02015R2447 — HR — 21.04.2018 — 002.002

Ovaj je tekst namijenjen isključivo dokumentiranju i nema pravni učinak. Institucije Unije nisu odgovorne za njegov sadržaj. Vjerodostojne inačice relevantnih akata, uključujući njihove preambule, one su koje su objavljene u Službenom listu Europske unije i dostupne u EUR-Lexu. Tim službenim tekstovima može se izravno pristupiti putem poveznica sadržanih u ovom dokumentu.

Koju je izmijenila:





Koju je ispravio:









▼B

▼C3

PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/2447

оd 24. studenoga 2015.

o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu određenih odredbi Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o Carinskom zakoniku Unije

▼B







GLAVA I.

OPĆE ODREDBE







POGLAVLJE 1.

Područje primjene carinskog zakonodavstva, misija carine i definicije

Članak 1.

Definicije

(1) Za potrebe ove Uredbe primjenjuje se članak 1. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/2446 ( 1 ).

(2) Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:

1. „ručna prtljaga” u zračnom prometu znači prtljaga koju fizička osoba ponese sa sobom u kabinu zrakoplova te je iznese iz kabine zrakoplova;

2. „carinski ured podnošenja” znači carinski ured nadležan za mjesto u kojemu se roba podnosi;

3. „predana prtljaga” u zračnom prometu znači prtljaga koja je predana na prijevoz u polazišnoj zračnoj luci te joj fizička osoba nema pristup tijekom leta ili zaustavljanja zrakoplova;

4. „istovjetna roba” u kontekstu utvrđivanja carinske vrijednosti znači roba proizvedena u istoj zemlji koja je u potpunosti ista, uključujući fizička svojstva, kakvoću i ugled. Manje razlike u izgledu ne isključuju robu koja se po svemu drugome uklapa u definiciju istovjetne robe;

5. „međunarodna zračna luka Unije” znači svaka zračna luka Unije u kojoj je uz odobrenje nadležnog tijela dozvoljeno obavljati zračni promet s područjima izvan carinskog područja Unije;

6. „let unutar Unije” znači let zrakoplova između dvije zračne luke Unije, bez zaustavljanja, koji ne započinje i ne završava u zračnoj luci izvan Unije;

7. „osnovni prerađeni proizvodi” znači prerađeni proizvodi za koje je izdano odobrenje za unutarnju proizvodnju;

8. „marketinške aktivnosti” u kontekstu utvrđivanja carinske vrijednosti znači sve aktivnosti koje se odnose na oglašavanje ili marketing i promidžbu prodaje predmetne robe te sve aktivnosti povezane s jamstvima ili garancijama za tu robu;

9. „sekundarni prerađeni proizvodi” znači prerađeni proizvodi koji su neophodan nusproizvod proizvodne radnje osim osnovnih prerađenih proizvoda;

10. „poslovni ili turistički zrakoplov” znači privatni zrakoplov namijenjen za putovanja po željama korisnika;

11. „javno carinsko skladište tipa III” znači carinsko skladište kojim upravljaju carinska tijela;

12. „fiksna prijevozna instalacija” znači tehničko sredstvo koje služi za kontinuirani prijenos robe kao što je električna energija, plin i nafta;

13. „provozni carinski ured” znači jedno od sljedećeg:

(a) carinski ured nadležan za mjesto izlaska iz carinskog područja Unije ako roba napušta to područje tijekom postupka provoza preko granice s područjem izvan carinskog područja Unije osim zemlje zajedničkog provoza;

(b) carinski ured nadležan za mjesto ulaska u carinsko područje Unije ako je roba prešla preko područja izvan carinskog područja Unije tijekom postupka provoza;

14. „slična roba” u kontekstu utvrđivanja carinske vrijednosti znači roba proizvedena u istoj zemlji koja, premda nije u potpunosti ista, ima slična svojstva i slične sastavne materijale što joj omogućuju izvršavanje istih funkcija i komercijalnu zamjenjivost; među čimbenicima koji se uzimaju u obzir pri određivanju je li roba slična su kakvoća robe, njezin ugled i postojanje zaštićenog znaka.







POGLAVLJE 2.

Prava i obveze osoba u vezi s carinskim zakonodavstvom







Odjeljak 1.

Dostavljanje podataka







Pododjeljak 1.

Formati i oznake za zajedničke zahtjeve u pogledu podataka, razmjenu i pohranu podataka

▼M1

Članak 2.

Formati i oznake za zajedničke zahtjeve u pogledu podataka

(članak 6. stavak 2. Zakonika)

1. Formati i oznake za zajedničke zahtjeve u pogledu podataka iz članka 6. stavka 2. Zakonika i članka 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 za razmjenu i pohranu podataka potrebnih za zahtjeve i odluke utvrđeni su u Prilogu A ovoj Uredbi.

2. Formati i oznake za zajedničke zahtjeve u pogledu podataka iz članka 6. stavka 2. Zakonika i članka 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 za razmjenu i pohranu podataka potrebnih za deklaracije, obavijesti i dokaze o carinskom statusu utvrđeni su u Prilogu B ovoj Uredbi.

3. Odstupajući od stavka 1. ovog članka, do datumâ uvođenja u uporabu prve faze nadogradnje sustava za obvezujuće tarifne informacije („OTI”) i sustava Surveillance 2 iz Priloga Provedbenoj odluci Komisije (EU) 2016/578 ( 2 ) ne primjenjuju se formati i oznake povezani sa zahtjevima i odlukama za OTI predviđeni u Prilogu A ovoj Uredbi, nego se primjenjuju formati i oznake iz priloga od 2. do 5. Delegiranoj uredbi Komisije (EU) 2016/341 ( 3 ).

Odstupajući od stavka 1. ovog članka, do datuma uvođenja u uporabu prve faze nadogradnje sustava ovlaštenih gospodarskih subjekata („AEO”) iz Priloga Provedbenoj odluci (EU) 2016/578 ne primjenjuju se oznake i formati povezani sa zahtjevima i odlukama za AEO predviđeni u Prilogu A ovoj Uredbi, nego se primjenjuju formati i oznake iz priloga 6. i 7. Delegiranoj uredbi (EU) 2016/341.

4. Odstupajući od stavka 2. ovog članka, u pogledu informatičkih sustava navedenih u Prilogu 1. Delegiranoj uredbi (EU) 2016/341 do datumâ uvođenja ili nadogradnje odgovarajućih informatičkih sustava iz Priloga Provedbenoj odluci (EU) 2016/578 ne primjenjuju se formati i oznake zajedničkih zahtjeva u pogledu podataka utvrđeni u Prilogu B toj Uredbi.

Kad je riječ o informatičkim sustavima navedenima u Prilogu 1. Delegiranoj uredbi (EU) 2016/341, do datumâ uvođenja ili nadogradnje odgovarajućih informatičkih sustava iz Priloga Provedbenoj odluci (EU) 2016/578 razmjena i pohrana informacija potrebnih za deklaracije, obavijesti i dokaz carinskog statusa podliježu zahtjevima u pogledu formatâ i oznakâ utvrđenima u Prilogu 9. Delegiranoj uredbi (EU) 2016/341.

5. Do datuma uvođenja sustava carinskih odluka u okviru CZU-a iz Priloga Provedbenoj odluci (EU) 2016/578 carinska tijela mogu odlučiti da se primjenjuju formati i oznake drukčiji od onih utvrđenih u Prilogu A ovoj Uredbi za sljedeće zahtjeve i odobrenja:

(a) zahtjevi i odobrenja koji se odnose na pojednostavnjenje utvrđivanja iznosa koji su dio carinske vrijednosti robe;

(b) zahtjevi i odobrenja koji se odnose na zajednička osiguranja;

(c) zahtjevi i odobrenja za odgodu plaćanja;

(d) zahtjeve i odobrenja za vođenje prostora za privremeni smještaj iz članka 148. Zakonika;

(e) zahtjevi i odobrenja za usluge redovitog brodskog prijevoza;

(f) zahtjevi i odobrenja za ovlaštenog izdavatelja;

(g) zahtjevi i odobrenja za status subjekta ovlaštenog za vaganje banana;

(h) zahtjevi i odobrenja za samoprocjenu;

(i) zahtjevi i odobrenja za status ovlaštenog primatelja za prijevoze TIR;

(j) zahtjevi i odobrenja za status ovlaštenog pošiljatelja za provoz Unije;

(k) zahtjevi i odobrenja za status ovlaštenog primatelja za provoz Unije;

(l) zahtjevi i odobrenja za uporabu posebne plombe;

(m) zahtjevi i odobrenja za uporabu provozne deklaracije koja sadržava manje podataka;

(n) zahtjevi i odobrenja za uporabu elektroničke prijevozne isprave kao carinske deklaracije.

6. Do datuma uvođenja sustava carinskih odluka u okviru CZU-a carinska tijela mogu dopustiti da se formati i oznake zahtjeva u pogledu podataka za zahtjeve i odobrenja utvrđeni u Prilogu 12. Delegiranoj uredbi (EU) 2016/341 primjenjuju umjesto zahtjeva u pogledu podataka utvrđenih u Prilogu A ovoj Uredbi za sljedeće zahtjeve i odobrenja:

(a) zahtjevi i odobrenja za uporabu pojednostavljene deklaracije;

(b) zahtjevi i odobrenja za centralizirano carinjenje;

(c) zahtjeve i odobrenja za unos podataka u evidencije deklaranta;

(d) zahtjevi i odobrenja za primjenu postupka unutarnje proizvodnje;

(e) zahtjevi i odobrenja za primjenu postupka vanjske proizvodnje;

(f) zahtjevi i odobrenja za primjenu postupka uporabe u posebne svrhe;

(g) zahtjevi i odobrenja za primjenu privremenog uvoza;

(h) zahtjevi i odobrenja za vođenje prostora za carinsko skladištenje robe.

7. Odstupajući od stavka 6., do datuma uvođenja automatiziranog sustava izvoza u okviru CZU-a (AES) ili do nadogradnje nacionalnih sustava uvoza iz Priloga Provedbenoj odluci (EU) 2016/578, ako se zahtjev za odobrenje temelji na carinskoj deklaraciji u skladu s člankom 163. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446, za dodatne podatkovne elemente potrebne za taj zahtjev primjenjuju se formati i oznake iz Priloga 12. Delegiranoj Uredbi (EU) 2016/341.

▼B

Članak 3.

Sigurnost elektroničkih sustava

(članak 16. stavak 1. Zakonika)

1. Pri razvoju, održavanju i uporabi elektroničkih sustava iz članka 16. stavka 1. Zakonika države članice utvrđuju i održavaju odgovarajuće sigurnosne mjere za učinkovit, pouzdan i siguran rad različitih sustava. Osiguravaju i mjere za provjeru izvora podataka i zaštitu podataka od rizika neovlaštenog pristupa, gubitka, izmjene i uništenja podataka.

2. Bilježi se svaki unos, izmjena i brisanje podataka uz navođenje razloga i točnog vremena obrade te imena osobe koja je unijela, izmijenila ili izbrisala podatke.

3. Države članice obavješćuju jedna drugu, Komisiju i prema potrebi gospodarski subjekt o svim stvarnim ili pretpostavljenim povredama sigurnosti elektroničkih sustava.

Članak 4.

Pohranjivanje podataka

(članak 16. stavak 1. Zakonika)

Svi podaci potvrđeni u odgovarajućem elektroničkom sustavu čuvaju se najmanje tri godine od završetka godine u kojoj su podaci potvrđeni, osim ako je utvrđeno drukčije.

Članak 5.

Dostupnost elektroničkih sustava

(članak 16. stavak 1. Zakonika)

1. Komisija i države članice zaključuju operativne sporazume kojima se utvrđuju praktični zahtjevi u pogledu dostupnosti i funkcija elektroničkih sustava te u pogledu kontinuiteta poslovanja.

2. U operativnim sporazumima iz stavka 1. posebice se utvrđuje odgovarajuće vrijeme odgovora za razmjenu i obradu informacija u odgovarajućim elektroničkim sustavima.

3. Elektronički sustavi trebaju biti stalno dostupni. Međutim, ta se obveza ne primjenjuje:

(a) u posebnim slučajevima povezanima s uporabom elektroničkih sustava koji su utvrđeni u sporazumima iz stavka 1. ili, u nedostatku tih sporazuma, na nacionalnoj razini;

(b) u slučaju više sile.







Pododjeljak 2.

Registracija osoba

Članak 6.

Nadležno carinsko tijelo

(članak 9. Zakonika)

Carinska tijela nadležna za registraciju jesu carinska tijela koja odrede države članice. Države članice Komisiji dostavljaju naziv i adresu tih tijela. Komisija te podatke objavljuje na internetu.

Članak 7.

Elektronički sustav za EORI broj

(članak 16. Zakonika)

1. Za razmjenu i pohranu informacija koje se odnose na EORI broj primjenjuje se elektronički sustav uspostavljen u tu svrhu u skladu s člankom 16. stavkom 1. Zakonika („sustav EORI”).

Nadležno carinsko tijelo stavlja na raspolaganje informacije u tom sustavu kadgod se dodijele novi EORI brojevi ili se izmijene pohranjeni podaci u pogledu već izdanih registracija.

2. Svakoj se osobi dodjeljuje samo jedan EORI broj.

3. Format i oznake podataka pohranjenih u sustavu EORI utvrđeni su u Prilogu 12-01.

4. Odstupajući od stavka 1. ovog članka, do datuma nadogradnje središnjeg sustava EORI, ne primjenjuju se formati i oznake iz Priloga 12-01.

Do datuma nadogradnje središnjeg sustava EORI oznake zajedničkih zahtjeva u pogledu podataka za registraciju gospodarskih subjekata i drugih osoba utvrđene su u Prilogu 9. ►M1 Delegiranoj uredbi (EU) 2016/341 ◄ .

5. Države članice koje prikupljaju podatke iz točke 4. Priloga 12-01 moraju osigurati da se primjenjuju formati i oznake iz Priloga 12-01.







Odjeljak 2.

Odluke povezane s primjenom carinskog zakonodavstva







Pododjeljak 1.

Odluke koje donose carinska tijela

Članak 8.

Opći postupak za pravo na saslušanje

(članak 22. stavak 6. Zakonika)

1. U obavijesti iz članka 22. stavka 6. prvog podstavka Zakonika navodi se sljedeće:

(a) upućivanje na isprave i podatke na temelju kojih carinska tijela namjeravaju donijeti svoju odluku;

(b) rok u kojem dotična osoba mora iznijeti svoje stajalište od dana kada je primila tu obavijest odnosno od dana kada se smatra da je primila obavijest;

(c) upućivanje na pravo dotične osobe na pristup ispravama i podacima iz točke (a) u skladu s važećim odredbama.

2. Ako dotična osoba dostavi svoje stajalište prije isteka roka iz stavka 1. točke (b), carinska tijela mogu pristupiti donošenju odluke, osim ako dotična osoba istodobno iskaže namjeru da iznese dodatno stajalište u propisanom roku.

Članak 9.

Posebni postupak za pravo na saslušanje

(članak 22. stavak 6. Zakonika)

1. Carinska tijela mogu dostaviti obavijest iz članka 22. stavka 6. prvog podstavka Zakonika u okviru postupka provjere ili kontrole ako namjeravaju donijeti odluku na temelju jednog od sljedećeg:

(a) rezultata provjere nakon podnošenja robe;

(b) rezultata provjere carinske deklaracije iz članka 191. Zakonika;

(c) rezultata naknadne kontrole kako je utvrđeno u članku 48. Zakonika ako se roba još uvijek nalazi pod carinskim nadzorom;

(d) rezultata provjere dokaza o carinskom statusu robe Unije ili, prema potrebi, rezultata provjere zahtjeva za registraciju tog dokaza ili zahtjeva za njegovu potvrdu;

(e) izdavanja dokaza o podrijetlu od strane carinskih tijela;

(f) rezultata provjere robe za koju nije podnesena skraćena deklaracija, deklaracija za privremeni smještaj, deklaracija za ponovni izvoz ili carinska deklaracija.

2. Ako se dostavi obavijest u skladu sa stavkom 1., dotična osoba može:

(a) odmah iznijeti svoje stajalište istim sredstvom kojim je dostavljena obavijest u skladu s člankom 9. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446; ili

(b) zatražiti obavijest u skladu s člankom 8. osim u slučajevima iz stavka 1. točke (f).

Carinska tijela dužna su obavijestiti dotičnu osobu o tim dvjema opcijama.

3. Ako carinska tijela donesu odluku koja bi štetno utjecala na dotičnu osobu, trebaju zabilježiti je li ta osoba iznijela svoje stajalište u skladu sa stavkom 2. točkom (a).







Pododjeljak 2.

Odluke koje se donose na temelju zahtjeva

Članak 10.

Elektronički sustav za odluke

(članak 16. stavak 1. Zakonika)

1. Za razmjenu i pohranu informacija koje se odnose na zahtjeve i odluke koji mogu imati posljedice u više država članica te na bilo koji kasniji događaj koji može utjecati na prvotni zahtjev ili odluku, upotrebljava se elektronički sustav uspostavljen u tu svrhu u skladu s člankom 16. stavkom 1. Zakonika.

Nadležno carinsko tijelo stavlja na raspolaganje informacije u tom sustavu bez odlaganja, a najkasnije u roku od sedam dana od dana kada carinsko tijelo došlo do saznanja o informacijama.

2. Za razmjenu informacija koje se odnose na zahtjeve i odluke koji mogu imati posljedice u više država članica upotrebljava se usklađeno sučelje za subjekte iz EU-a koje su zajednički osmislili Komisija i države članice.

3. Stavci 1. i 2. ovog članka primjenjuju se od datuma puštanja u uporabu sustava za carinske odluke u okviru Carinskog zakonika Unije iz Priloga Provedbenoj odluci 2014/255/EU.

Članak 11.

Carinsko tijelo određeno za zaprimanje zahtjeva

(članak 22. stavak 1. treći podstavak Zakonika)

Države članice Komisiji dostavljaju popis carinskih tijela iz članka 22. stavka 1. trećeg podstavka Zakonika koja su određena za zaprimanje zahtjeva. Države članice Komisiju obavješćuju i o svim budućim izmjenama tog popisa.

Članak 12.

Prihvaćanje zahtjeva

(članak 22. stavak 2. Zakonika)

1. Ako carinsko tijelo prihvati zahtjev u skladu s člankom 11. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446, datum prihvaćanja zahtjeva jest datum kada carinsko tijelo primi sve potrebne informacije u skladu s ►M1 člankom 22. stavkom 2. ◄ drugim podstavkom Zakonika.

2. Ako carinsko tijelo utvrdi da zahtjev ne sadržava sve potrebne informacije, od podnositelja zahtjeva mora zatražiti da dostavi odgovarajuće informacije u razumnom roku od najviše 30 dana.

Ako podnositelj zahtjeva u roku koji su odredila carinska tijela ne dostavi tražene informacije, zahtjev se ne prihvaća o čemu se obavješćuje podnositelj zahtjeva.

3. Ako se podnositelj zahtjeva ne obavijesti o tome je li njegov zahtjev prihvaćen ili ne, smatra se da je zahtjev prihvaćen. Datum prihvaćanja jest datum podnošenja zahtjeva odnosno datum dostavljanja posljednje informacije u slučajevima kada je podnositelj zahtjeva dostavio dodatne informacije na zahtjev carinskog tijela kako je utvrđeno u stavku 2.

Članak 13.

Pohrana informacija o odlukama

(članak 23. stavak 5. Zakonika)

Carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke dužno je čuvati sve podatke i informacije na temelju kojih je donijelo odluku najmanje tri godine od datuma prestanka važenja odluke.

Članak 14.

Savjetovanje među carinskim tijelima

(članak 22. Zakonika)

1. Ako se carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke treba savjetovati s carinskim tijelom druge predmetne države članice u pogledu ispunjenja nužnih uvjeta i kriterija za donošenje povoljne odluke, savjetovanje se mora provesti u roku utvrđenom za predmetnu odluku. Carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke utvrđuje rok za savjetovanje koji teče od datuma slanja obavijesti tog carinskog tijela o uvjetima i kriterijima koje mora ispitati konzultirano carinsko tijelo.

Ako nakon provedenog ispitivanja iz prvog podstavka konzultirano carinsko tijelo utvrdi da podnositelj zahtjeva ne ispunjava jedan ili više uvjeta i kriterija za donošenje povoljne odluke, rezultati se zajedno s dokumentacijom i obrazloženjem dostavljaju carinskom tijelu nadležnom za donošenje odluke.

2. Carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke može produljiti rok utvrđen za savjetovanje u skladu sa stavkom 1. u bilo kojem od sljedećih slučajeva:

(a) ako je konzultiranom carinskom tijelu potrebno više vremena zbog prirode ispitivanja koje treba provesti;

(b) ako podnositelj zahtjeva provede usklađenja kako bi osigurao ispunjenje uvjeta i kriterija iz stavka 1. te o njima obavijesti carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke koje o tome obavješćuje konzultirano carinsko tijelo.

3. Ako konzultirano carinsko tijelo ne odgovori u roku utvrđenom za savjetovanje u skladu sa stavcima 1. i 2., smatra se da su ispunjeni uvjeti i kriteriji koji su bili predmet savjetovanja.

4. Postupak savjetovanja utvrđen u stavcima 1. i 2. može se primjenjivati i u svrhu ponovne procjene i praćenja odluke.

Članak 15.

Opoziv povoljne odluke

(članak 28. Zakonika)

Odluku suspendiranu u skladu s člankom 16. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke opoziva u slučajevima iz članka 16. stavka 1. točki (b) i (c) te Uredbe ako korisnik odluke u propisanom roku ne poduzme mjere potrebne za ispunjenje uvjeta utvrđenih za odluku ili ne ispuni obveze koje proizlaze iz odluke.







Pododjeljak 3.

Odluke o obvezujućim informacijama

Članak 16.

Zahtjev za odluku o obvezujućim informacijama

(članak 22. stavak 1. Zakonika)

1. Ako se podnese zahtjev za odluku o obvezujućim informacijama u skladu s člankom 19. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 u državi članici koja nije država članica u kojoj podnositelj zahtjeva ima poslovni nastan, carinsko tijelo kojemu je zahtjev podnesen o tome obavješćuje carinsko tijelo države članice u kojoj podnositelj zahtjeva ima poslovni nastan u roku od sedam dana od prihvaćanja zahtjeva.

Ako carinsko tijelo koje primi obavijest raspolaže bilo kakvim informacijama koje smatra relevantnima za obradu zahtjeva, dužno ih je što prije, a najkasnije u roku od 30 dana od primitka obavijesti, proslijediti carinskom tijelu kojem je podnesen zahtjev.

2. Zahtjevom za odluku o obvezujućim tarifnim informacijama (OTI) smije biti obuhvaćena samo roba koja ima slična svojstva i razlikuje se samo u svojstvima koja nisu relevantna za njezino razvrstavanje u Carinsku tarifu.

3. Zahtjevom za odluku o obvezujućim informacijama o podrijetlu (OIP) smije biti obuhvaćena samo jedna vrsta robe i jedan skup uvjeta za određivanje podrijetla.

4. Radi osiguravanja sukladnosti sa zahtjevom iz točke (a) drugog podstavka članka 33. stavka 1. Zakonika u pogledu primjene odluke o OTI-ju, carinsko tijelo iz članka 19. stavka 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 obavlja provjeru u elektroničkom sustavu iz članka 21. ove Uredbe te vodi evidenciju o takvim provjerama.

Članak 17.

Dosljednost s postojećim odlukama o OTI-ju

(članak 22. stavak 3. Zakonika)

Radi osiguravanja dosljednosti odluke o OTI-ju koju namjerava izdati s odlukama o OTI-ju koje su već izdane, carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke obavlja provjeru u elektroničkom sustavu iz članka 21. te vodi evidenciju o takvim provjerama.

Članak 18.

Obavijest o odluci o OIP-u

(članak 6. stavak 3. Zakonika)

1. Ako carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke podnositelja zahtjeva obavješćuje o odluci o OIP-u drugim sredstvima koja nisu tehnike elektroničke obrade podataka, to mora učiniti s pomoću obrasca utvrđenog u Prilogu 12-02.

2. Ako carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke podnositelja zahtjeva obavješćuje o odluci o OIP-u sredstvima elektroničke obrade podataka, to mora učiniti s pomoću obrasca utvrđenog u Prilogu 12-02.

Članak 19.

Razmjena podataka povezanih s odlukama o OIP-u

(članak 23. stavak 5. Zakonika)

1. Carinska tijela Komisiji svaka tri mjeseca dostavljaju bitne podatke o odlukama o OIP-u.

2. Podatke dobivene u skladu sa stavkom 1. Komisija stavlja na raspolaganje carinskim tijelima u svim državama članicama.

Članak 20.

Praćenje odluka o OTI-ju

(članak 23. stavak 5. Zakonika)

▼C2

Ako carinske formalnosti za robu obuhvaćenu odlukom o OTI-ju ispunjava korisnik odluke o OTI-ju ili neka druga osoba za njegov račun, to treba naznačiti u carinskoj deklaraciji navođenjem referentnog broja odluke o OTI-ju.

▼B

Članak 21.

Elektronički sustav za OTI

(članak 16. stavak 1. i članak 23. stavak 5. Zakonika)

1. Za razmjenu i pohranu informacija koje se odnose na zahtjeve i odluke o OTI-ju te na bilo koji kasniji događaj koji može utjecati na prvotni zahtjev ili odluku, upotrebljava se elektronički sustav uspostavljen u tu svrhu u skladu s člankom 16. stavkom 1. Zakonika.

Nadležno carinsko tijelo stavlja na raspolaganje informacije u tom sustavu bez odlaganja, a najkasnije u roku od sedam dana od dana kada je carinsko tijelo došlo do saznanja o informacijama.

2. Osim informacija iz stavka 1.:

(a) nadzorom iz članka 55. ove Uredbe moraju biti obuhvaćeni podaci koji su bitni za praćenje primjene odluka o OTI-ju;

(b) carinsko tijelo koje je zaprimilo zahtjev i donijelo odluku o OTI-ju putem sustava iz stavka 1. dostavlja obavijest o tome je li razdoblje produljene primjene odluke o OTI-ju odobreno, navodeći datum isteka razdoblja produljene primjene i količinu robe koja je obuhvaćena tim razdobljem.

3. Komisija državama članicama redovito dostavlja rezultate praćenja iz stavka 2. točke (a) kao potporu carinskim tijelima u praćenju ispunjenja obveza koje proizlaze iz OTI-ja.

4. Za razmjenu informacija koje se odnose na zahtjeve i odluke o OTI-ju upotrebljava se usklađeno sučelje za subjekte iz EU-a koje su zajednički osmislili Komisija i države članice.

5. Tijekom obrade zahtjeva za odluku o OTI-ju carinska tijela navode status zahtjeva u sustavu iz stavka 1.

6. Odstupajući od stavka 1. ovog članka, do datuma nadogradnje sustava iz tog stavka u skladu s Prilogom Provedbenoj odluci 2014/255/EU, države članice koriste se središnjom bazom podataka Komisije uspostavljenom člankom 8. stavkom 3. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 ( 4 ).

7. Do datuma puštanja u uporabu prve faze nadogradnje sustava iz stavka 1. ovog članka i sustava iz članka 56. ove Uredbe, carinska tijela provode nadzor uporabe odluka o OTI-ju prilikom provedbe carinskih provjera ili naknadnih provjera u skladu s člancima 46. i 48. Zakonika. Odstupajući od stavka 3. ovog članka, Komisija do tog datuma puštanja u uporabu nije obvezna državama članicama dostaviti rezultate nadzora iz stavka 2. točke (a) ovog članka.

Članak 22.

Produljena primjena odluka koje se odnose na obvezujuće informacije

(članak 34. stavak 9. Zakonika)

1. Ako carinska tijela odluče odobriti razdoblje produljene primjene u skladu s člankom 34. stavkom 9. trećim podstavkom Zakonika, moraju navesti datum kada istječe razdoblje produljene primjene predmetne odluke.

2. Ako carinska tijela odluče odobriti razdoblje produljene primjene odluke o OTI-ju u skladu s člankom 34. stavkom 9. trećim podstavkom Zakonika, osim podataka navedenih u stavku 1. moraju navesti količine robe koje se mogu ocariniti tijekom razdoblja produljene primjene.

Odluka za koju je odobreno razdoblje produljene primjene prestaje biti valjana čim se dosegnu te količine.

Na temelju nadzora iz članka 55. Komisija obavješćuje države članice čim se dosegnu te količine.

Članak 23.

Mjere za osiguravanje ispravnog i ujednačenog razvrstavanja u Carinsku tarifu ili utvrđivanja podrijetla

(članak 34. stavak 10. Zakonika)

1. Komisija bez odlaganja obavješćuje carinska tijela o suspendiranju donošenja odluke o OTI-ju i odluke o OIP-u u skladu s člankom 34. stavkom 10. točkom (a) Zakonika:

(a) ako Komisija utvrdi neispravne ili neujednačene odluke;

(b) ako carinska tijela Komisiji dostave slučajeve u kojima nisu uspjela riješiti razlike u mišljenju u pogledu ispravnog i ujednačenog razvrstavanja ili utvrđivanja podrijetla u maksimalnom roku od 90 dana.

Od dana kada Komisija carinskim tijelima dostavi obavijest o suspendiranju donošenja odluke ne izdaju se nikakve odluke o obvezujućim informacijama za robu na koju se primjenjuju točke (a) ili (b) sve dok se ne osigura ispravno i ujednačeno razvrstavanje ili utvrđivanje podrijetla.

2. Nakon dostavljanja obavijesti Komisije iz stavka 1. treba što je moguće prije, a najkasnije u roku od 120 dana od dostavljanja obavijesti, provesti savjetovanje na razini Unije o ispravnom i ujednačenom razvrstavanju ili utvrđivanju podrijetla.

3. Komisija odmah obavješćuje carinska tijela o povlačenju suspenzije.

4. Za potrebe primjene stavaka 1. do 3. smatra se da odluke o OIP-u nisu ujednačene ako se njima priznaje različito podrijetlo robi:

(a) koja je razvrstana u isti tarifni broj i čije je podrijetlo utvrđeno u skladu s istim pravilima o podrijetlu; i

(b) koja je proizvedena u istovjetnim uvjetima uporabom istih proizvodnih postupaka i istovjetnih materijala posebice u pogledu njihova statusa materijala s podrijetlom odnosno materijala bez podrijetla.







Odjeljak 3.

Ovlašteni gospodarski subjekt

Članak 24.

Sukladnost s propisima

(članak 39. točka (a) Zakonika)

1. Ako je podnositelj zahtjeva fizička osoba, smatra se da je kriterij iz članka 39. točke (a) Zakonika ispunjen ako u protekle tri godine podnositelj zahtjeva i, ako je primjenjivo, zaposlenik nadležan za carinska pitanja podnositelja zahtjeva nisu počinili nikakvu tešku povredu ili ponovljene povrede carinskog zakonodavstva i poreznih pravila te nisu počinili nikakva teška kaznena djela povezana s njihovom gospodarskom djelatnosti.

Ako podnositelj zahtjeva nije fizička osoba, smatra se da je kriterij iz članka 39. točke (a) Zakonika ispunjen ako u protekle tri godine nijedna od sljedećih osoba nije počinila nikakvu tešku povredu ili ponovljene povrede carinskog zakonodavstva i poreznih pravila ili teška kaznena djela povezana s njihovom gospodarskom djelatnosti:

(a) podnositelj zahtjeva;

(b) osoba koja je nadležna za podnositelja zahtjeva ili provodi kontrolu nad njegovim upravljanjem;

(c) zaposlenik nadležan za carinska pitanja podnositelja zahtjeva.

2. Međutim, kriterij iz članka 39. točke (a) Zakonika može se smatrati ispunjenim ako carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke smatra da je povreda zanemarive važnosti u odnosu na broj ili opseg predmetnih radnji te carinsko tijelo ne dovodi u pitanje dobru vjeru podnositelja zahtjeva.

3. Ako osoba iz stavka 1. točke (b) ima poslovni nastan ili boravište u trećoj zemlji, carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke na temelju dostupnih evidencija i informacija ocjenjuje ispunjava li ta osoba kriterij iz članka 39. točke (a) Zakonika.

4. Ako podnositelj zahtjeva ima poslovni nastan manje od tri godine, carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke ocjenjuje ispunjavanje kriterija iz članka 39. točke (a) Zakonika na temelju dostupnih evidencija i informacija.

Članak 25.

Zadovoljavajući sustav upravljanja trgovačkim i prijevoznim evidencijama

(članak 39. točka (b) Zakonika)

1. Smatra se da je kriterij utvrđen u članku 39. točki (b) Zakonika ispunjen ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

(a) podnositelj zahtjeva vodi računovodstveni sustav koji je u skladu s općeprihvaćenim računovodstvenim načelima koja se primjenjuju u državi članici u kojoj se knjigovodstvo vodi, omogućuje carinske knjigovodstvene provjere i vodi arhivsku evidenciju koja omogućuju kontrolni slijed od trenutka evidentiranja podataka;

(b) evidencije koje podnositelj zahtjeva vodi za carinske svrhe integrirane su u računovodstveni sustav podnositelja zahtjeva ili omogućuju unakrsne provjere informacija s računovodstvenim sustavom;

(c) podnositelj zahtjeva carinskom tijelu omogućuje fizički pristup svom računovodstvenom sustavu i, ako je primjenjivo, svojim trgovačkim i prijevoznim evidencijama;

(d) podnositelj zahtjeva carinskom tijelu omogućuje elektronički pristup svom računovodstvenom sustavu i, ako je primjenjivo, svojim trgovačkim i prijevoznim evidencijama ako se ti sustavi ili evidencije vode u elektroničkom obliku;

(e) podnositelj zahtjeva ima logistički sustav koji prepoznaje robu kao robu Unije ili robu koja nije roba Unije i prema potrebi navodi lokaciju robe;

(f) podnositelj zahtjeva ima upravnu organizaciju koja odgovara vrsti i opsegu poslovanja i prikladna je za upravljanje protokom robe te sustav unutarnje kontrole kojim se mogu spriječiti, otkriti i ispraviti pogreške te spriječiti i otkriti nezakonite ili nepravilne transakcije;

(g) ako je primjenjivo, podnositelj zahtjeva uspostavio je zadovoljavajuće postupke upravljanja dozvolama i odobrenjima koji su izdani u skladu s mjerama trgovinske politike ili se odnose na trgovinu poljoprivrednim proizvodima;

(h) podnositelj zahtjeva uspostavio je zadovoljavajuće postupke za arhiviranje svojih evidencija i podataka te zaštitu od gubitka podataka;

(i) podnositelj zahtjeva osigurava da odgovarajući zaposlenici dobiju uputu da obavijeste carinska tijela kadgod otkriju poteškoće pri ispunjavanju zahtjeva te uspostavlja postupke za obavješćivanje carinskih tijela o takvim poteškoćama;

(j) podnositelj zahtjeva provodi sigurnosne mjere za zaštitu svog računalnog sustava od neovlaštenog pristupa te zaštitu svoje dokumentacije;

(k) ako je primjenjivo, podnositelj zahtjeva uspostavio je zadovoljavajuće postupke upravljanja uvoznim i izvoznim dozvolama povezanima sa zabranama i ograničenjima, uključujući mjere za razlikovanje robe koja podliježe zabranama ili ograničenjima od druge robe kao i mjere osiguravanja sukladnosti s tim zabranama i ograničenjima.

2. Ako podnositelj zahtjeva podnosi zahtjev samo za odobrenje statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta za sigurnost i zaštitu iz članka 38. stavka 2. točke (b) Zakonika (AEOS), ne primjenjuje se zahtjev utvrđen u stavku 1. točki (e).

Članak 26.

Financijska solventnost

(članak 39. točka (c) Zakonika)

1. Smatra se da je ispunjen kriterij utvrđen u članku 39. točki (c) Zakonika ako podnositelj zahtjeva udovoljava sljedećim zahtjevima:

(a) podnositelj zahtjeva nije u stečajnom postupku;

(b) tijekom tri godine koje prethode podnošenju zahtjeva, podnositelj zahtjeva ispunio je svoje financijske obveze u pogledu plaćanja carina i drugih davanja, poreza ili pristojbi koje se naplaćuju na uvoz ili izvoz robe ili u vezi s njime;

(c) podnositelj zahtjeva dokazao je na temelju evidencija i podataka dostupnih za tri godine koje prethode podnošenju zahtjeva da je dovoljno financijski solventan za ispunjavanje svojih obveza te da ispunjava svoje obveze s obzirom na vrstu i opseg svojih poslovnih aktivnosti, uključujući da nema negativne neto imovine, osim ako raspolaže dovoljnim sredstvima da je može pokriti.

2. Ako podnositelj zahtjeva ima poslovni nastan manje od tri godine, njegova se financijska solventnost kako je navedena u članku 39. točki (c) Zakonika provjerava na temelju dostupnih evidencija i informacija.

Članak 27.

Praktični standardi za osposobljenost ili stručne kvalifikacije

(članak 39. točka (d) Zakonika)

1. Smatra se da je ispunjen kriterij utvrđen u članku 39. točki (d) Zakonika ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:

(a) podnositelj zahtjeva ili osoba zadužena za carinska pitanja podnositelja zahtjeva ispunjava jedan od sljedećih praktičnih standarda za osposobljenost:

i. dokazano praktično iskustvo u carinskim pitanjima od najmanje tri godine;

ii. normu kakvoće za carinska pitanja koju je donijelo europsko normizacijsko tijelo;

(b) podnositelj zahtjeva ili osoba nadležna za carinska pitanja podnositelja zahtjeva uspješno su završili osposobljavanje u području carinskog zakonodavstva koje je relevantno i razmjerno opsegu njegove uključenosti u aktivnosti povezane s carinom, a koje pruža

i. carinsko tijelo države članice;

ii. obrazovna ustanova koju za potrebe takvog osposobljavanja priznaju carinska tijela ili tijelo države članice nadležno za stručno osposobljavanje;

iii. stručno ili strukovno udruženje koje za potrebe takvog osposobljavanja priznaju carinska tijela države članice ili koje je akreditirano u Uniji.

2. Ako je osoba zadužena za carinska pitanja podnositelja zahtjeva ugovorni partner, smatra se da je ispunjen kriterij utvrđen u članku 39. točki (d) Zakonika ako je ugovorni partner gospodarski subjekt ovlašten za carinska pojednostavnjenja iz članka 38. stavka 2. točke (a) Zakonika (AEOC).

Članak 28.

Standardi sigurnosti i zaštite

(članak 39. točka (e) Zakonika)

1. Smatra se da je kriterij utvrđen u članku 39. točki (e) Zakonika ispunjen ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:

(a) zgrade koje se upotrebljavaju za obavljanje aktivnosti obuhvaćenih odobrenjem statusa AEOS-a pružaju zaštitu od nezakonitog ulaska te su izgrađene od materijala koji onemogućuju nezakoniti ulazak;

(b) uspostavljene su odgovarajuće mjere za sprječavanje neovlaštenog pristupa uredima, otpremnim područjima, dokovima za utovar i prostorima za teret te drugim relevantnim mjestima;

(c) poduzete su mjere za rukovanje robom koje obuhvaćaju zaštitu od neovlaštenog unošenja ili zamjene robe i nestručnog rukovanja robom te zaštitu od neovlaštenog mijenjanja jedinica tereta;

(d) podnositelj zahtjeva poduzeo je mjere koje omogućuju jasno utvrđivanje njegovih poslovnih partnera te osiguravaju, provedbom odgovarajućih ugovornih odredbi ili drugih odgovarajućih mjera u skladu s poslovnim modelom podnositelja zahtjeva, da njegovi poslovni partneri osiguraju zaštitu svojeg dijela međunarodnog lanca opskrbe;

(e) podnositelj zahtjeva provodi, u mjeri u kojoj to dozvoljava nacionalno zakonodavstvo, sigurnosne provjere potencijalnih zaposlenika koji će raditi na sigurnosno osjetljivim radnim mjestima te obavlja sigurnosne provjere prošlosti zaposlenika zaposlenih na takvim radnim mjestima, u redovnim razmacima ili kada to opravdavaju okolnosti;

(f) podnositelj zahtjeva uspostavio je odgovarajuće postupke zaštite za sve svoje vanjske pružatelje usluga;

(g) podnositelj zahtjeva osigurava da njegovi zaposlenici koji imaju odgovornosti povezane sa zaštitom redovito sudjeluju u programima podizanja svijesti o pitanjima zaštite;

(h) podnositelj zahtjeva imenovao je osobu za kontakt zaduženu za pitanja povezana sa sigurnošću i zaštitom.

2. Ako je podnositelj zahtjeva korisnik potvrde za sigurnost i zaštitu izdane na temelju međunarodne konvencije ili međunarodne norme Međunarodne organizacije za normizaciju ili na temelju europske norme europskog normizacijskog tijela, te se potvrde uzimaju u obzir pri provjeri ispunjenja kriterija utvrđenih u članku 39. točki (e) Zakonika.

Smatra se da su kriteriji ispunjeni ako se utvrdi da su kriteriji za izdavanje te potvrde jednaki ili istovrijedni onima utvrđenima u članku 39. točki (e) Zakonika.

Smatra se da su kriteriji ispunjeni ako je podnositelj zahtjeva korisnik potvrde za sigurnost i zaštitu koju je izdala treća zemlja s kojom je Unija zaključila sporazum kojim je predviđeno priznavanje te potvrde.

3. Ako je podnositelj zahtjeva regulirani agent ili poznati pošiljatelj kako su definirani u članku 3. Uredbe (EZ) br. 300/2008 Europskog parlamenta i Vijeća ( 5 ) te ispunjava zahtjeve utvrđene u Uredbi Komisije (EU) br. 185/2010 ( 6 ), smatra se da su kriteriji utvrđeni u stavku 1. ispunjeni u odnosu na lokacije i aktivnosti za koje je podnositelj zahtjeva stekao status reguliranog agenta ili poznatog pošiljatelja ako su kriteriji za izdavanje statusa reguliranog agenta ili poznatog pošiljatelja jednaki ili istovrijedni onima utvrđenima u članku 39. točki (e) Zakonika.

Članak 29.

Ispitivanje kriterija

(članak 22. Zakonika)

1. Za potrebe ispitivanja kriterija utvrđenih u članku 39. točkama (b) i (e) Zakonika carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke osigurava provedbu provjera na licu mjesta u svim prostorima bitnima za aktivnosti podnositelja zahtjeva koje su povezane s carinom.

Ako podnositelj zahtjeva ima velik broj prostora, a važeći rok za donošenje odluke ne dopušta pregled svih prostora, carinsko tijelo može odlučiti pregledati samo reprezentativni dio tih prostora ako se uvjerilo da podnositelj zahtjeva primjenjuje iste standarde sigurnosti i zaštite te iste zajedničke standarde i postupke za vođenje evidencija u svim svojim prostorima.

2. Carinska tijela nadležna za donošenje odluke mogu uzeti u obzir rezultate procjena ili revizija provedenih u skladu sa zakonodavstvom Unije ako su ti rezultati relevantni za ispitivanje kriterija iz članka 39. Zakonika.

3. Radi ispitivanja jesu li ispunjeni kriteriji utvrđeni u članku 39. točkama (b), (c) i (e) Zakonika, carinska tijela mogu uzeti u obzir stručne zaključke koje je dostavio podnositelj zahtjeva ako stručnjak koji je sastavio zaključke nije povezan s podnositeljem zahtjeva u smislu članka 127. ove Uredbe.

4. Pri ispitivanju jesu li ispunjeni kriteriji utvrđeni u članku 39. Zakonika carinska tijela u obzir uzimaju posebne značajke gospodarskih subjekata, posebice je li riječ o malom i srednjem poduzeću.

5. Carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke dokumentira provjeru kriterija utvrđenih u članku 39. Zakonika te rezultate te provjere.

Članak 30.

Elektronički sustav za status ovlaštenog gospodarskog subjekta (AEO)

(članak 16. stavak 1. Zakonika)

1. Za razmjenu i pohranu informacija koje se odnose na zahtjeve za odobrenje statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta (AEO) i izdana odobrenja statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta te na bilo koji kasniji događaj ili radnju koja naknadno može utjecati na prvotnu odluku, uključujući poništenje, suspenziju, opoziv ili izmjenu ili rezultate praćenja i ponovne ocjene upotrebljava se elektronički sustav uspostavljen u tu svrhu u skladu s člankom 16. stavkom 1. Zakonika. Nadležno carinsko tijelo stavlja na raspolaganje informacije u tom sustavu bez odlaganja, a najkasnije u roku od sedam dana.

Za razmjenu informacija o zahtjevima i odlukama povezanima s odobrenjem statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta upotrebljava se usklađeno sučelje za subjekte iz EU-a koje su zajednički osmislili Komisija i države članice.

2. Ako je primjenjivo, posebice u slučajevima kada je status AEO-a temelj za izdavanje odobrenja, dozvola ili olakšica na temelju drugog zakonodavstva Unije, nadležno carinsko tijelo može dopustiti pristup elektroničkom sustavu iz stavka 1. odgovarajućem nacionalnom tijelu nadležnom za zaštitu civilnog zračnog prometa. Pristupom su obuhvaćeni sljedeći podaci:

(a) odobrenja statusa AEOS-a, uključujući ime korisnika odobrenja, i prema potrebi njihovu izmjenu ili opoziv ili suspenziju statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta te obrazloženje te odluke;

(b) ponovne procjene odobrenja statusa AEOS-a i rezultati tih procjena.

Nacionalna tijela nadležna za zaštitu civilnog zračnog prometa koja na raspolaganju imaju te informacije njima se služe isključivo za potrebe odgovarajućih programa za reguliranog agenta ili poznatog pošiljatelja te provode odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere za zaštitu tih informacija.

3. Odstupajući od stavka 1. ovog članka, do datuma nadogradnje sustava AEO iz Priloga Provedbenoj odluci 2014/255/EU, države članice upotrebljavaju sustav utvrđen člankom 14.x Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93.

Članak 31.

Postupak savjetovanja i razmjena informacija između carinskih tijela

(članak 22. Zakonika)

1. Carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke može se savjetovati s carinskim tijelima drugih država članica koja su nadležna za mjesto gdje se čuvaju potrebne informacije ili gdje se trebaju provesti provjere za potrebe ispitivanja jednog ili više kriterija utvrđenih u članku 39. Zakonika.

2. Savjetovanje iz stavka 1. obvezno je u sljedećim slučajevima:

(a) zahtjev za status AEO-a podnosi se u skladu s člankom 12. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 carinskom tijelu u mjestu u kojem se vodi ili je dostupna glavna računovodstvena evidencija podnositelja zahtjeva u carinske svrhe;

(b) zahtjev za status AEO-a podnesen je u skladu s člankom 27. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 carinskim tijelima države članice u kojoj podnositelj zahtjeva ima trajni poslovni nastan i u kojoj se čuvaju ili su dostupne informacije o njegovim aktivnostima općeg logističkog upravljanja;

(c) dio evidencija i dokumentacije bitne za zahtjev za status AEO-a čuva se u državi članici koja nije država carinskog tijela nadležnog za donošenje odluke;

(d) podnositelj zahtjeva za status AEO-a vodi prostor za smještaj ili obavlja druge aktivnosti povezane s carinom u državi članici koja nije država nadležnog carinskog tijela.

3. Odstupajući od roka utvrđenog u članku 14. stavku 1. prvom podstavku drugoj rečenici ove Uredbe, carinsko tijelo dužno je završiti postupak savjetovanja u roku od 80 dana od dana kada je carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke dostavilo obavijest o potrebnim uvjetima i kriterijima koje more ispitati konzultirano carinsko tijelo.

4. Ako carinsko tijelo druge države članice raspolaže informacijama bitnima za odobrenje statusa AEO-a, o tim je informacijama dužno obavijestiti carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke u roku od 30 dana od dana priopćavanja zahtjeva s pomoću elektroničkog sustava iz članka 30. ove Uredbe.

Članak 32.

Odbijanje zahtjeva

(članak 22. Zakonika)

Odbijanje zahtjeva za status AEO-a ne utječe na postojeće povoljne odluke donesene u pogledu podnositelja zahtjeva u skladu s carinskim zakonodavstvom, osim ako se donošenje tih povoljnih odluka temelji na ispunjenju kriterija za status AEO-a za koje je pri ispitivanju zahtjeva za status AEO-a utvrđeno da nisu ispunjeni.

Članak 33.

Kombinacija obiju vrsta odobrenja

(članak 38. stavak 3. Zakonika)

Ako podnositelj zahtjeva ispunjava uvjete i za izdavanje odobrenja za AEOC i za izdavanje odobrenja za AEOS, carinsko tijelo nadležno za donošenje odluke izdaje kombinirano odobrenje.

Članak 34.

Opoziv odobrenja

(članak 28. Zakonika)

1. Opoziv odobrenja statusa AEO-a ne utječe na povoljne odluke donesene u pogledu iste osobe, osim ako je status AEO-a bio uvjet za povoljnu odluku ili se ta odluka temeljila na kriteriju iz članka 39. Zakonika koji više nije ispunjen.

2. Opoziv ili izmjena povoljne odluke donesene u pogledu korisnika odobrenja ne utječe automatski na odobrenje statusa AEO-a te osobe.

3. Ako je ista osoba AEOC i AEOS te ako se zbog neispunjenja uvjeta utvrđenih u članku 39. točki (d) Zakonika primjenjuje članak 28. Zakonika ili članak 15. ove Uredbe, odobrenje statusa AEOC-a se opoziva, a odobrenje statusa AEOS-a ostaje na snazi.

Ako je ista osoba AEOS i AEOC te ako se zbog neispunjenja uvjeta utvrđenih u članku 39. točki (e) Zakonika primjenjuje članak 28. Zakonika ili članak 15. ove Uredbe, odobrenje statusa AEOS-a se opoziva, a odobrenje statusa AEOC-a ostaje na snazi.

Članak 35.

Praćenje

(članak 23. stavak 5. Zakonika)

1. Carinska tijela država članica bez odlaganja obavješćuju nadležno carinsko tijelo o svim čimbenicima nastalima nakon dodjele statusa ovlaštenoga gospodarskog subjekta koji mogu utjecati na njegovu valjanost ili sadržaj.

2. Nadležno carinsko tijelo sve relevantne informacije koje su mu dostupne stavlja na raspolaganje carinskim tijelima drugih država članica u kojima ovlašteni gospodarski subjekt obavlja aktivnosti povezane s carinom.

3. Ako carinsko tijelo opozove povoljnu odluku donesenu na temelju statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta, o tome je dužno obavijestiti carinsko tijelo koje je odobrilo taj status.

4. Ako je AEOS regulirani agent ili poznati pošiljatelj kako su definirani u članku 3. Uredbe (EZ) br. 300/2008 te ispunjava zahtjeve utvrđene u Uredbi (EU) br. 185/2010, nadležno carinsko tijelo mora odgovarajućem nacionalnom tijelu nadležnom za zaštitu civilnog zračnog prometa odmah na raspolaganje staviti sljedeće minimalne informacije o statusu AEO-a kojima raspolaže:

(a) odobrenje statusa AEOS-a, uključujući ime korisnika odobrenja i prema potrebi njegovu izmjenu ili opoziv ili suspenziju statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta te obrazloženje te odluke;

(b) informacije o tome jesu li predmetnu lokaciju posjetila carinska tijela, datum njihova posljednjeg posjeta te je li svrha posjeta bila postupak odobravanja, ponovna procjena ili praćenje;

(c) ponovne procjene odobrenja statusa AEOS-a i rezultate tih procjena.

Nacionalna carinska tijela, u dogovoru s odgovarajućim nacionalnim tijelom nadležnim za zaštitu civilnog zračnog prometa, utvrđuju detaljne postupke za razmjenu svih informacija koje nisu obuhvaćene elektroničkim sustavom iz članka 30. ove Uredbe.

Nacionalna tijela nadležna za zaštitu civilnog zračnog prometa koja na raspolaganju imaju te informacije njima se služe isključivo za potrebe odgovarajućih programa za reguliranog agenta ili poznatog pošiljatelja te provode odgovarajuće tehničke i organizacijske mjere za zaštitu tih informacija.







Odjeljak 4.

Provjera robe







Pododjeljak 1.

Carinske provjere i upravljanje rizikom

Članak 36.

Elektronički sustav za upravljanje rizikom i carinske provjere

(članak 16. stavak 1. Zakonika)

1. Za razmjenu i pohranu informacija koje se odnose na priopćivanje bilo kakvih informacija o riziku između carinskih tijela država članica i Komisije upotrebljava se elektronički sustav uspostavljen u tu svrhu u skladu s člankom 16. stavkom 1. Zakonika („carinski sustav za upravljanje rizikom”).

2. Sustav iz stavka 1. primjenjuje se i za priopćivanje među carinskim tijelima te između carinskih tijela i Komisije u provedbi zajedničkih kriterija i standarda za rizike, za zajednička prioritetna područja provjere, upravljanje carinskim krizama, razmjenu informacija o riziku i rezultata analize rizika iz članka 46. stavka 5. Zakonika te razmjenu rezultata carinskih provjera.







Pododjeljak 2.

Ručna i predana prtljaga u zračnom prometu

Članak 37.

Tranzitni letovi

(članak 49. Zakonika)

1. Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na ručnu i predanu prtljagu osoba koje putuju iz zračne luke izvan Unije zrakoplovom koji nakon zaustavljanja u zračnoj luci Unije nastavlja put u drugu zračnu luku Unije obavljaju se u zadnjoj međunarodnoj zračnoj luci Unije.

Na ručnu i predanu prtljagu primjenjuju se pravila koja vrijede za prtljagu osoba koje putuju iz treće zemlje osim ako osoba koja nosi takvu prtljagu dokaže da roba sadržana u prtljazi ima status robe Unije.

2. Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na ručnu i predanu prtljagu osoba koje putuju iz zračne luke u Uniji zrakoplovom koji se zaustavlja u drugoj zračnoj luci Unije prije nastavljanja puta do zračne luke izvan Unije obavljaju se u prvoj međunarodnoj zračnoj luci u Uniji.

Ručna prtljaga može podlijegati provjeri u zadnjoj međunarodnoj zračnoj luci u Uniji u kojoj je zrakoplov pristao kako bi se utvrdio njezin carinski status robe Unije.

Članak 38.

Tranzitni letovi u poslovnim i turističkim zrakoplovima

(članak 49. Zakonika)

Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na prtljagu osoba u poslovnim ili turističkim zrakoplovima obavljaju se u sljedećim zračnim lukama:

(a) za letove iz zračne luke izvan Unije zrakoplovom koji nakon zaustavljanja u zračnoj luci u Uniji nastavlja put do druge zračne luke u Uniji, u prvoj međunarodnoj zračnoj luci u Uniji;

(b) za letove iz zračne luke u Uniji zrakoplovom koji nakon zaustavljanja u zračnoj luci u Uniji nastavlja put do zračne luke izvan Unije, u zadnjoj međunarodnoj zračnoj luci u Uniji.

Članak 39.

Dolazni transferni letovi

(članak 49. Zakonika)

1. Ako se prtljaga koja je zrakoplovom iz zračne luke izvan Unije prispjela u zračnu luku Unije pretovaruje u toj zračnoj luci Unije u drugi zrakoplov koji nastavlja let unutar Unije, primjenjuju se stavci 2. i 3.

2. Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na predanu prtljagu obavljaju se u zadnjoj međunarodnoj odredišnoj zračnoj luci Unije za let unutar Unije. Međutim, carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na predanu prtljagu prispjelu iz zračne luke izvan Unije koja se u međunarodnoj zračnoj luci Unije pretovaruje u zrakoplov koji leti u drugu međunarodnu zračnu luku u Uniji na državnom području iste države članice mogu se obavljati u međunarodnoj zračnoj luci Unije u kojoj se predana prtljaga pretovaruje.

Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na predanu prtljagu u iznimnim se slučajevima i dodatno uz provjere i formalnosti iz prvog podstavka mogu obavljati u prvoj međunarodnoj zračnoj luci Unije ako se pokažu potrebnima nakon provjere ručne prtljage.

3. Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na ručnu prtljagu obavljaju se u prvoj međunarodnoj zračnoj luci Unije.

Dodatne carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na ručnu prtljagu mogu se obavljati u odredišnoj zračnoj luci leta unutar Unije samo u iznimnim slučajevima ako se pokažu potrebnima nakon provjere predane prtljage.

Članak 40.

Odlazni transferni letovi

(članak 49. Zakonika)

1. Ako se prtljaga utovarena u zračnoj luci Unije u zrakoplov koji nastavlja let unutar Unije u drugoj zračnoj luci Unije pretovari u drugi zrakoplov čije je odredište zračna luka izvan Unije, primjenjuju se stavci 2. i 3.

2. Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na predanu prtljagu obavljaju se u prvoj polazišnoj međunarodnoj zračnoj luci Unije. Međutim, carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na predanu prtljagu koja je utovarena u zrakoplov u međunarodnoj zračnoj luci Unije i pretovarena u drugoj međunarodnoj zračnoj luci Unije na državnom području iste države članice u zrakoplov čije je odredište zračna luka izvan Unije mogu se obavljati u međunarodnoj zračnoj luci Unije u kojoj se predana prtljaga pretovaruje.

Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na predanu prtljagu u iznimnim se slučajevima i dodatno uz provjere i formalnosti iz prvog podstavka mogu obavljati u zadnjoj međunarodnoj zračnoj luci Unije ako se pokažu potrebnima nakon provjere ručne prtljage.

3. Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na ručnu prtljagu obavljaju se u zadnjoj međunarodnoj zračnoj luci Unije.

Dodatne carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na ručnu prtljagu mogu se obavljati u polazišnoj zračnoj luci leta unutar Unije samo u iznimnim slučajevima ako se pokažu potrebnima nakon provjere predane prtljage.

Članak 41.

Pretovar u turistički ili poslovni zrakoplov

(članak 49. Zakonika)

1. Sve carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na prtljagu pristiglu u zračnu luku Unije redovnim ili čarter letom iz zračne luke izvan Unije koja se u toj zračnoj luci pretovaruje u turistički ili poslovni zrakoplov koji nastavlja let unutar Unije obavljaju se u odredišnoj zračnoj luci redovnog ili čarter leta.

2. Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na prtljagu utovarenu u zračnoj luci Unije u turistički ili poslovni zrakoplov koji nastavlja let unutar Unije s namjerom da se pretovari u drugoj zračnoj luci Unije na redovni ili čarter let s odredištem u zračnoj luci izvan Unije obavljaju se u polazišnoj zračnoj luci redovnog ili čarter leta.

Članak 42.

Pretovar između zračnih luka na državnom području iste države članice

(članak 49. Zakonika)

Carinska tijela mogu provoditi provjere sljedeće prtljage u međunarodnoj zračnoj luci Unije u kojoj se predana prtljaga pretovaruje:

(a) prtljage koja dolazi iz zračne luke izvan Unije i pretovaruje se u međunarodnoj zračnoj luci Unije u zrakoplov koji leti u međunarodnu zračnu luku Unije na istom državnom području;

(b) prtljage koja je utovarena u zrakoplov u međunarodnoj zračnoj luci Unije s namjerom da se u drugoj međunarodnoj zračnoj luci Unije na istom državnom području pretovari u zrakoplov koji leti u zračnu luku izvan Unije.

Članak 43.

Mjere za sprečavanje nezakonitog pretovara

(članak 49. Zakonika)

Države članice osiguravaju:

(a) da se po dolasku u međunarodnu zračnu luku Unije u kojoj se trebaju obaviti carinske provjere svaki pretovar robe sadržane u ručnoj prtljazi prije carinskih provjera te prtljage obavlja pod nadzorom;

(b) da se po odlasku iz međunarodne zračne luke Unije u kojoj se trebaju obaviti carinske provjere svaki pretovar robe sadržane u ručnoj prtljazi nakon obavljenih carinskih provjera te prtljage obavlja pod nadzorom;

(c) da se po dolasku u međunarodnu zračnu luku Unije u kojoj se trebaju obaviti carinske provjere poduzmu odgovarajuće mjere kako bi se spriječio svaki pretovar robe sadržane u predanoj prtljazi prije carinskih provjera te prtljage;

(d) da se po odlasku iz međunarodne zračne luke Unije u kojoj se trebaju obaviti carinske provjere poduzmu odgovarajuće mjere kako bi se spriječio svaki pretovar robe sadržane u predanoj prtljazi nakon obavljenih carinskih provjera predane prtljage.

Članak 44.

Naljepnica za označavanje prtljage

(članak 49. Zakonika)

Predana prtljaga registrirana u zračnoj luci Unije označava se naljepnicom koja se stavlja na prtljagu. Ogledni primjerak i tehničke značajke naljepnice navedeni su u Prilogu 12-03.

Članak 45.

Popis međunarodnih zračnih luka Unije

(članak 49. Zakonika)

Svaka država članica Komisiji dostavlja popis svojih međunarodnih zračnih luka Unije te Komisiju obavješćuje o svakoj promjeni tog popisa.







Pododjeljak 3.

Prtljaga u pomorskom prometu

Članak 46.

Plovila za razonodu

(članak 49. Zakonika)

Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na prtljagu osoba u plovilima za razonodu obavljaju se u svim lukama pristajanja u Uniji bez obzira na podrijetlo i odredište plovila. Plovilo za razonodu jest rekreacijsko plovilo definirano u Direktivi 94/25/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ( 7 ).

Članak 47.

Prekrcaji u transferu

(članak 49. Zakonika)

Carinske provjere i formalnosti koje se primjenjuju na prtljagu osoba koje koriste pomorsku uslugu koju obavlja isto plovilo i koja se sastoji od uzastopnih prijevoza koji započinju, zaustavljaju se ili završavaju u luci izvan Unije obavlja se u bilo kojoj luci Unije u kojoj se prtljaga utovaruje ili istovaruje.







POGLAVLJE 3.

Konverzija valute

Članak 48.

Odredbe o deviznom tečaju za tarifno razvrstavanje

(članak 53. Zakonika)

1. Vrijednost eura, ako je to potrebno u skladu s člankom 53. stavkom 1. točkom (b) Zakonika, utvrđuje se jednom mjesečno.

Primjenjuje se najnoviji devizni tečaj koji je odredila Europska središnja banka prije predzadnjeg dana u mjesecu, a koji se primjenjuje tijekom čitavog sljedećeg mjeseca.

Međutim, ako se stopa koja se primjenjuje na početku mjeseca za više od 5 % razlikuje od stope koju je odredila Europska središnja banka prije 15. dana istog mjeseca, od 15. dana u mjeseca do kraja mjeseca primjenjuje se ta stopa Europske središnje banke.

2. Ako je potrebna konverzija valute iz bilo kojeg razloga iz članka 53. stavka 2. Zakonika, primjenjuje se protuvrijednost eura u nacionalnoj valuti prema stopi koju je odredila Europska središnja banka prvog radnog dana listopada; ta se stopa primjenjuje od 1. siječnja sljedeće godine.

3. Za iznos utvrđen u eurima države članice mogu održavati nepromijenjenu protuvrijednost u nacionalnoj valuti ako je u trenutku godišnjeg usklađenja promjena nastala konverzijom tog iznosa bude manja od 5 % vrijednosti izražene u nacionalnoj valuti.

Iznos dobiven konverzijom države članice mogu zaokružiti na najbližu višu ili nižu decimalnu vrijednost.







GLAVA II.

ČIMBENICI NA TEMELJU KOJIH SE PRIMJENJUJE UVOZNA ILI IZVOZNA CARINA TE DRUGE MJERE U VEZI S TRGOVINOM ROBOM







POGLAVLJE 1.

Zajednička carinska tarifa i razvrstavanje robe u Carinsku tarifu







Odjeljak 1.

Upravljanje carinskim kvotama

Članak 49.

Opća pravila o ujednačenom upravljanju carinskim kvotama

(članak 56. stavak 4. Zakonika)

1. Carinskim kvotama otvorenima u skladu sa zakonodavstvom Unije koje se odnosi na način upravljanja iz ovog članka i iz članaka 50. do 54. ove Uredbe upravlja se prema kronološkom redoslijedu datuma prihvaćanja carinskih deklaracija za puštanje u slobodni promet.

2. U zakonodavstvu Unije svaka je carinska kvota identificirana rednim brojem, čime se olakšava upravljanje.

3. Za potrebe ovog odjeljka smatra se da su deklaracije za puštanje u slobodni promet koje carinska tijela prihvate 1., 2. ili 3. siječnja prihvaćene 3. siječnja iste godine. Međutim, ako je jedan od tih dana subota ili nedjelja, smatra se da su deklaracije prihvaćene 4. siječnja te godine.

4. Za potrebe ovog odjeljka radnim danima smatraju se dani koji nisu državni praznici za institucije Unije u Bruxellesu.

Članak 50.

Nadležnosti carinskih tijela država članica u pogledu ujednačenog upravljanja carinskim kvotama

(članak 56. stavak 4. Zakonika)

1. Carinska tijela ispituju je li zahtjev kojim deklarant u carinskoj deklaraciji za puštanje u slobodni promet traži dodjelu carinske kvote valjan u skladu sa zakonodavstvom Unije o otvaranju carinske kvote.

2. Ako carinska tijela prihvate carinsku deklaraciju za puštanje u slobodni promet s valjanim zahtjevom deklaranta za dodjelu carinske kvote te ako im se dostave sve priložene isprave potrebne za dodjelu carinske kvote, carinska tijela bez odlaganja prosljeđuju zahtjev Komisiji navodeći datum prihvaćanja carinske deklaracije i točan iznos za koji se podnosi zahtjev.

Članak 51.

Dodjeljivanje količina u okviru carinskih kvota

(članak 56. stavak 4. Zakonika)

1. Komisija dodjeljuje količine radnim danima. Međutim, Komisija može odlučiti da na određeni radni dan ne dodjeli količine uz uvjet da se o tome prethodno obavijeste nadležna tijela država članica.

2. Količine u okviru carinskih kvota mogu se dodijeliti najranije drugog radnog dana nakon datuma prihvaćanja carinske deklaracije u kojoj je deklarant podnio zahtjev za dodjelu carinske kvote.

Komisija pri svakom dodjeljivanju količina uzima u obzir sve neodgovorene zahtjeve za dodjelu carinskih kvota na temelju carinskih deklaracija prihvaćenih do dva radna dana prije dana dodjeljivanja količina, a koje su carinska tijela poslala u sustav iz članka 54. ove Uredbe.

3. Komisija za svaku carinsku kvotu dodjeljuje količine na temelju zaprimljenih zahtjevâ za dodjelu carinskih kvota prema kronološkom redoslijedu datumâ prihvaćanja relevantnih carinskih deklaracija i pod uvjetom da to dopušta preostali saldo carinskih kvota.

4. Ako je na dan dodjeljivanja količina zbroj količina iz svih zahtjeva za dodjelu carinske kvote koji se odnose na deklaracije koje su prihvaćene isti dan veći od preostalog salda carinske kvote, Komisija dodjeljuje količine s obzirom na te zahtjeve proporcionalno zahtijevanim količinama.

5. Pri otvaranju nove carinske kvote, Komisija dodjeljuje količine u okviru te carinske kvote najranije 11. radnog dana nakon dana objave akta Unije o otvaranju te carinske kvote.

Članak 52.

Poništavanje zahtjevâ i povrati neiskorištenih dodijeljenih količina u okviru carinskih kvota

(članak 56. stavak 4. Zakonika)

1. Svaku pogrešno dodijeljenu količinu carinska tijela odmah vraćaju u elektronički sustav iz članka 54. ove Uredbe. Međutim, obveza povrata ne primjenjuje se ako se pogrešna dodjela u iznosu carinskog duga manjeg od 10 EUR otkrije nakon prvih mjesec dana od isteka valjanosti predmetne carinske kvote.

2. Ako carinska tijela ponište carinsku deklaraciju za robu koja je predmet zahtjeva za dodjelu carinske kvote prije nego što Komisija dodijeli zahtijevanu količinu, carinska tijela poništavaju cijeli zahtjev za dodjelu carinske kvote.

Ako je Komisija već dodijelila zahtijevanu količinu na temelju poništene carinske deklaracije, carinsko tijelo odmah vraća dodijeljenu količinu u elektronički sustav iz članka 54. ove Uredbe.

Članak 53.

Kritični status carinskih kvota

(članak 56. stavak 4. Zakonika)

1. Za potrebe članka 153. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 carinska kvota smatra se kritičnom čim se iskoristi 90 % ukupne količine carinske kvote.

2. Odstupajući od stavka 1., carinska kvota smatra se kritičnom od datuma otvaranja u svakom od sljedećih slučajeva:

(a) ako je carinska kvota otvorena na manje od tri mjeseca;

(b) ako u prethodne dvije godine nisu otvorene carinske kvote koje obuhvaćaju iste proizvode i podrijetlo te isto kvotno razdoblje kao i predmetna carinska kvota („istovrijedne carinske kvote”);

(c) ako je istovrijedna carinska kvota, koja je otvorena u prethodne dvije godine, iscrpljena zadnjeg dana ili prije zadnjeg dana trećeg mjeseca kvotnog razdoblja ili je obuhvaćala veću početnu količinu nego predmetna carinska kvota.

3. Carinska kvota čija je jedina namjena primjena zaštitne mjere ili mjere koja je posljedica suspenzije koncesija kako je predviđeno Uredbom (EU) br. 654/2014 Europskog parlamenta i Vijeća ( 8 ) smatra se kritičnom čim se iskoristi 90 % ukupne količine, neovisno jesu li u prethodne dvije godine otvorene istovrijedne carinske kvote.

Članak 54.

Elektronički sustav za upravljanje carinskim kvotama

(članak 16. stavak 1. i članak 56. stavak 4. Zakonika)

1. Kada je riječ o upravljanju carinskim kvotama, elektronički sustav uspostavljen u skladu s člankom 16. stavkom 1. Zakonika upotrebljavat će se za:

(a) razmjenu informacija između carinskih tijela i Komisije u pogledu zahtjeva za dodjelu carinskih kvota i povratâ dodijeljenih količina te u pogledu statusa carinskih kvota i pohrane tih informacija;

(b) upravljanje zahtjevima za dodjelu carinskih kvota i povratima dodijeljenih količina od strane Komisije;

(c) razmjenu informacija između carinskih tijela i Komisije u pogledu dodjeljivanja količina u okviru carinskih kvota i pohrane tih podataka;

(d) evidentiranje svih drugih događaja ili radnji koji mogu utjecati na prvotna povlačenja ili povrate dodijeljenih količina ili dodjelu carinskih kvota.

2. Komisija u tom sustavu stavlja na raspolaganje informacije o rezultatima dodjele količina.







Odjeljak 2.

Nadzor puštanja robe u slobodni promet ili izvoza robe

Članak 55.

Opća pravila o nadzoru puštanja robe u slobodni promet ili izvoza robe

(članak 56. stavak 5. Zakonika)

1. Ako Komisija odredi da određena roba podliježe nadzoru pri puštanju u slobodni promet ili pri izvozu, ona pravovremeno, prije nego što zahtjev za nadzor postane primjenjiv, carinskim tijelima dostavlja oznake KN te robe i podatke potrebne za provedbu nadzora.

Popis podataka koje bi Komisija mogla zahtijevati za potrebe nadzora nalazi se u Prilogu 21-01.

2. Ako je odlučeno da određena roba podliježe nadzoru pri puštanju u slobodni promet ili pri izvozu, carinska tijela barem jednom tjedno Komisiji dostavljaju podatke o carinskim deklaracijama za relevantni postupak.

Ako se roba pušta u slobodni promet u skladu s člankom 194. stavkom 1. Zakonika, carinska tijela dostavljaju podatke Komisiji bez odlaganja.

3. Podatke iz stavka 1. koje su dostavila carinska tijela Komisija otkriva samo u agregiranom obliku i samo korisnicima koji su ovlašteni u skladu s člankom 56. stavkom 2. ove Uredbe.

4. Ako je roba stavljena u carinski postupak na temelju pojednostavnjene deklaracije iz članka 166. Zakonika ili unosom u evidencije deklaranta iz članka 182. Zakonika te ako podaci koje zahtijeva Komisija nisu bili dostupni u trenutku puštanja robe u slobodni promet u skladu s člankom 194. stavkom 1. Zakonika, carinska tijela te podatke dostavljaju Komisiji bez odlaganja nakon zaprimanja dopunske deklaracije koja je podnesena u skladu s člankom 167. Zakonika.

5. Ako se od obveze podnošenja dopunske deklaracije odustane u skladu s člankom 167. stavkom 3. Zakonika ili ako je dopunska deklaracija podnesena ili učinjena dostupnom u skladu s člankom 225. ove Uredbe, korisnik odobrenja barem jednom mjesečno carinskim tijelima šalje podatke koje zahtijeva Komisija ili ona te podatke prikupljaju iz sustava deklaranta.

Carinska tijela bez odlaganja unose te podatke u elektronički sustav iz članka 56. ove Uredbe.

6. Odstupajući od stavka 1. ovog članka, do datuma puštanja u uporabu prve faze nadogradnje sustava iz članka 56. stavka 1. te nacionalnih sustava za uvoz i izvoz iz Priloga Provedbenoj odluci 2014/255/EU, popis podataka koje Komisija može tražiti za potrebe nadzora utvrđen je u Prilogu 21-02.

Članak 56.

Elektronički sustav za nadzor puštanja robe u slobodni promet ili izvoza robe

(članak 16. stavak 1. i članak 56. stavak 5. Zakonika)

1. Za nadzor puštanja robe u slobodni promet ili izvoza robe primjenjuje se elektronički sustav uspostavljen u skladu s člankom 16. stavkom 1. Zakonika koji se upotrebljava za prijenos i pohranu sljedećih podataka:

(a) podataka o nadzoru puštanja robe u slobodni promet ili izvoza robe;

(b) podataka kojima se mogu ažurirati podaci o nadzoru uneseni i pohranjeni u elektronički sustav u trenutku puštanja robe u slobodni promet ili izvoza robe.

2. Komisija može ovlastiti korisnike za pristup elektroničkom sustavu iz stavka 1. na temelju zahtjevâ država članica.

3. Odstupajući od stavka 1. ovog članka, do datuma puštanja u uporabu prve faze nadogradnje sustava iz Priloga Provedbenoj odluci 2014/255/EU, za prijenos i pohranu podataka iz točaka (a) i (b) tog stavka upotrebljava se Komisijin sustav Surveillance 2.







POGLAVLJE 2.

Podrijetlo robe







Odjeljak 1.

Dokaz o nepovlaštenom podrijetlu

Članak 57.

Potvrda o podrijetlu za proizvode koji podliježu posebnim nepovlaštenim uvoznim režimima

(članak 61. stavci 1. i 2. Zakonika)

1. Potvrda o podrijetlu koja se odnosi na proizvode s podrijetlom iz treće zemlje za koje su uvedeni posebni nepovlašteni uvozni režimi izdaje se, ako se ti režimi odnose na ovaj članak, na obrascu iz Priloga 22-14 u skladu s tamo navedenim tehničkim specifikacijama.

▼M1

Upućivanja u posebnim nepovlaštenim uvoznim režimima na potvrde o podrijetlu izdane u skladu s člancima od 55. do 65. Uredbe (EEZ) br. 2454/93 smatraju se upućivanjima na potvrde o podrijetlu iz ovog članka.

▼B

2. Potvrde o podrijetlu izdaju nadležna tijela treće zemlje iz koje potječu proizvodi na koje se primjenjuju posebni nepovlašteni uvozni režimi ili drugo pouzdano tijelo koje su navedena nadležna tijela za to propisno ovlastila (tijela izdavatelji), pod uvjetom da je podrijetlo proizvodâ utvrđeno u skladu s člankom 60. Zakonika.

Tijela izdavatelji čuvaju presliku svake izdane potvrde o podrijetlu.

3. Potvrde o podrijetlu izdaju se prije nego što se proizvodi na koje se odnose deklariraju za izvoz u trećoj zemlji podrijetla.

4. Odstupajući od stavka 3., potvrde o podrijetlu mogu se iznimno izdati nakon izvoza proizvoda na koje se odnose ako u vrijeme izvoza nisu mogle biti izdane zbog pogreške, nenamjernog propusta ili posebnih okolnosti.

Tijela izdavatelji ne mogu naknadno izdati potvrdu o podrijetlu predviđenu stavkom 1. dok se nisu uvjerila da podaci iz zahtjeva izvoznika odgovaraju onima u odgovarajućem izvoznom spisu.

Članak 58.

Dostavljanje informacija u okviru administrativne suradnje u području posebnih nepovlaštenih uvoznih režima

(članak 61. Zakonika)

1. Ako je posebnim nepovlaštenim uvoznim režimima za određene proizvode predviđena uporaba potvrde o podrijetlu iz članka 57. ove Uredbe, uporaba takvih režima podliježe uspostavljanju postupka administrativne suradnje, osim ako je u predmetnim režimima drukčije naznačeno.

Za potrebe uspostavljanja postupka administrativne suradnje predmetne treće zemlje Komisiji prosljeđuju:

(a) imena i adrese tijelâ izdavatelja zajedno s oglednim otiscima pečata kojima se koriste ta tijela;

(b) imena i adrese državnih tijela kojima se trebaju slati zahtjevi za naknadnu provjeru potvrda o podrijetlu predviđenih člankom 59. ove Uredbe.

Komisija navedene podatke šalje nadležnim tijelima država članica.

2. Ako treća zemlja Komisiji ne pošalje podatke iz stavka 1., nadležna tijela u Uniji odbijaju primjenu posebnog nepovlaštenog uvoznog režima.

Članak 59.

Naknadna provjera potvrda o podrijetlu za proizvode koji podliježu posebnim nepovlaštenim uvoznim režimima

(članak 61. Zakonika)

1. Provjera potvrda o podrijetlu iz članka 57. ove Uredbe provodi se u skladu s ovim člankom nakon prihvaćanja carinske deklaracije (naknadna provjera).

2. Ako carinska tijela imaju opravdane sumnje u vjerodostojnost potvrde o podrijetlu ili točnost podataka koje sadržava te provedu nasumične naknadne provjere, od tijela iz članka 58. stavka 1. točke (b) ove Uredbe traže da provjeri je li predmetna potvrda o podrijetlu vjerodostojna i/ili je li deklarirano podrijetlo utvrđeno pravilno i u skladu s člankom 60. Zakonika.

U tu svrhu carinska tijela vraćaju potvrdu o podrijetlu ili njezinu presliku tijelu iz članka 58. stavka 1. točke (b) ove Uredbe. Ako je uz deklaraciju dostavljen i račun, uz vraćenu potvrdu o podrijetlu prilaže se originalni račun ili njegova preslika.

Carinska tijela prema potrebi navode razloge za naknadnu provjeru i dostavljaju sve podatke kojima raspolažu i koji ukazuju na to da su podaci iz potvrde o podrijetlu netočni ili da potvrda o podrijetlu nije vjerodostojna.

3. Tijelo iz članka 58. stavka 1. točke (b) ove Uredbe što je prije moguće obavješćuje carinska tijela o rezultatima provjera.

Ako odgovor ne stigne u roku od šest mjeseci od slanja zahtjeva u skladu sa stavkom 2., carinska tijela odbijaju primjenu posebnog nepovlaštenog uvoznog režima na predmetne proizvode.







Odjeljak 2.

Povlašteno podrijetlo

Članak 60.

Za potrebe ovog odjeljka primjenjuju se definicije iz članka 37. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446.







Pododjeljak 1.

Postupci za pojednostavnjivanje izdavanja i sastavljanja dokaza o podrijetlu

Članak 61.

Izjave dobavljača i njihova uporaba

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Kada dobavljač za potrebe odredaba kojima se uređuje povlaštena trgovina između Unije i određenih zemalja ili teritorija (status povlaštenog podrijetla) izvozniku ili subjektu dostavlja podatke potrebne za utvrđivanje statusa robe s podrijetlom, dobavljač to čini s pomoću izjave dobavljača.

Za svaku pošiljku robe sastavlja se zasebna izjava dobavljača osim u slučajevima predviđenima člankom 62. ove Uredbe.

2. Dobavljač izjavu daje na računu koji se odnosi na predmetnu pošiljku, na dostavnici ili drugoj komercijalnoj ispravi na kojoj je roba opisana dovoljno podrobno kako bi se mogla prepoznati.

3. Dobavljač izjavu može dostaviti u bilo kojem trenutku, čak i nakon što je roba isporučena.

▼M1

Članak 62.

Dugoročna izjava dobavljača

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Ako dobavljač izvozniku ili subjektu redovito isporučuje pošiljke robe i ako se očekuje da status robe s podrijetlom svih tih pošiljaka bude isti, dobavljač može dostaviti jedinstvenu izjavu kojom je obuhvaćeno više pošiljaka te robe (dugoročna izjava dobavljača).

2. Dugoročna izjava dobavljača sastavlja se za pošiljke poslane tijekom određenog vremenskog razdoblja i sadržava tri datuma:

(a) datum na koji je izjava sastavljena (datum izdavanja);

(b) datum početka razdoblja (datum početka), koji ne može biti više od 12 mjeseci prije ili više od šest mjeseci nakon datuma izdavanja;

(c) datum završetka razdoblja (datum završetka), koji ne može biti više od 24 mjeseca nakon datuma početka razdoblja;

3. Ako dugoročna izjava dobavljača nije valjana u pogledu nekih ili svih pošiljaka robe koja je isporučena ili koja se treba isporučiti, dobavljač odmah o tome obavješćuje predmetnog izvoznika ili predmetni subjekt.

▼B

Članak 63.

Sastavljanje izjave dobavljača

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Za proizvode kojima je dodijeljen status povlaštenog podrijetla izjave dobavljača sastavljaju se kako je predviđeno u Prilogu 22-15. Međutim, dugoročne izjave dobavljača za te proizvode sastavljaju se kako je predviđeno u Prilogu 22-16.

2. Izjave dobavljača za proizvode koji su podvrgnuti obradi ili preradi u Uniji, pri čemu im nije dodijeljen status povlaštenog podrijetla, sastavljaju se kako je predviđeno u Prilogu 22-17. Međutim, dugoročne izjave dobavljača za te proizvode sastavljaju se kako je predviđeno u Prilogu 22-18.

3. Na izjavi dobavljača mora stajati vlastoručni potpis dobavljača. Međutim, ako se i izjava dobavljača i račun izdaju u elektroničkom obliku, mogu se elektronički ovjeriti ili dobavljač izvozniku ili subjektu može dati pisanu izjavu kojom preuzima potpunu odgovornost za svaku izjavu dobavljača kojom je on identificiran kao da ju je vlastoručno potpisao.

Članak 64.

Izdavanje informativnih potvrda INF 4

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Carinska tijela mogu od izvoznika ili subjekta tražiti da od dobavljača zatraži informativnu potvrdu INF 4 kojom se potvrđuje točnost i vjerodostojnost izjave dobavljača.

2. Na zahtjev dobavljača informativnu potvrdu INF 4 izdaju carinska tijela države članice u kojoj je sastavljena izjava dobavljača na obrascu iz Priloga 22-02 u skladu s tamo utvrđenim tehničkim specifikacijama. Carinska tijela mogu tražiti bilo kakav dokaz i provoditi kontrole knjigovodstvenih evidencija dobavljača ili druge provjere koje smatraju primjerenima.

3. Carinska tijela dobavljaču izdaju informativnu potvrdu INF 4 u roku od 90 dana od zaprimanja njegova zahtjeva na kojem navode je li izjava dobavljača točna i vjerodostojna.

4. Carinsko tijelo kojem je podnesen zahtjev za izdavanje informativne potvrde INF 4 čuva obrazac zahtjeva najmanje tri godine ili, prema potrebi, duže kako bi osiguralo poštovanje odredaba kojima je uređena povlaštena trgovina između Unije i određenih zemalja ili teritorija.

Članak 65.

Administrativna suradnja među državama članicama

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

Carinska tijela uzajamno si pomažu pri provjeri točnosti podataka dostavljenih u izjavama dobavljača.

Članak 66.

Provjere izjava dobavljača

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Ako izvoznik ne može dostaviti informativnu potvrdu INF 4 u roku od 120 dana od zahtjeva carinskih tijela, carinska tijela države članice izvoza mogu od carinskih tijela države članice u kojoj je sastavljena izjava dobavljača tražiti da potvrde podrijetlo predmetnih proizvoda za potrebe odredaba kojima je uređena povlaštena trgovina između Unije i određenih zemalja.

2. Za potrebe stavka 1. carinska tijela države članice izvoza carinskim tijelima države članice u kojoj je sastavljena izjava dobavljača šalju sve dostupne podatke i isprave te navode razloge za svoju istragu.

3. Za potrebe stavka 1. carinska tijela države članice u kojoj je sastavljena izjava dobavljača mogu od dobavljača zahtijevati dokaze ili provesti odgovarajuće provjere te izjave.

4. Carinska tijela koja zahtijevaju provjeru obavješćuju se o njezinom ishodu što je prije moguće s pomoću informativne potvrde INF 4.

5. Ako u roku od 150 dana od slanja zahtjeva za provjeru ne stigne odgovor ili ako odgovor ne sadržava dovoljno podataka na temelju kojih bi se moglo utvrditi podrijetlo predmetnih proizvoda, carinska tijela zemlje izvoza dokaz o podrijetlu koji je utvrđen na temelju izjave dobavljača proglašavaju nevažećim.

Članak 67.

Odobrenje statusa ovlaštenog izvoznika

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

►C3 1. Ako je povlaštenim režimom koji Unija ima s trećom zemljom predviđeno da dokaz o podrijetlu mora imati oblik izjave na računu ili izjave o podrijetlu koju sastavlja ovlašteni izvoznik, ◄ ►M1 izvoznici i ponovni pošiljatelji s poslovnim nastanom na carinskom području Unije ◄ mogu podnijeti zahtjev za odobrenje statusa ovlaštenog izvoznika za potrebe sastavljanja i zamjene tih deklaracija.

2. Članak 11. stavak 1. točka (d) te članci 16., 17. i 18. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 o uvjetima za prihvaćanje zahtjeva i suspenziji odluka te članci 10. i 15. ove Uredbe o uporabi elektroničkih sredstava za razmjenu i pohranu podataka i opozivu povoljnih odluka u vezi sa zahtjevima i odlukama ne primjenjuju se na odluke koje se odnose na odobrenja za ovlaštene izvoznike.

3. Odobrenja za ovlaštene izvoznike izdaju se samo osobama koje ispunjavaju uvjete predviđene odredbama o podrijetlu iz sporazuma koje je Unija sklopila s određenim zemljama ili teritorijima izvan carinskog područja Unije ili iz mjera koje je Unija jednostrano donijela u odnosu na te zemlje ili teritorije.

4. Carinska tijela ovlaštenom izvozniku dodjeljuju broj carinskog odobrenja koji se navodi na dokazima o povlaštenom podrijetlu. ►M1 Broj carinskog odobrenja počinje oznakom ISO 3166-1-alpha-2 države članice koja izdaje odobrenje ◄ .

5. Komisija predmetnim trećim zemljama prosljeđuje adrese carinskih tijela nadleženih za kontrolu dokaza o povlaštenom podrijetlu koje sastavljaju ovlašteni izvoznici.

►C3 6. Ako u primjenjivom povlaštenom režimu nije točno određen oblik izjava na računu ili izjava o podrijetlu, ◄ te se izjave sastavljaju na temelju obrasca iz ►M1 Priloga 22-13 ◄ .

▼C3

7. Ako u primjenjivom povlaštenom režimu nije točno određen vrijednosni prag do kojeg izvoznik koji nije ovlašteni izvoznik može sastaviti izjavu na računu ili izjavu o podrijetlu, tada je vrijednosni prag 6 000 EUR za svaku pošiljku.

▼M1

Članak 68.

Registracija izvoznika izvan okvira sustava OSP-a Unije

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Ako Unija ima povlašteni režim s trećom zemljom u okviru kojeg se zahtijeva da izvoznik popuni ispravu o podrijetlu u skladu s mjerodavnim zakonodavstvom Unije, takvu ispravu može popuniti isključivo izvoznik koji je za tu svrhu registriran pri carinskim tijelima države članice. Identitet takvih izvoznika bilježi se u Sustavu registriranih izvoznika (REX) iz Priloga Provedbenoj odluci (EU) 2016/578. Pododjeljci od 2. do 9. ►M2 Članci 80., 82., 83., 84., 86., 87., 89. i 91. ove Uredbe primjenjuju se mutatis mutandis. ◄

2. Za potrebe ovog članka, članak 11. stavak 1. točka (d) i članci 16., 17. i 18. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 o uvjetima za prihvaćanje zahtjeva i suspenziju odluka te ►M2 članak 10. stavak 1. i članak 15. ◄ ove Uredbe ne primjenjuju se. Zahtjevi i odluke povezani s ovim člankom ne razmjenjuju se i ne pohranjuju u elektroničkom informacijskom i komunikacijskom sustavu kako je predviđeno člankom 10. ove Uredbe.

▼M2 —————

▼M1

4. Neovisno o stavku 1., ako u primjenjivom povlaštenom režimu nije točno određen vrijednosni prag do kojeg izvoznik koji nije registrirani izvoznik može popuniti ispravu o podrijetlu, vrijednosni prag iznosi 6 000 EUR za svaku pošiljku.

▼M2 —————

▼M2

6. Ako na temelju povlaštenog režima Unija može izuzeti proizvode s podrijetlom od obveze dostavljanja isprave o podrijetlu, to se izuzeće primjenjuje pod uvjetima utvrđenima u članku 103. u mjeri u kojoj ti uvjeti nisu predviđeni u predmetnom povlaštenom režimu.

7. Ako se na temelju povlaštenog režima Unija može odreći zahtjeva da ispravu o podrijetlu potpisuje izvoznik, taj se potpis ne zahtijeva.

▼M2

Članak 69.

Zamjena isprava o podrijetlu koje su izdane ili sastavljene izvan okvira OSP-a Unije

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Ako proizvodi s podrijetlom obuhvaćeni ispravom o podrijetlu koja je prethodno izdana ili sastavljena za potrebe povlaštene tarifne mjere iz članka 56. stavka 2. točke (d) ili (e) Zakonika, koja nije mjera OSP-a Unije, još nisu pušteni u slobodni promet te su stavljeni pod nadzor carinskog ureda Unije, izvorna isprava o podrijetlu može se zamijeniti jednom zamjenskom ispravom o podrijetlu ili više njih za potrebe slanja svih ili nekih od tih proizvoda drugdje unutar Unije.

2. Zamjenska isprava o podrijetlu iz stavka 1., u istom obliku kao izvorna isprava o podrijetlu ili u obliku zamjenske tvrdnje o podrijetlu, sastavljene mutatis mutandis u skladu s člankom 101. i Prilogom 22-20, može se izdati za ili je može sastaviti bilo koji od sljedećih subjekata:

(a) izvoznik koji je ovlašten ili registriran u Uniji i koji ponovno šalje robu;

(b) ponovni pošiljatelj robe u Uniju ako ukupna vrijednost proizvoda s podrijetlom u izvornoj pošiljci koju treba podijeliti ne premašuje primjenjivi vrijednosni prag;

(c) ponovni pošiljatelj robe u Uniju ako ukupna vrijednost proizvoda s podrijetlom u izvornoj pošiljci koju treba podijeliti premašuje primjenjivi vrijednosni prag te ako ponovni pošiljatelj uz zamjensku ispravu o podrijetlu priloži presliku izvorne isprave o podrijetlu.

Ako zamjena izvorne isprave o podrijetlu nije moguća u skladu s prvim podstavkom, zamjensku ispravu o podrijetlu iz stavka 1. u obliku potvrde o prometu robe EUR.1 može izdati carinski ured pod čiji je nadzor roba stavljena.

3. Ako je zamjenska isprava o podrijetlu potvrda o prometu robe EUR.1, ovjera carinskog ureda koji izdaje zamjensku potvrdu o prometu robe EUR.1 upisuje se u polje 11. potvrde. Podaci u polju 4. potvrde koji se odnose na zemlju podrijetla moraju biti istovjetni podacima u izvornoj ispravi o podrijetlu. Polje 12. potpisuje ponovni pošiljatelj. Ponovni pošiljatelj koji potpisuje polje 12. u dobroj vjeri nije odgovoran za točnost podataka upisanih u izvornu ispravu o podrijetlu.

Carinski ured od kojeg se traži izdavanje zamjenske potvrde o prometu robe EUR.1 na izvornu ispravu o podrijetlu ili na njezin privitak upisuje težinu, brojeve, vrstu proizvoda koji se šalju dalje i njihovu zemlju odredišta, kao i serijske brojeve odgovarajuće zamjenske potvrde ili zamjenskih potvrda. Izvornu ispravu o podrijetlu mora čuvati najmanje tri godine..

▼M2

Članak 69.a

Povlašteno podrijetlo prerađenih proizvoda dobivenih od robe koja ima status povlaštenog podrijetla

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Ako se roba koja nije roba Unije i ima status povlaštenog podrijetla u okviru povlaštenog režima između Unije i trećih zemalja stavlja u postupak unutarnje proizvodnje, smatra se da prerađeni proizvodi od nje pri puštanju u slobodni promet imaju isti status povlaštenog podrijetla kao i ta roba.

2. Stavak 1. ne primjenjuje se u sljedećim slučajevima:

(a) proizvodne radnje uključuju i robu koja nije roba Unije i koja nije navedena u stavku 1., uključujući robu sa statusom povlaštenog podrijetla u sklopu nekog drugog povlaštenog režima;

(b) prerađeni proizvodi dobiveni su od istovrijedne robe iz članka 223. Zakonika;

(c) carinska tijela odobrila su privremeni ponovni izvoz robe za daljnju preradu u skladu s člankom 258. Zakonika.

3. Ako se primjenjuje stavak 1., isprava o podrijetlu izdana ili sastavljena za robu koja se stavlja u postupak unutarnje proizvodnje smatra se ispravom o podrijetlu koja se izdaje ili sastavlja za prerađene proizvode.

▼B







Pododjeljak 2.

Obveze zemalja korisnica u okviru OSP-a Unije

Članak 70.

Obveza osiguravanja administrativne suradnje u okviru sustava REX

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Kako bi se osigurala pravilna primjena OSP-a zemlje korisnice obvezuju se:

(a) uspostaviti i održavati odgovarajuće administrativne strukture i sustave potrebne za upravljanje i provedbu pravila i postupaka iz ovog pododjeljka i pododjeljaka 3. do 9. ovog odjeljka te glave II. poglavlja 1. odjeljka 2. pododjeljaka 2. i 3. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 u toj zemlji, uključujući prema potrebi mjere potrebne za primjenu kumulacije;

(b) da će njihova nadležna tijela surađivati s Komisijom i carinskim tijelima država članica.

2. Suradnja navedena u stavku 1. točki (b) sastoji se od:

►M1 (a) ◄ pružanja sve potrebne potpore u slučaju zahtjeva Komisije da nadgleda pravilno upravljanje OSP-om u dotičnoj državi, uključujući posjete radi provjere na licu mjesta od strane Komisije ili carinskih tijela država članica;

►M1 (b) ◄ ne dovodeći u pitanje članke 108. i 109. ove Uredbe, provjere statusa proizvoda s podrijetlom i provjere ispunjavanja svih ostalih uvjeta iz ovog pododjeljka, pododjeljaka 3. do 9. ovog odjeljka te glave II. poglavlja 1. odjeljka 2. pododjeljaka 2. i 3. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446, uključujući posjete na licu mjesta, ako to zahtijeva Komisija ili carinska tijela država članica u kontekstu ispitivanja podrijetla.

3. Da bi imale pravo primjenjivati sustav registriranih izvoznika, zemlje korisnice Komisiji podnose obvezujuću izjavu iz stavka 1. najmanje tri mjeseca prije datuma na koji namjeravaju započeti registraciju izvoznika.

▼M1

4. Ako se zemlja ili teritorij isključe iz Priloga II. Uredbi (EU) br. 978/2012 Europskog parlamenta i Vijeća ( 9 ), pravila i postupci utvrđeni u članku 55. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 i obveze utvrđene člancima 72., 80. i 108. ove Uredbe i dalje se primjenjuju na tu zemlju ili teritorij tijekom razdoblja od tri godine od datuma njihova isključivanja iz tog Priloga.

▼B

Članak 71.

Postupci i metode administrativne suradnje primjenjivi za izvoz uz uporabu potvrde o podrijetlu Form A i izjave na računu

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Svaka zemlja korisnica ispunjava ili osigurava ispunjavanje:

(a) pravila o podrijetlu proizvoda koji se izvoze utvrđena u glavi II. poglavlju 1. odjeljku 2. pododjeljku 2. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446;

(b) pravila o popunjavanju i izdavanju potvrda o podrijetlu Form A;

(c) odredaba za uporabu izjava na računu koje se moraju sastavljati u skladu sa zahtjevima iz Priloga 22-09;

(d) odredaba o obvezama obavješćivanja iz članka 73. ove Uredbe;

(e) odredaba o odobravanju odstupanja iz članka 64. stavka 6. Zakonika.

2. Nadležna tijela zemalja korisnica surađuju s Komisijom ili državama članicama, prije svega:

(a) pružanja sve potrebne potpore u slučaju zahtjeva Komisije da nadgleda pravilno upravljanje OSP-om u dotičnoj državi, uključujući posjete radi provjere na licu mjesta od strane Komisije ili carinskih tijela država članica;

(b) ne dovodeći u pitanje članke 73. i 110. ove Uredbe, provjere statusa proizvoda s podrijetlom i provjere ispunjavanja svih ostalih uvjeta iz ovog pododjeljka, pododjeljaka 3. do 9. ovog odjeljka te glave II. poglavlja 1. odjeljka 2. pododjeljaka 2. i 3. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446, uključujući posjete na licu mjesta, ako to zahtijeva Komisija ili carinska tijela država članica u kontekstu ispitivanja podrijetla.

3. Ako je u zemlji korisnici imenovano tijelo nadležno za izdavanje potvrda o podrijetlu Form A te se provjeravaju dokumentarni dokazi o podrijetlu i izdaju potvrde o podrijetlu Form A za izvoz u Uniju, smatra se da je ta zemlja korisnica prihvatila uvjete utvrđene u stavku 1.

4. Ako je određena zemlja stekla ili ponovno stekla status zemlje korisnice u pogledu proizvodâ iz Uredbe (EU) br. 978/2012, roba podrijetlom iz te zemlje ostvaruje pravo na pogodnosti općeg sustava povlastica pod uvjetom da je izvezena iz zemlje korisnice na datum ili nakon datuma iz članka 73. stavka 2. ove Uredbe.

5. Ako se zemlja ili teritorij isključe iz Priloga II. Uredbi (EU) br. 978/2012, obveza osiguravanja administrativne suradnje utvrđena u članku 55. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 i člancima 110. i 111. ove Uredbe i dalje se primjenjuje na tu zemlju ili teritorij tijekom razdoblja od tri godine od datuma njihova isključivanja iz tog Priloga.

6. Obveze iz stavka 5. primjenjuju se na Singapur tijekom razdoblja od tri godine od 1. siječnja 2014.

Članak 72.

Obveze obavješćivanja primjenjive nakon datuma primjene sustava registriranih izvoznika (REX)

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Države korisnice Komisiji priopćavaju imena i adrese te kontaktne podatke tijela koja se nalaze na njihovu državnom području, koja su:

(a) dio državnih tijela predmetne zemlje ili djeluju u njihovoj nadležnosti i nadležna su za registraciju izvoznika u sustavu REX, izmjenu i ažuriranje registracijskih podataka i opoziv registracija;

(b) dio državnih tijela predmetne zemlje i odgovorna su za osiguravanje administrativne suradnje s Komisijom i carinskim tijelima država članica kako je predviđeno u ovom pododjeljku, pododjeljcima 3. do 9. ovog odjeljka te glavi II. poglavlju 1. odjeljku 2. pododjeljcima 2. i 3. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446.

2. Obavijest se šalje Komisiji najkasnije tri mjeseca prije datuma na koji zemlje korisnice namjeravaju početi registraciju izvoznika.

3. Zemlje korisnice bez odlaganja obavješćuju Komisiju o svakoj izmjeni informacija koje su priopćene u skladu s prvim stavkom.

Članak 73.

Obveze obavješćivanja primjenjive do datuma primjene sustava registriranih izvoznika (REX)

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Zemlje korisnice Komisiji dostavljaju imena i adrese državnih tijela koja se nalaze na njihovu državnom području i koja su ovlaštena za izdavanje potvrda o podrijetlu Form A, ogledne otiske pečata koje navedena tijela upotrebljavaju te imena i adrese državnih tijela odgovornih za provjeru potvrda o podrijetlu Form A i izjava na računu.

Komisija te podatke prosljeđuje carinskim tijelima država članica. Ako se ti podaci dostavljaju u okviru izmjene prethodno dostavljenih podataka, Komisija navodi datum početka korištenja tih novih pečata prema uputama nadležnih tijela zemalja korisnica. Ti su podaci namijenjeni službenoj uporabi; međutim, ako se roba pušta u slobodni promet, predmetna carinska tijela mogu uvozniku dopustiti pristup oglednim otiscima pečata.

Zemlje korisnice koje su već dostavile podatke zahtijevane u prvome podstavku nisu obvezne ponovno ih dostaviti, osim ako nije došlo do promjene.

2. Za potrebe članka 71. stavka 4. ove Uredbe Komisija će na svojoj internetskoj stranici objaviti datum na koji je zemlja koja je stekla ili ponovno stekla status zemlje korisnice u pogledu proizvoda iz Uredbe (EU) br. 978/2012 ispunila obveze iz stavka 1. ovog članka.

▼M1

3. Komisija zemljama korisnicama na njihov zahtjev dostavlja ogledne otiske pečata koje carinska tijela država članica upotrebljavaju pri izdavanju potvrda o prometu robe EUR.1.

▼B







Pododjeljak 3.

Postupci pri izvozu u zemljama korisnicama i u Uniji primjenjivi u okviru OSP-a Unije do primjene sustava registriranih izvoznika

Članak 74.

Postupak izdavanja potvrde o podrijetlu Form A

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Potvrde o podrijetlu Form A izdaju se na pisani zahtjev izvoznika ili njegova zastupnika zajedno sa svim drugim odgovarajućim priloženim ispravama kojima se dokazuje da proizvodi koji će se izvesti ispunjavaju uvjete za izdavanje potvrde o podrijetlu Form A. Potvrde o podrijetlu Form A izdaju se na obrascu iz Priloga 22-08.

2. Nadležna tijela zemalja korisnica izvozniku stavljaju na raspolaganje potvrdu o podrijetlu Form A čim je izvoz obavljen ili osiguran. Međutim, nadležna tijela zemalja korisnica mogu izdati i potvrdu o podrijetlu Form A nakon izvoza proizvoda na koje se ona odnosi, ako:

(a) nije bila izdana u trenutku izvoza zbog pogrešaka ili nenamjernog propusta ili posebnih okolnosti; ili

(b) je nadležnim tijelima pružen zadovoljavajući dokaz da je potvrda o podrijetlu Form A bila izdana, ali da pri uvozu nije bila prihvaćena iz tehničkih razloga; ili

(c) konačno odredište predmetnih proizvoda utvrđeno je tijekom njihova prijevoza ili skladištenja i nakon potencijalnog dijeljenja pošiljke, u skladu s člankom 43. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446.

3. Nadležna tijela zemalja korisnica mogu naknadno izdati potvrdu samo ako su provjerila da su informacije dostavljene u izvoznikovu zahtjevu za naknadno izdanu potvrdu o podrijetlu Form A u skladu s informacijama u povezanom izvoznom spisu i da potvrda o podrijetlu Form A nije bila izdana u trenutku izvoza predmetnih proizvoda, osim ako potvrda o podrijetlu Form A nije bila prihvaćena zbog tehničkih razloga. Napomene „Issued retrospectively”, „Délivré a posteriori” ili „emitido a posteriori” navode se u polju 4. potvrde o podrijetlu Form A koja se izdaje naknadno.

4. U slučaju krađe, gubitka ili uništenja potvrde o podrijetlu Form A izvoznik može od nadležnih tijela koja su je izdala zatražiti izdavanje duplikata na temelju izvoznih isprava koje posjeduju. U polju 4. duplikata potvrde o podrijetlu Form A navodi se napomena „Duplicate”, „Duplicata” ili „Duplicado”, datum izdavanja i serijski broj izvorne potvrde. Duplikat vrijedi od datuma izdavanja izvorne potvrde.

5. Radi provjere je li proizvod za koji se zahtijeva potvrda o podrijetlu Form A u skladu s odgovarajućim pravilima o podrijetlu, nadležna državna tijela imaju pravo zahtijevati bilo kakve dokazne isprave ili obaviti bilo kakav pregled koji smatraju prikladnim.

6. Popunjavanje polja 2. i 10. potvrde o podrijetlu Form A nije obvezno. Polje 12. mora sadržavati navod „Union” ili naziv jedne od država članica. Datum izdavanja potvrde o podrijetlu Form A navodi se u polju 11. Potpis koji se stavlja u to polje, koje je rezervirano za nadležna državna tijela koja izdaju potvrdu, i potpis izvoznikova ovlaštenog potpisnika koji se upisuje u polje 12. moraju biti vlastoručni.

Članak 75.

Uvjeti za sastavljanje izjave na računu

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Izjavu na računu može sastaviti bilo koji izvoznik koji djeluje u zemlji korisnici za bilo koju pošiljku koja se sastoji od jednog ili više pakiranja proizvoda s podrijetlom čija ukupna vrijednost ne prelazi 6 000 EUR, i pod uvjetom da se na ovaj postupak primjenjuje administrativna suradnja iz ►M1 članka 71. stavka 2 ◄ .

2. Izvoznik koji izdaje izjavu na računu mora biti spreman u bilo kojem trenutku na zahtjev carinskih ili drugih nadležnih tijela države izvoznice dostaviti sve odgovarajuće isprave kojima se dokazuje da predmetni proizvodi imaju status proizvoda s podrijetlom.

3. Izjavu na računu izvoznik sastavlja na francuskom, engleskom ili španjolskom jeziku tako što na računu, dostavnici ili drugoj komercijalnoj ispravi otipka ili otisne u pečatnom ili tiskanom obliku izjavu čiji se tekst navodi u Prilogu 22-09. Ako je izjava pisana rukom, mora biti napisana tintom i tiskanim slovima. Izjave na računu ovjeravaju se vlastoručnim potpisom izvoznika.

4. Uporaba izjave na računu podliježe sljedećim uvjetima:

(a) za svaku se pošiljku sastavlja po jedna izjava na računu;

(b) ako je roba sadržana u pošiljci već bila podvrgnuta provjeri u zemlji izvoznici u odnosu na definiciju pojma „proizvodi s podrijetlom”, izvoznik može tu provjeru spomenuti u izjavi na računu.

Članak 76.

Uvjeti za izdavanje potvrde o podrijetlu Form A u slučaju kumulacije

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

Ako se primjenjuje kumulacija na temelju članaka 53., 54., 55. ili 56. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446, nadležna tijela zemlje korisnice od kojih se zahtijeva izdavanje potvrde o podrijetlu Form A za proizvode u čijoj se izradi upotrebljavaju materijali podrijetlom iz stranke s kojom je dopuštena kumulacija, oslanjaju se na sljedeće:

(a) u slučaju dvostrane kumulacije, na dokaz o podrijetlu koji je dostavio izvoznikov dobavljač i koji je izdan u skladu s odredbama članka 77. ove Uredbe;

(b) u slučaju kumulacije s Norveškom, Švicarskom ili Turskom, na dokaz o podrijetlu koji je dostavio izvoznikov dobavljač i koji je izdan u skladu s relevantnim pravilima o podrijetlu koja vrijede za Norvešku, Švicarsku ili Tursku, ovisno o slučaju;

(c) u slučaju regionalne kumulacije, na dokaz o podrijetlu koji je dostavio izvoznikov dobavljač, odnosno potvrdu o podrijetlu Form A, izdanu na obrascu iz Priloga 22-08 ili, ovisno o slučaju, na izjavu na računu, čiji se tekst nalazi u Prilogu 22-09;

(d) u slučaju proširene kumulacije, na dokaz o podrijetlu koji je dostavio izvoznikov dobavljač i koji je izdan u skladu s odredbama odgovarajućeg sporazuma o slobodnoj trgovini između Unije i predmetne države.

U slučajevima iz točaka (a), (b), (c) i (d) prvog podstavka, polje 4. potvrde o podrijetlu Form A, ovisno o slučaju, sadržava sljedeću napomenu:

— „EU cumulation”, „Norway cumulation”, „Switzerland cumulation”, „Turkey cumulation”, „regional cumulation”, „extended cumulation with country x”, ili

— „Cumul UE”, „Cumul Norvège”, „Cumul Suisse”, „Cumul Turquie”, „cumul régional”, „cumul étendu avec le pays x”, ili

— „Acumulación UE”, „Acumulación Noruega”, „Acumulación Suiza”, „Acumulación Turquía”, „Acumulación regional”, „Acumulación ampliada con el país x”.

Članak 77.

Dokaz statusa proizvoda s podrijetlom iz Unije za potrebe dvostrane kumulacije i ovlaštenog izvoznika

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Dokaz o statusu proizvoda s podrijetlom iz Unije dostavlja se na jedan od sljedećih načina:

(a) dostavljanjem potvrde o prometu robe EUR.1 koja se izdaje na obrascu iz Priloga 22-10; ili

(b) dostavljanjem izjave na računu, čiji je tekst sadržan u Prilogu 22-09 ►M1 ————— ◄ . Izjavu na računu može sastaviti bilo koji izvoznik za pošiljke koje sadržavaju proizvode s podrijetlom čija ukupna vrijednost ne prelazi 6 000 EUR ili ovlašteni izvoznik Unije.

2. Izvoznik ili njegov zastupnik u polje 2. potvrde o prometu robe EUR.1 upisuje napomenu „GSP beneficiary countries” i „EU”, ili „Pays bénéficiaires du SPG” i „UE”.

3. Odredbe ovog pododjeljka, pododjeljaka 3. do 9. ovog odjeljka te glave II. poglavlja 1. odjeljka 2. pododjeljaka 2. i 3. Delegirane uredbe (EU) 2015/2446 o izdavanju, korištenju i naknadnoj provjeri potvrda o podrijetlu Form A primjenjuju se mutatis mutandis na potvrde o prometu robe EUR.1 te, osim odredaba o njihovu izdavanju, na izjave na računu.

4. Carinska tijela država članica mogu ovlastiti bilo kojeg izvoznika s poslovnim nastanom na carinskom području Unije, dalje u tekstu „ovlašteni izvoznik”, koji često isporučuje proizvode podrijetlom iz Unije u okviru dvostrane kumulacije da izdaje izjave na računu, bez obzira na vrijednost predmetnih proizvodâ, ako taj izvoznik može carinskim tijelima na zadovoljavajući način pružiti sva jamstva potrebna za provjeru:

(a) statusa proizvoda s podrijetlom;

(b) ispunjavanja ostalih zahtjeva koji se primjenjuju u navedenoj državi članici.

5. Carinska tijela mogu odobriti status ovlaštenog izvoznika pod uvjetima koje smatraju prikladnima. Carinska tijela ovlaštenom izvozniku dodjeljuju broj carinskog odobrenja koji se navodi u izjavi na računu.

6. Carinska tijela nadziru kako se ovlašteni izvoznik koristi odobrenjem. Carinska tijela u svakom trenutku mogu opozvati svoje odobrenje.

Ona povlače odobrenje u svakom od sljedećih slučajeva:

(a) ovlašteni izvoznik više ne pruža jamstva iz stavka 4.;

(b) ovlašteni izvoznik ne ispunjava uvjete iz stavka 5.;

(c) ovlašteni izvoznik se na drugi način nepropisno koristi odobrenjem.

7. Ovlašteni izvoznik ne mora potpisati izjave na računu pod uvjetom da se ovlašteni izvoznik carinskom tijelu pisanim putem obveže da preuzima punu odgovornost za svaku izjavu na računu u kojoj je naveden kao da ju je vlastoručno potpisao.







Pododjeljak 4.

Postupci pri izvozu u zemljama korisnicama i u Uniji primjenjivi u okviru OSP-a Unije od datuma primjene sustava registriranih izvoznika

Članak 78.

Obveza registracije za izvoznike i oslobođenje od te obveze

(članak 64. stavak 1. Zakonika)

1. Sustav OSP primjenjuje se u sljedećim slučajevima:

(a) u slučaju robe koju izvozi registrirani izvoznik i koja zadovoljava zahtjeve iz ovog pododjeljka, pododjeljaka 3. do 9. ovog odjeljka i glave II. poglavlja 1.