skladu s pravom matične države članice. Kad nadležna tijela definiraju pojam ostvarene dobiti, Komisija dostavlja prijedloge za usklađivanje toga pojma putem direktive o usklađivanju godišnjih financijskih izvještaja društava za osiguranje, kojom će se predvidjeti usklađivanje navedeno u članku 1. stavku 2. Direktive 78/660/EEZ; (b) ako se ne primjenjuje cilmerizacija, odnosno ako se primjenjuje, ali je stopa cilmerizacije manja od opterećenja troškova pribave uključenih u premiju, od razlike između necilmerizirane ili djelomično cilmerizirane matematičke pričuve i matematičke pričuve cilmerizirane po stopi jednakoj opterećenju troškova pribave uključenih u premiju; ipak, ovaj iznos ne smije prelaziti 3,5 % razlike između odgovarajućih ukupnih svota po policama životnog osiguranja i matematičkih pričuva za sve police kod kojih je moguća cilmerizacija; ova se razlika umanjuje za iznos neamortiziranih troškova pribave koji su priznati kao imovina; (c) uz suglasnost nadležnih tijela države članice u kojoj društvo za osiguranje obavlja poslove, od skrivenih rezervi koje proizlaze iz podcjenjivanja imovine i precjenjivanja obveza, osim matematičkih pričuva, ako ove skrivene rezerve nisu iznimne prirode. B. Minimalna granica solventnosti Podložno odredbama odjeljka C, minimalna se granica solventnosti određuje na način prikazan dolje, po vrstama osiguranja. (a) Kod vrsta osiguranja iz članka 2. stavka 1. točaka (a) i (b) ove Direktive, osim osiguranja vezanih uz investicijske fondove, te za poslove iz članka 2. stavka 3. ove Direktive, minimalna granica solventnosti jednaka je zbroju sljedeća dva rezultata: — prvi rezultat: — 4 % iznosa matematičkih pričuva koje se odnose na poslove izravnog osiguranja bruto bez odbitka iznosa predanih u reosiguranje te prihvate u reosiguranje, množi se omjerom, za prethodnu poslovnu godinu, između ukupnih matematičkih pričuva neto od iznosa predanih u reosiguranje i ukupnih bruto matematičkih pričuva kao što je navedeno gore; taj omjer u svakom slučaju ne može biti manji od 85 %, — drugi rezultat: — 0,3 % rizičnog kapitala po policama čiji rizični kapital nije negativan množi se omjerom, za prethodnu poslovnu godinu, između ukupnog rizičnog kapitala koji je društvo za osiguranje zadržalo kao vlastitu obvezu po odbitku iznosa predanih u reosiguranje i retrocesiju, i ukupnog rizičnog kapitala bruto bez odbitka reosiguranja; ovaj omjer u svakom slučaju ne može biti manji od 50 %. — Kod kratkoročnog osiguranja za slučaj smrti s maksimalnim ugovorenim razdobljem do tri godine taj postotak iznosi 0,1 %; ako se ovo osiguranje zaključuje na razdoblje duže od tri godine do najviše pet godina, taj je postotak 0,15 %. (b) Kod dopunskih osiguranja iz članka 2. stavka 1. točke (c) ove Direktive, minimalna granica solventnosti jednaka je rezultatu sljedećega izračuna: — zbrajaju se ukupne premije i doprinosi po policama izravnog osiguranja iz svih poslovnih godina (uključujući sve dodatke na premije i doprinose) koji su dospjeli na naplatu u prošloj poslovnoj godini, — ovom se zbroju dodaje iznos primljene premije od poslova reosiguranja u posljednjoj poslovnoj godini, — od dobivenog se iznosa zatim oduzima ukupni iznos premija ili doprinosa otpisanih u prethodnoj poslovnoj godini te ukupni iznos poreza i davanja na premije ili doprinose koji su uključeni u ukupni zbroj. Ovako dobiveni iznos dijeli se na dva dijela: prvi dio sadrži iznos do 10 milijuna EUR, a drugi dio sadrži ostatak; 18 % od prvog dijela odnosno 16 % od drugog dijela se izračunava i dobiveni rezultati se zbroje. Krajnji rezultat se dobiva tako da se ovako dobiveni zbroj pomnoži omjerom iz prošle poslovne godine između ukupnih izdataka za štete koje društvo mora snositi, neto od reosiguranja, i ukupnih bruto izdataka za štete; taj omjer u svakom slučaju ne može biti manji od 50 %. U slučaju Lloydovog udruženja osiguratelja, izračun granice solventnosti se vrši na temelju neto premije, koja se množi jedinstvenom stopom koju svake godine određuje nadležno tijelo države članice u kojoj se nalazi središnja uprava. Ova jedinstvena stopa izračunava se na temelju najnovijih statističkih podataka o isplaćenim provizijama. Podaci se zajedno s odgovarajućim izračunima šalju nadležnim tijelima zemalja na čijem državnom području Lloyd ima poslovni nastan. (c) Kod trajnog zdravstvenog osiguranja iz članka 2. stavka 1. točke (d) ove Direktive i kod osiguranja s kapitalizacijom iz članka 2. stavka 2. točke (b) minimalna granica solventnosti iznosi 4 % iznosa matematičkih pričuva koji se izračunava u skladu s uvjetima utvrđenim u prvom rezultatu pod (a) u ovom odjeljku. (d) Kod tontina iz članka 2. stavka 2. točke (a) ove Direktive minimalna granica solventnosti iznosi 1 % imovine. (e) Kod osiguranja obuhvaćenih člankom 2. stavkom 1. točkama (a) i (b) ove Direktive koja su vezana uz investicijske fondove i za poslove iz članka 2. stavka 2. točaka (c), (d) i (e) ove Direktive minimalna granica solventnosti je jednaka zbroju: — 4 % iznosa matematičkih pričuva izračunanog u skladu s uvjetima utvrđenima u prvom rezultatu pod (a) u ovom odjeljku, ako društvo za osiguranje snosi rizik ulaganja, i 1 % iznosa pričuva izračunanog na isti način, ako društvo za osiguranje ne snosi rizik ulaganja, pod uvjetom da je ugovoreno razdoblje duže od pet godina i da je izdvajanje za pokriće troškova upravljanja utvrđeno u ugovoru nepromjenjivo za razdoblje duže od pet godina i — 0,3 % rizičnog kapitala izračunanog u skladu s uvjetima utvrđenima u prvom podstavku drugog rezultata pod (a) u ovom odjeljku, ako društvo za osiguranje pokriva rizik smrti. C. Jamstveni kapital 1. Jedna trećina potrebne granice solventnosti navedene u odjeljku B predstavlja jamstveni kapital. Podložno odredbama stavka 2. ovog odjeljka, najmanje 50 % toga kapitala sastoji se od stavki navedenih u odjeljku A točkama 1. i 2. (a) Ipak, jamstveni kapital ne iznosi manje od 800 000 EUR. (b) Država članica može odrediti da se kod društava za uzajamno osiguranje i društava koja djeluju prema načelima uzajamnosti te tontina minimalni jamstveni kapital snizi na 600 000 EUR. (c) Država članica može u slučaju društava za uzajamno osiguranje iz druge rečenice druge alineje članka 3. stavka 6. ove Direktive – čim ona uđu u područje primjene ove Direktive – kao i tontina, dopustiti oblikovanje minimalnog jamstvenog kapitala od 100 000 EUR koji će se postupno povećavati do iznosa određenog u točki (b) ovog odjeljka sukcesivnim uplatama od po 100 000 EUR svaki puta kada se doprinosi povećaju za 500 000 EUR. (d) Minimalni se jamstveni kapital iz točaka (a), (b) i (c) ovog odjeljka mora sastojati od stavki navedenih u odjeljku A točkama 1. i 2. 2. 3. Društva za uzajamno osiguranje koja žele proširiti poslovanje u smislu članka 6. stavka 4. odnosno članka 40. ove Direktive to ne mogu učiniti ako se odmah ne usklade sa zahtjevima stavka 2. točaka (a) i (b) ovog odjeljka.