2013R0549 — HR — 24.08.2015 — 001.005

Ovaj je tekst namijenjen isključivo dokumentiranju i nema pravni učinak. Institucije Unije nisu odgovorne za njegov sadržaj. Vjerodostojne inačice relevantnih akata, uključujući njihove preambule, one su koje su objavljene u Službenom listu Europske unije i dostupne u EUR-Lexu. Tim službenim tekstovima može se izravno pristupiti putem poveznica sadržanih u ovom dokumentu.

►B UREDBA (EU) br. 549/2013 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA od 21. svibnja 2013. o Europskom sustavu nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji (Tekst značajan za EGP) ( L 174 26.6.2013, 1)

Promijenio:













▼B

UREDBA (EU) br. 549/2013 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA

od 21. svibnja 2013.

o Europskom sustavu nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji

(Tekst značajan za EGP)







Članak 1.

Predmet

1. Ovom se Uredbom uspostavlja Europski sustav računa 2010. („ESA 2010.” ili „ESA”).

2. ESA 2010. propisuje:

(a) metodologiju (Prilog A) zajedničkih standarda, definicija, klasifikacija i računovodstvenih pravila koji se koriste pri izradi računa i tablica radi uspoređivanja na razini Unije te rezultate koji se zahtijevaju na temelju uvjeta iz članka 3.;

(b) plan (Prilog B) kojim se određuju rokovi do kojih države članice dostavljaju Komisiji (Eurostatu) račune i tablice koje treba izraditi u skladu s metodologijom iz točke (a).

3. Ne dovodeći u pitanje članke 5. i 10., ova se Uredba primjenjuje na sve akte Unije koji se odnose na ESA-u ili njezine definicije.

4. Ova Uredba ne obvezuje države članice da pri izradi računa za vlastite potrebe koriste ESA-u 2010.

Članak 2.

Metodologija

1. Metodologija ESA-e 2010. iz članka 1. stavka 2. točke (a) određena je u Prilogu A.

2. Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 7. o izmjeni metodologije ESA-e 2010. s ciljem pojašnjenja i poboljšanja njezinog sadržaja radi osiguranja harmoniziranog tumačenja ili međunarodne usporedivosti pod uvjetom da se ne mijenjaju osnovni koncepti, ne zahtijevaju dodatna sredstva za proizvođače u okviru Europskog statističkog sustava za njihovu provedbu i ne uzrokuje promjene vlastitih sredstava.

3. U slučaju sumnje u vezi s ispravnom provedbom računovodstvenih pravila ESA-e 2010., predmetna država članica traži pojašnjenje od Komisije (Eurostata). Komisija (Eurostat) bez odlaganja ispituje zahtjev i dostavlja svoj savjet o zatraženom pojašnjenju predmetnoj državi članici i svim ostalim državama članicama.

4. Države članice provode izračun i alokaciju usluga financijskog posredovanja indirektno mjerenih (UFPIM) u nacionalnim računima u skladu s metodologijom opisanom u Prilogu A. Komisija je ovlaštena do 17. rujna 2013. donijeti delegirane akte u skladu s člankom 7. kojima se utvrđuje revidirana metodologija za izračun i alokaciju UFPIM-a. Prilikom izvršavanja ovlasti prema ovom stavku, Komisija osigurava da se takvim posebnim aktima ne uvodi znatno dodatno administrativno opterećenje za države članice ili jedinice koje daju podatke.

5. Države članice bilježe izdatke za istraživanje i razvoj kao bruto investicije u fiksni kapital. Komisija je ovlaštena donijeti delegirane akte u skladu s člankom 7. kako bi osigurala pouzdanost i usporedivost podataka država članica o istraživanju i razvoju u okviru ESA-e 2010. Prilikom izvršavanja ovlasti u skladu s ovim stavkom, Komisija osigurava da se takvim delegiranim aktima ne uvodi znatno dodatno administrativno opterećenje za države članice ili jedinice koje daju podatke.

Članak 3.

Dostava podataka Komisiji

1. Države članice Komisiji (Eurostatu) dostavljaju račune i tablice određene u Prilogu B u roku koji je naveden za svaku tablicu.

2. Države članice dostavljaju Komisiji podatke i metapodatke koji se traže ovom Uredbom u skladu s posebnim standardom za razmjenu podataka i drugim praktičnim aranžmanima.

Podaci se dostavljaju ili unose u elektroničkom obliku u jedinstveni središnji portal Komisije. Standard za razmjenu podataka i druge praktične aranžmane za dostavu podatka definira Komisija putem provedbenih akata. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 8. stavka 2.

Članak 4.

Ocjena kvalitete

1. Za potrebe ove Uredbe, kriteriji kvalitete određeni u članku 12. stavku 1. Uredbe (EZ) br. 223/2009 primjenjuju se na podatke koji se dostavljaju u skladu s člankom 3. ove Uredbe.

2. Države članice dostavljaju Komisiji (Eurostatu) izvješće o kvaliteti podataka koji se dostavljaju u skladu s člankom 3.

►C1 3. Kada se kriteriji kvalitete iz stavka 1. primjenjuju na podatke obuhvaćene ovom Uredbom, načine, strukturu, periodičnost i pokazatelje ocjene izvješćâ o kvaliteti definira Komisija putem provedbenih akata. ◄ Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 8. stavka 2.

4. Komisija (Eurostat) ocjenjuje kvalitetu dostavljenih podataka.

Članak 5.

Datum primjene i prve dostave podataka

1. ESA 2010. se prvi put primjenjuje na podatke određene u skladu s Prilogom B koji se dostavljaju od 1. rujna 2014.

2. Podaci se dostavljaju Komisiji (Eurostatu) u skladu s rokovima utvrđenima u Prilogu B.

3. U skladu sa stavkom 1., do prve dostave podataka na temelju ESA-e 2010., države članice nastavljaju Komisiji (Eurostatu) slati račune i tablice utvrđene primjenom ESA-e 95.

4. Ne dovodeći u pitanje članak 19. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1150/2000 od 22. svibnja 2000. o provedbi Odluke 2007/436/EZ, Euratom o sustavu vlastitih sredstava Zajednica ( 1 ), Komisija i predmetna država članica provjeravaju ispravnost provedbe ove Uredbe i rezultate tih provjera dostavljaju Odboru iz članka 8. stavka 1. ove Uredbe

Članak 6.

Odstupanja

1. U mjeri u kojoj nacionalni statistički sustav zahtijeva veće prilagodbe radi primjene ove Uredbe, Komisija odobrava privremena odstupanja državama članicama putem provedbenih akata. Ta odstupanja prestaju važiti najkasnije 1. siječnja 2020. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 8. stavka 2.

2. Komisija odobrava odstupanje u skladu sa stavkom 1. samo za razdoblje koje je predmetnoj državi članici dostatno za prilagodbu njezinog statističkog sustava. Udio BDP-a države članice u okviru Unije ili euro područja sam po sebi ne predstavlja opravdanje za odobrenje odstupanja. Komisija, prema potrebi, pruža podršku predmetnim državama članicama u njihovim naporima da osiguraju potrebne prilagodbe svojih statističkih sustava.

3. Za potrebe određene u stavcima 1. i 2., predmetna država članica dostavlja Komisiji valjano opravdani zahtjev najkasnije 17. listopada 2013.

Nakon savjetovanja s Odborom za Europski statistički sustav, najkasnije do 1. srpnja 2018., Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o primjeni odobrenih odstupanja, kako bi se provjerilo jesu li ona još uvijek opravdana.

Članak 7.

Izvršavanje delegiranja

1. Ovlast za donošenje delegiranih akata dodjeljuje se Komisiji podložno uvjetima utvrđenima u ovom članku.

2. Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 2. stavaka 2. i 5. dodjeljuje se Komisiji na razdoblje od pet godina od 16. srpnja 2013. Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 2. stavka 4. dodjeljuje se Komisiji na razdoblje od dva mjeseca od 16. srpnja 2013. Komisija sastavlja izvješće u pogledu delegiranja ovlasti najkasnije devet mjeseci prije isteka petogodišnjeg razdoblja. Delegiranje ovlasti prešutno se produljuje za razdoblja jednakog trajanja, osim ako se Europski parlament ili Vijeće ne usprotive takvom produljenju najkasnije tri mjeseca prije kraja svakog razdoblja.

3. Europski parlament ili Vijeće mogu u bilo kojem trenutku opozvati delegiranje ovlasti iz članka 2. stavaka 2., 4. i 5.

Odlukom o opozivu prestaje delegiranje ovlasti navedeno u toj Odluci. Ona stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom listu Europske unije ili od kasnijeg datuma utvrđenog u Odluci. To ne utječe na valjanost bilo kojih delegiranih akata koji su već na snazi.

4. Čim Komisija donese delegirani akt, ona o njemu istodobno obavješćuje Europski parlament i Vijeće.

5. Delegirani akt donesen u skladu s člankom 2. stavcima 2., 4. i 5. stupa na snagu samo ako ni Europski parlament ni Vijeće ne izraze protivljenje u roku od tri mjeseca od obavijesti Europskom parlamentu ili Vijeću o tom aktu ili ako su, prije isteka navedenog roka, Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće izraziti protivljenje. Na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća navedeni se rok produljuje za tri mjeseca.

Članak 8.

Odbor

1. Komisiji pomaže Odbor za Europski statistički sustav uspostavljen Uredbom (EZ) br. 223/2009. Taj odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.

2. Kod upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.

Članak 9.

Suradnja s drugim odborima

1. O svim pitanjima koja su u nadležnosti Odbora za monetarnu, financijsku i platnobilančnu statistiku uspostavljenog Odlukom 2006/856/EZ Komisija traži mišljenje tog Odbora u skladu s člankom 2. navedene Odluke.

2. Odboru za bruto nacionalni dohodak („Odbor za BND”) uspostavljenom Uredbom (EZ, Euratom) br. 1287/2003 Komisija dostavlja sve informacije o provedbi ove Uredbe koje su potrebne za obavljanje zadataka Odbor za BND.

Članak 10.

Prijelazne odredbe

1. U svrhu proračuna i vlastitih sredstava, Europski sustav računa iz članka 1. stavka 1. Uredbe (EZ, Euratom) br. 1287/2003 i odnosnih pravnih akata, a posebno Uredbe (EZ, Euratom) br. 1150/2000 i Uredbe Vijeća (EEZ, Euratom) br. 1553/89 od 29. svibnja 1989. o konačnom jedinstvenom režimu ubiranja vlastitih sredstava koja proizlaze iz poreza na dodanu vrijednost ( 2 ) i dalje je ESA 95 dok je na snazi Odluka Vijeća 2007/436/EZ, Euratom od 7. lipnja 2007. o sustavu vlastitih sredstava Europskih zajednica ( 3 ).

2. Za potrebe određivanja vlastitih sredstava na temelju PDV-a i iznimno od stavka 1., države članice mogu koristiti podatke temeljene na sustavu ESA 2010. dok je na snazi Odluka 2007/436/EZ, Euratom u slučaju kada nisu dostupni potrebni detaljni podaci u okviru sustava ESA 95.

Članak 11.

Izvješćivanje o implicitnim obvezama

Komisija do 2014. Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće koje sadrži postojeće informacije o JPP-ima i drugim implicitnim obvezama, uključujući potencijalne obveze, osim državnih.

Komisija do 2018. podnosi dodatno izvješće Europskom parlamentu i Vijeću kojim procjenjuje opseg u kojem informacije o obvezama koje je Komisija (Eurostat) objavila predstavljaju ukupnost implicitnih obveza, uključujući potencijalne obveze, osim državnih.

Članak 12.

Revizija

Komisija do 1. srpnja 2018. i svakih pet godina nakon toga podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o primjeni ove Uredbe.

U izvješću se, između ostalog, procjenjuje:

(a) kvaliteta podataka o nacionalnim i regionalnim računima;

(b) učinkovitost ove Uredbe i postupka praćenja koji se primjenjuje na sustav ESA 2010.;

(c) napredak u vezi s podacima o potencijalnim obvezama i raspoloživosti podataka u okviru sustava ESA 2010.

Članak 13.

Stupanje na snagu

Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.

Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.









PRILOG A.

POGLAVLJE 1. OPĆE ZNAČAJKE I TEMELJNA NAČELA OPĆE ZNAČAJKE Globalizacija UPOTREBA ESA-e 2010. Okvir za analizu i politiku Obilježja koncepata ESA-e 2010. Klasifikacija po sektorima Satelitski računi ESA 2010. i SNA 2008. ESA 2010. i ESA 95 TEMELJNA NAČELA ESA-e 2010. KAO SUSTAVA Statističke jedinice i njihovo grupiranje Institucionalne jedinice i sektori Lokalne poslovne jedinice (PJ) i djelatnosti Rezidentne i nerezidentne jedinice; ukupno gospodarstvo i inozemstvo Tokovi i stanja Tokovi Transakcije Svojstva transakcija Interakcije nasuprot transakcijama unutar jedinice Monetarne nasuprot nemonetarnim transakcijama Transakcije sa i bez protustavki Preuređene transakcije Preusmjeravanje Razdjeljivanje Priznavanje glavne strane u transakciji Granični slučajevi Ostale promjene u aktivi Ostale promjene obujma aktive i pasive Vlasnički dobici i gubici Stanja Sustav računa i agregati Računovodstvena pravila Terminologija za dvije strane računa Dvostruko/četverostruko bilježenje Vrednovanje Posebna vrednovanja proizvoda Vrednovanje po stalnim cijenama Vrijeme bilježenja Konsolidacija i saldiranje Konsolidacija Saldiranje Računi, izravnavajuće stavke i agregati Slijed računa Račun roba i usluga Račun inozemstva Izravnavajuće stavke Agregati BDP: ključni agregat Input-output okvir Tablice ponude i uporabe Simetrične input-output tablice POGLAVLJE 2. JEDINICE I NJIHOVO GRUPIRANJE GRANICE NACIONALNOGA GOSPODARSTVA INSTITUCIONALNE JEDINICE Sjedišta društva i holding društva Grupacije društava Subjekti posebne namjene Zatvorena financijska društva Umjetna društva kćeri Jedinice posebne namjene opće države INSTITUCIONALNI SEKTORI Nefinancijska društva (S.11) Javna nefinancijska društva (S.11001) Nacionalna privatna nefinancijska društva (S.11002) Inozemno kontrolirana nefinancijska društva (S.11003) Financijska društva (S.12) Financijski posrednici Pomoćne financijske institucije Financijska društva koja nisu financijski posrednici i pomoćne financijske institucije Institucionalne jedinice uključene u sektor financijskih društava Podsektori financijskih društava Kombiniranje podsektora financijskih društava Potpodjela podsektora financijskih društava na javna, nacionalna privatna i inozemno kontrolirana financijska društva Središnja banka (S.121) Društva koja primaju depozite osim središnje banke (S.122) NF (S.123) Ne-novčani investicijski fondovi (S.124) Ostali financijski posrednici, osim osiguravajućih društava i mirovinskih fondova (S.125) Financijska društva koja obavljaju transakcije sekuritizacije (FVC) Trgovci vrijednosnicama i izvedenicama, financijska društva koja se bave posuđivanjem i specijalizirana financijska društva Pomoćne financijske institucije (S.126) Društva koja se bave prijenosom financijskih sredstava i zajmodavci (S.127) Osiguravajuća društva (S.128) Mirovinski fondovi (S.129) Opća država (S.13) Središnja država (osim fondova socijalne sigurnosti) (S.1311) Savezna država (osim fondova socijalne sigurnosti) (S.1312) Lokalna država (osim fondova socijalne sigurnosti) (S.1313) Fondovi socijalne sigurnosti (S.1314) Kućanstva (S.14) Poslodavci i samozaposlene osobe (S.141 i S.142) Zaposlenici (S.143) Primatelji vlasničkog dohotka (S.1441) Primatelji mirovina (S.1442) Primatelji ostalih transfera (S.1443) Neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (S.15) Inozemstvo (S.2) Sektorska klasifikacija jedinica proizvođača prema glavnim standardnim pravnim oblicima vlasništva LOKALNE POSLOVNE JEDINICE I DJELATNOSTI Lokalna poslovna jedinica Djelatnosti Klasifikacija djelatnosti JEDINICE HOMOGENE PROIZVODNJE I HOMOGENE GRANE Jedinica homogene proizvodnje Homogena grana POGLAVLJE 3. TRANSAKCIJE PROIZVODIMA I NEPROIZVEDENOM AKTIVOM TRANSAKCIJE PROIZVODIMA OPĆENITO PROIZVODNJA I OUTPUT Glavne, sporedne i pomoćne aktivnosti Output (P.1) Institucionalne jedinice: razlika između „tržišnih”, „za vlastitu finalnu uporabu” i „netržišnih” jedinica Vrijeme bilježenja i vrednovanja outputa Proizvodi poljoprivrede, šumarstva i ribarstva (odjeljak A) Proizvodi prerađivačke industrije (odjeljak C); građevinarski radovi (odjeljak F) Trgovina na veliko i na malo; popravak motornih vozila i motocikala (odjeljak G) Prijevoz i skladištenje (odjeljak H) Usluge pružanja smještaja te pripreme i usluživanja hrane (odjeljak I) Financijske usluge i usluge osiguranja (odjeljak K): output središnje banke Financijske usluge i usluge osiguranja (Odjeljak K): financijske usluge općenito Financijske usluge koje se izravno plaćaju Financijske usluge koje se plaćaju zaračunavanjem kamata Financijske usluge koje se sastoje od stjecanja i otuđenja financijske aktive i pasive na financijskim tržištima Financijske usluge koje se pružaju u osiguravajućim i mirovinskim sustavima, pri čemu se aktivnost financira doprinosima za osiguranje i iz štednih prinosa Usluge poslovanja nekretninama (odjeljak L) Stručne, znanstvene i tehničke usluge (odjeljak M); administrativne i pomoćne usluge (odjeljak N) Usluge javne uprave i obrane; usluge obveznog socijalnog osiguranja (odjeljak O) Usluge obrazovanja (Odjeljak P); usluge zdravstvene zaštite i socijalne skrbi (odjeljak Q) Umjetničke, zabavne i rekreacije usluge (odjeljak R); ostale usluge (odjeljak S) Privatna kućanstva kao poslodavci (odjeljak T) INTERMEDIJARNA POTROŠNJA (P.2) Vrijeme bilježenja i vrednovanje intermedijarne potrošnje FINALNA POTROŠNJA (P.3, P.4) Izdaci za finalnu potrošnju (P.3) Stvarna finalna potrošnja (P.4) Vrijeme bilježenja i vrednovanje izdataka za finalnu potrošnju Vrijeme bilježenja i vrednovanje stvarne finalne potrošnje BRUTO INVESTICIJE (P.5) Bruto investicije u fiksni kapital (P.51g) Vrijeme bilježenja i vrednovanje bruto investicija u fiksni kapital Potrošnja fiksnog kapitala (P.51c) Promjene zaliha (P.52) Vrijeme bilježenja i vrednovanje promjena zaliha Neto povećanje dragocjenosti (P.53) IZVOZ I UVOZ ROBA I USLUGA (P.6 i P.7) Izvoz i uvoz roba (P.61 i P.71) Izvoz i uvoz usluga (P.62 i P.72) TRANSAKCIJE POSTOJEĆIM DOBRIMA NETO NEPROIZVEDENA AKTIVA (NP) POGLAVLJE 4. DISTRIBUTIVNE TRANSAKCIJE NAKNADE ZAPOSLENICIMA (D.1) Nadnice i plaće (D.11) Nadnice i plaće u novcu Nadnice i plaće u naturi Socijalni doprinosi poslodavaca (D.12) Stvarni socijalni doprinosi poslodavaca (D.121) Imputirani socijalni doprinosi poslodavaca (D.122) POREZI NA PROIZVODNJU I UVOZ (D.2) Porezi na proizvode (D.21) Porezi tipa poreza na dodanu vrijednost (PDV) (D.211) Porezi i carine na uvoz isključujući PDV (D.212) Porezi na proizvode, isključujući PDV i uvozne poreze (D.214) Ostali porezi na proizvodnju (D.29) Porezi na proizvodnju i uvoz koji se plaćaju institucijama Europske unije Porezi na proizvodnju i uvoz: vrijeme bilježenja i iznosi koji se bilježe SUBVENCIJE (D.3) Subvencije na proizvode (D.31) Uvozne subvencije (D.311) Ostale subvencije na proizvode (D.319) Ostale subvencije na proizvodnju (D.39) VLASNIČKI DOHODAK (D.4) Kamata (D.41) Kamate na depozite i zajmove Kamata na dužničke instrumente Kamata na mjenice i slične kratkoročne instrumente Kamata na obveznice i zadužnice Ugovori o zamjeni kamatnih stopa i terminski ugovori o kamatnoj stopi Kamata na financijski leasing Ostale kamate Vrijeme bilježenja Raspodijeljeni dohodak društava (D.42) Dividende (D.421) Povlačenja iz dohotka kvazi-društava (D.422) Ponovno uložena zarada od izravnih ulaganja u inozemstvo (D.43) Ostala ulaganja (D.44) Dohodak od ulaganja koji se pripisuje ugovarateljima osiguranja (D.441) Dohodak od ulaganja koji se plaća iz mirovinskih prava (D.442) Dohodak od ulaganja koji se može pripisati dioničarima zajedničkih investicijskih fondova (D.443 ) Zakupnine (D.45) Zakupnina zemljišta Zakupnine ispodpovršinske aktive TEKUĆI POREZI NA DOHODAK, BOGATSTVO I SL. (D.5) Porezi na dohodak (D.51) Ostali tekući porezi (D.59) SOCIJALNI DOPRINOSI I NAKNADE (D.6) Neto socijalni doprinosi (D.61) Stvarni socijalni doprinosi poslodavaca (D.611) Imputirani socijalni doprinosi poslodavaca (D.612) Stvarni socijalni doprinosi kućanstava (D.613) Dodatni socijalni doprinosi kućanstava (D.614) Socijalne naknade osim socijalnih transfera u naturi (D.62) Socijalne naknade u novcu (D.621) Ostale naknade socijalnog osiguranja (D.622) Naknade socijalne pomoći u novcu (D.623) Socijalni transferi u naturi (D.63) Socijalne transfere u naturi - netržišna proizvodnja opće države i NPUSK-ova (D.631) Socijalni transferi u naturi — tržišna proizvodnja kupljena od strane opće države i NPUSK-ova (D.632) OSTALI TEKUĆI TRANSFERI (D.7) Neto premije neživotnog osiguranja (D.71) Odštetni zahtjevi s naslova neživotnog osiguranja (D.72) Tekući transferi unutar sektora države (D.73) Tekuća međunarodna suradnja (D.74) Razni tekući transferi (D.75) Tekući transferi neprofitnim ustanovama koje služe kućanstvima (NPUSK-ovi) (D.751) Tekući transferi između kućanstava (D.752) Ostali razni tekući transferi (D.759) Novčane kazne i penali Lutrije i igre na sreću Plaćanja odštete Vlastita sredstva EU-a koja se temelje na PDV-u i BND-u (D.76) PRILAGODBE ZA PROMJENE U MIROVINSKIM PRAVIMA (D.8) KAPITALNI TRANSFERI (D.9) Porezi na kapital (D.91) Investicijske potpore (D.92) Ostali kapitalni transferi (D.99) DIONIČKE OPCIJE ZAPOSLENIKA (DOZ-ovi) POGLAVLJE 5. FINANCIJSKE TRANSAKCIJE OPĆE ZNAČAJKE FINANCIJSKIH TRANSAKCIJA Financijska aktiva, financijska potraživanja i pasiva Uvjetna aktiva i uvjetna pasiva Kategorije financijske aktive i pasive Bilance, financijski račun i ostali tokovi Vrednovanje Neto i bruto bilježenje Konsolidacija Saldiranje Knjigovodstvena pravila za financijske transakcije Financijska transakcija čija je protutransakcija tekući ili kapitalni transfer Financijska transakcija s vlasničkim dohotkom kao protutransakcijom Vrijeme bilježenja Financijski račun po načelu „od koga kome” DETALJNA KLASIFIKACIJA FINANCIJSKIH TRANSAKCIJA PO KATEGORIJAMA Monetarno zlato i posebna prava vučenja (F.1) Monetarno zlato (F.11) Posebna prava vučenja (SDR-ovi) (F.12). Gotovina i depoziti (F.2) Gotovina (F.21) Depoziti (F.22 i F.29) Prenosivi depoziti (F.22) Ostali depoziti (F.29). Dužnički instrumenti (F.3) Glavne značajke dužničkih instrumenata Klasifikacija po izvornom dospijeću i valuti Klasifikacija po vrsti kamatne stope Dužnički instrumenti fiksne kamatne stope Dužnički instrumenti promjenjive kamatne stope Dužnički instrumenti mješovite kamatne stope Privatni plasmani Sekuritizacija Pokrivene obveznice Krediti (F.4) Glavne značajke kredita: Klasifikacija kredita po izvornom dospijeću, valuti i namjeni kreditiranja Razlika između transakcija u kreditima i transakcija u depozitima Razlika između transakcija u kreditima i transakcija u dužničkim instrumentima Razlika između transakcija u kreditima, trgovačkih kredita i trgovačkih mjenica Iznajmljivanje vrijednosnica i ugovori o otkupu Financijski leasing Ostale vrste kredita Financijska aktiva isključena iz kategorije kredita Vlasnički udjeli i udjeli ili jedinice u investicijskim fondovima (F.5) Ostali vlasnički udjeli (F.51) Depozitne priznanice Dionice koje kotiraju na burzi (F.511) Dionice koje ne kotiraju na burzi (F.512) Prva javna ponuda, uvrštavanje na burzu, skidanje s burze i otkup dionica Financijska aktiva koja nije uključena u vlasničke vrijednosne papire Ostali vlasnički udjeli (F.519) Vrednovanje transakcija vlasničkim udjelima Udjeli ili jedinice u investicijskim fondovima (F.52) Udjeli ili jedinice fonda tržišta novca (F.521) Udjeli/jedinice koji nisu dijelom fonda tržišta novca (F.522) Vrednovanje transakcija u udjelima ili jedinicama u investicijskim fondovima Sustavi prilagodbe osiguranja, mirovinskog osiguranja i standardiziranih jamstava (F.6) Tehničke rezerve neživotnog osiguranja (F.61) Životno osiguranje i prava na rentu (F.62) Mirovinska prava (F.63) UvjetnaMoguća mirovinska prava Potraživanja mirovinskih fondova od upravitelja mirovinskih fondova (F.64) Prava na nemirovinske koristi (F.65) Rezervacije za opoziv u okviru standardiziranih jamstava (F.66) Standardizirana jamstva i jednokratna jamstva Financijske izvedenice i dioničke opcije zaposlenika Financijske izvedenice (F.71) Opcije Terminski ugovori Opcije nasuprot terminskim ugovorima Zamjene Sporazumi o terminskom tečaju (FRA-ovi) Kreditne izvedenice Kreditne izvedenice na osnovi nastanka statusa neispunjavanja obveza Financijski instrumenti koji nisu uključeni u financijske izvedenice Dioničke opcije zaposlenika (F.72) Vrednovanje transakcija u financijskim izvedenicama i dioničkim opcijama zaposlenika Ostali računi potraživanja/obveza (F.8) Trgovački krediti i predujmovi (F.81) Ostali računi potraživanja/obveza, isključujući trgovačke kredite i predujmove PRILOG 5.1. KLASIFIKACIJA FINANCIJSKIH TRANSAKCIJA Klasifikacija financijskih transakcija po kategorijama Klasifikacija financijskih transakcija po prenosivosti Strukturirane vrijednosnice Klasifikacija financijskih transakcija po vrsti dohotka Klasifikacija financijskih transakcija po vrsti kamate Klasifikacija financijskih transakcija po dospijeću. Kratkoročno i dugoročno dospijeće Izvorno dospijeće i preostalo dospijeće Klasifikacija financijskih transakcija po valuti Mjere novca 6. POGLAVLJE OSTALI TOKOVI UVOD OSTALE PROMJENE U AKTIVI I PASIVI Ostale promjene u obujmu aktive i pasive (K.1 do K.6) Ekonomsko nastajanje aktive (K.1) Ekonomsko nestajanje neproizvedene aktive (K.2) Gubici zbog nepogoda (K.3) Nenadoknađene zapljene (K.4) Ostale promjene u obujmu koje nisu drugdje klasificirane (K.5) Promjene u klasifikaciji (K.6) Promjene u klasifikaciji sektora i strukturi institucionalne jedinice (K.61) Promjene u klasifikaciji aktive i pasive (K.62) Nominalni vlasnički dobici i gubici (K.7) Neutralni vlasnički dobici i gubici (K.71) Stvarni vlasnički dobici i gubici (K.72) Vlasnički dobici i gubici po vrstama financijske aktive i pasive Monetarno zlato i posebna prava vučenja (AF.1) Gotovina i depoziti (AF.2) Dužnički instrumenti (AF.3) Zajmovi (AF.4) Vlasništvo i udjeli u investicijskim fondovima (AF.6) Programi prilagodbe osiguranja, mirovinskog osiguranja i standardiziranih jamstava (AF.6) Financijske izvedenice i dioničke opcije zaposlenika (AF.7) Ostali računi potraživanja/obveza (AF.8) Aktiva iskazana u stranoj valuti 7. POGLAVLJE BILANCE STANJA - 7.01. VRSTE AKTIVE I PASIVE Definicija aktive IZUZEĆA IZ GRANICE AKTIVE I PASIVE KATEGORIJE AKTIVE I PASIVE Proizvedena nefinancijska aktiva (AN.1) Neproizvedena nefinancijska aktiva (AN.2) Financijska aktiva i pasiva (AF) VREDNOVANJE STAVKI U BILANCI STANJA Opća načela vrednovanja NEFINANCIJSKA AKTIVA (AN) Proizvedena nefinancijska aktiva (AN.1) Fiksna aktiva (AN.11) Proizvodi intelektualnog vlasništva (AN.117) Troškovi prijenosa vlasništva nad neproizvedenom aktivom (AN.116) Zalihe (AN.12) Dragocjenosti (AN.13) Neproizvedena nefinancijska aktiva (AN.2) Prirodni resursi (AN.21) Zemljište (AN.211) Rezerve ruda i energije (AN.212) Ostali prirodni resursi (AN.213, AN.214 i AN.215) Ugovori, najmovi i licence (AN.22) Kupovine umanjene za goodwill i marketinšku aktivu (AN.23) FINANCIJSKA AKTIVA I PASIVA (AF) Monetarno zlato i posebna prava vučenja (SDR-ovi) (AF.1) Gotovina i depoziti (AF.2) Dužnički instrumenti (AF.3) Zajmovi (AF.4) Vlasnički vrijednosni papiri i udjeli/jedinice u investicijskim fondovima (AF.5) Programi osiguranja, mirovinskog osiguranja i standardiziranih jamstava (AF.6) Financijske izvedenice i dioničke opcije zaposlenika (AF.7) Ostali računi potraživanja/obveza (AF.8) FINANCIJSKE BILANCE STANJA MEMORANDUMSKE STAVKE Trajna potrošačka dobra (AN.m) Izravna strana ulaganja Nenaplativi zajmovi (AF.m2) Bilježenje nenaplativih zajmova PRILOG 7.1. SAŽETAK SVAKE KATEGORIJE AKTIVE PRILOG 7.2. PRIKAZ STAVKI OD POČETNE BILANCE STANJA DO ZAVRŠNE BILANCE STANJA POGLAVLJE 8. SLIJED RAČUNA UVOD Slijed računa SLIJED RAČUNA Tekući računi Račun proizvodnje (I.) Računi raspodjele i uporabe dohotka (II.) Računi primarne raspodjele dohotka (II.1.) Račun stvaranja dohotka (II.1.1.) Račun raspodjele primarnog dohotka (II.1.2.) Račun poduzetničkog dohotka (II.1.2.1.) Račun alokacije ostalog primarnog dohotka (II.1.2.2.) Račun sekundarne raspodjele dohotka (II.2.) Račun preraspodjele dohotka u naturi (II.3.) Račun uporabe dohotka (II.4.) Račun uporabe raspoloživog dohotka (II.4.1.) Račun uporabe prilagođenog raspoloživog dohotka (II.4.2.) Računi akumulacije (III.) Kapitalni račun (III.1.) Račun promjene neto vrijednosti zbog štednje i kapitalnih transfera (III.1.1.) Račun stjecanja nefinancijske aktive (III.1.2.) Financijski račun (III.2.) Račun ostalih promjena aktive (III.3.) Račun ostalih promjena obujma aktive (III.3.1.) Račun revalorizacije (III.3.2.) Račun neutralnih vlasničkih dobitaka i gubitaka (III.3.2.1.) Račun stvarnih vlasničkih dobitaka i gubitaka (III.3.2.2.) Bilance stanja (IV.) Početna bilanca stanja (IV.1.) Promjene u bilanci stanja (IV.2.) Završna bilanca stanja (IV.3.) RAČUNI SEKTORA INOZEMSTVA (V.) Tekući računi Inozemni račun roba i usluga (V.I.) Inozemni račun primarnih dohodaka i tekućih transfera (V.II.) Inozemni računi akumulacije (V.III.) Kapitalni račun (V.III.1.) Financijski račun (V.III.2.) Račun ostalih promjena aktive (V.III.3.) Bilance stanja (V.IV.) RAČUN ROBA I USLUGA (0) INTEGRIRANI EKONOMSKI RAČUNI AGREGATI Bruto domaći proizvod po tržišnim cijenama (BDP) Poslovni višak ukupnog gospodarstva Mješoviti dohodak ukupnog gospodarstva Poduzetnički dohodak ukupnog gospodarstva Nacionalni dohodak (po tržišnim cijenama) Nacionalni raspoloživi dohodak Štednja Saldo inozemnog tekućeg računa Neto uzajmljivanje (+) ili pozajmljivanje (–) ukupnog gospodarstva Neto vrijednost ukupnog gospodarstva Izdaci i prihodi opće države POGLAVLJE 9. TABLICE PONUDE I UPORABE I INPUT-OUTPUT OKVIR UVOD OPIS STATISTIČKI ALAT ALAT ZA ANALIZU DETALJNIJE O TABLICAMA PONUDE I UPORABE Klasifikacije Načela vrednovanja Trgovačke i transportne marže Porezi umanjeni za subvencije na proizvodnju i uvoz Ostali osnovni koncepti Dodatne informacije IZVORI PODATAKA I USKLAĐIVANJE ALAT ZA ANALIZU I PROŠIRENJA POGLAVLJE 10. MJERE CIJENE I OBUJMA PODRUČJE PRIMJENE INDEKSA CIJENA I OBUJMA U NACIONALNIM RAČUNIMA Integrirani sustav indeksa cijena i obujma Ostali indeksi cijene i obujma OPĆA NAČELA MJERENJA INDEKSA CIJENA I OBUJMA Definicija cijena i obujma tržišnih proizvoda Kvaliteta, cijena i homogeni proizvodi Cijene i obujam Novi proizvodi Načela za netržišne usluge Načela za dodanu vrijednosti i BDP POSEBNI PROBLEMI PRI PRIMJENI NAČELA Porezi i subvencije na proizvode i uvoz Ostali porezi i subvencije na proizvodnju Potrošnja fiksnog kapitala Naknade zaposlenicima Stanje proizvedene fiksne aktive i zaliha MJERE REALNOG DOHOTKA ZA UKUPNO GOSPODARSTVO MEĐUPROSTORNI INDEKSI CIJENA I OBUJMA POGLAVLJE 11. STANOVNIŠTVO I INPUTI RADA UKUPNO STANOVNIŠTVO EKONOMSKI AKTIVNO STANOVNIŠTVO ZAPOSLENOST Zaposlenici Samozaposlene osobe Zaposlenost i rezidentnost NEZAPOSLENOST ZAPOSLENJA Zaposlenja i rezidentnost NEZABILJEŽENE GOSPODARSKE AKTIVNOSTI UKUPNI ODRAĐENI SATI Utvrđivanje stvarno odrađenih sati EKVIVALENT PUNOG RADNOG VREMENA INPUTI RADA ZAPOSLENIKA PO STALNIM NAKNADAMA MJERE PRODUKTIVNOSTI POGLAVLJE 12. TROMJESEČNI NACIONALNI RAČUNI UVOD POSEBNA OBILJEŽJA TROMJESEČNIH NACIONALNIH RAČUNA Vrijeme bilježenja Proizvodnja u tijeku Aktivnosti koncentrirane u posebnim razdobljima godine Rijetka plaćanja Brze procjene Izravnanje određivanje mjerila tromjesečnih nacionalnih računa Izravnanje Dosljednost između tromjesečnih i godišnjih računa – određivanje mjerila (benchmarking) Lančano povezane mjere cijene i promjena obujma Sezonske i kalendarske prilagodbe Slijed sastavljanja sezonski prilagođenih lančano povezanih mjera obujma POGLAVLJE 13. REGIONALNI RAČUNI UVOD REGIONALNO PODRUČJE JEDINICE I REGIONALNI RAČUNI Institucionalne jedinice Lokalne jedinice po vrsti djelatnosti i regionalne proizvodne aktivnosti po djelatnosti METODE REGIONALIZACIJE AGREGATI ZA PROIZVODNE AKTIVNOSTI Bruto dodana vrijednost i bruto domaći proizvod po regiji Alokacija UFPIM-a korisničkim djelatnostima Zaposlenost Naknade zaposlenicima Prijelaz s regionalnog BDV-a na regionalni BDP Stope rasta obujma regionalnog BDV-a REGIONALNI RAČUNI DOHOTKA KUĆANSTAVA POGLAVLJE 14. USLUGE FINANCIJSKOG POSREDOVANJA INDIREKTNO MJERENE (UFPIM) KONCEPT UFPIM-a I UČINAK UPORABNE ALOKACIJE UFPIM-a NA GLAVNE AGREGATE IZRAČUN PROIZVODNJE UFPIM-a PO SEKTORIMA S.122 I S.125 Potrebni statistički podaci Referentne stope Unutarnja referentna stopa Vanjska referentna stopa Detaljna raspodjela UFPIM-a prema institucionalnim sektorima Raščlamba alociranog UFPIM-a kućanstvima na intermedijarnu i finalnu potrošnju IZRAČUN UVOZA UFPIM-a OBUJAM UFPIM-u VOLUMNIM TERMINIMA IZRAČUN UFPIM-a PO DJELATNOSTI OUTPUT SREDIŠNJE BANKE POGLAVLJE 15. UGOVORI, NAJMOVI I LICENCE UVOD RAZLIKA IZMEĐU OPERATIVNOG LEASINGA, LEASINGA RESURSA I FINANCIJSKOG LEASINGA Operativni leasing Financijski leasing Leasing resursa Dozvole za korištenje prirodnog resursa Dozvole za obavljanje određenih djelatnosti Javno-privatna partnerstva (JPP) Ugovori o koncesiji za usluge Tržišni operativni leasing (AN.221) Isključiva prava na buduću robu i usluge (AN.224) POGLAVLJE 16. OSIGURANJE UVOD Izravno osiguranje Reosiguranje Uključene jedinice OUTPUT IZRAVNOG OSIGURANJA Zarađene premije Dodaci na premiju Prilagođene nastale štete ili dospjele naknade Prilagođene štete nastale s naslova neživotnog osiguranja Dospjele naknade s naslova životnog osiguranja Tehničke pričuve osiguranja Definiranje outputa osiguranja Neživotno osiguranje Životno osiguranje Reosiguranje TRANSAKCIJE POVEZANE S NEŽIVOTNIM OSIGURANJEM Raspodjela outputa osiguranja među korisnicima Usluge osiguranja pružene prema sektoru inozemstva te iz sektora inozemstva Bilježenja TRANSAKCIJE ŽIVOTNOG OSIGURANJA TRANSAKCIJE POVEZANE S REOSIGURANJEM TRANSAKCIJE POVEZANE S POMOĆNIM DJELATNOSTIMA OSIGURANJA RENTE KNJIŽENJE BILJEŽENJE ŠTETA S NASLOVA NEŽIVOTNOG OSIGURANJA Obrada prilagođenih šteta Obrada katastrofalnih gubitaka POGLAVLJE 17. SOCIJALNO OSIGURANJE, UKLJUČUJUĆI MIROVINE UVOD Programi socijalnog osiguranja, socijalna pomoć i individualne police osiguranja Socijalne naknade Socijalne naknade koje osigurava opća država Socijalne naknade koje osiguravaju druge institucionalne jedinice Mirovine i drugi oblici naknada NAKNADE SOCIJALNOG OSIGURANJA KOJE NISU MIROVINE Programi socijalnog osiguranja koji nisu mirovinski programi Drugi programi socijalnog osiguranja povezani sa zaposlenjem Bilježenje stanja i tokova po vrsti nemirovinskog programa socijalnog osiguranja Programi socijalnog osiguranja Drugi nemirovinski programi socijalnog osiguranja povezani sa zaposlenjem MIROVINE Vrste mirovinskih programa Mirovinski programi socijalnog osiguranja Drugi mirovinski programi povezani sa zaposlenjem Programi utvrđenih doprinosa Programi s utvrđenim naknadama Indikativni programi utvrđenih doprinosa i kombinirani programi Usporedba programa utvrđenih naknada i programa utvrđenih doprinosa Administrator mirovina, upravitelj mirovinskog fonda, mirovinski fond i mirovinski program više poslodavaca Bilježenje stanja i tokova po vrsti mirovinskog programa u socijalnom osiguranju Transakcije za mirovinske programe socijalne sigurnosti Transakcije za ostale mirovinske programe povezane sa zaposlenjem Transakcije za utvrđene mirovinske doprinose Drugi tokovi povezani s mirovinskim programima utvrđenih doprinosa Transakcije u slučaju utvrđenih naknada mirovinskih programa DODATNA TABLICA ZA OBRAČUNATA MIROVINSKA PRAVA (ACCRUED –TO-DATE) U OKVIRU SOCIJALNOG OSIGURANJA Oblik dodatne tablice Stupci tablice Redci tablice Početne i završne bilance stanja Promjene u mirovinskim pravima zbog transakcija Promjene mirovinskih prava zbog drugih gospodarskih tokova Povezani pokazatelji Aktuarske pretpostavke Do sada akumulirana (Accrued-to-date) prava Diskontna stopa Rast plaća Demografske pretpostavke POGLAVLJE 18. RAČUNI SEKTORA INOZEMSTVA UVOD EKONOMSKO PODRUČJE Rezidentnost INSTITUCIONALNE JEDINICE POSLOVNICE KAO IZRAZ U MEĐUNARODNIM RAČUNIMA BILANCE PLAĆANJA UVJETNO REZIDENTNE JEDINICE PODUZEĆA U VIŠE PODRUČJA ZEMLJOPISNA PODJELA MEĐUNARODNI RAČUNI BILANCE PLAĆANJA IZRAVNAVAJUĆE STAVKE U TEKUĆIM RAČUNIMA MEĐUNARODNIH RAČUNA RAČUNI SEKTORA INOZEMSTVA I NJIHOV ODNOS PREMA MEĐUNARODNIM RAČUNIMA BILANCE PLAĆANJA Vanjski račun roba i usluga Vrednovanje Roba za preradu Preprodaja Roba namijenjena preprodaji Uvoz i izvoz UFPIM-a Vanjski račun primarnog i sekundarnog dohotka Račun primarnog dohotka Dohodak od izravnih ulaganja Račun sekundarnog dohotka (tekući transferi) u BPM6 Vanjski kapitalni račun Vanjski financijski račun i stanje međunarodnih ulaganja BILANCA STANJA ZA SEKTOR INOZEMSTVA POGLAVLJE 19. EUROPSKI RAČUNI UVOD OD NACIONALNIH DO EUROPSKIH RAČUNA Pretvorba podataka u različite valute Europske institucije Račun sektora inozemstva Izravnanje transakcija Mjere cijena i obujma Bilance stanja Matrice „od koga kome” PRILOG 19.1. RAČUNI EUROPSKIH INSTITUCIJA Izvori Uporabe Konsolidacija POGLAVLJE 20. DRŽAVNI RAČUNI UVOD DEFINICIJA SEKTORA OPĆE DRŽAVE Identifikacija jedinica u državi Državne jedinice Neprofitne ustanove klasificirane u sektor opće države Ostale jedinice opće države Javni nadzor Razlikovanje između tržišnog i netržišnog Pojam ekonomski značajnih cijena Kriteriji kupaca za output javnog proizvođača Output se primarno prodaje korporacijama i kućanstvima. Output se prodaje samo državi. Output se prodaje državi i drugima. Test za određivanje tržišnih od netržišnih subjekata Financijsko posredovanje i granica države Granični slučajevi Javna glavna predstavništva (Public Head offices) Mirovinski fondovi Kvazi-društva Agencije za restrukturiranje Agencije za privatizaciju Strukture za kupovinu loše imovine Subjekti posebne namjene Zajednički pothvati (Joint ventures) Agencije za reguliranje tržišta Nadnacionalna tijela Podsektori opće države Središnja država Savezna država Lokalna država Fondovi socijalnog osiguranja PRIKAZ STATISTIČKIH PODATAKA O JAVNIM FINANCIJAMA Okvir Prihodi Porezi i socijalni doprinosi Prodaja Ostali prihodi Izdaci Naknade zaposlenicima i intermedijarna potrošnja Izdaci za socijalne naknade Kamate Ostali tekući izdaci Kapitalni izdaci Veza s izdacima države za finalnu potrošnju (P.3) Izdaci države prema funkciji (COFOG) Izravnavajuće stavke Neto uzajmljivanje/neto pozajmljivanje (B.9) Promjene neto vrijednosti zbog štednje i kapitalnih transfera (B.101) Financiranje Transakcije u aktivi Transakcije s obvezama Ostali ekonomski tokovi Račun revalorizacije Račun ostalih promjena obujma aktive Bilance stanja Konsolidacija RAČUNOVODSTVENA PITANJA U VEZI S OPĆOM DRŽAVOM Prihodi od poreza Priroda prihoda od poreza Porezni krediti Iznosi koji se bilježe Nenaplativi iznosi Vrijeme bilježenja Bilježenje dospijeća Bilježenje dospijeća poreza Kamate Diskontirane obveznice i obveznice bez kupona (zero-coupon bonds) Vrijednosnice vezane uz indeks (Index-linked securities) Financijske izvedenice (Financial derivatives) Sudske odluke Izdaci za vojsku (Military expenditure) Odnosi države s javnim poduzećima Ulaganja u dionički kapital u javnim poduzećima i raspodjela zarade Ulaganja u dionički kapital Dokapitalizacija (Capital injections) Subvencije i dokapitalizacija Pravila koja se upotrebljavaju u posebnim okolnostima Fiskalni poslovi Raspodjela dohodaka javnih poduzeća Dividende nasuprot povlačenju vlasničkih udjela Porezi nasuprot povlačenje vlasničkih udjela Privatizacija i nacionalizacija Privatizacija Neizravne privatizacije Nacionalizacija Transakcije sa središnjom bankom Restrukturiranje, spajanja i preklasifikacije Dužnički poslovi Preuzimanje duga, brisanje duga i otpis duga (Debt assumptions, debt cancellation, and debt write-offs) Preuzimanje i brisanje duga Preuzimanje duga koje uključuje transfer nefinancijske aktive Otpisi ili smanjenja dugova Ostalo restrukturiranje dugova Otkup duga po vrijednosti iznad tržišne Otkup loše imovine i sanacija Jamstva za dug Jamstva-izvedenice Standardizirana jamstva Jednokratna jamstva Sekuritizacija (Securitisation) Definicija Kriteriji za priznavanje prodaje Bilježenje tokova Ostala pitanja Mirovinske obveze Plaćanje paušalnih iznosa Javno-privatna partnerstva Opseg JPP-a Ekonomsko vlasništvo i dodjela aktive Računovodstvena pitanja Transakcije s međunarodnim i nadnacionalnim organizacijama Razvojna pomoć JAVNI SEKTOR Nadzor javnog sektora Središnje banke Javna kvazi-društva Subjekti posebne namjene i nerezidenti Zajednički pothvati POGLAVLJE 21. POVEZNICE IZMEĐU POSLOVNIH RAČUNA I NACIONALNIH RAČUNA TE MJERENJE POSLOVNE AKTIVNOSTI NEKA POSEBNA PRAVILA I METODE POSLOVNOG RAČUNOVODSTVA Vrijeme bilježenja Dvostruko i četverostruko bilježenje Vrednovanje Račun dobiti i gubitka i bilanca stanja NACIONALNI RAČUNI I POSLOVNI RAČUNI: PRAKTIČNA PITANJA PRIJELAZ S POSLOVNIH IZVJEŠTAJA NA NACIONALNE RAČUNE: PRIMJER NEFINANCIJSKIH PODUZEĆA Konceptualne prilagodbe Prilagodbe za postizanje usklađenosti s računima drugih sektora Primjeri prilagodba radi iscrpnosti POSEBNA PITANJA Vlasnički dobici/gubici Globalizacija Spajanja i pripajanja POGLAVLJE 22. SATELITSKI RAČUNI UVOD Funkcionalne klasifikacije GLAVNA OBILJEŽJA SATELITSKIH RAČUNA Funkcionalni satelitski računi Posebni sektorski računi Obuhvaćanje nemonetarnih podataka Dodatne pojedinosti i dopunski koncepti Različiti temeljni koncepti Uporaba modeliranja i uključivanje eksperimentalnih rezultata. Planiranje i izrada satelitskih računa DEVET SPECIFIČNIH SATELITSKIH RAČUNA Računi poljoprivrede Računi okoliša Računi zdravstva Računi proizvodnje kućanstava Računi rada i MDR Računi produktivnosti i rasta Računi istraživanja i razvoja Računi socijalne zaštite Satelitski računi turizma POGLAVLJE 23. KLASIFIKACIJE UVOD KLASIFIKACIJA INSTITUCIONALNIH SEKTORA (S) KLASIFIKACIJA TRANSAKCIJA I OSTALIH TOKOVA Transakcije proizvoda (P) Transakcije neproizvedene nefinancijske aktive (oznake NP) Transakcije raspodjele (D) Tekući transferi u novcu i u naturi (D.5-D.8). Transakcije financijske aktive i pasiva (F) Ostale promjene aktive (K) KLASIFIKACIJA IZRAVNAVAJUĆIH STAVKI I NETO VRIJEDNOSTI (B) KLASIFIKACIJE STAVKI BILANCE STANJA (L) KLASIFIKACIJA AKTIVE (A) Nefinancijska aktiva (AN) Financijska aktiva (AF) KLASIFIKACIJA DODATNIH STAVKI Nenaplativi zajmovi Usluge u vezi s kapitalom Tablica mirovina Trajni proizvodi za široku potrošnju Izravna strana ulaganja Potencijalne stavke Gotovina i depoziti Klasifikacija dužničkih vrijednosnih papira u skladu s njihovim dospijećem Dužnički vrijednosni papiri koji kotiraju na burzi i dužnički vrijednosni papiri koji ne kotiraju na burzi Dugoročni zajmovi s dospijećem kraćim od godine dana i dugoročni zajmovi osigurani hipotekom Investicijski udjeli koji kotiraju na burzi i investicijski udjeli koji ne kotiraju na burzi Dospjele neplaćene obveze po kamatama i otplatama Osobne i skupne doznake PREGRUPIRANJE I ŠIFRIRANJE DJELATNOSTI (A) I PROIZVODA (P) KLASIFIKACIJA FUNKCIJA DRŽAVE (COFOG) KLASIFIKACIJA OSOBNE POTROŠNJE PREMA NAMJENI (COICOP) KLASIFIKACIJA IZDATAKA NEPROFITNIH USTANOVA KOJE SLUŽE KUĆANSTVIMA (COPNI) KLASIFIKACIJA IZDATAKA PROIZVOĐAČA PREMA NAMJENI (COPP) POGLAVLJE 24. RAČUNI Tablica 24.1. – Račun 0: Račun roba i usluga Tablica 24.2. – Potpun slijed računa ukupnog gospodarstva Tablica 24.3. – Potpuni skup računa za nefinancijska društva Tablica 24.4. – Potpuni slijed računa za financijska društva Tablica 24.5 – Potpuni skup računa za opću državu Tablica 24.6. - Potpuni slijed računa kućanstava Tablica 24.7. – Potpuni slijed računa neprofitnih ustanova koje služe kućanstvima









POGLAVLJE 1.

OPĆE ZNAČAJKE I TEMELJNA NAČELA

OPĆE ZNAČAJKE

1.01. Europski sustav računa (dalje u tekstu: „ESA 2010.” ili „ESA”) je međunarodno usklađen računovodstveni okvir za sustavno i detaljno opisivanje ukupnog gospodarstva (regije, države ili skupine država), njegovih sastavnih dijelova i odnosa s ostalim ukupnim gospodarstvima.

1.02. Prethodnik ESA-e 2010., Europski sustav računa iz 1995. (ESA 95), objavljen je 1996 ( 4 ). Metodologija za ESA-u 2010., kako je određena u ovom Prilogu, ima istu strukturu kao ESA 95 publikacija za prvih trinaest poglavlja, ali zatim ima jedanaest novih poglavlja koji opisuju aspekte sustava koji odražavaju razvoje u mjerenju suvremenih gospodarstava ili u korištenju ESA-e 95 u Europskoj uniji (EU).

1.03. Struktura ovog priručnika je kako slijedi. Poglavlje 1. opisuje osnovne značajke sustava u pogledu koncepata i određuje načela ESA-e te opisuje temeljne statističke jedinice i njihovo grupiranje. Daje pregled slijeda računa te kratak opis ključnih agregata te uloge tablica ponude i uporabe te input-output okvira. Poglavlje 2. opisuje institucionalne jedinice korištene za mjerenje gospodarstva te kako su te jedinice klasificirane u sektore i podsektore radi omogućivanja analize. Poglavlje 3. opisuje sve transakcije u pogledu proizvoda (roba i usluga), kao i neproizvedenih roba, u sustavu. Poglavlje 4. opisuje sve transakcije u gospodarstvu koje raspodjeljuju ili preraspodjeljuju dohodak i bogatstvo u gospodarstvu. Poglavlje 5. opisuje financijske transakcije u gospodarstvu. Poglavlje 6. opisuje promjene vrijednosti aktive koje se mogu dogoditi zbog negospodarskih događaja ili promjena cijena. Poglavlje 7. opisuje bilancu stanja te sustave klasifikacije aktive i pasive. Poglavlje 8. određuje sljedove računa i izravnavajuće stavke povezane sa svakim računom. Poglavlje 9. opisuje tablice ponude i uporabe i njihovu ulogu u usklađivanju veličina dohotka, proizvodnje i potrošnje u gospodarstvu. Također opisuje input-output tablice koje se mogu izvesti iz tablica ponude i uporabe. Poglavlje 10. opisuje konceptualnu osnovu za veličine cijena i obujma povezane s nominalnim vrijednostima u računima. Poglavlje 11. opisuje veličine stanovništva i tržišta rada koje se mogu upotrebljavati s veličinama nacionalnih računa u ekonomskoj analizi. Poglavlje 12. daje kratak opis tromjesečnih nacionalnih računa i kako se razlikuju s naglaskom u odnosu na godišnje račune.

1.04. Poglavlje 13. opisuje namjene, koncepte i pitanja izračuna pri pripremi niza regionalnih računa. Poglavlje 14. opisuje mjerenje financijskih usluga koje pružaju financijski posrednici i koje se financiraju iz neto prihoda od kamata te su odraz višegodišnjeg istraživanja i razvoja u državama članicama radi dobivanja veličine koja je snažna i usklađena među državama članicama. Poglavlje 15. o ugovorima, najmovima i licencama potrebno je radi opisivanja područja od rastućeg značaja u nacionalnim računima. Poglavlja 16. i 17. o osiguranju, socijalnom osiguranju i mirovinama opisuje kako se s tim programima postupa u nacionalnim računima jer pitanja preraspodjele dobivaju na interesu kako stanovništvo stari. Poglavlje 18. obuhvaća račune sektora inozemstva, koji su nacionalni računi ekvivalentni veličinama u računima sustava bilance plaćanja. Poglavlje 19. o europskim računima također je novo te obuhvaća aspekte nacionalnih računa kada europski institucionalni i trgovinski aranžmani otvaraju pitanja koja zahtijevaju usklađeni pristup. Poglavlje 20. opisuje račune za sektor države – područje od posebnog interesa jer su pitanja fiskalne opreznosti država članica i dalje ključna u vođenju ekonomske politike u EU-u. Poglavlje 21. opisuje veze između poslovnih računa i nacionalnih računa, područje od rastućeg interesa jer multinacionalne korporacije postaju odgovorne za rastući udio u bruto domaćem proizvodu (BDP) u svim zemljama. Poglavlje 22. opisuje odnos između satelitskih računa i glavnih nacionalnih računa. Poglavlja 23. i 24. služe za upućuje na veze; poglavlje 23. određuje klasifikaciju korištenu za sektore, aktivnosti i proizvode u ESA-i 2010., a poglavlje 24. određuje cjelokupni slijed računa za svaki sektor.

1.05. Struktura ESA-e 2010. u skladu je sa svjetskim smjernicama o nacionalnom računovodstvu određenim u Sustavu nacionalnih računa iz 2008. (SNA 2008.), osim određenih razlika u prikazu i većem stupnju preciznosti nekih ESA 2010. koncepata koji se koriste za određene potrebe EU-a. Te su smjernice izrađene pod zajedničkom odgovornošću Ujedinjenih naroda (UN), Međunarodnog monetarnog fonda (MMF), Statističkog ureda Europske unije (Eurostat), Organizacije za ekonomsku suradnju i razvoj (OECD) i Svjetske banke. ESA 2010. je usmjerena na okolnosti i potrebe za podacima u EU. Kao SNA 2008., i ESA 2010. je usklađena s konceptima i klasifikacijama korištenima u brojnim drugim društvenim i ekonomskim statistikama (na primjer, statistici o nezaposlenosti, statistici o proizvodnji i statistici o vanjskoj trgovini). ESA 2010. stoga služi kao središnji referentni okvir za društvenu i ekonomsku statistiku EU i njezinih država članica.

1.06. Okvir ESA-e sastoji se od dva glavna skupa tablica: (a) računi institucionalnih sektora; (b) input-output okvir i računi prema djelatnostima.

1.07. Sektorski računi pružaju, za svaki institucionalni sektor, sustavan opis različitih faza ekonomskog procesa: proizvodnje, stvaranja dohotka, raspodjele dohotka, preraspodjele dohotka, uporabe dohotka i financijske i nefinancijske akumulacije. Sektorski računi također uključuju bilancu stanja koja prikazuje stanja aktive, pasive i neto vrijednost na početku i na kraju računovodstvenog razdoblja.

1.08. Input-output okvir, kroz tablice ponude i uporabe, detaljnije određuju proizvodni proces (strukturu troškova, stvaranje dohotka i zaposlenost) i tokove roba i usluga (proizvodnju, uvoz, izvoz, finalnu potrošnju, intermedijarnu potrošnju i investicije po proizvodnim grupama). U tom okviru odražavaju se dvije važne računovodstvene jednakosti: zbroj dohodaka nastalih u djelatnosti jednak je dodanoj vrijednosti koju je proizvela ta djelatnost te, za svaki proizvod ili skupinu proizvoda, ponuda je jednaka potražnji.

1.09. ESA 2010. obuhvaća koncepte stanovništva i zaposlenosti. Takvi su koncepti relevantni za sektorske račune, račune po djelatnostima i okvir ponude i uporabe.

1.10. ESA 2010. nije ograničena na godišnje nacionalno računovodstvo, nego se također primjenjuje na tromjesečne i kraće ili dulje razdoblje. Također se primjenjuje na regionalne račune.

1.11. ESA 2010. postoji usporedno sa SNA-om 2008. zbog uporaba veličina nacionalnih računa u EU-u. Države članice su odgovorne za prikupljanje i iskazivanje svojih nacionalnih računa radi opisivanja svojeg gospodarskog stanja. Države članice također sastavljaju skup računa koji se dostavljaju Komisiji (Eurostatu) kao dio regulatornog plana dostave podataka za ključne namjene socijalne, gospodarske i fiskalne politike u Uniji. Te namjene uključuju određivanje monetarnih doprinosa država članica u proračun EU-a putem „četvrtog izvora”, pomoć regijama EU-a kroz planove strukturnih fondova i nadzor gospodarske uspješnosti država članica u okviru postupka zbog prekomjernog deficita i Pakta o stabilnosti i rastu.

1.12. Kako bi se doprinosi i koristi raspodijelili u skladu s veličinama sastavljenim i prikazanim na strogo konzistentan način, ekonomska statistika korištena za te namjene sastavlja se u skladu s istim konceptima i pravilima. ESA 2010. je uredba koja uspostavlja pravila, dogovore, definicije i klasifikacije koje se trebaju primijeniti u izradi nacionalnih računa u državama članicama koje će biti dio plana dostave podataka kako je određeno u Prilogu B ovoj Uredbi.

1.13. S obzirom na velike iznose novca uključene u sustavu doprinosa i koristi u EU-u, ključno je da se sustav mjerenja primjenjuje konzistentno u svakoj državni članici. U takvim okolnostima važno je usvojiti oprezan pristup procjenama koje se ne mogu opažati izravno na tržištu, izbjegavajući korištenje jednostavnih postupaka za procjenjivanje veličina u nacionalnim računima.

1.14. Koncepti ESA-e 2010. su u nekoliko slučajeva specifičniji i precizniji od onih u SNA 2008. radi osiguranja što je moguće veće konzistentnost među mjerenjima država članica izvedenih iz nacionalnih računa. Taj prevladavajući zahtjev za snažno konzistentnim procjenama je rezultirao identificiranjem središnjeg skupa nacionalnih računa u EU-u. Ako razina konzistentnosti mjerenja među državama članicama nije dovoljna, takve procjene se obično uključuju u takozvane „nesredišnje račune” koji obuhvaćaju dodatne tablice i satelitske račune.

1.15. Primjer gdje se smatralo potrebnim biti oprezan u oblikovanju ESA-e 2010. je u području mirovinskih obveza. Postoje opravdani razlozi za njihovo mjerenje radi pomoći u ekonomskoj analizi, ali ključni zahtjev u EU-u za izradom računa koji su usklađeni u vremenu i prostoru zahtijevao je oprezan pristup.

Globalizacija

1.16. Sve veća globalna priroda ekonomske aktivnosti povećala je međunarodnu trgovinu u svim svojim oblicima te povećala izazove državama u prikazivanju svojih domaćih gospodarstava u nacionalnim računima. Globalizacija je dinamičan i multidimenzionalan proces u kojem nacionalni resursi postaju više međunarodno pokretljiviji, dok nacionalna gospodarstva postaju sve više međusobno ovisna. Obilježje globalizacije koje može uzrokovati najviše problema u mjerenju za nacionalne račune je rastući udio međunarodnih transakcija multinacionalnih trgovačkih društava, u kojem su prekogranične transakcije između matičnih društava, društava kćeri i podružnica. Međutim, postoje i drugi izazovi, a u nastavku je iscrpniji popis pitanja u vezi s podacima: (1) transferne cijene između povezanih trgovačkih društava (vrednovanje uvoza i izvoza); (2) povećanje obrade proizvoda, pri čemu se robama trguje preko međunarodnih granica bez promjene vlasništva (robe za obradu) i preprodaja; (3) međunarodna trgovina putem Interneta, kako za trgovačka društva, tako i za kućanstva; (4) trgovina i korištenje intelektualnim vlasništvom na svjetskoj razini; (5) radnici koji rade u inozemstvu i doznačuju značajne iznose obitelji u tuzemstvu (doznake radnika, kao dio osobnih transfera); (6) multinacionalne korporacije koje organiziraju svoje poslovanje preko nacionalnih granica, radi povećanja proizvodne učinkovitosti i smanjenja ukupnog poreznog tereta. To može dovesti do umjetnih korporativnih struktura koje ne odražavaju ekonomsku stvarnost; (7) korištenje off-shore financijskih posrednika (subjekti posebne namjene i drugi oblici) radi uređenja financiranja globalnih aktivnosti; (8) ponovni izvoz roba i prijevoz u EU roba između država članica nakon ulaska u Uniju (kvazi-prijevoz); (9) povećanje odnosa između izravnih stranih ulaganja te potreba identificiranja i raspodjele tokova izravnih ulaganja.

1.17. Svi ovi sve uobičajeniji aspekti globalizacije čine uočavanje i precizno mjerenje prekograničnih tokova rastućim izazovom za nacionalne statističare. Čak i sa sveobuhvatnim i snažnim sustavom prikupljanja i mjerenja za stavke u sektoru inozemstva (i stoga također u međunarodnim računima koji se nalaze u bilanci plaćanja), globalizacija će povećati potrebu za pojačanim naporima za održavanje kvalitete nacionalnih računa za sva gospodarstva i grupacije gospodarstava.

UPOTREBA ESA-e 2010.

Okvir za analizu i politiku

1.18. Okvir ESA-e može se upotrebljavati za analizu i ocjenu: (a) strukture ukupnog gospodarstva. Primjeri vrsta korištenih veličina su: (1) dodana vrijednost i zaposlenost prema djelatnostima; (2) dodana vrijednost i zaposlenost prema regiji; (3) raspodjela prihoda prema sektoru; (4) uvoz i izvoz prema skupini proizvoda; (5) izdaci za finalnu potrošnju prema funkciji i skupini proizvoda; (6) investicije u fiksni kapital i stanje fiksnog kapitala prema djelatnostima; (7) struktura stanja i tokova financijske aktive prema vrsti aktive i sektoru; (b) specifičnih dijelova ili aspekata gospodarstva. Primjeri su: (1) bankarstvo i financije u nacionalnom gospodarstvu; (2) uloga države i njezin financijski položaj; (3) gospodarstvo pojedine regije (u usporedbi s ukupnim nacionalnim gospodarstvom); (4) razine štednje i zaduženosti kućanstava; (c) razvoja gospodarstva tijekom vremena. Primjeri su: (1) analiza stopa rasta BDP-a; (2) analiza inflacije; (3) analiza sezonskih kretanja u potrošnji kućanstava na temelju tromjesečnih računa; (4) analiza promjene važnosti određenih vrsta financijskih instrumenata tijekom vremena, npr. povećanje važnosti financijskih izvedenica; (5) usporedba industrijske strukture nacionalnog gospodarstva tijekom duljeg razdoblja; (d) ukupnog gospodarstva u odnosu na ostala gospodarstva. Primjeri su: (1) usporedba uloge i veličine države u državama članicama EU-a; (2) analiza međuovisnosti između gospodarstava EU-a, uzimajući u obzir države članice i njihove regije; (3) analiza sastava i odredišta izvoza EU-a; (4) usporedba stopa rasta BDP-a ili raspoloživog dohotka po stanovniku u EU-u i drugim razvijenim gospodarstvima.

1.19. Za EU i njegove države članice, brojke iz ESA okvira imaju važnu ulogu za oblikovanje i praćenje njihovih socijalnih i ekonomskih politika. Sljedeći primjeri pokazuju uporabe ESA okvira: (a) praćenje i usmjeravanje pri određivanju makroekonomske i monetarne politike u europodručju i određivanje kriterija konvergencije za ekonomsku i monetarnu uniju (EMU) u pogledu podataka nacionalnih računa (npr. stope rasta BDP-a); (b) određivanje kriterija za postupak zbog prekomjernog deficita: veličine državnog deficita i zaduženosti; (c) odobravanje financijske potpore regijama u EU-u: pri dodjeli sredstava regijama koristi se statistika regionalnih računa; (d) određivanje vlastitih sredstava proračuna EU-a. Oni ovise o podacima iz nacionalnih računa na tri načina: (1) ukupna sredstva EU-a određuju se kao postotak zbroja bruto nacionalnih dohodaka država članica (BND); (2) treći vlastiti izvor EU-a je vlastiti izvor iz PDV-a. Doprinosi država članica ovome izvoru u velikoj su mjeri određeni podacima iz nacionalnih računa jer se ti podaci koriste za izračunavanje prosječne stope PDV-a; (3) relativne veličine doprinosa država članica za četvrti vlastiti izvor EU temelji se na procjenama njihovih bruto nacionalnih dohodaka. Te su procjene temelj za većinu plaćanja država članica.

Obilježja koncepata ESA-e 2010.

1.20. Radi uspostave ravnoteže između potrebe za podacima i mogućnosti njihova prikupljanja, koncepti ESA-e 2010. imaju nekoliko važnih obilježja. Obilježja su da su računi: (a) usklađeni na međunarodnoj razini; (b) usklađeni s drugim sustavima socijalne i ekonomske statistike; (c) konzistentni; (d) operativni, to jest da se mogu mjeriti u praksi; (e) različiti od većine administrativnih koncepata; (f) dobro uspostavljeni i utvrđeni za dugo razdoblje; (g) usmjereni na opisivanje ekonomskog procesa u monetarnim i lako vidljivim izrazima; (h) prikladni za primjenu u različitim situacijama i za različite namjene.

1.21. Koncepti ESA-e 2010. usklađeni su na međunarodnoj razini zato što: (a) koncepti ESA-e 2010. usklađeni su s onima iz svjetskih smjernica za nacionalno računovodstvo, tj. SNA 2008.; (b) državama članicama ESA 2010. predstavlja standard za prikazivanje podataka iz nacionalnih računa svim međunarodnim organizacijama; (c) međunarodna usklađenost koncepata ključna je pri usporedbi statistika različitih zemalja.

1.22. Koncepti u ESA-i 2010. usklađeni su s onima u drugim društvenim i ekonomskim statistikama jer ESA 2010. primjenjuje koncepte i klasifikacije (npr. statističke klasifikacije ekonomskih djelatnosti u Europskoj uniji „NACE rev. 2” ( 5 )) koji se koriste za druge društvene i ekonomske statistike država članica, npr. u statistici o proizvodnji, statistici o vanjskoj trgovini i statistici o zaposlenosti; razlike u konceptima zadržane su na najnižoj razini. Nadalje, koncepti i klasifikacije u ESA-i 2010. usklađeni su s onima Ujedinjenih naroda. To usklađivanje sa društvenim i ekonomskom statistikom pomaže u povezivanju i usporedbi s tim podacima, tako da se može osigurati kvaliteta podataka iz nacionalnih računa. Nadalje, podaci sadržani u tim posebnim statistikama mogu se bolje povezati s općom statistikom o nacionalnom gospodarstvu.

1.23. Zajednički koncepti korišteni u nacionalnom računovodstvenom okviru i drugim sustavima društvene i ekonomske statistike omogućuju izvođenje konzistentnih veličina. Na primjer, mogu se izračunati sljedeći omjeri: (a) izračunavanje produktivnosti, kao što je dodana vrijednost po satu rada (ovi iznosi zahtijevaju konzistentnost između koncepata dodane vrijednosti i sati rada); (b) raspoloživi nacionalni dohodak po stanovniku (ovaj omjer zahtijeva konzistentnost između koncepata raspoloživog nacionalnog dohotka i veličina stanovništva); (c) investicije u fiksni kapital kao postotak stanja fiksnog kapitala (ovaj omjer zahtijeva konzistentnost između definicija spomenutih tokova i stanja); (d) državni deficit i državni dug kao postotak bruto domaćeg proizvoda (ovi iznosi zahtijevaju konzistentnost između pojmova državnog deficita, državnog duga i bruto domaćeg proizvoda). Unutarnja konzistentnost koncepata dopušta izvođenje određenih procjena iz reziduala, npr. štednja se može procijeniti kao razlika između raspoloživog dohotka i izdataka za finalnu potrošnju.

1.24. Koncepti u ESA-i 2010. primjenjuju se imajući na umu skupljanje podataka i mjerenje. Operativno obilježje se očituje na nekoliko načina u smjernicama za izradu računa. (a) Aktivnosti ili stavke opisuju se jedino ako su značajne veličine. Na primjer: vlastita proizvodnja roba u kućanstvima, poput tkanja i lončarstva, ne bilježi se kao proizvodnja, jer ona nije značajna za zemlje EU-a. (b) Neki su koncepti popraćeni smjernicama za njihovu procjenu. Na primjer, pri određivanju potrošnje fiksnog kapitala, upućuje se na linearnu amortizaciju. Za procjenu stanja fiksnog kapitala treba primjenjivati metodu stalne inventarizacije kada nedostaju izravni podaci o stanju fiksnog kapitala. Drugi primjer je vrednovanje proizvodnje za vlastitu uporabu: ona se, u načelu, vrednuje po bazičnim cijenama, ali se vrednovanje bazičnih cijena, prema potrebi, može procijeniti zbrajanjem različitih troškova proizvodnje. (c) Usvojeni su neki dogovori. Na primjer, sve se kolektivne usluge koje osigurava država klasificiraju kao izdaci za finalnu potrošnju.

1.25. Međutim, moguće je da se podaci potrebni za statistiku nacionalnih računa ne mogu lako skupiti izravno, jer se temeljni koncepti obično razlikuju od koncepata na kojima se temelje izvori administrativnih podataka. Primjeri administrativnih izvora su poslovni računi, evidencije o različitim vrstama poreza (PDV, porez na dohodak, uvozne pristojbe itd.), podaci o socijalnoj sigurnosti te podaci nadzornih odbora u bankarstvu i osiguranju. Ovi administrativni podaci služe kao ulazne jedinice za izradu nacionalnih računa. Stoga se oni preoblikuju kako bi bili u skladu s ESA-om. Koncepti ESA-e obično se razlikuju od administrativnih protustavki u tome što: (a) administrativni se koncepti razlikuju od države do države. Posljedično, međunarodna usklađenost nije moguća kada se koriste administrativni koncepti; (b) administrativni se koncepti s vremenom mijenjaju. Posljedično, usporedbe s vremenskim odmakom nisu moguće korištenjem administrativnih koncepata; (c) koncepti na kojima se temelje izvori administrativnih podataka obično nisu usklađeni između različitih administrativnih sustava. Međutim, povezivanje i usporedba podataka, što predstavlja ključni element pri sastavljanju nacionalnih računa, ostvarivi su jedino uz usklađeni skup koncepata. (d) administrativni koncepti općenito nisu optimalni za ekonomsku analizu i ocjenu ekonomske politike.

1.26. Ipak, izvori administrativnih podataka vrlo dobro zadovoljavaju potrebe za podacima nacionalnih računa i ostalih statistika, budući da: (a) koncepti i klasifikacije koji su izvorno namijenjeni u statističke svrhe, također se usvajaju i u administrativne svrhe, npr. klasifikacija državnih izdataka prema vrsti; (b) izvori administrativnih podataka izričito uzimaju u obzir (posebne) statističke potrebe za podacima; to se na primjer odnosi na sustav Intrastat za pružanje informacija o isporuci roba između država članica.

1.27. Glavni koncepti ESA-e jasno su određeni i utvrđeni za dulje razdoblje, budući da: (a) odobreni su kao međunarodni standard već mnogo godina; (b) u uzastopnim međunarodnim smjernicama za nacionalno računovodstvo vrlo se malo temeljnih koncepata mijenja. Ovaj kontinuitet u konceptima smanjuje potrebu za ponovnim izračunom vremenskih serija. Nadalje, smanjuje izloženost koncepata nacionalnim i međunarodnim političkim pritiscima. Iz tih razloga podaci nacionalnih računa mogli su biti nepristrana baza podataka za ekonomsku politiku i analizu.

1.28. Naglasak koncepata ESA-e 2010. stavljen je na opisivanje ekonomskog procesa u monetarnim izrazima koji su lako vidljivi. Stanja i tokovi koji nisu lako vidljivi u monetarnom smislu ili koji nemaju jasan monetarni ekvivalent ne bilježe se u ESA-i. Ovo se načelo nije primjenjivalo striktno, budući da također treba uzeti u obzir zahtjev za konzistentnošću i potrebe korisnika. Na primjer, radi konzistentnosti se vrijednost kolektivnih državnih usluga bilježi kao izlazne jedinice, budući da je isplata naknade zaposlenicima i kupovina svih vrsta roba i usluga koju izvrši država lako vidljiva u monetarnim izrazima. Nadalje, u svrhu ekonomske analize i politike, opisivanje kolektivnih državnih usluga u odnosu na ostatak nacionalnog gospodarstva povećava korisnost nacionalnih računa kao cjeline.

1.29. Opseg koncepata ESA-e može se ilustrirati uzimajući u obzir nekoliko važnih graničnih slučajeva. U granice proizvodnje ESA-e bilježi se sljedeće (vidjeti stavke od 3.07 do 3.09): (a) proizvodnja pojedinačnih i kolektivnih državnih usluga; (b) proizvodnja usluga stanovanja za vlastiti račun vlasnika-stanara; (c) proizvodnja roba za vlastitu finalnu potrošnju, npr. poljoprivrednih proizvoda; (d) izgradnja za vlastite potrebe, uključujući i onu koju su izvela kućanstva; (e) proizvodnja usluga koje je proizvelo plaćeno kućansko osoblje; (f) uzgoj riba u ribnjacima; (g) proizvodnja zabranjena zakonom, ako sve jedinice uključene u transakciju u nju ulaze dobrovoljno; (h) proizvodnja čiji prihodi nisu u potpunosti prijavljeni poreznim tijelima, npr. skrivena proizvodnja tekstila.

1.30. Sljedeće nije uključeno u granice proizvodnje i ne bilježi se u ESA-i: (a) kućanske i osobne usluge proizvedene i konzumirane u istom kućanstvu, npr. čišćenje, priprema hrane ili njega bolesnih ili starijih osoba; (b) dobrovoljne usluge koje ne vode do proizvodnje roba, npr. čuvanje i čišćenje bez naknade; (c) prirodni uzgoj ribe u otvorenom moru.

1.31. ESA bilježi sve outpute proizvodnje koji se nalaze u granicama definirane proizvodnje. Međutim, outputi pomoćnih aktivnosti ne bilježe se. Svi inputi upotrebljeni za pomoćnu aktivnost tretiraju se kao inputi aktivnosti koju ta aktivnost podupire. Ako je subjekt koji obavlja samo pomoćne aktivnosti statistički vidljiv, u smislu da su odvojeni računi za proizvodnju koju obavlja lako dostupni, ili ako je na zemljopisno različitom području od subjekata koje opslužuje, mora se zabilježiti kao zasebna jedinica i razvrstati u klasifikaciju djelatnosti koja odgovara njegovoj glavnoj aktivnosti, i u nacionalnim i u regionalnim računima. U nedostatku dostupnosti prikladnih osnovnih podataka, output pomoćne aktivnosti može se procijeniti zbrajanjem troškova.

1.32. Ako se aktivnosti smatraju proizvodnjom i njihov se output bilježi, tada se također bilježi i popratni dohodak, zaposlenost, finalna potrošnja i sl. Na primjer, ako se vlastita proizvodnja stambenih usluga od vlasnika-stanara bilježi kao proizvodnja, bilježi se također i dohodak i izdaci za finalnu potrošnju koji nastaju za spomenute stanare-vlasnike. Budući da, po definiciji, nema inputa rada pri proizvodnji usluga stanovanja od vlasnika-stanara, ne bilježi se zaposlenost. Time se zadržava konzistentnost sa sustavom statistike rada, u kojoj se ne bilježi zaposlenost za vlasništvo stanova. Obrnuto vrijedi kada se aktivnosti ne bilježe kao proizvodnja: kućanske usluge proizvedene i potrošene u istom kućanstvu ne stvaraju dohodak i izdatke za finalnu potrošnju te nema zaposlenosti.

1.33. ESA također određuje dogovore u pogledu: (a) vrednovanje državnog outputa; (b) vrednovanje outputa osiguravajućih usluga i usluga financijskog posredovanja neizravno mjerenih; (c) bilježenje državnih kolektivnih usluga kao izdataka za krajnju potrošnju, a ne kao intermedijarne potrošnje;

Klasifikacija po sektorima

1.34. Sektorski računi se stvaraju dodjelom jedinica sektorima i to omogućava prikazivanje transakcija i izravnavajućih stavki računa po sektorima. Prikaz po sektorima otkriva mnoge ključne veličine za potrebe ekonomske i porezne politike. Glavni sektori su kućanstva, država, društva (financijska i nefinancijska), neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (NPUSK-ovi) i inozemstvo. Razlika između tržišne i netržišne aktivnosti je važna. Subjekt koji kontrolira država, za koji se pokazalo da je tržišno društvo, klasificira se u sektoru društava, izvan sektora opće države. Stoga, razine deficita i zaduženosti društva neće biti dio deficita i duga opće države.

1.35. Važno je da se uspostave jasni i postojani kriteriji za dodjeljivanje subjekata sektorima. Javni sektor sastoji se od svih institucionalnih jedinica rezidentnih u gospodarstvu koje kontrolira država. Privatni sektor sastoji se od svih ostalih rezidentnih jedinica. U tablici 1.1. određeni su kriteriji za razlikovanje između javnog i privatnog sektora, u javnom sektoru između sektora države i sektora javnih društava te u privatnom sektoru između NPUSK sektora i sektora privatnih društava.



Tablica 1.1. Kriterij Državno kontroliran (javni sektor) Privatno kontroliran (privatni sektor) Netržišna proizvodnja Opća država NPUSK Tržišna proizvodnja Javna društva Privatna društva

1.36. Kontrola se definira kao mogućnost određivanja opće politike ili plana institucionalne jedinice. Dodatni detalji u odnosu na definiciju kontrole nalaze se u stavcima 2.35 do 2.39.

1.37. Pri razlikovanju između tržišnog i netržišnog, te tako, za subjekte javnog sektora, pri njihovom klasificiranju u sektor opće države ili sektor društava, odlučuje se prema sljedećem pravilu: Aktivnost se smatra tržišnom aktivnosti kada se dotičnim robama i uslugama trguje pod sljedećim uvjetima: (1) prodavatelji nastoje dugoročno maksimizirati svoju dobit i čine to slobodno prodajući robe i usluge na tržištu svakome tko je spreman platiti traženu cijenu; (2) kupci nastoje maksimizirati korist s obzirom na svoje ograničene resurse, kupujući u skladu s time koji proizvodi najbolje zadovoljavaju njihove potrebe po ponuđenoj cijeni; (3) učinkovita tržišta postoje ako prodavatelji i kupci imaju pristup tržištu i informacije o njemu. Učinkovito tržište može djelovati čak i ako ti uvjeti nisu u potpunosti ispunjeni.

1.38. Razina detaljnosti konceptualnog okvira ESA-e ostavlja mogućnost za fleksibilnost: neki koncepti nisu izričito navedeni u ESA-i, ali se mogu lako iz nje izvesti. Primjer je stvaranje novih sektora preraspodjelom podsektora definiranih u ESA-i.

1.39. Fleksibilnost također postoji kroz mogućnost uvođenja dodatnih kriterija koji se ne protive logici sustava. Na primjer, ti kriteriji omogućuju sastavljanje podsektorskih računa prema stupnju zaposlenosti za proizvodne jedinice ili veličini dohotka za kućanstva. Za zaposlenost se može uvesti potpodjela prema stupnju obrazovanja, dobi i spolu.

Satelitski računi

1.40. Za neke potrebe za podacima treba sastaviti zasebne satelitske račune. Primjeri su: (a) matrice društvenog računovodstva (MDR-ovi); (b) uloga turizma u nacionalnom gospodarstvu; (c) analiza troškova i financiranja zdravstvene zaštite; (d) istraživanje i razvoj priznati kao investicija intelektualnog vlasništva; (e) priznavanje ljudskog kapitala kao sredstva u nacionalnom gospodarstvu; (f) analiza dohotka i potrošnje kućanstava na temelju mikroekonomskih koncepata dohotka i potrošnje; (g) interakcija između okoliša i gospodarstva; (h) proizvodnja unutar kućanstava; (i) analiza promjena u blagostanju; (j) analiza razlika između podataka u nacionalnim računima i poslovnim računima te njihov utjecaj na tržište vrijednosnica; (k) procjena poreznih prihoda.

1.41. Satelitski računi zadovoljavaju takve potrebe za podacima time što: (a) pokazuju više detalja gdje je potrebno i izostavljaju suvišne detalje; (b) proširuju opseg računovodstvenog okvira dodavanjem nemonetarnih informacija, npr. o zagađenju i prirodnim dobrima; (c) mijenjaju neke osnovne koncepte, npr. proširivanjem koncepta investicija uključujući izdatke za obrazovanje.

1.42. Matrica društvenog računovodstva (MDR) je matrični prikaz koji opisuje veze između tablica ponude i uporabe i sektorskih računa. MDR pruža dodatne informacije o razini i strukturi zaposlenosti preko potpodjele naknada zaposlenicima prema kategoriji zaposlene osobe. Ova se potpodjela primjenjuje i na uporabu radne snage prema djelatnosti, kao što je prikazano u tablicama uporabe, i na ponudu radne snage prema socioekonomskim podskupinama, kao što je prikazano u računu alokacije primarnog dohotka za podsektore sektora kućanstva. Na taj se način sustavno prikazuje ponuda i uporaba različitih kategorija radne snage.

1.43. U satelitskim računima zadržavaju se svi osnovni koncepti i klasifikacije središnjeg okvira ESA-e 2010. Promjene koncepata uvode se samo ako je to namjena satelitskog računa. U tim slučajevima satelitski račun također sadrži tablicu koja pokazuje vezu između glavnih agregata iz satelitskog računa i onih iz standardnog okvira. Na taj se način zadržava referentna uloga središnjeg okvira, a istodobno se udovoljava specifičnijim potrebama.

1.44. Općenito, središnji okvir ne uključuje vrijednosti stanja i tokova koji nisu lako vidljivi u monetarnim izrazima (ili su bez jasnog monetarnog ekvivalenta). Analiza tih stanja i tokova je, zbog njihove prirode, obično moguća sastavljanjem statističkih podataka u nemonetarnim izrazima, npr.: (a) proizvodnja unutar kućanstava može se opisati na temelju dodijeljenih sati za alternativne izdatke; (b) obrazovanje se može opisati na temelju vrste obrazovanja, broja učenika, prosječnog broja godina obrazovanja potrebnih za stjecanje diplome itd.; (c) učinci onečišćenja mogu se opisati na temelju promjena broja živih vrsta, zdravlja drveća u šumama, obujma otpada, količine ugljičnog monoksida i zračenja itd.

1.45. Satelitski računi omogućuju povezivanje takve statistike u nemonetarnim jedinicama s nacionalnim računima u središnjem okviru. Primjenom klasifikacija korištenih u središnjem okviru za takvu nemonetarnu statistiku omogućava se stvaranje veze, npr. klasifikacija prema vrsti kućanstva ili klasifikacija prema djelatnostima. Na taj se način sastavlja dosljedni i prošireni okvir. Taj okvir potom može poslužiti kao baza podataka za analizu i ocjenu interakcija između varijabli iz središnjeg okvira i onih iz proširenog dijela.

1.46. Središnji okvir i njegovi glavni agregati ne opisuju promjene u blagostanju. Mogu se sastaviti prošireni računi tako da uključuju i imputirane monetarne vrijednosti, na primjer, sljedećih stavaka: (a) kućanskih i osobnih usluga koje su proizvedene i potrošene u istom kućanstvu; (b) promjena u slobodnom vremenu; (c) pogodnosti i nedostataka gradskog života; (d) nejednakosti u raspodjeli dohotka između osoba.

1.47. Proširenim računima se također mogu preklasificirati finalni izdaci za nužne potrebe (npr. obrana) u intermedijarnu potrošnju, tj. kao onu koja ne doprinosi blagostanju. Slično tome, šteta zbog poplava i ostalih prirodnih katastrofa može se klasificirati kao intermedijarna potrošnja, tj. kao smanjenje (ukupnog) blagostanja. Na taj se način može dobiti vrlo grub i nepotpun pokazatelj promjena u blagostanju. Blagostanje ima, međutim, više dimenzija, koje se većinom ne mogu najbolje izraziti monetarnim izrazima. Stoga je za mjerenje blagostanja bolje upotrijebiti posebne pokazatelje i posebne mjerne jedinice za svaku dimenziju. Pokazatelji bi mogli biti primjerice: smrtnost dojenčadi, očekivana životna dob, pismenost odraslih i nacionalni dohodak po stanovniku. Ovi bi se pokazatelji mogli inkorporirati u satelitske račune.

1.48. Radi dobivanja konzistentnog i međunarodno usporedivog okvira, ESA ne koristi administrativne koncepte. Međutim, iznosi koji se dobiju na temelju administrativnih koncepata mogu biti vrlo korisni za sve vrste nacionalnih namjena. Na primjer, za procjenu poreznih prihoda potrebna je statistika oporezivih dohodaka. Takva se statistika može dobiti nekim promjenama statistike nacionalnih računa.

1.49. Sličan bi se pristup mogao koristiti i za koncepte korištene u nacionalnoj ekonomskoj politici, npr. za: (a) koncept inflacije koji se koristi za uvećanje mirovina, potpora nezaposlenim osobama ili naknada državnim službenicima; (b) koncepte poreza, socijalnih doprinosa, države i javnog sektora, koji se koriste u raspravi o optimalnoj veličini javnog sektora; (c) koncept „strateških” sektora/djelatnosti, koji se koristi u nacionalnoj ekonomskoj politici ili ekonomskoj politici EU-a; (d) koncept „poslovnih ulaganja” koji se koristi u nacionalnoj ekonomskoj politici; (e) tablicu s potpunim prikazom mirovina. Satelitski računi ili dodatne tablice mogu zadovoljiti takve potrebe za podacima.

ESA 2010. i SNA 2008.

1.50. ESA 2010. se temelji na konceptima SNA-e 2008., koja svim državama svijeta pruža smjernice za nacionalno računovodstvo. Međutim, postoji nekoliko razlika između ESA-e 2010. i SNA-e 2008.: (a) Razlike u prikazu: (1) ESA 2010. sadrži posebna poglavlja o transakcijama proizvoda, distributivnim transakcijama i financijskim transakcijama. Nasuprot tome, SNA 2008. objašnjava ove transakcije u poglavljima koji su raspoređeni prema računima, npr. u poglavlju o računu proizvodnje, računu primarne raspodjele dohotka, kapitalnom računu i računu sektora inozemstva. (2) ESA 2010. opisuje koncept dajući definiciju i popis svega što je uključeno i što je isključeno. SNA 2008. opisuje koncepte uglavnom u općenitijim pojmovima te objašnjava razloge usvajanja pojedinih dogovora. (b) Koncepti ESA-e 2010. u nekim su slučajevima pobliže određeni i precizniji od onih u SNA-i 2008.: (1) SNA 2008. ne sadrži posebne kriterije za razlikovanje prilikom kategorizacije proizvodnje na tržišnu, za vlastitu finalnu uporabu ili netržišnu. ESA je stoga uvela detaljnije smjernice radi osiguranja usklađenog pristupa. (2) ESA 2010. smatra da neke vrste kućanske proizvodnje roba, kao što su tkanje odjeće i izrada namještaja, nisu značajne za države članice Europske unije te se stoga ne moraju bilježiti. (3) ESA 2010. upućuje na institucionalne dogovore u EU, poput sustava Intrastat za bilježenje tokova roba unutar EU i doprinosa država članica u EU. (4) ESA 2010. sadrži posebne klasifikacije za EU, npr. klasifikaciju proizvoda prema djelatnostima (CPA) ( 6 ) za proizvode i NACE Rev. 2 za djelatnosti (obje su usklađene s odgovarajućim klasifikacijama UN-a). (5) ESA 2010. sadrži dodatnu klasifikaciju svih vanjskih transakcija: one se dijele na one između rezidenata EU i one s rezidentima izvan EU. (6) ESA 2010. sadrži preraspodjelu podsektora SNA-e 2008. za sektor financijskih društava, radi zadovoljenja potreba Europske monetarne unije. ESA 2010. može biti određenija od SNA-e 2008., budući da se ESA 2010. prvenstveno primjenjuje na države članice. ESA također treba biti određenija zbog potreba za podacima u Uniji.

ESA 2010. i ESA 95

1.51. ESA 2010. se od ESA-e 95 razlikuje u opsegu i konceptima. Većina tih razlika odgovara razlikama između SNA 1993. i SNA 2008. Glavne razlike su: (a) priznavanje istraživanja i razvoja kao investicije koja stvara aktivu intelektualnog vlasništva. Ta se promjena bilježi u satelitskom računu i uključuje u središnjim računima kada je promatrana veličina dovoljno postojana i harmonizirana među državama članicama. (b) izdaci za naoružanje koji ispunjavaju opću definiciju aktive klasificirani su kao investicije u fiksni kapital, umjesto intermedijarne potrošnje; (c) analitički koncept usluga u vezi s kapitalom uveden je za tržišnu proizvodnju, tako da se može sastaviti dodatna tablica koja ih prikazuje kao komponente dodane vrijednosti; (d) granica financijske aktive proširena je radi uključenja šireg opsega ugovora o financijskim izvedenicama; (e) nova pravila za bilježenje mirovinskih prava. U računima je uvedena dodatna tablica, radi omogućivanja bilježenja procjena za sva prava u socijalnom osiguranju, bez obzira na to jesu li financirana ili nisu. Puni opseg informacija potrebnih za sveobuhvatnu analizu nalazi se u toj tablici koja prikazuje prava i povezane tokove za sve privatne i javne mirovinske programe, bez obzira na to jesu li financirani ili nisu, uključujući i mirovinske programe socijalnog osiguranja; (f) primjena pravila o promjeni vlasništva roba postala je univerzalna, što ima za posljedicu promjene u bilježenju preprodaje roba i roba poslanih za preradu, kako u inozemstvu, tako i u domaćem gospodarstvu. To ima za posljedicu da se roba poslana na preradu u inozemstvo bilježe na neto osnovi, nasuprot bruto osnovi u SNA-i 1993. i ESA-i 95. Ta promjena ima značajne posljedice za bilježenje takvih aktivnosti u okviru ponude i uporabe; (g) daje se više uputa o financijskim društvima općenito te posebno subjektima posebne namjene (SPN). Postupanje s državno kontroliranim subjektima posebne namjene u inozemstvu je promijenjeno radi osiguravanja da se obveze koje su nastale u subjektima posebne namjene prikazane u računima države. (h) postupanje sa super dividendama koje isplaćuju javna društva razjašnjeno je, tj. s njima se treba postupati kao s izvanrednim isplatama i povlačenjima kapitala. (i) određena su načela za postupanje s javno-privatnim partnerstvima te prošireno postupanje s agencijama za restrukturiranje; (j) razjašnjene su transakcije između državnih i javnih društava, i s instrumentima sekuritizacije, radi poboljšanja bilježenja stavki koje bi mogle znatno utjecati na državni dug; (k) postupanje s jamstvima za zajmove je razjašnjeno te novi način postupanja uveden za standardizirana jamstva za zajmove, poput jamstva za izvozne kredite i jamstva za studentske zajmove. Novi način postupanja je u tome da se, u veličini vjerojatnog zahtjeva za jamstvom, financijska aktiva i pasiva trebaju priznati u računima.

1.52. Promjene u ESA-i 2010. u usporedbi s ESA-om 95 nisu ograničene na konceptualne promjene. Postoje velike razlike u području primjene, s novim poglavljima o satelitskim računima, računima države i računima sektora inozemstva. Također postoje značajna proširenja u poglavljima o tromjesečnim računima i regionalnim računima.

TEMELJNA NAČELA ESA-e 2010. KAO SUSTAVA

1.53. Glavne značajke sustava su: (a) statističke jedinice i njihovo grupiranje; (b) tokovi i stanja; (c) sustav računa i agregati; (d) Input-output okvir.

Statističke jedinice i njihovo grupiranje

1.54 ESA 2010. sustav koristi dvije vrste jedinica i dva odgovarajuća načina za podjelu gospodarstva, koji su prilično drugačiji i služe različitim analitičkim ciljevima.

1.55 Prvi cilj je opisivanje dohotka, potrošnje i financijskih tokova te bilanci stanja, ostvaruje se grupiranjem institucionalnih jedinica u sektore na temelju njihovih glavnih funkcija, ponašanja i ciljeva.

1.56 Drugi cilj je opisivanje proizvodnih procesa i input-output analize koje sustav ostvaruje grupiranjem lokalnih poslovnih jedinica (lokalnih PJ-ova) u djelatnosti na temelju njihove aktivnosti. Aktivnost obilježava input proizvoda, proizvodni proces i output proizvoda.

Institucionalne jedinice i sektori

1.57. Institucionalne jedinice su gospodarski subjekti koji mogu imati vlasništvo nad robom i aktivom, preuzimati obveze i sudjelovati u ekonomskoj aktivnosti i transakcijama s ostalim jedinicama. Za potrebe ESA 2010. sustava, institucionalne jedinice se grupiraju u pet međusobno isključivih domaćih institucionalnih sektora: (a) nefinancijska društva; (b) financijska društva; (c) opća država; (d) kućanstva; (e) neprofitne ustanove koje služe kućanstvima. Ovih pet sektora čine ukupno domaće gospodarstvo. Svaki se sektor također dijeli na podsektore. ESA 2010. sustav omogućava izradu potpunog skupa računa tokova i bilanci stanja za svaki sektor i podsektor te za ukupno gospodarstvo. Nerezidentne jedinice mogu međudjelovati s tih pet domaćih sektora, a međudjelovanja su vidljiva između pet domaćih sektora i šestog institucionalnog sektora: sektora inozemstva.

Lokalne poslovne jedinice (PJ) i djelatnosti

1.58. Kada institucionalne jedinice obavljaju više od jedne aktivnosti, dijele se s obzirom na vrstu aktivnosti. Lokalne poslovne jedinice omogućuju takav prikaz. Lokalna PJ grupira sve dijelove institucionalne jedinice u ulozi proizvođača, koji su smješteni na jednoj ili više obližnjih lokacija, a pridonose izvođenju aktivnosti na razini razreda (četveroznamenkasta brojčana oznaka) klasifikacije NACE Rev. 2.

1.59. Lokalne poslovne jedinice su registrirani za svaku sporednu aktivnost; međutim, ako računovodstveni dokumenti potrebni za odvojeno opisivanje takvih aktivnosti nisu dostupni, lokalni PJ će kombinirati nekoliko sporednih aktivnosti. Skup svih lokalnih PJ-ova uključenih u istu ili sličnu vrstu aktivnosti čini djelatnost. Institucionalna jedinica obuhvaća jedan ili više lokalnih PJ-ova; lokalni PJ pripada jednoj jedinoj institucionalnoj jedinici.

1.60. Za analizu proizvodnog procesa koristi se analitička jedinica proizvodnje. Ta se jedinica može promatrati jedino kada lokalni PJ proizvodi jednu vrstu proizvoda, bez sporednih aktivnosti. Ta je jedinica poznata kao jedinica homogene proizvodnje. Skupovi takvih jedinica predstavljaju homogene grane.

Rezidentne i nerezidentne jedinice; ukupno gospodarstvo i inozemstvo

1.61. Ukupno gospodarstvo se definira u smislu rezidentnih jedinica. Jedinica je rezidentna jedinica neke zemlje ako na ekonomskom području te zemlje ima središte prevladavajućeg ekonomskog interesa — tj. ako na dulje razdoblje (godinu dana ili dulje) obavlja ekonomske aktivnosti na tom području. Institucionalni sektori navedeni u stavku 1.57 su grupe rezidentnih institucionalnih jedinica.

1.62. Rezidentne jedinice obavljaju transakcije s nerezidentnim jedinicama (to jest jedinicama koje su rezidentne u drugim gospodarstvima). Te transakcije su vanjske transakcije gospodarstva, a grupirane su u računu inozemstva. Stoga inozemstvo ima sličnu ulogu kao i institucionalni sektor, iako se nerezidentne jedinice uključuju jedino ako obavljaju transakcije s rezidentnim institucionalnim jedinicama.

1.63. Uvjetno rezidentne jedinice, koje se u ESA 2010. sustavu tretiraju kao institucionalne jedinice, definiraju se kao: (a) oni dijelovi nerezidentnih jedinica koji imaju središte prevladavajućeg ekonomskog interesa (obično koji obavljaju ekonomske transakcije godinu dana ili dulje) na ekonomskom području zemlje; (b) nerezidentne jedinice u ulozi vlasnika zemljišta ili objekata na ekonomskom području zemlje, ali jedino u pogledu transakcija koje se odnose na spomenuto zemljište ili građevine.

Tokovi i stanja

1.64. Bilježe se dvije osnovne vrste informacija: tokovi i stanja. Tokovi se odnose na djelovanje i posljedice događaja koji se odvijaju u određenom vremenskom razdoblju, dok se stanja odnose na posjedovanje (aktive i pasive) u određenom trenutku.

Tokovi

1.65. Tokovi odražavaju stvaranje, preobrazbu, razmjenu, prijenos ili gubitak ekonomske vrijednosti. Uključuju promjene u vrijednosti aktive ili pasive institucionalne jedinice. Postoje dvije vrste ekonomskih tokova: transakcije i ostale promjene aktive. Transakcije se prikazuju u svim računima i tablicama u kojima se pojavljuju tokovi, osim u računu ostalih promjena u obujmu aktive i računu revalorizacije. Ostale promjene aktive bilježe se samo u ta dva računa. Elementarne transakcije i ostali tokovi grupirani su u relativno mali broj vrsta prema njihovoj prirodi.

Transakcije

1.66. Transakcija je ekonomski tok koji predstavlja interakciju između institucionalnih jedinica na temelju međusobnog sporazuma, ili djelovanje unutar institucionalne jedinice koje je prikladno tretirati kao transakciju, često zbog toga što jedinica posluje u dvjema različitim ulogama. Transakcije se dijele u četiri glavne grupe: (a) transakcije proizvodima: opisuju podrijetlo proizvoda (domaća proizvodnja ili uvoz) i uporabu proizvoda (intermedijarna potrošnja, finalna potrošnja, investicije u kapital – uključujući potrošnju fiksnog kapitala – ili izvoz); (b) transakcije raspodjele: opisuju način raspodjele dodane vrijednosti, nastale proizvodnjom, na rad, kapital i državu te preraspodjelu dohotka i bogatstva (porezi na dohodak i bogatstvo i ostali transferi); (c) financijske transakcije: opisuju neto povećanje financijske aktive ili neto preuzimanje obveza za svaku vrstu financijskog instrumenta. One se pojavljuju i kao protustavka nefinancijskim transakcijama i kao transakcije koje uključuju samo financijske instrumente; (d) transakcije koje nisu uključene u gore spomenute tri grupe: neto povećanje neproizvedene nefinancijske aktive.

Svojstva transakcija

1.67. Većina transakcija su interakcije između dvije ili više institucionalnih jedinica. Međutim, ESA 2010. sustav bilježi neke aktivnosti unutar institucionalnih jedinica kao transakcije. Te se transakcije unutar jedinice bilježe radi dobivanja analitički korisnije slike proizvodnje, finalnih uporaba i troškova.

1.68. Potrošnja fiksnog kapitala, koju ESA 2010. sustav bilježi kao trošak, transakcija je unutar jedinice. Većina ostalih transakcija unutar jedinice su transakcije proizvodima, koje se obično bilježe kada institucionalne jedinice, u ulozi proizvođača i krajnjih potrošača, troše dio vlastite proizvodnje. To je često slučaj kod kućanstava i opće države.

1.69. Bilježi se cijela vlastita proizvodnja koja se koristi za finalnu uporabu unutar iste institucionalne jedinice. Vlastita proizvodnja za intermedijarnu potrošnju unutar iste institucionalne jedinice bilježi se samo u slučaju kada se proizvodnja i intermedijarna potrošnja odvijaju u različitim lokalnim PJ-ovima unutar iste institucionalne jedinice. Ne bilježi se output proizveden i upotrijebljen za intermedijarnu potrošnju unutar istog lokalnog PJ-a.

1.70. Transakcije su monetarne transakcije ako uključene jedinice izvršavaju ili primaju uplate, ili preuzimaju pasivu ili primaju aktivu izraženu u novčanim jedinicama. Transakcije koje ne uključuju razmjenu gotovine ili aktive ili pasive izražene u novčanim jedinicama su nemonetarne transakcije. Transakcije unutar jedinice su nemonetarne transakcije. Do nemonetarnih transakcija koje uključuju više institucionalnih jedinica dolazi kod transakcija proizvodima (razmjene proizvoda), transakcija raspodjele (naknada u naturi, transferi u naturi itd.) i ostalih transakcija (razmjena neproizvedenih nefinancijskih roba). ESA 2010. sustav bilježi sve transakcije u monetarnim izrazima. Vrijednosti koje se bilježe za nemonetarne transakcije moraju se stoga izmjeriti neizravnom metodom ili procijeniti na drugi način.

1.71. Dvije su vrste transakcija koje uključuju više od jedne jedinice. One mogu biti „nešto za nešto”, tj. transakcije za naknadu ili mogu biti „nešto za ništa”, tj. transakcije bez naknade. Transakcije za naknadu su razmjene između institucionalnih jedinica, tj. pružanje roba, usluga ili aktive u zamjenu za protustavku, npr. novac. Transakcije bez naknade su plaćanja u gotovini ili naturi između institucionalnih jedinica bez protustavke. Transakcije za naknadu javljaju se u sve četiri grupe transakcija, dok su transakcije bez naknade uglavnom transakcije raspodjele, na primjer, poreza, naknada socijalne pomoći ili darova. Takve transakcije bez naknade zovu se transferi.

1.72. Transakcije se bilježe na jednaki način kako su vidljive u predmetnim institucionalnim jedinicama. Međutim, neke se transakcije mijenjaju kako bi se jasnije vidjele postojeće ekonomske veze. Promjene su moguće na tri načina: preusmjeravanjem, raščlanjivanjem i prepoznavanjem glavne strane u transakciji.

1.73. Transakcija koja je u predmetnim jedinicama vidljiva kao da se odvija izravno između jedinica A i C, može se u računima zabilježiti kao da se odvija posredno preko treće jedinice B. Stoga se jedna transakcija između A i C bilježi kao dvije transakcije: jedna između A i B i jedna između B i C. U tom je slučaju transakcija preusmjerena.

1.74. Primjer preusmjeravanja je način na koji se socijalni doprinosi koje poslodavci izravno uplaćuju u fondove socijalnog osiguranja bilježe u računima. Ova plaćanja sustav bilježi kao dvije transakcije: poslodavci plaćaju socijalne doprinose svojim zaposlenicima, a zaposlenici uplaćuju iste doprinose u fondove socijalnog osiguranja. Kao kod svih preusmjeravanja, svrha je iznijeti na vidjelo ekonomski sadržaj u osnovi transakcije, što je u ovom slučaju prikazati socijalne doprinose poslodavaca kao doprinose plaćene u korist zaposlenika.

1.75. Druga vrsta preusmjeravanja su transakcije koje se bilježe kao da se odvijaju između dviju ili više institucionalnih jedinica, premda se, što se tiče uključenih strana, uopće ne obavlja nikakva transakcija. Primjer je postupanje s vlasničkim dohotkom iz osiguravajućih fondova, koji zadržavaju osiguravajuća društva. Sustav bilježi ovaj vlasnički dohodak kao da ga je osiguravajuće društvo isplatilo ugovarateljima osiguranja, koji tada isti iznos uplaćuju natrag osiguravajućim društvima kao dodatnu premiju.

1.76. Transakcija se smatra razdijeljenom u slučaju kada se transakcija koja se uključenim stranama prikazuje kao pojedinačna transakcija, bilježi kao dvije ili više različito klasificiranih transakcija. Razdjeljivanje ne podrazumijeva uključivanje dodatnih jedinica u transakcije.

1.77. Jedna od tipičnih razdijeljenih transakcija je isplata premija neživotnog osiguranja. Premda ugovaratelji osiguranja i osiguravatelji smatraju ove isplate jednom transakcijom, ESA 2010. sustav ih dijeli na dvije prilično različite transakcije: plaćanje pruženih usluga neživotnog osiguranja i neto premije neživotnog osiguranja. Još jedan primjer razdjeljivanja je bilježenje prodaje proizvoda kao prodaje proizvoda i prodaje trgovačke marže.

1.78. U slučaju kada jedna jedinica obavlja transakciju u ime druge jedinice (glavne jedinice), a ta ju jedinica financira, ta se transakcija bilježi isključivo u računima glavne jedinice. Ovo načelo se, u pravilu, ne smije prekršiti pokušajem alokacije poreza ili subvencija krajnjim uplatiteljima ili krajnjim korisnicima na temelju pretpostavki. Primjer je ubiranje poreza od jedne jedinice države u ime druge. Porez se pripisuje jedinici države koja izvršava ovlast nametanja poreza (bilo kao glavna jedinica ili kroz delegiranu ovlast glavne jedinice) te ima konačnu slobodu odluke u određivanju i promjeni porezne stope.

1.79. Definicija transakcije podrazumijeva da se interakcija između institucionalnih jedinica temelji na obostranom sporazumu. Kada se transakcija obavlja prema obostranom sporazumu, podrazumijeva se da postoji prethodno poznavanje i prethodni pristanak institucionalnih jedinica. Plaćanje poreza, novčanih kazni i penala temelji se na obostranom sporazumu, u smislu da je platitelj građanin podložan pravu zemlje. Ipak, zapljena aktive bez naknade ne smatra se transakcijom, čak i ako je nametnuta zakonom. Nezakonite ekonomske aktivnosti smatraju se transakcijama ako sve uključene jedinice stupaju u spomenute aktivnosti na temelju obostranog sporazuma. Stoga se, za razliku od krađe, kupovina, prodaja ili razmjena ilegalnih droga ili ukradene imovine smatraju transakcijama.

Ostale promjene u aktivi

1.80. Ostale promjene u aktivi bilježe promjene koje nisu posljedica transakcija. To su: (a) ostale promjene obujma aktive i pasive; ili (b) vlasnički dobici i gubici.

1.81. Ostale promjene obujma aktive i pasive bilježe promjene podijeljene u tri glavne kategorije: (a) uobičajen nastanak i nestanak aktive, koji nisu posljedica transakcija; (b) promjene aktive i pasive zbog iznimnih i nepredviđenih događaja koji po prirodi nisu ekonomski; (c) promjene u klasifikaciji i strukturi.

1.82. Primjeri promjena u kategoriji navedenoj u točki (a) stavka 1.81 su otkriće ili iscrpljivanje podzemnih resursa i prirodni rast nekultiviranih bioloških izvora. Primjeri promjena u kategoriji navedenoj u točki (b) stavka 1.81 su gubici aktive zbog prirodnih katastrofa, rata ili ozbiljnih kriminalnih radnji. Jednostrani otpis duga i zapljena sredstava bez naknade potpadaju također pod kategoriju (b). Primjer promjene u kategoriji navedenoj u točki (c) stavka 1.81 je preklasifikacija institucionalne jedinice iz jednog sektora u drugi.

1.83. Vlasnički dobici i gubici javljaju se kada postoje promjene cijena aktive. Oni se javljaju kod svih vrsta financijske i nefinancijske aktive i pasive. Za vlasnike aktive i pasive vlasnički dobici i gubici nastaju kao rezultat dugotrajnog posjedovanja aktive ili pasive, bez njihove pretvorbe na bilo koji način.

1.84. Vlasnički dobici i gubici koji se mjere na temelju tekućih tržišnih cijena zovu se nominalni vlasnički dobici i gubici. Oni se dijele na neutralne vlasničke dobitke i gubitke, koji odražavaju promjene opće razine cijena i realne vlasničke dobitke i gubitke, koji odražavaju promjene cijena aktive veće od promjene opće razine cijena.

Stanja

1.85. Stanja su posjedovanja aktive i pasive u određenom trenutku. Stanja se bilježe na početku i na kraju svakog računovodstvenog razdoblja. Računi koji pokazuju stanja zovu se bilance stanja.

1.86. Stanja se također bilježe za stanovništvo i zaposlenost. Međutim, ta se stanja izražavaju kao srednje vrijednosti tijekom računovodstvenog razdoblja. Stanja se bilježe za sve aktive unutar granica sustava; tj. za financijsku aktivu i pasivu i za nefinancijsku aktivu, kako proizvedenu, tako i neproizvedenu. Ipak, uzimaju se u obzir jedino one aktive koje se koriste u gospodarskoj aktivnosti i koje su predmetom vlasničkih prava.

1.87. Iz tog se razloga ne bilježe stanja za aktive kao što su ljudski kapital i prirodni resursi koji nisu predmet vlasništva. U okviru svojih granica sustav ESA 2010. je iscrpan i u pogledu tokova i u pogledu stanja. To znači da se sve promjene stanja mogu u potpunosti objasniti na temelju zabilježenih tokova.

Sustav računa i agregati

Računovodstvena pravila

1.88. Račun bilježi promjene vrijednosti koje nastaju u jedinici ili sektoru u skladu s prirodom ekonomskih tokova prikazanih u računu. To je tablica s dvije kolone. Tekući računi su oni koji prikazuju proizvodnju, nastanak i alokaciju dohotka, raspodjelu i preraspodjelu dohotka te njegovu uporabu. Računi akumulacije su kapitalni i financijski računi te računi drugih promjena u obujmu.

Terminologija za dvije strane računa

1.89. Sustav ESA 2010. prikazuje „izvore” na desnoj strani tekućih računa gdje se pojavljuju transakcije koje povećavaju ekonomsku vrijednost jedinice ili sektora. Lijeva strana računa prikazuje „uporabe” – transakcije koje umanjuju ekonomsku vrijednost. Desna strana računa akumulacije prikazuje „promjene pasive i neto vrijednosti”, a lijeva „promjene aktive”. Bilance stanja na desnoj strani prikazuju „pasivu i neto vrijednosti” (razlika između aktive i pasive), a na lijevoj „aktivu”. Usporedba dviju uzastopnih bilanci stanja pokazuje promjene pasive i neto vrijednosti te promjene aktive.

1.90. U ESA-i se radi razlika između pravnog vlasništva i ekonomskog vlasništva. Kriterij za bilježenje prijenosa roba s jedne jedinice na drugu je prijenos ekonomskog vlasništva s jedne jedinice na drugu. Zakonski vlasnik je jedinica koja po zakonu ima ovlasti vlasnika. Međutim, zakonski vlasnik može s drugom jedinicom ugovoriti da će ona prihvatiti rizike i koristi uporabe roba u proizvodnji, u zamjenu za ugovorenu naknadu. Priroda je ugovora financijskog leasinga, da naknada odražava samo pružateljevo stavljanje aktive na raspolaganje posuditelju. Na primjer, kada je banka zakonski vlasnik nad zrakoplovom, ali sklopi ugovor o financijskom leasingu sa aviokompanijom radi korištenja zrakoplova, tada se smatra da je aviokompanija vlasnik zrakoplova u pogledu transakcija u računima. U isto vrijeme kada se aviokompanija prikaže kao kupac zrakoplova, pripisuje se zajam banke aviokompaniji koji odražava iznose koji dospijevaju u budućnosti za uporabu zrakoplova.

Dvostruko/četverostruko bilježenje

1.91. Za jedinicu ili sektor, nacionalno računovodstvo se temelji na načelu dvostrukog bilježenja. Svaka se transakcija bilježi dvaput, jednom kao izvor (ili promjena pasive) i jednom kao uporaba (ili promjena aktive). Suma svih transakcija pobilježenih kao izvori ili promjene pasive i suma svih transakcija pobilježenih kao uporabe ili promjene aktive moraju biti jednake, čime se omogućava provjera konzistentnosti računa.

1.92. Nacionalni računi — sa svim jedinicama i sektorima – temelje se na načelu četverostrukog bilježenja, budući da većina transakcija uključuje dvije institucionalne jedinice. Svaku transakciju dvije uključene strane bilježi dvaput. Na primjer, socijalna naknada u gotovini koju državna jedinica ispla