02017R1939 — HR — 10.01.2021 — 001.001

Ovaj je tekst namijenjen isključivo dokumentiranju i nema pravni učinak. Institucije Unije nisu odgovorne za njegov sadržaj. Vjerodostojne inačice relevantnih akata, uključujući njihove preambule, one su koje su objavljene u Službenom listu Europske unije i dostupne u EUR-Lexu. Tim službenim tekstovima može se izravno pristupiti putem poveznica sadržanih u ovom dokumentu.

Koju je izmijenila:





Koju je ispravio:









▼B

UREDBA VIJEĆA (EU) 2017/1939

od 12. listopada 2017.

o provedbi pojačane suradnje u vezi s osnivanjem Ureda europskog javnog tužitelja („EPPO”)







POGLAVLJE I.

PREDMET I DEFINICIJE

Članak 1.

Predmet

Ovom Uredbom osniva se Ured europskog javnog tužitelja („EPPO”) i utvrđuju pravila o njegovu radu.

Članak 2.

Definicije

Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:

1. „država članica” znači, osim ako je drukčije navedeno, i to osobito u poglavlju VIII., država članica koja sudjeluje u pojačanoj suradnji u vezi s osnivanjem EPPO-a, za koju se pojačanu suradnju smatra da je dodijeljeno ovlaštenje u skladu s člankom 86. stavkom 1. trećim podstavkom UFEU-a ili koja u toj suradnji sudjeluje na temelju odluke donesene u skladu s člankom 331. stavkom 1. drugim ili trećim podstavkom UFEU-a;

2. „osoba” znači svaka fizička ili pravna osoba;

3. „financijski interesi Unije” znači sav prihod, rashod i imovina koji su obuhvaćeni proračunom Unije i proračunima institucija, tijela, ureda i agencija uspostavljenih na temelju Ugovorâ i proračunima kojima oni upravljaju ili ih nadziru, odnosno sav prihod, rashod i imovina koji su putem njih stečeni ili se u te proračune moraju uplatiti;

4. „osoblje EPPO-a” znači osoblje na središnjoj razini koje pruža podršku kolegiju, stalnim vijećima, glavnom europskom tužitelju, europskim tužiteljima, delegiranim europskim tužiteljima i upravnom direktoru u svakodnevnim aktivnostima u okviru obavljanja zadaća tog ureda na temelju ove Uredbe;

5. „delegirani europski tužitelj koji vodi predmet” znači delegirani europski tužitelj odgovoran za istrage i kazneni progon koji je pokrenuo, koji su mu dodijeljeni ili koje je preuzeo koristeći se pravom na preuzimanje predmeta u skladu s člankom 27.;

6. „pomoćni delegirani europski tužitelj” znači delegirani europski tužitelj smješten u državi članici koja nije država članica delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet, a u kojoj se treba provesti njemu dodijeljena istraga ili druga mjera;

7. „osobni podaci” znači sve informacije koje se odnose na fizičku osobu čiji je identitet utvrđen ili se može utvrditi („ispitanik”); fizička osoba čiji se identitet može utvrditi jest osoba koja se može identificirati izravno ili neizravno, osobito uz pomoć identifikatora kao što su ime, identifikacijski broj, podaci o lokaciji, mrežni identifikator ili uz pomoć jednog ili više čimbenika svojstvenih za fizički, fiziološki, genetski, mentalni, ekonomski, kulturni ili socijalni identitet te fizičke osobe;

8. „obrada” znači svaki postupak ili skup postupaka koji se obavljaju na osobnim podacima ili na skupovima osobnih podataka, bilo automatiziranim bilo neautomatiziranim sredstvima kao što su prikupljanje, bilježenje, organizacija, strukturiranje, pohrana, prilagodba ili izmjena, pronalaženje, obavljanje uvida, uporaba, otkrivanje prijenosom, širenjem ili stavljanjem na raspolaganje na drugi način, usklađivanje ili kombiniranje, ograničavanje, brisanje ili uništavanje;

9. „ograničavanje obrade” znači označivanje pohranjenih osobnih podataka s ciljem ograničavanja njihove obrade u budućnosti;

10. „izrada profila” znači svaki oblik automatizirane obrade osobnih podataka koji se sastoji od uporabe osobnih podataka za ocjenu određenih osobnih aspekata povezanih s fizičkom osobom, posebno za analizu ili predviđanje aspekata u vezi s radnim učinkom, ekonomskim stanjem, zdravljem, osobnim sklonostima, interesima, pouzdanošću, ponašanjem, lokacijom ili kretanjem te fizičke osobe;

11. „pseudonimizacija” znači obrada osobnih podataka na način da se osobni podaci više ne mogu pripisati određenom ispitaniku bez uporabe dodatnih informacija, pod uvjetom da se takve dodatne informacije drže odvojeno te da podliježu tehničkim i organizacijskim mjerama kako bi se osiguralo da se osobni podaci ne mogu pripisati fizičkoj osobi čiji je identitet utvrđen ili se može utvrditi;

12. „sustav pohrane” znači svaki strukturirani skup osobnih podataka dostupnih prema posebnim kriterijima, bilo da su centralizirani, decentralizirani ili raspršeni na funkcionalnoj ili zemljopisnoj osnovi;

13. „voditelj obrade” znači EPPO ili drugo nadležno tijelo koje samo ili zajedno s drugima određuje svrhe i sredstva obrade osobnih podataka; kada su svrhe i sredstva obrade utvrđeni pravom Unije ili pravom države članice Europske unije, voditelj obrade ili posebni kriteriji za njegovo imenovanje mogu se odrediti pravom Unije ili pravom države članice Europske unije;

14. „izvršitelj obrade” znači fizička ili pravna osoba, tijelo javne vlasti, agencija ili drugo tijelo koje obrađuje osobne podatke u ime voditelja obrade;

15. „primatelj” znači fizička ili pravna osoba, tijelo javne vlasti, agencija ili bilo koje drugo tijelo kojem se otkrivaju osobni podaci, neovisno o tome je li on treća strana. Međutim, tijela javne vlasti država članica Europske unije osim nadležnih tijela definiranih u članku 3. stavku 7. točki (a) Direktive (EU) 2016/680, koja primaju osobne podatke u okviru određene istrage EPPO-a ne smatraju se primateljima; obrada tih podataka koju obavljaju ta tijela javne vlasti u skladu je s primjenjivim pravilima o zaštiti podataka prema svrhama obrade;

16. „povreda osobnih podataka” znači kršenje sigurnosti koje dovodi do slučajnog ili nezakonitog uništenja, gubitka, izmjene, neovlaštenog otkrivanja osobnih podataka ili pristupa osobnim podacima koji su preneseni, pohranjeni ili na drugi način obrađivani;

17. „administrativni osobni podaci” znači svi osobni podaci koje obrađuje EPPO osim operativnih osobnih podataka;

18. „operativni osobni podaci” znači svi osobni podaci koje obrađuje EPPO u svrhe utvrđene u članku 49.;

19. „genetski podaci” znači osobni podaci koji se odnose na naslijeđena ili stečena genetska obilježja fizičke osobe koja daju jedinstvenu informaciju o fiziologiji ili zdravlju te fizičke osobe, i koji su dobiveni osobito analizom biološkog uzorka dotične fizičke osobe;

20. „biometrijski podaci” znači osobni podaci dobiveni posebnom tehničkom obradom u vezi s fizičkim obilježjima, fiziološkim obilježjima ili obilježjima ponašanja fizičke osobe kojima se omogućuje ili potvrđuje jedinstvena identifikacija te fizičke osobe, kao što su fotografije lica ili daktiloskopski podaci;

21. „podaci koji se odnose na zdravlje” znači osobni podaci povezani s fizičkim ili mentalnim zdravljem fizičke osobe, uključujući pružanje usluga zdravstvene skrbi, kojima se otkrivaju informacije o njezinu zdravstvenom statusu;

22. „nadzorno tijelo” znači neovisno tijelo javne vlasti koje je osnovala država članica Europske unije na temelju članka 51. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća ( 1 ) ili na temelju članka 41. Direktive (EU) 2016/680;

23. „međunarodna organizacija” znači organizacija i njezina podređena tijela uređena međunarodnim javnim pravom ili bilo koje drugo tijelo koje su sporazumom ili na osnovi sporazuma osnovale dvije ili više zemalja.







POGLAVLJE II.

OSNIVANJE, ZADAĆE I TEMELJNA NAČELA EPPO-a

Članak 3.

Osnivanje

1. EPPO se osniva kao tijelo Unije.

2. EPPO ima pravnu osobnost.

3. EPPO surađuje s Eurojustom i oslanja se na njegovu potporu u skladu s člankom 100.

Članak 4.

Zadaće

EPPO je odgovoran za istragu, kazneni progon i podizanje optužnica protiv počiniteljâ i sudionikâ kaznenih djela koja utječu na financijske interese Unije koja su predviđena u Direktivi (EU) 2017/1371 i određena ovom Uredbom. U tom smislu EPPO provodi istrage i poduzima radnje kaznenog progona te obavlja funkcije tužitelja pred nadležnim sudovima država članica do konačnog zaključenja predmeta.

Članak 5.

Temeljna načela djelovanja

1. EPPO osigurava da se njegovim aktivnostima poštuju prava utvrđena u Povelji.

2. EPPO ima obvezu poštovati načela vladavine prava i proporcionalnosti u svim svojim aktivnostima.

3. Ovom Uredbom uređuju se istrage i kazneni progon u ime EPPO-a. Nacionalno pravo primjenjuje se u mjeri u kojoj neko pitanje nije uređeno ovom Uredbom. Osim ako je drukčije određeno u ovoj Uredbi, primjenjivo nacionalno pravo jest pravo države članice čiji delegirani europski tužitelj vodi predmet u skladu s člankom 13. stavkom 1. Ako je neko pitanje uređeno i nacionalnim pravom i ovom Uredbom, tada prevladava ova Uredba.

4. EPPO provodi istrage na nepristran način i prikuplja sve relevantne dokaze, bez obzira na to jesu li oni optužujući ili oslobađajući.

5. EPPO pokreće i provodi istrage bez nepotrebne odgode.

6. Nadležna nacionalna tijela aktivno pomažu i podržavaju istrage i kazneni progon koje provodi EPPO. Sva djelovanja, politike ili postupci na temelju ove Uredbe vode se načelom lojalne suradnje.

Članak 6.

Neovisnost i odgovornost

1. EPPO je neovisan. Glavni europski tužitelj, zamjenici glavnog europskog tužitelja, europski tužitelji, delegirani europski tužitelji, upravni direktor kao i osoblje EPPO-a djeluju u interesu Unije kao cjeline, kako je utvrđeno zakonom, te pri obnašanju svojih dužnosti na temelju ove Uredbe ne smiju tražiti ni primati upute ni od koga izvan EPPO-a i ni od koje države članice Europske unije ili institucije, tijela, ureda ili agencije Unije. Države članice Europske unije i institucije, tijela, uredi i agencije Unije poštuju neovisnost EPPO-a i ne pokušavaju na njega utjecati u obavljanju njegovih zadaća.

2. EPPO odgovara Europskom parlamentu, Vijeću i Komisiji za svoje opće aktivnosti te izdaje godišnja izvješća u skladu s člankom 7.

Članak 7.

Izvješćivanje

1. EPPO svake godine sastavlja i objavljuje godišnje izvješće o svojim općim aktivnostima na službenim jezicima institucija Unije. EPPO to izvješće dostavlja Europskom parlamentu i nacionalnim parlamentima te Vijeću i Komisiji.

2. Glavni europski tužitelj nastupa jednom godišnje pred Europskim parlamentom i pred Vijećem te pred nacionalnim parlamentima država članica na njihov zahtjev, kako bi izvijestio o općim aktivnostima EPPO-a, ne dovodeći u pitanje obvezu diskrecije i povjerljivosti EPPO-a u odnosu na pojedinačne predmete i osobne podatke. Na saslušanjima koja organiziraju nacionalni parlamenti glavnog europskog tužitelja može zamijeniti jedan od zamjenika glavnog europskog tužitelja.







POGLAVLJE III.

POLOŽAJ, STRUKTURA I USTROJSTVO EPPO-a







ODJELJAK 1.

Položaj i struktura EPPO-A

Članak 8.

Struktura EPPO-a

1. EPPO je nedjeljivo tijelo Unije koje djeluje kao jedinstveni ured s decentraliziranom strukturom.

2. EPPO je ustrojen na središnjoj razini i na decentraliziranoj razini.

3. Središnja razina sastoji se od središnjeg ureda u sjedištu EPPO-a. Središnji ured sastoji se od kolegija, stalnih vijeća, glavnog europskog tužitelja, zamjenikâ glavnog europskog tužitelja, europskih tužitelja i upravnog direktora.

4. Decentralizirana razina sastoji se od delegiranih europskih tužitelja koji su smješteni u državama članicama.

5. Središnjem uredu i delegiranim europskim tužiteljima u obavljanju njihovih dužnosti u okviru ove Uredbe pomaže osoblje EPPO-a.

Članak 9.

Kolegij

1. Kolegij EPPO-a sastoji se od glavnog europskog tužitelja i po jednog europskog tužitelja iz svake države članice. Glavni europski tužitelj predsjeda sastancima kolegija i odgovoran je za njihovu pripremu.

2. Kolegij se sastaje redovito i odgovoran je za opći nadzor nad aktivnostima EPPO-a. Kolegij odlučuje o strateškim pitanjima te o općim pitanjima proizišlim iz pojedinačnih predmeta, osobito radi osiguravanja koherentnosti, učinkovitosti i dosljednosti u politici kaznenog progona EPPO-a diljem država članica kao i o drugim pitanjima koja su navedena u ovoj Uredbi. Kolegij ne donosi operativne odluke u pojedinačnim predmetima. Unutarnjim poslovnikom EPPO-a uređuju se načini na koje kolegij obavlja aktivnosti općeg nadzora i donosi odluke o strateškim i općim pitanjima u skladu s ovim člankom.

3. Na prijedlog glavnog europskog tužitelja i u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a kolegij osniva stalna vijeća.

4. Kolegij donosi unutarnji poslovnik EPPO-a u skladu s člankom 21. te detaljnije utvrđuje odgovornosti za obnašanje funkcija članova kolegija i osoblja EPPO-a.

5. Osim ako je drukčije navedeno u ovoj Uredbi, kolegij donosi odluke običnom većinom. Svaki član kolegija ima pravo zatražiti glasovanje o pitanjima o kojima odlučuje kolegij. Svaki član kolegija ima jedan glas. U slučaju neodlučenog rezultata glasovanja o svim pitanjima o kojima odlučuje kolegij odlučujući je glas glavnog europskog tužitelja.

Članak 10.

Stalna vijeća

1. Stalnim vijećima predsjeda glavni europski tužitelj ili jedan od zamjenika glavnog europskog tužitelja, ili europski tužitelj koji je imenovan predsjedateljem u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a. Uz predsjedatelja stalna vijeća imaju dva dodatna stalna člana. Broj stalnih vijeća i njihov sastav, kao i podjela nadležnosti između vijeća, određuju se u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a, pritom primjereno uzimajući u obzir funkcionalne potrebe EPPO-a.

Unutarnjim poslovnikom EPPO-a osigurava se ravnomjerna raspodjela radnog opterećenja na temelju sustava nasumične dodjele predmeta te se u iznimnim slučajevima, ako je to potrebno radi pravilnog funkcioniranja EPPO-a, uspostavljaju postupci kako bi se glavnom europskom tužitelju omogućilo da odluči odstupiti od načela nasumične dodjele.

2. Stalna vijeća prate i usmjeravaju istrage i kazneni progon koje provode delegirani europski tužitelji u skladu sa stavcima 3., 4. i 5. ovoga članka. Ona također osiguravaju koordinaciju istraga i kaznenog progona u prekograničnim predmetima te osiguravaju provedbu odluka koje kolegij donosi u skladu s člankom 9. stavkom 2.

3. Stalna vijeća u skladu s uvjetima i postupcima određenima ovom Uredbom, kada je to primjenjivo nakon preispitivanja nacrta odluke koji je predložio delegirani europski tužitelj koji vodi predmet, odlučuju o sljedećim pitanjima: (a) podizanju optužnice u skladu s člankom 36. stavcima 1, 3. i 4.; (b) odbacivanju predmeta u skladu s člankom 39. stavkom 1. točkama od (a) do (g); (c) primjeni pojednostavljenog postupka kaznenog progona i davanju upute delegiranom europskom tužitelju da postupa s ciljem konačnog zaključenja predmeta u skladu s člankom 40.; (d) upućivanju predmeta nacionalnim tijelima u skladu s člankom 34. stavcima 1., 2., 3. ili 6.; (e) ponovnom pokretanju istrage u skladu s člankom 39. stavkom 2.

4. Ako je to potrebno, stalna vijeća donose sljedeće odluke, u skladu s uvjetima i postupcima utvrđenima u ovoj Uredbi: (a) o davanju upute delegiranom europskom tužitelju da pokrene istragu u skladu s pravilima iz članka 26. stavaka od 1. do 4. ako nije pokrenuta istraga; (b) o davanju upute delegiranom europskom tužitelju da ostvari pravo na preuzimanje predmeta u skladu s člankom 27. stavkom 6. ako predmet nije preuzet; (c) o upućivanju kolegiju strateških ili općih pitanja koja proizlaze iz pojedinačnih predmeta u skladu s člankom 9. stavkom 2.; (d) o dodjeli predmeta u skladu s člankom 26. stavkom 3.; (e) o preraspodjeli predmeta u skladu s člankom 26. stavkom 5. ili člankom 28. stavkom 3.; (f) o odobrenju odluke europskog tužitelja da sâm provede istragu u skladu s člankom 28. stavkom 4.

5. Nadležno stalno vijeće, djelujući putem europskog tužitelja koji nadzire istragu ili kazneni progon, može u konkretnom slučaju, u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom, davati upute delegiranom europskom tužitelju koji vodi predmet, kada je to potrebno radi učinkovitog vođenja istrage ili kaznenog progona, u interesu pravde ili kako bi se osiguralo koherentno funkcioniranje EPPO-a.

6. Stalno vijeće donosi odluke običnom većinom. Vijeće glasuje na zahtjev svakog od svojih članova. Svaki član ima jedan glas. U slučaju neodlučenog rezultata glasovanja odlučujući je glas predsjedatelja. Odluke se donose nakon vijećanja na sastancima vijeća, kada je to primjenjivo na temelju nacrta odluke koji je predložio delegirani europski tužitelj koji vodi predmet.

Sav materijal o predmetu dostupan je nadležnom stalnom vijeću na zahtjev u svrhu pripremanja odluka.

7. Stalna vijeća mogu odlučiti delegirati svoje ovlasti odlučivanja iz stavka 3. točke (a) ili točke (b) ovog članka te u potonjem slučaju samo s obzirom na pravila utvrđena u članku 39. stavku 1. točkama od (a) do (f) europskom tužitelju koji nadzire predmet, u skladu s člankom 12. stavkom 1., kada se takva delegiranja mogu valjano opravdati pozivanjem na stupanj težine kaznenog djela ili složenost postupka u pojedinačnom predmetu, u vezi s kaznenim djelom koje je prouzročilo ili bi moglo prouzročiti štetu financijskim interesima Unije u iznosu manjem od 100 000 EUR. Unutarnjim poslovnikom EPPO-a utvrđuju se smjernice s ciljem osiguravanja dosljedne primjene u okviru EPPO-a.

Stalno vijeće obavješćuje glavnog europskog tužitelja o svim odlukama o delegiranju svojih ovlasti odlučivanja. Po primitku te informacije glavni europski tužitelj može u roku od tri dana zatražiti da stalno vijeće preispita svoju odluku ako glavni europski tužitelj smatra da je to potrebno u interesu osiguravanja koherentnosti istraga i kaznenog progona EPPO-a. Ako je glavni europski tužitelj član odgovarajućeg stalnog vijeća, jedan od zamjenika glavnog europskog tužitelja koristi se pravom da zatraži navedeno preispitivanje. Nadzorni europski tužitelj izvješćuje stalno vijeće o konačnom zaključivanju predmeta, kao i o svim informacijama ili okolnostima za koje smatra da će vjerojatno zahtijevati novu procjenu mogućnosti zadržavanja delegiranja ovlasti, posebno u okolnostima iz članka 36. stavka 3.

Odluka o delegiranju ovlasti odlučivanja može se povući u svakom trenutku na zahtjev jednog od članova stalnog vijeća te se o tome odlučuje u skladu sa stavkom 6. ovog članka. Delegiranje ovlasti mora se povući kada delegirani europski tužitelj zamijeni europskog tužitelja u skladu s člankom 16. stavkom 7.

Kako bi se osigurala koherentna primjena načela delegiranja ovlasti, svako stalno vijeće na godišnjoj osnovi izvješćuje kolegij o primjeni delegiranja ovlasti.

8. Unutarnjim poslovnikom EPPO-a ovlašćuju se stalna vijeća za donošenje odluka pisanim postupkom koji će se detaljno utvrditi u unutarnjem poslovniku EPPO-a.

Sve odluke donesene i upute dane u skladu sa stavcima 3., 4., 5. i 7. bilježe se u pisanom obliku i postaju dio predmetnog spisa.

9. U vijećanjima stalnog vijeća uz stalne članove sudjeluje i europski tužitelj koji nadzire istragu ili kazneni progon u skladu s člankom 12. stavkom 1. Europski tužitelj ima pravo glasa, osim kada se radi o odlukama stalnog vijeća o delegiranju ovlasti ili povlačenju delegiranja ovlasti u skladu sa stavkom 7. ovog članka, o dodjeli i preraspodjeli u skladu s člankom 26. stavcima 3., 4. i 5. i člankom 27. stavkom 6. te o podizanju optužnice u skladu s člankom 36. stavkom 3., kada je predmet pod sudbenošću više država članica kao i u situacijama opisanima u članku 31. stavku 8.

Stalno vijeće također može, na zahtjev europskog tužitelja ili delegiranog europskog tužitelja ili na vlastitu inicijativu, pozvati druge europske tužitelje ili delegirane europske tužitelje kojih se predmet tiče da budu nazočni na njegovim sastancima bez prava glasa.

10. Predsjedatelji stalnih vijeća, u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a, obavješćuju kolegij o odlukama donesenima na temelju ovog članka, kako bi kolegiju omogućili da obavlja svoju zadaću iz članka 9. stavka 2.

Članak 11.

Glavni europski tužitelj i zamjenici glavnog europskog tužitelja

1. Glavni europski tužitelj voditelj je EPPO-a. Glavni europski tužitelj organizira rad EPPO-a, vodi njegove aktivnosti i donosi odluke u skladu s ovom Uredbom i unutarnjim poslovnikom EPPO-a.

2. Dvoje zamjenika glavnog europskog tužitelja imenuje se kako bi pomagali glavnom europskom tužitelju u obavljanju njegovih dužnosti i zamjenjivali ga kada je odsutan ili spriječen obavljati svoje dužnosti.

3. Glavni europski tužitelj zastupa EPPO u odnosu prema institucijama Unije i državama članicama Europske unije te trećim stranama. Glavni europski tužitelj svoje zadaće povezane sa zastupanjem može delegirati jednom od zamjenika glavnog europskog tužitelja ili europskom tužitelju.

Članak 12.

Europski tužitelji

1. Europski tužitelji u ime stalnog vijeća te u skladu sa svim uputama koje je ono dalo u skladu s člankom 10. stavcima 3., 4. i 5. nadziru istrage i kazneni progon za koje su odgovorni delegirani europski tužitelji koji vode predmet u svojoj državi članici podrijetla. Europski tužitelji iznose sažetke predmeta koje nadziru te, kada je to primjenljivo, prijedloge odluka koje navedeno vijeće treba donijeti na temelju nacrta odluka koje su pripremili delegirani europski tužitelji.

U unutarnjem poslovniku EPPO-a, ne dovodeći u pitanje članak 16. stavak 7., predviđa se mehanizam zamjene europskih tužitelja kada je nadzorni europski tužitelj privremeno odsutan sa svojih dužnosti ili zbog nekog drugog razloga nije dostupan za obavljanje funkcija europskih tužitelja. Europski tužitelj koji je na zamjeni može obavljati sve funkcije europskog tužitelja, osim mogućnosti da provede istragu, što je predviđeno u članku 28. stavku 4.

2. Europski tužitelj može iznimno zahtijevati, zbog razloga povezanih s radnim opterećenjem koje proizlazi iz broja istraga i kaznenih progona u državi članici podrijetla tog europskog tužitelja ili zbog osobnog sukoba interesa, da se nadzor nad istragama i kaznenim progonom u pojedinačnim predmetima koje u njegovoj državi članici podrijetla vode delegirani europski tužitelji dodijeli drugim europskim tužiteljima, podložno suglasnosti potonjih. Glavni europski tužitelj o tom zahtjevu odlučuje na temelju radnog opterećenja europskog tužitelja. U slučaju sukoba interesa koji se tiče nekog europskog tužitelja, glavni europski tužitelj odobrava taj zahtjev. U unutarnjem poslovniku EPPO-a utvrđuju se načela za tu odluku te postupak za naknadnu dodjelu dotičnih predmeta. Članak 28. stavak 4. ne primjenjuje se na istrage i kazneni progon koji se nadziru u skladu s ovim stavkom.

3. Nadzorni europski tužitelji mogu, u konkretnom slučaju i u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom te u skladu s uputama nadležnog stalnog vijeća, davati upute delegiranom europskom tužitelju koji vodi predmet kad god je to potrebno radi učinkovitog vođenja istrage ili kaznenog progona ili u interesu pravde ili kako bi se osiguralo koherentno funkcioniranje EPPO-a.

4. Ako se nacionalnim pravom države članice predviđa unutarnje preispitivanje određenih postupanja unutar strukture ureda nacionalnog tužitelja, preispitivanje takvih postupanja koja je poduzeo delegirani europski tužitelj dio je nadzornih ovlasti nadzornog europskog tužitelja u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a, ne dovodeći u pitanje ovlasti stalnog vijeća za nadzor i praćenje.

5. Europski tužitelji djeluju kao točke za vezu i kanali informiranja između stalnih vijeća i delegiranih europskih tužitelja u njihovim državama članicama podrijetla. Oni prate provedbu zadaća EPPO-a u svojim državama članicama uz blisko savjetovanje s delegiranim europskim tužiteljima. Oni u skladu s ovom Uredbom i unutarnjim poslovnikom EPPO-a osiguravaju da se sve relevantne informacije iz središnjeg ureda dostave delegiranim europskim tužiteljima i obratno.

Članak 13.

Delegirani europski tužitelji

1. Delegirani europski tužitelji u ime EPPO-a djeluju u svojim državama članicama te, uz posebne ovlasti i položaj koji su im dodijeljeni i podložno tim ovlastima i položaju, i pod uvjetima utvrđenima u ovoj Uredbi, imaju iste ovlasti kao nacionalni tužitelji u pogledu istraga, kaznenog progona i podizanja optužnica.

Delegirani europski tužitelji odgovorni su za istrage i kazneni progon koji su pokrenuli, koji su im dodijeljeni ili koji su preuzeli koristeći se pravom na preuzimanje predmeta. Delegirani europski tužitelji slijede smjernice i upute stalnog vijeća nadležnog za predmet te upute nadzornog europskog tužitelja.

Delegirani europski tužitelji također su odgovorni za podizanje optužnica, a osobito imaju ovlast za iznošenje argumenata na raspravi, sudjelovanje u prikupljanju dokaza i podnošenje dostupnih pravnih sredstava u skladu s nacionalnim pravom.

2. U svakoj državi članici postoji najmanje dvoje delegiranih europskih tužitelja. Glavni europski tužitelj nakon savjetovanja i postizanja dogovora s relevantnim tijelima u državama članicama odobrava broj delegiranih europskih tužitelja te funkcionalnu i teritorijalnu podjelu nadležnosti među delegiranim europskim tužiteljima u svakoj državi članici.

3. Delegirani europski tužitelji mogu obavljati i funkcije nacionalnog tužitelja u mjeri u kojoj ih to ne sprečava u ispunjavanju njihovih obveza na temelju ove Uredbe. O takvim funkcijama obavješćuju nadzornog europskog tužitelja. U slučaju da delegirani europski tužitelj u bilo kojem trenutku zbog obavljanja takvih funkcija nacionalnog tužitelja ne može obavljati svoje funkcije delegiranog europskog tužitelja, tada on o tome obavješćuje nadzornog europskog tužitelja, koji se savjetuje s nadležnim nacionalnim tijelima kaznenog progona kako bi se utvrdilo treba li se dati prednost funkcijama iz ove Uredbe. Europski tužitelj može predložiti stalnom vijeću da preraspodijeli predmet drugom delegiranom europskom tužitelju u istoj državi članici ili da sâm provede istragu u skladu s člankom 28. stavcima 3 i 4.







ODJELJAK 2.

Imenovanje i razrješenje dužnosti članova EPPO-A

Članak 14.

Imenovanje i razrješenje dužnosti glavnog europskog tužitelja

1. Europski parlament i Vijeće zajedničkom suglasnošću imenuju glavnog europskog tužitelja na mandat od sedam godina, koji se ne može obnavljati. Vijeće odlučuje običnom većinom.

2. Glavni europski tužitelj bira se među kandidatima: (a) koji su aktivni članovi javnog tužiteljstva ili pravosudnih tijela država članica, ili su aktivni europski tužitelji; (b) čija je neovisnost neupitna; (c) koji imaju kvalifikacije potrebne za imenovanje na najviše tužiteljske ili pravosudne dužnosti u svojim državama članicama te koji imaju odgovarajuće praktično iskustvo stečeno u nacionalnim pravnim sustavima, financijskim istragama i međunarodnoj pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima, ili su obnašali dužnost europskog tužitelja; i (d) koji imaju dostatno rukovodeće iskustvo i kvalifikacije za to radno mjesto.

3. Odabir se temelji na javnom natječaju i objavljuje se u Službenom listu Europske unije , nakon čega povjerenstvo za odabir sastavlja popis kvalificiranih kandidata koji su ušli u uži izbor koji se podnosi Europskom parlamentu i Vijeću. Povjerenstvo za odabir sastoji se od 12 osoba izabranih među bivšim članovima Suda i Revizorskog suda, bivšim nacionalnim članovima Eurojusta, članovima nacionalnih vrhovnih sudova, javnim tužiteljima na visokom položaju te renomiranim pravnicima. Jednu od tih izabranih osoba predlaže Europski parlament. Vijeće utvrđuje pravila rada povjerenstva za odabir i donosi odluku o imenovanju njegovih članova na prijedlog Komisije.

4. Ako se europskog tužitelja imenuje glavnim europskim tužiteljem, njegovo se mjesto europskog tužitelja popunjava bez odgode u skladu s postupkom utvrđenim u članku 16. stavcima 1. i 2.

5. Sud može, na zahtjev Europskog parlamenta, Vijeća ili Komisije, razriješiti dužnosti glavnog europskog tužitelja ako zaključi da on više ne može obavljati svoje dužnosti ili da je kriv za tešku povredu službene dužnosti.

6. Ako glavni europski tužitelj podnese ostavku, ako bude razriješen dužnosti ili ako odstupi sa svojeg položaja iz bilo kojeg razloga, to se radno mjesto odmah popunjava u skladu s postupkom utvrđenim u stavcima 1., 2. i 3.

Članak 15.

Imenovanje i razrješenje dužnosti zamjenikâ glavnog europskog tužitelja

1. Kolegij imenuje dvoje europskih tužitelja za obavljanje dužnosti zamjenika glavnog europskog tužitelja na obnovljivi mandat od tri godine, koji ne smije trajati dulje od trajanja njihovih mandata kao europskih tužitelja. Postupak odabira uređuje se unutarnjim poslovnikom EPPO-a. Zamjenici glavnog europskog tužitelja zadržavaju položaj europskih tužitelja.

2. Pravila i uvjeti za obnašanje funkcije zamjenika glavnog europskog tužitelja utvrđuju se u unutarnjem poslovniku EPPO-a. Ako europski tužitelj više ne može obavljati svoje dužnosti kao zamjenik glavnog europskog tužitelja, kolegij može u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a odlučiti razriješiti ga dužnosti zamjenika glavnog europskog tužitelja.

3. Ako zamjenik glavnog europskog tužitelja podnese ostavku ili bude razriješen dužnosti ili odstupi s položaja zamjenika glavnog europskog tužitelja iz bilo kojeg razloga, to se radno mjesto bez odgode popunjava u skladu s postupkom utvrđenim u stavku 1. ovog članka. Podložno pravilima iz članka 16. taj zamjenik glavnog europskog tužitelja i dalje ostaje europski tužitelj.

Članak 16.

Imenovanje i razrješenje dužnosti europskih tužitelja

1. Svaka država članica za položaj europskog tužitelja predlaže troje kandidata: (a) koji su aktivni članovi javnog tužiteljstva ili pravosudnih tijela dotične države članice; (b) čija je neovisnost neupitna; i (c) koji imaju kvalifikacije potrebne za imenovanje na visoku tužiteljsku ili pravosudnu dužnost u svojim državama članicama te koji imaju odgovarajuće praktično iskustvo stečeno u nacionalnim pravnim sustavima, financijskim istragama i međunarodnoj pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima.

2. Nakon što je primilo obrazloženo mišljenje povjerenstva za odabir iz članka 14. stavka 3., Vijeće odabire i imenuje jednog od kandidata europskim tužiteljem dotične države članice. Ako povjerenstvo za odabir smatra da kandidat ne ispunjava uvjete koji se traže za obnašanje dužnosti europskog tužitelja, mišljenje povjerenstva za odabir obvezujuće je za Vijeće.

3. Vijeće, odlučujući običnom većinom, bira i imenuje europske tužitelje na mandat od šest godina koji se ne može obnavljati. Vijeće može odlučiti produljiti mandat za najviše tri godine na kraju šestogodišnjeg razdoblja.

4. Svake tri godine provodi se djelomična zamjena jedne trećine europskih tužitelja. Vijeće, odlučujući običnom većinom, donosi prijelazna pravila za imenovanje europskih tužitelja za prvo mandatno razdoblje i tijekom njega.

5. Sud može, na zahtjev Europskog parlamenta, Vijeća ili Komisije, razriješiti dužnosti europskog tužitelja ako zaključi da on više ne može obavljati svoje dužnosti ili da je kriv za tešku povredu službene dužnosti.

6. Ako europski tužitelj podnese ostavku ili bude razriješen dužnosti ili odstupi s položaja iz bilo kojeg razloga, to se radno mjesto bez odgode popunjava u skladu s postupkom utvrđenim u stavcima 1. i 2. Ako dotični europski tužitelj obavlja i dužnost zamjenika glavnog europskog tužitelja, njega se automatski razrješuje i te druge dužnosti.

7. Nakon imenovanja svakog europskog tužitelja, kolegij jednog od delegiranih europskih tužitelja iste države članice određuje kao zamjenu za europskog tužitelja ako on ne može obavljati svoje funkcije ili ako je s tog položaja odstupio u skladu sa stavcima 5. i 6.

Ako kolegij smatra da je zamjena potrebna, osoba koju je kolegij odredio obnašat će dužnost privremenog europskog tužitelja do zamjene ili do povratka europskog tužitelja, na razdoblje od najviše tri mjeseca. Kolegij može na zahtjev produljiti to razdoblje. Mehanizmi i načini privremene zamjene odredit će se i urediti unutarnjim poslovnikom EPPO-a.

Članak 17.

Imenovanje i razrješenje dužnosti delegiranih europskih tužitelja

1. Na prijedlog glavnog europskog tužitelja kolegij imenuje delegirane europske tužitelje koje su predložile države članice. Kolegij predloženu osobu može odbiti ako ona ne ispunjava kriterije iz stavka 2. Delegirani europski tužitelji imenuju se na mandat od pet godina koji se može obnavljati.

2. Delegirani europski tužitelji su od trenutka svojeg imenovanja za delegirane europske tužitelje pa sve do razrješenja dužnosti aktivni članovi javnog tužiteljstva ili pravosudnih tijela država članica koje su ih predložile. Njihova neovisnost mora biti neupitna te moraju posjedovati potrebne kvalifikacije i relevantno praktično iskustvo stečeno u svojim nacionalnim pravnim sustavima.

3. Kolegij delegiranog europskog tužitelja razrješuje dužnosti ako smatra da on više ne ispunjava uvjete utvrđene u stavku 2. ili ako više ne može obavljati svoje dužnosti ili ako je kriv za tešku povredu službene dužnosti.

4. Ako država članica odluči razriješiti dužnosti nacionalnog tužitelja koji je imenovan delegiranim europskim tužiteljem ili protiv njega poduzeti stegovne mjere zbog razloga koji nisu povezani s njegovim odgovornostima na temelju ove Uredbe, ona o tome prije poduzimanja takvih mjera obavješćuje glavnog europskog tužitelja. Država članica ne smije delegiranog europskog tužitelja razriješiti dužnosti ili protiv njega poduzeti stegovne mjere zbog razloga koji su povezani s njegovim odgovornostima na temelju ove Uredbe bez pristanka glavnog europskog tužitelja. Ako glavni europski tužitelj ne pristane, dotična država članica može zatražiti da kolegij preispita to pitanje.

5. Ako delegirani europski tužitelj podnese ostavku, ako njegove usluge više nisu potrebne za ispunjavanje dužnosti EPPO-a ili ako je razriješen dužnosti ili ako odstupi s položaja iz bilo kojeg drugog razloga, dotična država članica o tome odmah obavješćuje glavnog europskog tužitelja i, prema potrebi, predlaže drugog tužitelja za imenovanje na mjesto novog delegiranog europskog tužitelja u skladu sa stavkom 1.

Članak 18.

Položaj upravnog direktora

1. Upravni direktor zapošljava se kao član privremenog osoblja EPPO-a u skladu s člankom 2. točkom (a) Uvjeta zaposlenja.

2. Upravnog direktora imenuje kolegij s popisa kandidata koje je predložio glavni europski tužitelj nakon otvorenog i transparentnog postupka odabira u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a. Glavni europski tužitelj zastupa EPPO za potrebe sklapanja ugovora s upravnim direktorom.

3. Mandat upravnog direktora traje četiri godine. Prije kraja tog razdoblja kolegij provodi ocjenjivanje kojim se uzima u obzir evaluacija rada upravnog direktora.

4. Kolegij, djelujući na prijedlog glavnog europskog tužitelja kojim se uzima u obzir ocjenjivanje iz stavka 3., može jednom produljiti mandat upravnog direktora za razdoblje od najviše četiri godine.

5. Upravni direktor čiji je mandat produljen ne može na kraju cjelokupnog razdoblja mandata sudjelovati u još jednom postupku odabira za isto radno mjesto.

6. Upravni direktor odgovara glavnom europskom tužitelju i kolegiju.

7. Na temelju odluke kolegija donesene dvotrećinskom većinom glasova njegovih članova te ne dovodeći u pitanje pravila primjenjiva na otkaz ugovora iz Pravilnika o osoblju i Uvjeta zaposlenja upravni direktor može biti razriješen dužnosti u EPPO-u.

Članak 19.

Odgovornosti upravnog direktora

1. EPPO-om za administrativne i proračunske svrhe upravlja upravni direktor.

2. Ne dovodeći u pitanje ovlasti kolegija ili glavnog europskog tužitelja upravni direktor neovisan je u obavljanju svojih dužnosti i ne smije tražiti ni primati upute ni od kojeg vladina tijela te ni ikojeg drugog tijela.

3. Upravni direktor pravni je zastupnik EPPO-a za administrativne i proračunske svrhe. Upravni direktor izvršava proračun EPPO-a.

4. Upravni direktor odgovoran je za izvršenje administrativnih zadaća dodijeljenih EPPO-u, a osobito za: (a) svakodnevnu administraciju EPPO-a i upravljanje osobljem; (b) provedbu odluka koje donosi glavni europski tužitelj ili kolegij; (c) izradu prijedloga godišnjeg i višegodišnjeg programskog dokumenta i njegovo podnošenje glavnom europskom tužitelju; (d) provedbu godišnjih i višegodišnjih programskih dokumenata i izvješćivanje kolegija o njihovoj provedbi; (e) izradu dijelova godišnjeg izvješća o aktivnostima EPPO-a koji se odnose na administraciju i proračun; (f) izradu akcijskog plana koji se nadovezuje na zaključke unutarnjih ili vanjskih revizorskih izvješća, evaluacija i istraga, među ostalim i onih Europskog nadzornika za zaštitu podataka i OLAF-a, te podnošenje izvješća njima i kolegiju dvaput godišnje; (g) izradu unutarnje strategije za borbu protiv prijevara za EPPO i njezino podnošenje kolegiju na odobrenje; (h) izradu prijedloga nacrta financijskih pravila koja se primjenjuju na EPPO i njegovo podnošenje glavnom europskom tužitelju; (i) izradu prijedloga nacrta izjave o procjenama prihoda i rashoda EPPO-a i njegovo podnošenje glavnom europskom tužitelju; (j) pružanje potrebne administrativne potpore za olakšavanje operativnog rada EPPO-a; (k) pružanje potpore glavnom europskom tužitelju i zamjenicima glavnog europskog tužitelja u obavljanju njihovih dužnosti.

Članak 20.

Privremeni administrativni dogovori EPPO-a

1. Na temelju privremenih proračunskih odobrenih sredstava dodijeljenih u vlastiti proračunu Komisija je odgovorna za uspostavu i početno administrativno funkcioniranje EPPO-a dok on ne stekne sposobnost za izvršavanje vlastitog proračuna. U tu svrhu Komisija može: (a) nakon savjetovanja s Vijećem odrediti dužnosnika Komisije koji djeluje kao privremeni upravni direktor i obavlja dužnosti dodijeljene upravnom direktoru, među ostalim ovlasti koje su Pravilnikom o osoblju i Uvjetima zaposlenja dodijeljene tijelu za imenovanje u pogledu administrativnog osoblja EPPO-a, u odnosu na sva radna mjesta za osoblje koja treba popuniti prije nego što upravni direktor preuzme svoje dužnosti u skladu s člankom 18.; (b) pružiti pomoć EPPO-u, osobito upućivanjem ograničenog broja dužnosnika Komisije potrebnih za obavljanje administrativnih aktivnosti EPPO-a pod odgovornošću privremenog upravnog direktora.

2. Privremeni upravni direktor može odobriti sva plaćanja pokrivena odobrenim sredstvima iz proračuna EPPO-a i može sklapati ugovore, uključujući ugovore o radu članova osoblja.

3. Nakon što kolegij preuzme svoje dužnosti u skladu s člankom 9. stavkom 1., privremeni upravni direktor izvršava svoje dužnosti u skladu s člankom 18. Privremeni upravni direktor tu funkciju prestaje izvršavati kada upravni direktor preuzme dužnost nakon što ga imenuje kolegij u skladu s člankom 18.

4. Dok kolegij ne preuzme svoje dužnosti u skladu s člankom 9. stavkom 1., Komisija izvršava svoje funkcije utvrđene u ovom članku uz savjetovanje sa skupinom stručnjaka koja se sastoji od predstavnika država članica.







ODJELJAK 3.

Unutarnji poslovnik EPPO-A

Članak 21.

Unutarnji poslovnik EPPO-a

1. Unutarnjim poslovnikom EPPO-a uređuje se organizacija njegova rada.

2. Po osnivanju EPPO-a glavni europski tužitelj bez odgode izrađuje prijedlog unutarnjeg poslovnika EPPO-a, a kolegij ga treba donijeti dvotrećinskom većinom.

3. Izmjene unutarnjeg poslovnika EPPO-a može predložiti svaki od europskih tužitelja, a donesene su ako tako odluči kolegij dvotrećinskom većinom.







POGLAVLJE IV.

NADLEŽNOST I IZVRŠAVANJE NADLEŽNOSTI EPPO-a







ODJELJAK 1.

Nadležnost EPPO-A

Članak 22.

Materijalna nadležnost EPPO-a

1. EPPO je nadležan za kaznena djela koja utječu na financijske interese Unije koja su predviđena u Direktivi (EU) 2017/1371, kako je provedena u nacionalnom pravu, bez obzira na to bi li se to kažnjivo postupanje u skladu s nacionalnim pravom moglo klasificirati kao druga vrsta kaznenog djela. U pogledu kaznenih djela iz članka 3. stavka 2. točke (d) Direktive (EU) 2017/1371, kako je provedena u nacionalnom pravu, EPPO je nadležan samo ako su radnje ili propuštanja počinjeni s namjerom, koji su definirani u toj odredbi, povezani s državnim područjem dviju ili više država članica i ako su uzrokovali ukupnu štetu od najmanje 10 milijuna EUR.

2. EPPO je nadležan i za kaznena djela u vezi sa sudjelovanjem u zločinačkoj organizaciji kako je definirano u Okvirnoj odluci Vijeća 2008/841/PUP, kako je provedena u nacionalnom pravu, ako je u središtu kriminalnih aktivnosti takve zločinačke organizacije počinjenje nekog od kaznenih djela iz stavka 1.

3. EPPO je nadležan i za svako drugo kazneno djelo koje je neodvojivo povezano s kažnjivim postupanjem obuhvaćenim stavkom 1. ovog članka. Nadležnost za takva kaznena djela može se izvršavati samo u skladu s člankom 25. stavkom 3.

4. EPPO ni u kojem slučaju nije nadležan za kaznena djela povezana s nacionalnim izravnim porezima, uključujući kaznena djela koja su s njima neodvojivo povezana. Ova Uredba ne utječe na strukturu ni na funkcioniranje porezne uprave u državama članicama.

Članak 23.

Teritorijalna i osobna nadležnost EPPO-a

EPPO je nadležan za kaznena djela iz članka 22. u sljedećim slučajevima:

(a) ako su u cijelosti ili djelomično počinjena na državnom području jedne ili više država članica;

(b) ako ih je počinio državljanin države članice, pod uvjetom da su takva kaznena djela pod sudbenošću države članice kada su počinjena izvan njezina državnog područja; ili

(c) ako ih je izvan državnih područja iz točke (a) počinila osoba koja je u trenutku počinjenja kaznenog djela podlijegala Pravilniku o osoblju ili Uvjetima zaposlenja, pod uvjetom da su takva kaznena djela pod sudbenošću neke države članice kada su počinjena izvan njezina državnog područja.







ODJELJAK 2.

Izvršavanje nadležnosti EPPO-A

Članak 24.

Izvješćivanje, evidentiranje i provjera informacija

1. Institucije, tijela, uredi i agencije Unije te tijela država članica nadležna u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom bez nepotrebne odgode izvješćuju EPPO o svakom kažnjivom postupanju u pogledu kojeg bi EPPO mogao izvršavati svoju nadležnost u skladu s člankom 22. te člankom 25. stavcima 2. i 3.

2. Ako pravosudno tijelo ili tijelo kaznenog progona države članice pokrene istragu o kaznenom djelu u pogledu kojega bi EPPO mogao izvršiti svoju nadležnost u skladu s člankom 22. te člankom 25. stavcima 2. i 3. ili ako nadležno pravosudno tijelo ili tijelo kaznenog progona države članice u bilo kojem trenutku nakon pokretanja istrage stekne dojam da se istraga odnosi na takvo kazneno djelo, to tijelo bez nepotrebne odgode obavješćuje EPPO kako bi on mogao odlučiti hoće li ostvariti svoje pravo na preuzimanje predmeta u skladu s člankom 27.

3. Ako pravosudno tijelo ili tijelo kaznenog progona države članice pokrene istragu o kaznenom djelu kako je definirano u članku 22. i smatra da EPPO u skladu s člankom 25. stavkom 3. ne bi mogao izvršavati svoju nadležnost, ono o tome obavješćuje EPPO.

4. Izvješće sadržava barem opis činjenica, među ostalim procjenu prouzročene štete ili štete koja bi mogla biti prouzročena, moguću pravnu kvalifikaciju te sve dostupne informacije o potencijalnim žrtvama, osumnjičenicima i drugim uključenim osobama.

5. EPPO se također obavješćuje u skladu sa stavcima 1. i 2.ovog članka o slučajevima u kojima se ne može procijeniti jesu li ispunjeni kriteriji iz članka 25. stavka 2.

6. Informacije koje se dostavljaju EPPO-u evidentiraju se i provjeravaju u skladu s unutarnjim poslovnikom EPPO-a. Provjerom se procjenjuje ima li, na temelju informacija dostavljenih u skladu sa stavcima 1. i 2., razlogâ za pokretanje istrage ili za ostvarivanje prava na preuzimanje predmeta.

7. Ako EPPO nakon provjere odluči da ne postoje razlozi za pokretanje istrage u skladu s člankom 26. ni za ostvarivanje prava na preuzimanje predmeta u skladu s člankom 27., obrazloženje njegove odluke bilježi se u sustavu vođenja predmeta.

EPPO u skladu sa stavkom 1. ili stavkom 2. obavješćuje tijelo koje je izvijestilo o kažnjivom postupanju kao i žrtve kaznenog djela te, ako je tako predviđeno nacionalnim pravom, druge osobe koje su izvijestile o kažnjivom postupanju.

8. Ako sazna za moguće počinjenje kaznenog djela koje je izvan njegove nadležnosti, EPPO bez nepotrebne odgode o tome obavješćuje nadležna nacionalna tijela te im prosljeđuje sve relevantne dokaze.

9. EPPO u specifičnim slučajevima može zatražiti dodatne relevantne informacije koje su dostupne institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije te tijelima država članica. Tražene informacije mogu se odnositi i na povrede koje su prouzročile štetu financijskim interesima Unije, osim onih koje su u nadležnosti EPPO-a u skladu s člankom 25. stavkom 2.

10. EPPO može zatražiti druge informacije kako bi se kolegiju omogućilo da u skladu s člankom 9. stavkom 2. izda opće smjernice o tumačenju obveze informiranja EPPO-a o predmetima obuhvaćenima člankom 25. stavkom 2.

Članak 25.

Izvršavanje nadležnosti EPPO-a

1. EPPO izvršava svoju nadležnost pokretanjem istrage u skladu s člankom 26. ili odlukom o korištenju pravom na preuzimanje predmeta u skladu s člankom 27. Ako se EPPO odluči za izvršavanje svoje nadležnosti, nadležna nacionalna tijela ne izvršavaju svoju nadležnost u pogledu istog kažnjivog postupanja.

2. Ako je kaznenim djelom obuhvaćenim člankom 22. prouzročena ili bi mogla biti prouzročena šteta financijskim interesima Unije u iznosu manjem od 10 000 EUR, EPPO može svoju nadležnost izvršiti samo ako: (a) predmet ima posljedice na razini Unije zbog kojih je potrebno da EPPO provede istragu; ili (b) postoje razlozi za sumnju da su kazneno djelo počinili dužnosnici ili drugi službenici Unije ili članovi institucija Unije.

EPPO se prema potrebi savjetuje s nadležnim nacionalnim tijelima ili tijelima Unije kako bi utvrdio jesu li ispunjeni kriteriji utvrđeni u prvom podstavku točkama (a) i (b).

3. EPPO se uzdržava od izvršavanja svoje nadležnosti u pogledu svih kaznenih djela obuhvaćenih člankom 22. te, nakon savjetovanja s nadležnim nacionalnim tijelima, predmet bez nepotrebne odgode upućuje tim tijelima u skladu s člankom 34. ako: (a) je najviša sankcija predviđena nacionalnim pravom za kazneno djelo obuhvaćeno člankom 22. stavkom 1. jednaka najvišoj sankciji za neodvojivo povezano kazneno djelo kako je navedeno u članku 22. stavku 3. ili blaža od nje, osim ako se tim potonjim kaznenim djelom doprinijelo počinjenju kaznenog djela obuhvaćenog člankom 22. stavkom 1.; ili (b) postoji razlog za pretpostavku da šteta koja je kaznenim djelom, kako je navedeno u članku 22., prouzročena ili bi mogla biti prouzročena financijskim interesima Unije nije veća od štete koja je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena drugoj žrtvi.

Točka (b) prvog podstavka ovog stavka ne primjenjuje se na kaznena djela iz članka 3. stavka 2. točaka (a), (b) i (d) Direktive (EU) 2017/1371, kako je provedena u nacionalnom pravu.

4. EPPO može, uz suglasnost nadležnih nacionalnih tijela, izvršavati svoju nadležnost za kaznena djela iz članka 22., u predmetima koji bi inače bili isključeni zbog primjene stavka 3. točke (b) ovog članka, ako se pokaže da je EPPO u boljem položaju za provedbu istrage ili kaznenog progona.

5. EPPO bez nepotrebne odgode obavješćuje nadležna nacionalna tijela o svakoj odluci o izvršavanju svoje nadležnosti ili uzdržavanju od njezina izvršavanja.

6. U slučaju neslaganja između EPPO-a i nacionalnih tijela kaznenog progona u pogledu toga je li kažnjivo postupanje obuhvaćeno člankom 22. stavkom 2. ili stavkom 3. ili člankom 25. stavkom 2. ili stavkom 3., o tome tko treba biti nadležan za istragu u tom predmetu odlučuju nacionalna tijela nadležna za odlučivanje o dodjeli nadležnosti u vezi s kaznenim progonom na nacionalnoj razini. Države članice određuju nacionalno tijelo koje će odlučivati o dodjeli nadležnosti.







POGLAVLJE V.

POSTUPOVNA PRAVILA O ISTRAŽNOM POSTUPKU, ISTRAŽNIM MJERAMA, KAZNENOM PROGONU I ALTERNATIVAMA KAZNENOM PROGONU







ODJELJAK 1.

Pravila o istragama

Članak 26.

Pokretanje istraga i dodjela nadležnosti u okviru EPPO-a

1. Ako u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom postoje opravdani razlozi za vjerovanje da je počinjenje kaznenog djela iz nadležnosti EPPO-a u tijeku ili da je ono već počinjeno, delegirani europski tužitelj u državi članici pod čijom je sudbenošću u skladu s njezinim nacionalnim pravom to kazneno djelo pokreće istragu ne dovodeći u pitanje pravila utvrđena u članku 25. stavcima 2. i 3. i to bilježi u sustavu vođenja predmeta.

2. Ako EPPO nakon provjere u skladu s člankom 24. stavkom 6. odluči pokrenuti istragu, o tome bez nepotrebne odgode obavješćuje tijelo koje je izvijestilo o kažnjivom postupanju u skladu s člankom 24. stavkom 1. ili stavkom 2.

3. Ako delegirani europski tužitelj nije pokrenuo istragu, stalno vijeće kojem je predmet dodijeljen daje uputu delegiranom europskom tužitelju da, pod uvjetima navedenima u stavku 1., pokrene istragu.

4. Predmet u pravilu pokreće i vodi delegirani europski tužitelj iz države članice u kojoj se nalazi središte kriminalne aktivnosti ili, ako je počinjeno nekoliko povezanih kaznenih djela iz nadležnosti EPPO-a, iz države članice u kojoj je počinjena većina kaznenih djela. Delegirani europski tužitelj iz neke druge države članice pod čijom je sudbenošću predmet može pokrenuti istragu ili dobiti uputu nadležnog stalnog vijeća da je pokrene samo ako je odstupanje od pravila navedenog u prethodnoj rečenici propisno opravdano, uzimajući u obzir sljedeće kriterije prema redoslijedu prvenstva: (a) mjesto u kojem osumnjičenik ili okrivljenik ima uobičajeno boravište; (b) državljanstvo osumnjičenika ili okrivljenika; (c) mjesto na kojem je nastala glavna financijska šteta.

5. Do donošenja odluke o kaznenom progonu u skladu s člankom 36. nadležno stalno vijeće u predmetu koji pripada pod sudbenost više država članica te nakon savjetovanja s dotičnim europskim tužiteljima i/ili delegiranim europskim tužiteljima može odlučiti: (a) preraspodijeliti predmet delegiranom europskom tužitelju u drugoj državi članici; (b) spojiti ili razdvojiti predmete i za svaki predmet izabrati delegiranog europskog tužitelja koji će ga voditi,

ako su takve odluke u općem interesu pravde i u skladu s kriterijima za izbor delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet u skladu sa stavkom 4. ovog članka.

6. Uvijek kada stalno vijeće donosi odluku o preraspodjeli, spajanju ili razdvajanju predmeta, ono primjereno uzima u obzir trenutačno stanje istraga.

7. EPPO bez nepotrebne odgode obavješćuje nadležna nacionalna tijela o svakoj odluci o pokretanju istrage.

Članak 27.

Pravo na preuzimanje predmeta (Right of evocation)

1. Po primitku svih relevantnih informacija u skladu s člankom 24. stavkom 2. EPPO odluku o tome hoće li ostvariti svoje pravo na preuzimanje predmeta donosi što je prije moguće, a najkasnije pet dana nakon primitka informacija koje su dostavila nacionalna tijela, te o toj odluci obavješćuje nacionalna tijela. Glavni europski tužitelj može u konkretnom slučaju donijeti obrazloženu odluku o produljenju roka za najviše pet dana te o tome obavješćuje nacionalna tijela.

2. Tijekom razdobljâ iz stavka 1. nacionalna tijela uzdržavaju se od donošenja svih odluka na temelju nacionalnog prava čija bi posljedica moglo biti sprečavanje EPPO-a u ostvarivanju svojega prava na preuzimanje predmeta.

Nacionalna tijela poduzimaju sve hitne mjere koje su potrebne na temelju nacionalnog prava kako bi osigurala djelotvornu istragu i djelotvoran kazneni progon.

3. Ako EPPO za činjenicu da su istragu o kaznenom djelu za koje bi mogao biti nadležan već pokrenula nadležna tijela države članice ne dozna na temelju informacija iz članka 24. stavka 2., nego na neki drugi način, on o tome bez odgode obavješćuje ta tijela. Nakon što je propisno obaviješten u skladu s člankom 24. stavkom 2., EPPO odlučuje o tome hoće li ostvariti svoje pravo na preuzimanje predmeta. Odluku donosi u rokovima određenima u stavku 1. ovog članka.

4. EPPO se prema potrebi savjetuje s nadležnim tijelima dotične države članice prije donošenja odluke o tome hoće li ostvariti svoje pravo na preuzimanje predmeta.

5. Ako EPPO ostvaruje svoje pravo na preuzimanje predmeta, nadležna tijela država članica prenose spis EPPO-u i ne provode daljnje istražne radnje u pogledu istog kaznenog djela.

6. Pravo na preuzimanje predmeta utvrđeno u ovom članku može ostvarivati delegirani europski tužitelj iz svake države članice čija su nadležna tijela pokrenula istragu u pogledu kaznenog djela obuhvaćenog člancima 22. i 23.

Ako delegirani europski tužitelj koji je dobio informacije u skladu s člankom 24. stavkom 2. razmatra mogućnost da ne ostvari pravo na preuzimanje predmeta, o tome obavješćuje nadležno stalno vijeće posredstvom europskog tužitelja iz svoje države članice s ciljem omogućivanja stalnom vijeću da donese odluku u skladu s člankom 10. stavkom 4.

7. Ako se EPPO uzdrži od izvršavanja svoje nadležnosti, o tome bez nepotrebne odgode obavješćuje nadležna nacionalna tijela. Nadležna nacionalna tijela u bilo kojem trenutku tijekom postupka obavješćuju EPPO o svakoj novoj činjenici koja bi EPPO mogla potaknuti na ponovno razmatranje njegove odluke o neizvršavanju nadležnosti.

EPPO može ostvariti svoje pravo na preuzimanje predmeta nakon primitka takvih informacija, pod uvjetom da nacionalna istraga još nije dovršena te da optužnica još nije podnesena sudu. Odluka se donosi u roku određenom u stavku 1.

8. Ako kolegij u pogledu kaznenih djela kojima je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena šteta financijskim interesima Unije u iznosu manjem od 100 000 EUR smatra da s obzirom na težinu kaznenog djela ili složenost postupka u pojedinačnom slučaju nema potrebe za provedbom istrage ili kaznenog progona na razini Unije, u skladu s člankom 9. stavkom 2. izdaje opće smjernice kojima se delegiranim europskim tužiteljima omogućuje da neovisno i bez nepotrebne odgode odluče da neće preuzeti predmet.

U smjernicama se uz sve potrebne detalje posebno navode okolnosti pod kojima se one primjenjuju, određivanjem jasnih kriterija te posebno uzimajući u obzir prirodu kaznenog djela, hitnost situacije i obvezu nadležnih nacionalnih tijela da poduzmu sve potrebne mjere kako bi se potpuno nadoknadila šteta prouzročena financijskim interesima Unije.

9. Kako bi se osigurala koherentna primjena smjernica, delegirani europski tužitelj obavješćuje nadležno stalno vijeće o svakoj odluci donesenoj u skladu sa stavkom 8., a svako stalno vijeće jedanput godišnje izvješćuje kolegij o primjeni smjernica.

Članak 28.

Provođenje istrage

1. Delegirani europski tužitelj koji vodi predmet može u skladu s ovom Uredbom i nacionalnim pravom sâm poduzeti istražne i druge mjere ili dati upute nadležnim tijelima u svojoj državi članici da ih poduzmu. Ta tijela u skladu s nacionalnim pravom osiguravaju izvršavanje svih uputa i poduzimaju mjere koje su im dodijeljene. Delegirani europski tužitelj koji vodi predmet putem sustava vođenja predmeta izvješćuje nadležnog europskog tužitelja i stalno vijeće o svim važnim događajima u predmetu, u skladu s pravilima utvrđenima u unutarnjem poslovniku EPPO-a.

2. U svakom trenutku tijekom istraga koje vodi EPPO nadležna nacionalna tijela poduzimaju hitne mjere u skladu s nacionalnim pravom potrebne za osiguravanje djelotvornih istraga, čak i ako ne postupaju izričito prema uputi delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet. Nacionalna tijela bez nepotrebne odgode obavješćuju delegiranog europskog tužitelja o hitnim mjerama koje su poduzela.

3. Nadležno stalno vijeće može na prijedlog nadzornog europskog tužitelja odlučiti preraspodijeliti predmet drugom delegiranom europskom tužitelju u istoj državi članici ako delegirani europski tužitelj koji vodi predmet: (a) ne može provesti istragu ili kazneni progon; ili (b) ne slijedi upute nadležnog stalnog vijeća ili europskog tužitelja.

4. U iznimnim slučajevima, nakon ishođenja odobrenja nadležnog stalnog vijeća, nadzorni europski tužitelj može donijeti obrazloženu odluku o tome da sâm provede istragu, osobno poduzimajući istražne i druge mjere ili dajući upute za njihovo poduzimanje nadležnim tijelima u njegovoj državi članici ako se to čini neophodnim u interesu učinkovitosti istrage ili kaznenog progona zbog jednog ili više sljedećih kriterija: (a) težine kaznenog djela, posebno s obzirom na njegove moguće posljedice na razini Unije; (b) kada se istraga odnosi na dužnosnike ili druge službenike Unije ili članove institucija Unije; (c) u slučaju nefunkcioniranja mehanizma preraspodjele predviđenog u stavku 3.

U takvim iznimnim okolnostima države članice osiguravaju da europski tužitelj ima pravo naložiti ili zatražiti istražne mjere i druge mjere te da ima sve ovlasti, odgovornosti i obveze delegiranog europskog tužitelja u skladu s ovom Uredbom i nacionalnim pravom.

Nadležna nacionalna tijela i delegirani europski tužitelji kojih se predmet tiče obavješćuju se bez nepotrebne odgode o odluci koja je donesena u skladu s ovim stavkom.

Članak 29.

Ukidanje povlastica ili imuniteta

1. Ako su istragama EPPO-a obuhvaćene osobe koje su zaštićene povlasticom ili imunitetom u skladu s nacionalnim pravom te takva povlastica ili takav imunitet predstavlja prepreku za provedbu određene istrage, glavni europski tužitelj podnosi obrazložen pisani zahtjev za njihovo ukidanje u skladu s postupcima predviđenima tim nacionalnim pravom.

2. Ako su istragama EPPO-a obuhvaćene osobe zaštićene povlasticama ili imunitetima u skladu s pravom Unije, posebno Protokolom o povlasticama i imunitetima Europske unije, te ako takva povlastica ili takav imunitet predstavlja prepreku za provedbu određene istrage, glavni europski tužitelj podnosi obrazložen pisani zahtjev za njihovo ukidanje u skladu s postupcima predviđenima pravom Unije.







ODJELJAK 2.

Pravila o istražnim mjerama i drugim mjerama

Članak 30.

Istražne mjere i druge mjere

1. Države članice osiguravaju da delegirani europski tužitelji, barem u predmetima u kojima je za kazneno djelo koje je predmet istrage zapriječena najviša sankcija od najmanje četiri godine zatvora, imaju pravo naložiti ili zatražiti sljedeće istražne mjere: (a) pretragu prostorija, zemljišta, prijevoznih sredstava, privatnog stana, odjeće i sve ostale osobne imovine ili računalnih sustava te poduzimanje svih mjera osiguranja potrebnih kako bi se sačuvao njihov integritet te izbjegli gubitak ili kontaminacija dokaza; (b) ishođenje predaje svih relevantnih predmeta ili dokumenata u izvornom obliku ili u nekom drugom navedenom obliku; (c) ishođenje predaje pohranjenih računalnih podataka, šifriranih ili dešifriranih, u izvornom obliku ili u nekom drugom navedenom obliku, uključujući podatke o bankovnim računima i podatke o prometu, uz iznimku podataka koji su posebno zadržani u skladu s nacionalnim pravom na temelju članka 15. stavka 1. druge rečenice Direktive 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ( 2 ); (d) zamrzavanje sredstava ili imovinske koristi ostvarene kaznenim djelima, među ostalim imovine, za koje se očekuje da će ih sud pred kojim se vodi postupak oduzeti te ako postoji razlog za vjerovanje da će vlasnik, imatelj ili upravitelj tih sredstava ili imovinske koristi pokušati onemogućiti izvršavanje presude kojom se nalaže oduzimanje; (e) presretanje dolazne i odlazne elektroničke komunikacije osumnjičenika ili okrivljenika na svakom elektroničkom komunikacijskom sredstvu kojim se osumnjičenik ili okrivljenik koristi; (f) praćenje predmeta tehničkim sredstvima, među ostalim kontroliranim isporukama robe.

2. Ne dovodeći u pitanje članak 29., istražne mjere navedene u stavku 1. ovog članka mogu podlijegati uvjetima u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom ako su u tom nacionalnom pravu sadržana posebna ograničenja koja se primjenjuju u odnosu na određene kategorije osoba ili profesionalaca koji su pravno obvezani obvezom čuvanja povjerljivosti.

3. Istražne mjere navedene u stavku 1. točkama (c), (e) i (f) ovog članka mogu podlijegati daljnjim uvjetima, uključujući ograničenja, predviđenima u primjenjivom nacionalnom pravu. Države članice mogu posebice ograničiti primjenu stavka 1. točaka (e) i (f) ovog članka na određena teška kaznena djela. Država članica koja namjerava upotrijebiti takvo ograničenje obavješćuje EPPO o relevantnom popisu određenih teških kaznenih djela u skladu s člankom 117.

4. Delegirani europski tužitelji uz mjere iz stavka 1. imaju pravo zatražiti ili naložiti sve ostale mjere u svojoj državi članici koje su javnim tužiteljima na raspolaganju u skladu s nacionalnim pravom u sličnim nacionalnim predmetima.

5. Delegirani europski tužitelji mogu naložiti mjere iz stavaka 1. i 4. samo ako postoje opravdani razlozi za vjerovanje da bi se određenom mjerom o kojoj je riječ mogli pribaviti za istragu korisne informacije ili za istragu korisni dokazi te ako manje intruzivna mjera kojom bi se mogao ostvariti isti cilj nije dostupna. Postupci i načini za poduzimanje mjera uređeni su primjenjivim nacionalnim pravom.

Članak 31.

Prekogranične istrage

1. Delegirani europski tužitelji blisko surađuju te pomažu jedni drugima i redovito se savjetuju u prekograničnim predmetima. Ako se mjera treba poduzeti u državi članici koja nije država članica delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet, taj delegirani europski tužitelj odlučuje o donošenju potrebne mjere i dodjeljuje je delegiranom europskom tužitelju koji se nalazi u državi članici u kojoj se ta mjera treba provesti.

2. Delegirani europski tužitelj koji vodi predmet može dodijeliti svaku mjeru koja mu je na raspolaganju u skladu s člankom 30. Obrazloženje i donošenje takvih mjera uređeni su pravom države članice delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet. Ako delegirani europski tužitelj koji vodi predmet dodijeli istražnu mjeru jednom delegiranom europskom tužitelju ili više njih iz druge države članice, o tome istodobno obavješćuje svojeg nadzornog europskog tužitelja.

3. Ako je prema pravu države članice pomoćnog delegiranog europskog tužitelja za mjeru potrebno sudsko odobrenje, pomoćni delegirani europski tužitelj takvo odobrenje dužan je pribaviti u skladu s pravom te države članice.

Ako se za dodijeljenu mjeru odbije izdati sudsko odobrenje, delegirani europski tužitelj koji vodi predmet povlači dodjelu mjere.

Međutim, ako prema pravu države članice pomoćnog delegiranog europskog tužitelja takvo sudsko odobrenje nije potrebno, ali je potrebno prema pravu države članice delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet, delegirani europski tužitelj koji vodi predmet dužan je pribaviti odobrenje i podnijeti ga zajedno s dodjelom mjere.

4. Pomoćni delegirani europski tužitelj poduzima dodijeljenu mjeru ili daje uputu nadležnom nacionalnom tijelu da je poduzme.

5. Ako pomoćni delegirani europski tužitelj smatra: (a) da je dodjela mjere nepotpuna ili sadržava očitu relevantnu pogrešku; (b) da se mjera iz opravdanih i objektivnih razloga ne može poduzeti u roku određenom pri dodjeli; (c) da bi se alternativnom, ali manje intruzivnom mjerom postigli isti rezultati kao i dodijeljenom mjerom; ili (d) da prema pravu njegove države članice dodijeljena mjera ne postoji ili da ne bi bila dostupna u sličnom domaćem predmetu,

pomoćni delegirani europski tužitelj obavješćuje svojeg nadzornog europskog tužitelja i savjetuje se s delegiranim europskim tužiteljem koji vodi predmet radi bilateralnog rješavanja pitanja.

6. Ako dodijeljena mjera ne postoji u isključivo domaćoj situaciji, ali bi bila dostupna u prekograničnoj situaciji obuhvaćenoj pravnim instrumentima o uzajamnom priznavanju ili prekograničnoj suradnji, dotični delegirani europski tužitelji mogu, u dogovoru s dotičnim nadzornim europskim tužiteljima, primijeniti takve instrumente.

7. Ako delegirani europski tužitelji ne mogu riješiti pitanje u roku od sedam radnih dana, a dodjela mjere se održi, pitanje se upućuje nadležnom stalnom vijeću. Isto vrijedi i u slučaju kada dodijeljena mjera nije poduzeta u roku određenom pri dodjeli ili u razumnom roku.

8. Nadležno stalno vijeće u potrebnoj mjeri saslušava delegirane europske tužitelje kojih se predmet tiče i potom, bez nepotrebne odgode, u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom te ovom Uredbom odlučuje o tome hoće li pomoćni delegirani europski tužitelj poduzeti dodijeljenu potrebnu mjeru ili zamjensku mjeru i do kada će to učiniti te o toj odluci posredstvom nadležnog europskog tužitelja obavješćuje navedene delegirane europske tužitelje.

Članak 32.

Izvršavanje dodijeljenih mjera

Dodijeljene mjere provode se u skladu s ovom Uredbom i pravom države članice pomoćnog delegiranog europskog tužitelja. Formalnosti i postupci koje je izričito naveo delegirani europski tužitelj koji vodi predmet poštuju se, osim ako su takve formalnosti i takvi postupci protivni temeljnim načelima prava države članice pomoćnog delegiranog europskog tužitelja.

Članak 33.

Uhićenje prije suđenja i prekogranična predaja

1. Delegirani europski tužitelj koji vodi predmet može naložiti ili zatražiti uhićenje osumnjičenika ili okrivljenika ili njegovo stavljanje u istražni pritvor u skladu s nacionalnim pravom primjenjivim u sličnim domaćim predmetima.

2. Kada je potrebno uhititi i predati osobu koja nije u državi članici u kojoj se nalazi delegirani europski tužitelj koji vodi predmet, potonji izdaje europski uhidbeni nalog ili zahtijeva njegovo izdavanje od nadležnog tijela te države članice u skladu s Okvirnom odlukom Vijeća 2002/584/PUP ( 3 ).







ODJELJAK 3.

Pravila o kaznenom progonu

Članak 34.

Upućivanja i prijenosi postupka na nacionalna tijela

1. Ako se tijekom istrage koju vodi EPPO pokaže da činjenice koje su predmetom istrage nisu kazneno djelo za koje je on nadležan u skladu s člancima 22. i 23., nadležno stalno vijeće odlučuje uputiti predmet nadležnim nacionalnim tijelima bez nepotrebne odgode.

2. Ako se tijekom istrage koju vodi EPPO pokaže da više nisu ispunjeni posebni uvjeti za izvršavanje njegove nadležnosti navedeni u članku 25. stavcima 2. i 3., nadležno stalno vijeće odlučuje uputiti predmet nadležnim nacionalnim tijelima bez nepotrebne odgode i prije pokretanja kaznenog progona pred nacionalnim sudovima.

3. Ako kolegij u pogledu kaznenih djela koja su prouzročila ili bi mogla prouzročiti štetu financijskim interesima Unije u iznosu manjem od 100 000 EUR smatra da, s obzirom na težinu kaznenog djela ili složenost postupka u pojedinačnom slučaju, nema potrebe za provedbom istrage ili kaznenog progona u nekom predmetu na razini Unije i da bi to bilo u interesu učinkovitosti istrage ili kaznenog progona, u skladu s člankom 9. stavkom 2. izdaje opće smjernice kojima se stalnim vijećima omogućuje da upute predmet nadležnim nacionalnim tijelima.

Takvim se smjernicama stalnim vijećima također omogućuje da predmet upute nadležnim nacionalnim tijelima u slučaju kada EPPO izvršava svoju nadležnost u vezi s kaznenim djelima iz članka 3. stavka 2. točaka (a) i (b) Direktive (EU) 2017/1371 i u slučaju kada šteta koja je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena financijskim interesima Unije nije veća od štete koja je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena drugoj žrtvi.

Kako bi se osigurala koherentna primjena smjernica, svako stalno vijeće jednom godišnje izvješćuje kolegij o primjeni smjernica.

Takvim upućivanjima obuhvaćena su i sva neodvojivo povezana kaznena djela iz nadležnosti EPPO-a kako je navedeno u članku 22. stavku 3.

4. Stalno vijeće glavnom europskom tužitelju dostavlja svaku odluku o upućivanju predmeta nacionalnim tijelima na temelju stavka 3. U roku od tri dana od primitka te informacije glavni europski tužitelj može zatražiti da stalno vijeće preispita svoju odluku ako glavni europski tužitelj smatra da je to potrebno u interesu osiguravanja koherentnosti EPPO-ove politike upućivanja. Ako je glavni europski tužitelj član odgovarajućeg stalnog vijeća, jedan od zamjenika glavnog europskog tužitelja koristi se pravom da zatraži navedeno preispitivanje.

5. Ako nadležna nacionalna tijela ne prihvate preuzeti predmet u skladu sa stavcima 2. i 3. u roku od najviše 30 dana, EPPO je i dalje nadležan za provedbu kaznenog progona ili odbacivanje predmeta u skladu s pravilima utvrđenima u ovoj Uredbi.

6. Ako EPPO razmatra odbacivanje predmeta u skladu s člankom 39. stavkom 3. i ako nacionalno tijelo to zahtijeva, stalno vijeće bez odgode upućuje predmet tome tijelu.

7. Ako nacionalno tijelo odluči pokrenuti istragu nakon upućivanja u skladu sa stavkom 1., stavkom 2. ili stavkom 3. ovoga članka i člankom 25. stavkom 3., EPPO prenosi spis tom nacionalnom tijelu, ne poduzima daljnje istražne mjere ili mjere kaznenog progona te zatvara predmet.

8. Ako se spis prenese u skladu sa stavkom 1., stavkom 2. ili stavkom 3. ovog članka i člankom 25. stavkom 3., EPPO o prijenosu obavješćuje relevantne institucije, tijela, urede i agencije Unije te, ako je to potrebno u skladu s nacionalnim pravom, osumnjičenike ili okrivljenike i žrtve kaznenog djela.

Članak 35.

Okončanje istrage

1. Kada delegirani europski tužitelj koji vodi predmet istragu smatra dovršenom, podnosi izvješće nadzornom europskom tužitelju koje sadržava sažetak predmeta i nacrt odluke o mogućem kaznenom progonu pred nacionalnim sudom ili o razmatranju mogućnosti upućivanja predmeta, odbacivanja predmeta ili provedbe pojednostavljenog postupka kaznenog progona u skladu s člankom 34., člankom 39. ili člankom 40. Nadzorni europski tužitelj te dokumente prosljeđuje nadležnom stalnom vijeću uz svoju procjenu ako smatra da je ona potrebna. Ako stalno vijeće u skladu s člankom 10. stavkom 3. donese odluku kako ju je predložio delegirani europski tužitelj, on nastavlja postupati u predmetu u skladu s time.

2. Ako stalno vijeće na temelju primljenih izvješća razmatra odbijanje odluke kako ju je predložio delegirani europski tužitelj, ono, ako je to potrebno, sâmo preispituje spis predmeta prije donošenja konačne odluke ili davanja daljnjih uputa delegiranom europskom tužitelju.

3. Kada je to primjenjivo, izvješće delegiranog europskog tužitelja također sadržava dostatno obrazloženje za podizanje optužnice, bilo pred sudom države članice u kojoj se on nalazi ili, u skladu s člankom 26. stavkom 4., pred sudom druge države članice pod čijom je sudbenošću taj predmet.

Članak 36.

Kazneni progon pred nacionalnim sudovima

1. Kada delegirani europski tužitelj podnese nacrt odluke kojim predlaže podizanje optužnice, stalno vijeće u skladu s postupcima utvrđenima u članku 35. odlučuje o tom nacrtu u roku od 21 dana. Stalno vijeće ne može odlučiti odbaciti predmet ako se nacrtom odluke predlaže podizanje optužnice.

2. Ako stalno vijeće ne donese odluku u roku od 21 dana, smatra se da je prihvaćena odluka koju je predložio delegirani europski tužitelj.

3. Ako je predmet pod sudbenošću više država članica, stalno vijeće u načelu odlučuje podići optužnicu u tom predmetu u državi članici delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet. Međutim, uzimajući u obzir izvješće predviđeno u skladu s člankom 35. stavkom 1., stalno vijeće može odlučiti podići optužnicu u predmetu u drugoj državi članici ako postoje dovoljno opravdani razlozi da to učini, uzimajući u obzir kriterije utvrđene u članku 26. stavcima 4. i 5. te u skladu s time dati upute delegiranom europskom tužitelju te države članice.

4. Prije odlučivanja o podizanju optužnice nadležno stalno vijeće može na prijedlog delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet donijeti odluku o spajanju više predmeta kada su istrage vodili različiti delegirani europski tužitelji protiv iste(-ih) osobe(-a) s ciljem provedbe kaznenog progona u tim predmetima pred sudovima samo jedne države članice pod čijom je sudbenošću, u skladu s njezinim pravom, svaki od tih predmeta.

5. Nakon donošenja odluke o državi članici u kojoj će se podići optužnica, na temelju nacionalnog prava određuje se nadležni nacionalni sud u toj državi članici.

6. Ako je to potrebno u svrhe povrata, administrativnog daljnjeg postupanja ili praćenja, središnji ured obavješćuje nadležna nacionalna tijela, zainteresirane osobe i mjerodavne institucije, tijela, urede i agencije Unije o odluci o kaznenom progonu.

7. Ako tužiteljstvo nakon sudske presude mora odlučiti o tome hoće li podnijeti žalbu, delegirani europski tužitelj podnosi nadležnom stalnom vijeću izvješće s nacrtom odluke i čeka njegove upute. Ako te upute nije moguće dočekati u roku koji je određen nacionalnim pravom, delegirani europski tužitelj ima pravo podnijeti žalbu bez prethodnih uputa stalnog vijeća i potom bez odgode podnosi izvješće stalnom vijeću. Stalno vijeće zatim daje uputu delegiranom europskom tužitelju da nastavi sa žalbom ili da je povuče. Isti se postupak primjenjuje ako tijekom sudskog postupka i u skladu s mjerodavnim nacionalnim pravom delegirani europski tužitelj koji vodi predmet zauzme stajalište koje bi dovelo do odbacivanja predmeta.

Članak 37.

Dokazi

1. Dokazi koje su tužitelji EPPO-a ili tuženik predložili sudu ne smiju biti odbačeni kao nedopušteni samo zbog toga što su ti dokazi prikupljeni u drugoj državi članici ili u skladu s pravom druge države članice.

2. Ovom Uredbom ne utječe se na ovlast suda pred kojim se vodi postupak da slobodno ocjenjuje dokaze koje su predložili tuženik ili tužitelji EPPO-a.

Članak 38.

Raspolaganje oduzetom imovinom

Kada u skladu s uvjetima i postupcima utvrđenima nacionalnim pravom, među ostalim nacionalnim pravom kojim se prenosi Direktiva 2014/42/EU Europskog parlamenta i Vijeća ( 4 ), nadležni nacionalni sud donese konačnu odluku o oduzimanju svake imovine povezane s kaznenim djelom iz nadležnosti EPPO-a ili imovinske koristi ostvarene takvim kaznenim djelom, tom imovinom ili imovinskom koristi raspolaže se u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom. Tim raspolaganjem ne utječe se negativno na prava Unije ili drugih žrtava na naknadu za štetu koju su pretrpjeli.







ODJELJAK 4.

Pravila o alternativama kaznenom progonu

Članak 39.

Odbacivanje predmeta

1. Stalno vijeće na temelju izvješća koje podnosi delegirani europski tužitelj koji vodi predmet u skladu s člankom 35. stavkom 1. odlučuje odbaciti predmet protiv neke osobe kada je kazneni progon u skladu s pravom države članice delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet postao nemoguć zbog bilo kojeg od sljedećih razloga: (a) smrti osumnjičenika ili okrivljenika ili likvidacije osumnjičenika ili okrivljenika kao pravne osobe; (b) neubrojivosti osumnjičenika ili okrivljenika; (c) amnestije odobrene osumnjičeniku ili okrivljeniku; (d) imuniteta dodijeljenog osumnjičeniku ili okrivljeniku, osim ako je imunitet ukinut; (e) nastupanja nacionalne, zakonom utvrđene, zastare kaznenog progona; (f) predmet protiv osumnjičenika ili okrivljenika već je konačno zaključen u vezi s istim djelima; (g) nedostatka odgovarajućih dokaza.

2. Odlukom u skladu sa stavkom 1. ne sprečavaju se daljnje istrage na temelju novih činjenica koje EPPO-u nisu bile poznate u trenutku donošenja odluke i koje su nakon te odluke postale poznate. Odluku o ponovnom otvaranju istraga na temelju takvih novih činjenica donosi nadležno stalno vijeće.

3. Ako je EPPO nadležan u skladu s člankom 22. stavkom 3., predmet odbacuje tek nakon savjetovanja s nacionalnim tijelima države članice iz članka 25. stavka 6. Ako je to primjenjivo, stalno vijeće upućuje predmet nadležnim nacionalnim tijelima u skladu s člankom 34. stavcima 6., 7. i 8.

Isto se primjenjuje i kada EPPO izvršava nadležnost u vezi s kaznenim djelima iz članka 3. stavka 2. točaka (a) i (b) Direktive (EU) 2017/1371 i kada šteta koja je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena financijskim interesima Unije nije veća od štete koja je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena drugoj žrtvi.

4. Kada je predmet odbačen, EPPO o takvom odbacivanju službeno obavješćuje nadležna nacionalna tijela te relevantne institucije, tijela, urede i agencije Unije i, ako je to potrebno u skladu s nacionalnim pravom, osumnjičenike ili okrivljenike i žrtve kaznenog djela. Odbačeni predmeti također se mogu uputiti OLAF-u ili nadležnim nacionalnim upravnim ili pravosudnim tijelima u svrhu povrata ili drugog administrativnog daljnjeg postupanja.







ODJELJAK 5.

Pravila o pojednostavljenim postupcima

Članak 40.

Pojednostavljeni postupci kaznenog progona

1. Ako se primjenjivim nacionalnim pravom predviđa pojednostavljeni postupak kaznenog progona čiji je cilj konačno rješavanje predmeta na temelju uvjeta dogovorenih s osumnjičenikom, delegirani europski tužitelj koji vodi predmet može nadležnom stalnom vijeću, u skladu s člankom 10. stavkom 3. i člankom 35. stavkom 1., predložiti primjenu tog postupka u skladu s uvjetima predviđenima u nacionalnom pravu.

Kada EPPO izvršava nadležnost u vezi s kaznenim djelima iz članka 3. stavka 2. točaka (a) i (b) Direktive (EU) 2017/1371 i kada šteta koja je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena financijskim interesima Unije nije veća od štete koja je prouzročena ili bi mogla biti prouzročena drugoj žrtvi, delegirani europski tužitelj koji vodi predmet savjetuje se s nacionalnim tijelima kaznenog progona prije no što predloži primjenu pojednostavljenog postupka kaznenog progona.

2. Stalno vijeće odlučuje o prijedlogu delegiranog europskog tužitelja koji vodi predmet, uzimajući u obzir sljedeće elemente: (a) težinu kaznenog djela, osobito na temelju prouzročene štete; (b) spremnost osumnjičenog počinitelja da popravi štetu prouzročenu nezakonitim postupanjem; (c) primjena postupka bila bi u skladu s općim ciljevima i temeljnim načelima EPPO-a kako je utvrđeno u ovoj Uredbi.

Kolegij u skladu s člankom 9. stavkom 2. donosi smjernice o primjeni tih elemenata.

3. Ako se stalno vijeće slaže s prijedlogom, delegirani europski tužitelj koji vodi predmet primjenjuje pojednostavljeni postupak kaznenog progona u skladu s uvjetima predviđenima u nacionalnom pravu te ga evidentira u sustavu vođenja predmeta. Kada je nakon ispunjenja uvjeta dogovorenih s osumnjičenikom pojednostavljeni postupak kaznenog progona završen, stalno vijeće dat će uputu delegiranom europskom tužitelju da djeluje s ciljem konačnog zaključenja predmeta.







POGLAVLJE VI.

POSTUPOVNI ZAŠTITNI MEHANIZMI

Članak 41.

Opseg pravâ osumnjičenikâ i okrivljenikâ

1. Aktivnosti EPPO-a obavljaju se uz potpuno poštovanje prava osumnjičenikâ i okrivljenikâ utvrđenih u Povelji, među ostalim prava na pošteno suđenje i pravâ na obranu.

2. Svaki osumnjičenik ili okrivljenik u kaznenom postupku EPPO-a ima najmanje ona postupovna prava koja su predviđena u pravu Unije, među ostalim u direktivama o pravima osumnjičenikâ i okrivljenikâ u kaznenim postupcima, kako su provedene u nacionalnom pravu, kao što su: (a) pravo na tumačenje i prijevod kako je predviđeno u Direktivi 2010/64/EU; (b) pravo na informiranje i pristup spisima predmeta kako je predviđeno u Direktivi 2012/13/EU; (c) pravo na pristup odvjetniku i pravo na komunikaciju s trećim osobama i informiranja trećih osoba u slučaju pritvora kako su predviđena u Direktivi 2013/48/EU; (d) pravo braniti se šutnjom i pravo na pretpostavku nedužnosti kako su predviđena u Direktivi (EU) 2016/343; (e) pravo na pravnu pomoć kako je predviđeno u Direktivi (EU) 2016/1919.

3. Ne dovodeći u pitanje prava iz ovog poglavlja, osumnjičenici i okrivljenici, kao i druge osobe uključene u postupke EPPO-a, imaju sva postupovna prava koja su im dodijeljena u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom, među ostalim mogućnost predlaganja dokaza, zahtijevanja određivanja vještaka ili vještačenja i saslušanja svjedoka te zahtijevanja da EPPO ishodi takve mjere u ime obrane.

Članak 42.

Sudsko preispitivanje

1. Postupovni akti EPPO-a čija je svrha da proizvode pravne učinke u odnosu na treće strane podliježu preispitivanju nadležnih nacionalnih sudova u skladu s uvjetima i postupcima utvrđenima nacionalnim pravom. Isto vrijedi i za slučajeve u kojima EPPO propusti donijeti postupovne akte čija je svrha da proizvode pravne učinke u odnosu na treće strane iako je EPPO imao pravnu obvezu donijeti ih u skladu s ovom Uredbom.

2. Sud je nadležan, u skladu s člankom 267. UFEU-a, za odlučivanje o prethodnim pitanjima koja se tiču: (a) valjanosti postupovnih akata EPPO-a ako se takvo pitanje o valjanosti postavi pred bilo kojim sudom države članice izravno na temelju prava Unije; (b) tumačenja ili valjanosti odredaba prava Unije, uključujući ovu Uredbu; (c) tumačenja članaka 22. i 25. ove Uredbe u odnosu na svaki sukob nadležnosti između EPPO-a i nadležnih nacionalnih tijela.

3. Odstupajući od stavka 1. ovog članka, odluke EPPO-a o odbacivanju predmeta, ako ih se osporava izravno na temelju prava Unije, podliježu preispitivanju pred Sudom u skladu s člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a.

4. Sud je nadležan u skladu s člankom 268. UFEU-a u svim sporovima koji se odnose na naknadu štete koju prouzroči EPPO.

5. Sud je nadležan u skladu s člankom 272. UFEU-a u svim sporovima koji se odnose na arbitražne klauzule sadržane u ugovorima koje je sklopio EPPO.

6. Sud je nadležan u skladu s člankom 270. UFEU-a u svim sporovima koji se odnose na pitanja povezana s osobljem.

7. Sud je nadležan za razrješenje dužnosti glavnog europskog tužitelja ili europskih tužitelja u skladu s člankom 14. stavkom 5. odnosno člankom 16. stavkom 5.

8. Ovim se člankom ne dovodi u pitanje sudsko preispitivanje koje Sud u skladu s člankom 263. četvrtim stavkom UFEU-a provodi u odnosu na odluke EPPO-a koje utječu na prava ispitanikâ iz poglavlja VIII. i odluke EPPO-a koje nisu postupovni akti, poput odluka EPPO-a o pravu pristupa javnosti dokumentima ili odluka o razrješenju dužnosti delegiranih europskih tužitelja koje su donesene u skladu s člankom 17. stavkom 3. ove Uredbe ili svih ostalih administrativnih odluka.







POGLAVLJE VII.

OBRADA INFORMACIJA

Članak 43.

Pristup EPPO-a informacijama

1. Delegirani europski tužitelji mogu pribaviti sve relevantne informacije pohranjene u nacionalnim bazama podataka o kaznenim istragama i kaznenom progonu te u drugim relevantnim registrima tijela javne vlasti, pod uvjetima koji su isti kao uvjeti koji se u sličnim predmetima primjenjuju u skladu s nacionalnim pravom.

2. EPPO u okviru svoje nadležnosti također može pribaviti sve relevantne informacije iz svoje nadležnosti koje su pohranjene u bazama podataka i registrima institucija, tijela, ureda i agencija Unije.

Članak 44.

Sustav vođenja predmeta

1. EPPO uspostavlja sustav vođenja predmeta koji će se održavati i kojim će se upravljati u skladu s pravilima utvrđenima u ovoj Uredbi i u unutarnjem poslovniku EPPO-a.

2. Sustav vođenja predmeta ima svrhu: (a) pružati potporu upravljanju istragama i kaznenim progonom koje provodi EPPO, posebno upravljanjem unutarnjim protokom informacija i podupiranjem istražnog rada u prekograničnim slučajevima; (b) osigurati siguran pristup informacijama o istragama i kaznenom progonu u središnjem uredu i od strane delegiranih europskih tužitelja; (c) omogućiti unakrsno uspoređivanje informacija i izvlačenje podataka za operativne analize i u statističke svrhe; (d) olakšati praćenje kako bi se osiguralo da je obrada operativnih osobnih podataka zakonita i u skladu s relevantnim odredbama ove Uredbe.

3. Sustav vođenja predmeta može se povezati sa sigurnom telekomunikacijskom vezom iz članka 9. Odluke Vijeća 2008/976/PUP ( 5 ).

4. Sustav vođenja predmeta sadržava: (a) registar informacija koje je pribavio EPPO u skladu s člankom 24., uključujući sve odluke u vezi s tim informacijama; (b) kazalo svih spisa predmeta; (c) sve informacije iz spisa predmeta pohranjene u elektroničkom obliku u sustavu vođenja predmeta u skladu s člankom 45. stavkom 3.

Kazalo ne smije sadržavati nikakve operativne osobne podatke osim podataka potrebnih za identificiranje predmetâ ili uspostavu unakrsnih veza među različitim spisima predmeta.

5. U svrhu obrade operativnih osobnih podataka EPPO smije uspostavljati automatizirane datoteke, osim spisa predmeta, samo u skladu s ovom Uredbom i unutarnjim poslovnikom EPPO-a. O detaljima u vezi s takvim drugim automatiziranim datotekama obavješćuje se Europski nadzornik za zaštitu podataka.

Članak 45.

Spisi predmeta EPPO-a

1. Ako EPPO odluči pokrenuti istragu ili ostvariti svoje pravo na preuzimanje predmeta u skladu s ovom Uredbom, delegirani europski tužitelj koji vodi predmet otvara spis predmeta.

Spis predmeta sadržava sve informacije i dokaze koji su dostupni delegiranom europskom tužitelju i koji se odnose na istragu ili kazneni progon koje provodi EPPO.

Kada se pokrene istraga, informacije iz registra iz članka 44. stavka 4. točke (a) postaju dio spisa predmeta.

2. Spisom predmeta upravlja delegirani europski tužitelj koji vodi predmet u skladu s pravom svoje države članice.

Unutarnji poslovnik EPPO može sadržavati pravila o organizaciji i vođenju spisa predmeta u onoj mjeri koja je potrebna kako bi se osiguralo funkcioniranje EPPO-a kao jedinstvenog ureda. Pristup osumnjičenikâ i okrivljenikâ te drugih osoba uključenih u postupak spisu predmeta odobrava delegirani europski tužitelj koji vodi predmet u skladu s nacionalnim pravom države članice toga tužitelja.

3. Sustav vođenja predmeta EPPO-a uključuje sve informacije i dokaze iz spisa predmeta koji mogu biti pohranjeni u elektroničkom obliku kako bi središnji ured mogao obavljati svoje funkcije u skladu s ovom Uredbom. Delegirani europski tužitelj koji vodi predmet osigurava da sadržaj informacija u sustavu vođenja predmeta u svakom trenutku odgovara spisu predmeta, a posebno u pogledu toga da se operativni osobni podaci sadržani u sustavu vođenja predmeta izbrišu ili isprave kad god su takvi podaci izbrisani ili ispravljeni u odgovarajućem spisu predmeta.

Članak 46.

Pristup sustavu vođenja predmeta

Glavni europski tužitelj, zamjenici glavnog europskog tužitelja, drugi europski tužitelji i delegirani europski tužitelji imaju izravan pristup registru i kazalu.

Nadzorni europski tužitelj i nadležno stalno vijeće pri izvršavanju svojih ovlasti u skladu s člancima 10. i 12. imaju izravan pristup informacijama pohranjenima u elektroničkom obliku u sustavu vođenja predmeta. Nadzorni europski tužitelj također ima izravan pristup spisu predmeta. Nadležno stalno vijeće na zahtjev dobiva pristup spisu predmeta.

Ostali delegirani europski tužitelji mogu zatražiti pristup informacijama pohranjenima u elektroničkom obliku u sustavu vođenja predmeta, kao i svakom spisu predmeta. Delegirani europski tužitelj koji vodi predmet odlučuje o odobravanju takvog pristupa ostalim delegiranim europskim tužiteljima u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom. Ako pristup ne bude odobren, predmet se može uputiti nadležnom stalnom vijeću. Nadležno stalno vijeće saslušat će dotične delegirane europske tužitelje u mjeri u kojoj je to potrebno, a zatim odlučiti u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom te ovom Uredbom.

Unutarnjim poslovnikom EPPO-a utvrđuju se dodatna pravila u pogledu prava na pristup sustavu vođenja predmeta i postupka utvrđivanja razine tog pristupa za glavnog europskog tužitelja, zamjenike glavnog europskog tužitelja, druge europske tužitelje, delegirane europske tužitelje i osoblje EPPO-a, u mjeri potrebnoj za obavljanje njihovih dužnosti.







POGLAVLJE VIII.

ZAŠTITA PODATAKA

Članak 47.

Načela u vezi s obradom osobnih podataka

1. Osobni podaci moraju biti: (a) obrađeni zakonito i pošteno („zakonitost i pravičnost”); (b) prikupljeni u posebne, izričite i zakonite svrhe te ne smiju biti dodatno obrađeni na način koji je nespojiv s tim svrhama; daljnja obrada u svrhe arhiviranja u javnom interesu, u svrhe znanstvenog ili povijesnog istraživanja ili u statističke svrhe ne smatra se nespojivom s prvotnim svrhama pod uvjetom da EPPO osigura odgovarajuće zaštitne mjere za prava i slobode ispitanikâ („ograničavanje svrhe”); (c) primjereni i relevantni te ne smiju biti pretjerani u odnosu na svrhe u koje se obrađuju („smanjenje količine podataka”); (d) točni i, prema potrebi, ažurni; mora se poduzeti svaka razumna mjera radi osiguravanja da se osobni podaci koji nisu točni, uzimajući u obzir svrhe u koje se obrađuju, bez odgode izbrišu ili isprave („točnost”); (e) čuvani u obliku koji omogućuje identifikaciju ispitanikâ samo onoliko dugo koliko je potrebno u svrhe radi kojih se osobni podaci obrađuju; osobni podaci mogu se pohraniti na dulja razdoblja u mjeri u kojoj će se osobni podaci obrađivati isključivo u svrhe arhiviranja u javnom interesu, u svrhe znanstvenog ili povijesnog istraživanja ili u statističke svrhe pod uvjetom da EPPO osigura odgovarajuće zaštitne mjere za prava i slobode ispitanikâ, posebno provedbom odgovarajućih tehničkih i organizacijskih mjera propisanih ovom Uredbom („ograničenje pohrane”); (f) obrađeni na način kojim se osigurava odgovarajuća sigurnost osobnih podataka, uključujući zaštitu od neovlaštene ili nezakonite obrade te od slučajnog gubitka, uništenja ili oštećenja primjenom odgovarajućih tehničkih ili organizacijskih mjera („cjelovitost i povjerljivost”).

2. EPPO je odgovoran za usklađenost sa stavkom 1. („odgovornost”) i mora je moći dokazati prilikom obrade osobnih podataka koja se u cijelosti ili djelomično obavlja automatiziranim sredstvima te prilikom obrade osobnih podataka koja se obavlja neautomatiziranim sredstvima, koji čine dio sustava pohrane ili su namijenjeni da budu dio sustava pohrane.

3. Obrada koju obavlja EPPO u bilo koju od svrha navedenih u članku 49. koja je različita od one za koju su operativni osobni podaci prikupljeni dopuštena je: (a) ako je EPPO ovlašten obrađivati takve operativne osobne podatke u tu svrhu u skladu s ovom Uredbom; i (b) ako je obrada nužna i proporcionalna toj drugoj svrsi u skladu s pravom Unije; te (c) prema potrebi, ako uporaba operativnih osobnih podataka nije zabranjena primjenjivim nacionalnim postupovnim pravom o istražnim mjerama poduzetima u skladu s člankom 30. Primjenjivo nacionalno postupovno pravo jest pravo države članice u kojoj su podaci prikupljeni.

Članak 48.

Administrativni osobni podaci

1. Uredba (EZ) br. 45/2001 primjenjuje se na sve administrativne osobne podatke koje obrađuje EPPO.

2. EPPO određuje rokove za pohranu administrativnih osobnih podataka u odredbama o zaštiti podataka svojeg unutarnjeg poslovnika.

Članak 49.

Obrada operativnih osobnih podataka

1. EPPO obrađuje operativne osobne podatke automatskim sredstvima ili u strukturiranim ručno vođenim dosjeima u skladu s ovom Uredbom i samo u sljedeće svrhe: (a) kaznene istrage i kazneni progon koji se provode u skladu s ovom Uredbom; ili (b) razmjena informacija s nadležnim tijelima država članica Europske unije i drugim institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije u skladu s ovom Uredbom; ili (c) suradnja s trećim zemljama i međunarodnim organizacijama u skladu s ovom Uredbom.

2. Kategorije operativnih osobnih podataka i kategorije ispitanikâ čije operativne osobne podatke EPPO smije obrađivati u kazalu kako je navedeno u članku 44. stavku 4. točki (b) za svaku svrhu iz stavka 1. ovog članka navedeni su u Prilogu u skladu sa stavkom 3.

3. Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 115., radi izrade i ažuriranja popisa kategorija operativnih osobnih podataka i kategorija ispitanikâ iz stavka 2. ovog članka kako bi se uzeo u obzir razvoj u informacijskoj tehnologiji i s obzirom na stanje napretka informacijskog društva.

Kada to zahtijevaju krajnje hitni razlozi, na delegirane akte donesene na temelju ovog stavka primjenjuje se postupak predviđen u članku 116.

4. EPPO može privremeno obrađivati operativne osobne podatke kako bi utvrdio jesu li takvi podaci relevantni za njegove zadaće i za svrhe iz stavka 1. Kolegij, djelujući na prijedlog glavnog europskog tužitelja i nakon savjetovanja s Europskim nadzornikom za zaštitu podataka, dodatno određuje uvjete u vezi s obradom takvih operativnih osobnih podataka, posebno s obzirom na pristup podacima i njihovu upotrebu, kao i rokove za pohranu i brisanje podataka.

5. EPPO obrađuje operativne osobne podatke na takav način da se može utvrditi koje je tijelo dostavilo podatke ili odakle su podaci dobiveni.

6. Kada primjenjuje članke od 57. do 62. EPPO prema potrebi djeluje u skladu s nacionalnim postupovnim pravom u vezi s obvezom pružanja informacija ispitaniku te mogućnostima za izostavljanje, ograničavanje ili odgađanje takvih informacija. Prema potrebi, delegirani europski tužitelj koji vodi predmet savjetuje se s drugim delegiranim europskim tužiteljima kojih se predmet tiče prije donošenja odluke na temelju članaka od 57. do 62.

Članak 50.

Rokovi za pohranu operativnih osobnih podataka

1. EPPO periodično preispituje potrebu za pohranom obrađenih operativnih osobnih podataka. To se preispitivanje provodi najkasnije tri godine nakon što su operativni osobni podaci prvotno obrađeni te zatim svake tri godine. Ako su operativni osobni podaci pohranjeni na razdoblje dulje od pet godina, Europskog nadzornika za zaštitu podataka mora se obavijestiti o toj činjenici.

2. Operativni osobni podaci koje je obradio EPPO ne smiju se pohranjivati dulje od pet godina nakon što je oslobađajuća odluka u vezi sa slučajem postala konačna; u slučaju da je optuženik proglašen krivim, rokovi se produljuju sve dok izrečena sankcija ne bude izvršena ili više ne bude mogla biti izvršena u skladu s pravom države članice u kojoj je izrečena kazna.

3. Prije isteka jednog od rokova iz stavka 2. EPPO preispituje potrebu za produljenom pohranom operativnih osobnih podataka u slučaju da je to potrebno, i dok god je to potrebno, u svrhu obavljanja svojih zadaća. Razlozi za produljenu pohranu moraju biti opravdani i zabilježeni. Ako nije donesena odluka o produljenoj pohrani operativnih osobnih podataka, ti se podaci automatski brišu.

Članak 51.

Razlikovanje različitih kategorija ispitanika

EPPO, kada je to primjenjivo i koliko god je to moguće, jasno razlikuje operativne osobne podatke različitih kategorija ispitanikâ, primjerice:

(a) osoba za koje postoje ozbiljni razlozi vjerovati da su počinile ili da će počiniti kazneno djelo;

(b) osoba osuđenih za kazneno djelo;

(c) žrtava kaznenog djela ili osoba u pogledu kojih postoje određene činjenice koje daju povoda za vjerovanje da bi one mogle biti žrtve kaznenog djela; i

(d) drugih strana u kaznenim djelima, primjerice osoba koje se može pozvati da svjedoče u istragama u vezi s kaznenim djelima ili u naknadnom kaznenom postupku, osoba koje mogu dati informacije o kaznenim djelima ili osoba koje su u kontaktu s nekom od osoba iz točaka (a) i (b) ili su s njom povezane.

Članak 52.

Razlikovanje operativnih osobnih podataka i provjera kvalitete osobnih podataka

1. EPPO, koliko god je to moguće, razlikuje operativne osobne podatke utemeljene na činjenicama od operativnih osobnih podataka utemeljenih na osobnim procjenama.

2. EPPO poduzima sve razumne mjere kako bi osigurao da se operativni osobni podaci koji su netočni, nepotpuni ili više nisu ažurni ne prenose niti stavljaju na raspolaganje. EPPO u tu svrhu i koliko god je to izvedivo provjerava kvalitetu operativnih osobnih podataka prije njihova prijenosa ili stavljanja na raspolaganje. Koliko god je to moguće, EPPO pri svakom prijenosu operativnih osobnih podataka dodaje potrebne informacije koje primatelju omogućuju da ocijeni stupanj točnosti, potpunosti i pouzdanosti operativnih osobnih podataka, kao i u kojoj su mjeri ažurni.

3. Pokaže li se da su preneseni netočni operativnih osobni podaci ili da su operativni osobni podaci preneseni nezakonito, primatelja se o tome mora obavijestiti bez odgode. U takvom slučaju operativni osobni podaci moraju se ispraviti ili izbrisati ili se obrada mora ograničiti u skladu s člankom 61.

Članak 53.

Posebni uvjeti obrade

1. Kada se to zahtijeva ovom Uredbom, EPPO osigurava posebne uvjete za obradu i obavješćuje primatelja takvih operativnih osobnih podataka o tim uvjetima i o zahtjevu za poštovanje tih uvjeta.

2. EPPO poštuje posebne uvjete obrade za obradu koju obavlja nacionalno tijelo u skladu s člankom 9. stavcima 3. i 4. Direktive (EU) 2016/680.

Članak 54.

Prijenos operativnih osobnih podataka institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije

1. Podložno svim dodatnim ograničenjima na temelju ove Uredbe, posebice članku 53., EPPO prenosi operativne osobne podatke drugoj instituciji, tijelu, uredu ili agenciji Unije samo ako su ti podaci potrebni za zakonito obavljanje zadaća koje su u nadležnosti druge institucije, tijela, ureda ili agencije Unije.

2. Ako su operativni osobni podaci preneseni na zahtjev druge institucije, tijela, ureda ili agencije Unije, i voditelj obrade i primatelj snose odgovornost za zakonitost tog prijenosa.

Od EPPO-a se zahtijeva da provjeri nadležnost druge institucije, tijela, ureda ili agencije Unije i da provede privremenu evaluaciju potrebe za prijenosom operativnih osobnih podataka. Ako se pojave dvojbe u vezi s tom potrebom, EPPO od primatelja traži dodatne informacije.

Druga institucija, tijelo, ured ili agencija Unije osigurava da se potreba za prijenosom operativnih osobnih podataka može naknadno provjeriti.

3. Druga institucija, tijelo, ured ili agencija Unije obrađuje operativne osobne podatke samo u svrhe zbog kojih su preneseni.

Članak 55.

Obrada posebnih kategorija operativnih osobnih podataka

1. Obrada operativnih osobnih podataka koji otkrivaju rasno ili etničko podrijetlo, politička mišljenja, religijska ili filozofska vjerovanja ili članstvo u sindikatu te obrada genetskih podataka, biometrijskih podataka u svrhu jedinstvene identifikacije fizičke osobe, operativnih osobnih podataka koji se odnose na zdravlje ili operativnih osobnih podataka o spolnom životu ili seksualnoj orijentaciji fizičke osobe dopuštena je samo ako je to nužno za istrage EPPO-a, podložno odgovarajućim zaštitnim mjerama u pogledu prava i sloboda ispitanika te samo ako se njima dopunjuju drugi operativni osobni podaci koje je EPPO već obradio.

2. Službenika za zaštitu podataka odmah se obavješćuje o primjeni ovog članka.

Članak 56.

Automatizirano pojedinačno odlučivanje, uključujući izradu profila

Ispitanik ima pravo da ne bude predmetom odluke EPPO-a koja se temelji isključivo na automatiziranoj obradi, uključujući izradu profila, koja u odnosu na njega proizvodi pravne učinke ili na sličan način značajno na njega utječe.

Članak 57.

Komunikacija i načini za ostvarivanje prava ispitanika

1. EPPO poduzima razumne mjere kako bi pružio sve informacije iz članka 58. EPPO ispitaniku pruža sve obavijesti u pogledu članka 56., članaka od 59. do 62. i članka 75. u vezi s obradom u jezgrovitom, razumljivom i lako dostupnom obliku, na jasnom i jednostavnom jeziku. Informacije se pružaju svim odgovarajućim sredstvima, uključujući elektronička sredstva. U pravilu voditelj obrade pruža informacije u istom obliku u kojem je primio zahtjev.

2. EPPO olakšava ostvarivanje pravâ ispitanika u skladu s člancima od 58. do 62.

3. EPPO pisanim putem obavješćuje ispitanika o daljnjem postupanju nakon njegova zahtjeva bez nepotrebne odgode, a u svakom slučaju najkasnije tri mjeseca nakon primitka zahtjeva ispitanika.

4. EPPO osigurava da se informacije predviđene u članku 58. te sve obavijesti pružene ili mjere poduzete na temelju članka 56., članaka od 59. do 62. i članka 75. pružaju, odnosno poduzimaju, bez naknade. Ako su zahtjevi ispitanika očito neutemeljeni ili pretjerani, osobito zbog njihova učestalog ponavljanja, EPPO može: (a) naplatiti razumnu naknadu uzimajući u obzir administrativne troškove pružanja informacija ili obavijesti ili postupanja po zahtjevu; ili (b) odbiti postupiti po zahtjevu.

Teret dokazivanja očigledne neutemeljenosti ili pretjeranosti zahtjeva snosi EPPO.

5. Ako EPPO ima opravdane sumnje u pogledu identiteta fizičke osobe koja podnosi zahtjev iz članka 59. ili članka 61., EPPO može tražiti pružanje dodatnih informacija potrebnih za potvrđivanje identiteta ispitanika.

Članak 58.

Informacije koje se stavljaju na raspolaganje ili daju ispitaniku

1. EPPO ispitaniku stavlja na raspolaganje barem sljedeće informacije: (a) identitet i podatke za kontakt EPPO-a; (b) podatke za kontakt službenika za zaštitu podataka; (c) svrhe obrade za koju su ti operativni osobni podaci namijenjeni; (d) pravo na podnošenje pritužbe Europskom nadzorniku za zaštitu podataka i njegove podatke za kontakt; (e) postojanje prava da se od