2012R0601 — HR — 01.01.2013 — 001.001

►B UREDBA KOMISIJE (EU) br. 601/2012 od 21. lipnja 2012. o praćenju i izvješćivanju o emisijama stakleničkih plinova u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (Tekst značajan za EGP) ( L 181, 12.7.2012, p.30)









▼B

UREDBA KOMISIJE (EU) br. 601/2012

od 21. lipnja 2012.

o praćenju i izvješćivanju o emisijama stakleničkih plinova u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća

(Tekst značajan za EGP)







EUROPSKA KOMISIJA, uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, uzimajući u obzir Direktivu 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ ( 1 ), a posebno njezin članak 14. stavak 1, budući da: (1) Potpuno, dosljedno, transparentno i točno praćenje i izvješćivanje o emisijama stakleničkih plinova, u skladu s usklađenim zahtjevima koji su utvrđeni ovom Uredbom, neophodno je za učinkovito funkcioniranje sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova koji je uspostavljen u skladu s Direktivom 2003/87/EZ. U drugom razdoblju usklađenosti sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova, koje obuhvaća razdoblje od 2008. do 2012. godine, industrijski operatori, operatori zrakoplova, verifikatori i nadležna tijela stekli su iskustvo u praćenju i izvješćivanju u skladu s Odlukom Komisije 2007/589/EZ od 18. srpnja 2007. o utvrđivanju smjernica za praćenje i izvješćivanje o emisijama stakleničkih plinova u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ( 2 ). Pravila za treće razdoblje trgovanja u okviru sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova Zajednice, koje započinje 1. siječnja 2013., i za naredna razdoblja trgovanja moraju se zasnivati na tim iskustvima. (2) Definicija biomase u ovoj Uredbi trebala bi biti dosljedna definiciji izraza „biomasa”, „biotekućine” i „biogoriva” iz članka 2. Direktive 2009/28/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora energije te o izmjeni i naknadnom stavljaju izvan snage Direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ ( 3 ), posebno stoga što preferencijalni tretman u pogledu obveza predaje emisijskih jedinica u okviru sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova Unije u skladu s Direktivom 2003/87/EZ predstavlja „program potpore” u smislu članka 2. točke (k) i slijedom toga financijsku potporu u smislu članka 17. stavka 1. točke (c) Direktive 2009/28/EZ. (3) Radi dosljednosti u ovoj bi se Uredbi trebale primjenjivati definicije iz Odluke Komisije 2009/450/EZ o detaljnoj interpretaciji zrakoplovne djelatnosti navedene u Prilogu I. Direktivi 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ( 4 ) i Direktivi 2009/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o geološkom skladištenju ugljikovog dioksida i o izmjeni Direktive Vijeća 85/337/EEZ, Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2006/60/EZ, 2001/80/EZ, 2004/35/EZ, 2006/12/EZ, 2008/1/EZ i Uredbe (EZ) br. 1013/2006 ( 5 ). (4) Radi optimizacije rada sustava praćenja i izvješćivanja, države članice koje imenuju više nadležnih tijela moraju osigurati da ta nadležna tijela koordiniraju svoje aktivnosti uz poštovanje načela iz ove Uredbe. (5) Plan praćenja kojim se utvrđuje detaljna, potpuna i transparentna dokumentacija o metodologiji pojedinog postrojenja ili operatora zrakoplova trebao bi biti temeljni element sustava koji se uspostavlja ovom Uredbom. Trebalo bi zahtijevati redovito obnavljanje plana, kao odgovor na komentare verifikatora, kao i na vlastitu inicijativu operatora ili operatora zrakoplova. Za provedbu metodologije praćenja, čiji su pojedini dijelovi utvrđeni postupcima koji se zahtijevaju u skladu s ovom Uredbom, glavnu odgovornost snosi operator ili operator zrakoplova. (6) Potrebno je utvrditi osnovne metodologije praćenja kako bi se što više smanjilo opterećenje za operatore i operatore zrakoplova i kako bi se olakšalo učinkovito praćenje i izvješćivanje o emisijama stakleničkih plinova u skladu s Direktivom 2003/87/EZ. Te metodologije moraju uključivati osnovne metodologije izračuna i mjerenja. Metodologije mjerenja trebalo bi nadalje razdijeliti na standardnu metodologiju i metodologiju bilance mase. Trebalo bi osigurati fleksibilnost kako bi se omogućilo kombiniranje metodologija mjerenja, standardne metodologije izračuna i bilance mase unutar istog postrojenja, pod uvjetom da operator spriječi pojavu propusta ili dvostrukog računanja. (7) Kako bi se nadalje smanjilo opterećenje za operatore i operatore zrakoplova, trebalo bi uvesti mjere pojednostavljenja s obzirom na zahtjeve o procjeni nesigurnosti, pri čemu se ne smije smanjiti točnost. Potrebno je primijeniti znatno manje zahtjeve s obzirom na procjenu nesigurnosti kada se mjerni instrumenti koriste u prilagođenim uvjetima, posebno kada su mjerni instrumenti pod nacionalnim zakonskim mjeriteljskim nadzorom. (8) Trebalo bi utvrditi faktore za izračun, koji mogu biti zadani faktori ili faktori utvrđeni analizom. Zahtjevi u pogledu analize trebali bi i dalje davati prednost korištenju laboratorija koji su akreditirani u skladu s usklađenim standardom Opći zahtjevi za osposobljenost ispitnih i umjernih laboratorija (EN ISO/IEC 17025) za relevantne metode analize te uvesti praktičnije zahtjeve u pogledu dokazivanja pouzdane istovrijednosti u slučaju neakreditiranih laboratorija, uključujući u skladu s usklađenim standardom Sustava upravljanja kvalitetom – Zahtjevi (EN ISO/IEC 9001) ili drugim odgovarajućim certificiranim sustavima upravljanja kvalitetom. (9) Trebalo bi utvrditi transparentniji i dosljedniji način utvrđivanja neopravdano visokih troškova. (10) Metodologiju zasnovanu na mjerenju trebalo bi dovesti u ujednačeniji položaj s metodologijom koja se temelji na izračunu, kako bi se priznalo veće povjerenje u sustave kontinuiranog praćenja emisija i osiguranje kvalitete koje ih podupire. U tu svrhu su potrebni proporcionalniji zahtjevi u pogledu provjera s izračunima, kao i jasnije rukovanje podacima i drugi zahtjevi u pogledu osiguranja kvalitete. (11) Kod postrojenja s nižim godišnjim emisijama trebalo bi izbjegavati nametanje nerazmjernih napora praćenja, pri čemu bi trebalo osigurati primjerenu razinu točnosti. S tim u vezi trebalo bi utvrditi posebne uvjete za postrojenja za koje se smatra da imaju niske emisije i za operatore zrakoplova koji se smatraju malim onečišćivačima. (12) Na temelju članka 27. Direktive 2003/87/EZ države članice smiju iz sheme za trgovanje emisijskim jedinicama stakleničkih plinova Zajednice isključiti mala postrojenja, na koje se primjenjuju istovrijedne mjere, ako su ispunjeni uvjeti iz tog članka. Ova se Uredba ne smije neposredno primjenjivati na postrojenja koja su isključena u skladu s člankom 27. Direktive 2003/87/EZ, osim ako država članica ne odluči suprotno. (13) Kako bi se spriječili mogući propusti u pogledu prijenosa inherentnog ili čistog CO2, takve bi prijenose trebalo dopustiti samo pod točno utvrđenim uvjetima. Ti su uvjeti da se inherentni CO2 smije prenositi samo u druga postrojenja u okviru sheme te da se čisti CO2 smije prenositi samo u svrhu odlaganja u geološkom odlagalištu u skladu sa shemom za trgovanje emisijskim jedinicama stakleničkih plinova Zajednice, što trenutačno predstavlja jedini oblik trajnog odlaganja CO2 koji je prihvaćen u okviru sheme za trgovanje emisijskim jedinicama stakleničkih plinova Zajednice. Međutim, ti uvjeti ne smiju isključivati mogućnost budućih inovacija. (14) Trebalo bi utvrditi posebne odredbe za planove praćenja i praćenje emisija stakleničkih plinova u pogledu zrakoplovstva. Jedna se odnosi na istovrijednost utvrđivanja gustoće mjerenjem u zrakoplovu i provjerom računa za gorivo. Druga je podizanje praga prema kojem se operator zrakoplova smatra malim onečišćivačem s 10 000 tona emisija CO2 godišnje na 25 000 tona emisija CO2 godišnje. (15) Trebalo bi utvrditi dosljedniju procjenu podataka koji nisu dostupni, tako da se zahtijeva korištenje konzervativnih postupaka procjene iz plana praćenja, ili ako to nije moguće, odobrenjem nadležnog tijela i uključenjem primjerenog postupka u plan praćenja. (16) Trebalo bi ojačati provedbu načela poboljšanja u skladu s kojim operatori moraju redovito provjeravati i prema potrebi poboljšavati svoju metodologiju praćenja te uzimati u obzir preporuke verifikatora kao dio postupka provjere. Ako se koristi metodologija koja se ne temelji na razinama, ili ako se ne koriste metodologije najviše razine, operatori bi trebali redovito izvješćivati o koracima koje poduzimaju kako bi postigli metodologiju koja se ne temelji na razinama i kako bi dosegli najvišu traženu razinu. (17) U skladu s člankom 3.e stavkom 1. Direktive 2003/87/EZ, operatori zrakoplova mogu tražiti besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u pogledu djelatnosti iz Priloga I. navedenoj Direktivi na temelju provjerenih podataka o tonskim kilometrima. Međutim, ako operator zrakoplova zbog ozbiljnih i nepredvidivih okolnosti izvan njegove kontrole objektivno nije sposoban dostaviti provjerene podatke o tonskim kilometrima do traženog roka, taj bi operator zrakoplova u skladu s načelom proporcionalnosti trebao biti sposoban dostaviti najbolje dostupne podatke o tonskim kilometrima, pod uvjetom da su uspostavljeni potrebni zaštitni mehanizmi. (18) Trebalo bi promicati korištenje informacijske tehnologije, uključujući zahtjeve u pogledu formata za razmjenu podataka i uporabu automatiziranih sustava, a državama članicama bi trebalo stoga dozvoliti da od gospodarskih operatora zahtijevaju korištenje takvih sustava. Državama članicama također bi treba dozvoliti da pripreme elektronske formulare i specifikacije formata datoteka koji moraju biti u skladu s minimalnim zahtjevima Komisije. (19) Odluku 2007/589/EZ trebalo bi staviti izvan snage. Međutim, učinke njenih odredaba trebalo bi zadržati za praćenje, izvješćivanje i verifikaciju emisija i podataka o djelatnostima tijekom prvog i drugog razdoblja trgovanja u okviru sheme za trgovanje emisijskim jedinicama stakleničkih plinova Zajednice. (20) Državama članicama trebalo bi dati dovoljno vremena za prilagodbu potrebnih mjera i uspostavljanje primjerenog nacionalnog institucionalnog okvira kako bi se osigurala učinkovita primjena ove Uredbe. Ova bi se Uredba stoga trebala primjenjivati od datuma početka trećeg razdoblja trgovanja. (21) Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora za klimatske promjene, budući da: DONIJELA JE OVU UREDBU:







POGLAVLJE I.

OPĆE ODREDBE







ODJELJAK 1.

Predmet i definicije

Članak 1.

Predmet

Ovom Uredbom utvrđuju se pravila za praćenje emisija stakleničkih plinova i podataka o djelatnostima i izvješćivanje o njima u skladu s Direktivom 2003/87/EZ u razdoblju trgovanja prema sustavu trgovanja emisijama Zajednice koje započinje 1. siječnja 2013. i u narednim razdobljima trgovanja.

Članak 2.

Područje primjene

Ova se Uredba primjenjuje na praćenje i izvješćivanje o emisijama stakleničkih plinova koje su utvrđene u odnosu na djelatnosti iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ, praćenje i izvješćivanje podataka o djelatnostima za nepomična postrojenja i zrakoplovne djelatnosti te na praćenje i izvješćivanje podataka o tonskim kilometrima iz zrakoplovnih djelatnosti.

Primjenjuje se na emisije i podatke o djelatnostima od 1. siječnja 2013.

Članak 3.

Definicije

Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:

1. „podaci o djelatnostima” znači podaci o količini goriva i materijala koji su potrošeni ili proizvedeni u postupku koji je bitan za metodologiju praćenja na temelju izračuna, izraženi u terajoulima, masa u tonama, ili plinovi kao volumen u normalnim kubičnim metrima, kako je prikladno;

2. „razdoblje trgovanja” znači osmogodišnje razdoblje iz članka 13. stavka 1. Direktive 2003/87/EZ;

3. „tonski kilometar” znači prijevoz jedne tone robe na udaljenosti od jednog kilometra;

4. „tok izvora” znači bilo koje od sljedećeg: (a) specifična vrsta goriva, sirovine ili proizvoda koja kao rezultat potrošnje ili proizvodnje uzrokuje emisije relevantnih stakleničkih plinova na jednom ili više izvora emisije; (b) specifična vrsta goriva, sirovine ili proizvoda koja sadrži ugljik i uključena je u izračun emisija stakleničkih plinova primjenom metodologije bilance mase;

5. „izvor emisije” znači dio postrojenja ili postupak unutar postrojenja koji se može zasebno identificirati, a iz kojeg se ispuštaju relevantni staklenički plinovi, ili pojedini zrakoplov u slučaju zrakoplovnih djelatnosti;

6. „nesigurnost” znači parametar povezan s rezultatom utvrđivanja količine, koji označava raspršenost vrijednosti koje bi se opravdano mogle pripisati mjerenoj količini, uključujući učinke sustavnih kao i nasumičnih faktora, koji je izražen u postocima i koji opisuje interval pouzdanosti oko srednje vrijednosti koji obuhvaća 95 % zaključenih vrijednosti uzimajući u obzir moguću asimetričnu raspodjelu vrijednosti;

7. „faktori izračuna” znači neto kalorična vrijednost, emisijski faktor, preliminarni emisijski faktor, oksidacijski faktor, konverzijski faktor, sadržaj ugljika ili udio biomase;

8. „razina” znači poseban element metodologije za utvrđivanje podataka o djelatnostima, faktora izračuna, godišnjih emisija, prosječne godišnje emisije po satu, kao i korisnog tereta;

9. „inherentni rizik” znači podložnost pojedinog parametra u izvješću o godišnjim emisijama ili izvješću o tonskim kilometrima pogrešno prikazanim podacima koji mogu biti važni bilo zasebno ili u kombinaciji s drugim pogrešno prikazanim podacima, prije uzimanja u obzir učinka bilo kojih nadzornih aktivnosti povezanih s time;

10. „rizik pri nadzoru” znači podložnost pojedinog parametra u izvješću o godišnjim emisijama ili izvješću o tonskim kilometrima pogrešno prikazanim podacima koji mogu biti važni bilo zasebno ili u kombinaciji s drugim pogrešno prikazanim podacima, a koje nadzorni sustav nije spriječio ili ispravio na vrijeme;

11. „emisije zbog izgaranja” znači emisije stakleničkih plinova koje nastaju prilikom egzotermne reakcije goriva s kisikom;

12. „izvještajno razdoblje” znači jedna kalendarska godina tijekom koje se prate emisije i izvješćuje o njima, ili godina praćenja iz članaka 3.e i 3.f Direktive 2003/87/EZ za podatke o tonskim kilometrima;

13. „emisijski faktor” znači prosječni stupanj emisije stakleničkog plina u odnosu na podatke o djelatnosti toka izvora, pod pretpostavkom potpune oksidacije pri izgaranju i potpune konverzije pri svim ostalim kemijskim reakcijama;

14. „oksidacijski faktor” znači omjer ugljika koji oksidira u CO2 kao posljedica izgaranja u odnosu na ukupni sadržaj ugljika u gorivu, izražen kao udio, pri čemu se CO ispušten u atmosferu uzima kao molarno istovrijedna količina CO2;

15. „konverzijski faktor” znači omjer ugljika ispuštenog kao CO2 u odnosu na ukupni sadržaj ugljika u toku izvora prije procesa emisije, izražen kao udio, pri čemu se ugljikov monoksid (CO) ispušten u atmosferu uzima kao molarno istovrijedna količina CO2;

16. „točnost” znači stupanj podudaranja rezultata mjerenja i stvarnih vrijednosti određene količine ili referentne vrijednosti utvrđene empirijskim putem, koristeći međunarodno prihvaćene i sljedive materijale za umjeravanje i standardne metode, uzimajući u obzir i nasumične i sustavne faktore;

17. „umjeravanje” znači skup radnji koje u određenim uvjetima uspostavljaju odnose među vrijednostima i pokazuju mjerni sustav ili vrijednosti koje predstavljaju materijaliziranu mjeru ili referentni materijal, i pripadajuće vrijednosti neke količine iz referentnih standarda;

18. „putnici” znači osobe u zrakoplovu tijekom leta, osim aktivnih članova posade;

19. „konzervativno” znači skupina pretpostavki koje su definirane kako bi osigurale da ne dođe do podcjenjivanja godišnjih emisija ili precjenjivanja tonskih kilometara;

20. „biomasa” znači biorazgradivi dio proizvoda, otpada i ostataka biološkog porijekla iz poljoprivrede (uključujući biljne i životinjske sastojke), šumarske i srodnih industrija, uključujući ribarstvo i akvakulturu, kao i biorazgradivi dio industrijskog i komunalnog otpada; uključuje i biotekućine i biogoriva;

21. „biotekućine” znači tekuće gorivo za energetske namjene osim transporta, uključujući električnu energiju i grijanje i hlađenje, proizvedene iz biomase;

22. „biogoriva” znači tekuća ili plinovita goriva za prijevoz, proizvedena iz biomase;

23. „zakonski mjeriteljski nadzor” znači nadzor mjernih zadaća u području primjene mjerila zbog zaštite javnog interesa, javnog zdravlja, javne sigurnosti, javnog reda, zaštite okoliša, ubiranja poreza i doprinosa, zaštite potrošača te poštene trgovine;

24. „najveća dopuštena pogreška” znači dozvoljena pogreška u mjerenju kako je određeno u Prilogu I. te prilozima Direktivi 2004/22/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ( 6 ) koji se odnose na pojedine instrumente, ili prema potrebi u nacionalnim propisima o zakonskom mjeriteljskom nadzoru;

25. „aktivnosti toka podataka” znači aktivnosti povezane s nabavom, obradom i rukovanjem podacima koji su potrebni za pripremanje izvješća o emisijama iz podataka primarnog izvora;

26. „tone CO2(e)” znači metričke tone CO2 ili CO2(e);

27. „CO2(e)” znači bilo koji staklenički plin osim CO2 koji je naveden u Prilogu II. Direktivi 2003/87/EZ i ima istovrijedan potencijal globalnog zagrijavanja kao CO2;

28. „mjerni sustav” znači cjelovit skup mjernih instrumenata i druge opreme, kao što je oprema za uzorkovanje i obradu podataka, koji se koriste za utvrđivanje varijabli kao što su podaci o djelatnosti, sadržaj ugljika, kalorična vrijednost ili faktor emisije za emisije CO2;

29. „neto kalorična vrijednost” (NKV) znači određena količina energije koja se ispušta u obliku topline pri potpunom izgaranju goriva ili materijala s kisikom u standardnim uvjetima, umanjena za toplinu isparavanja eventualno nastale vode;

30. „emisije iz proizvodnih procesa” znači emisije stakleničkih plinova, osim emisija zbog izgaranja, koje nastaju kao rezultat namjernih ili nenamjernih reakcija između tvari ili njihovih pretvorbi, uključujući kemijsku ili elektrolitičku redukciju metalnih ruda, toplotnu razgradnju tvari i oblikovanje tvari za uporabu kao proizvoda ili sirovina;

31. „komercijalno standardno gorivo” znači međunarodno standardizirana goriva koja imaju interval pouzdanosti 95 % uz najviše 1 % za svoju specifičnu kaloričnu vrijednost, uključujući plinsko ulje, lako loživo ulje, benzin, ulje za svjetiljke, kerozin, etan, propan, butan, kerozin za mlazne motore (Jet A1 ili Jet A), benzin za mlazne motore (Jet B) i avionski benzin (AvGas);

32. „šarža” znači količina goriva ili materijala koji su reprezentativno uzorkovani i označeni te isporučeni kao jedna pošiljka, ili kontinuirano tijekom određenog vremenskog razdoblja;

33. „miješano gorivo” znači gorivo koje sadrži i biomasu i fosilni ugljik;

34. „miješani materijal” znači materijal koje sadrži i biomasu i fosilni ugljik;

35. „preliminarni emisijski faktor” znači procijenjeni ukupni faktor emisije miješanoga goriva ili materijala na temelju ukupnog sadržaja ugljika koji se sastoji od udjela biomase i fosilnog udjela prije nego se pomnoži s fosilnim udjelom kako bi se dobio emisijski faktor;

36. „fosilni udio” znači omjer fosilnog ugljika u odnosu na ukupni sadržaj ugljika u gorivu ili materijalu, izražen kao udio;

37. „udio biomase” znači omjer ugljika koji potječe iz biomase u odnosu na ukupni sadržaj ugljika u gorivu ili materijalu, izražen kao udio;

38. „metoda bilance energije” znači metoda procjene količine energije koja se koristi kao gorivo u kotlu, koja se računa kao zbroj iskoristive topline i svih relevantnih gubitaka energije putem zračenja, prijenosa i dimnih plinova;

39. „kontinuirano mjerenje emisija” znači niz postupaka koji imaju za cilj utvrđivanje vrijednosti količine pomoću periodičnih mjerenja, bilo pomoću mjerenja u dimnjaku ili pomoću ekstrakcijskih postupaka gdje su mjerni instrumenti smješteni u blizini dimnjaka, pri čemu nisu uključene mjerne metodologije na temelju prikupljanja pojedinačnih uzoraka iz dimnjaka;

40. „inherentni CO2” znači CO2 koji je dio goriva;

41. „fosilni ugljik” znači anorganski i organski ugljik koji nije biomasa;

42. „mjerna točka” znači izvor emisije kod kojeg se mjerenje emisije provodi putem sustava kontinuiranog mjerenja emisije (CEMS), odnosno presjek cjevovodnog sustava kod kojeg se protok CO2 određuje putem sustava za kontinuirano mjerenje;

43. „dokumentacija o masi i ravnoteži” znači dokumentacija koja je navedena u međunarodnoj ili nacionalnoj primjeni Normi i preporučenih praksi (SARP) iz Priloga 6. Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu, potpisane u Chicagu 7. prosinca 1944. te koja je navedena u Prilogu III. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 3922/91 ( 7 ), poddijelu J, ili u primjenjivim međunarodnim pravilima;

44. „udaljenost” znači ortodromska udaljenost između odlaznog i dolaznog aerodroma, uz dodatni fiksni faktor od 95 km;

45. „odlazni aerodrom” znači aerodrom na kojem započinje let koji predstavlja zrakoplovnu djelatnost iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ;

46. „dolazni aerodrom” znači aerodrom na kojem završava let koji predstavlja zrakoplovnu djelatnost iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ;

47. „korisni teret” znači ukupna masa tereta, pošte, putnika i prtljage koja se nalazi u zrakoplovu tijekom leta;

48. „fugitivne emisije” znači nepravilne ili nenamjeravane emisije iz izvora koji nisu lokalizirani odnosno koji su previše neujednačeni ili premaleni da bi se pojedinačno pratili;

49. „par aerodroma” znači par koji se sastoji od odlaznog aerodroma i dolaznog aerodroma;

50. „standardni uvjeti” znači temperatura od 273,15 K i pritisak od 101 325 Pa, koji definiraju normalne kubične metre (Nm3);

51. „hvatanje CO2” znači djelatnost hvatanja iz plinskih tokova ugljikovog dioksida (CO2), koji bi inače bio emitiran, u svrhu prijevoza i geološkog skladištenja na lokaciji za skladištenje za koju je izdana dozvola na temelju Direktive 2009/31/EZ;

52. „prijevoz CO2” znači prijevoz CO2 cjevovodima radi geološkog skladištenja na lokaciji za skladištenje za koju je izdana dozvola na temelju Direktive 2009/31/EZ;

53. „ispuštene emisije” znači emisije koje su namjerno ispuštene iz postrojenja putem definirane točke emisije;

54. „poboljšano crpljenje ugljikovodika” znači crpljenje ugljikovodika pored onih koji se ekstrahiraju utiskivanjem vode ili drugim metodama;

55. „posredni podaci” znači godišnje vrijednosti koje su empirijski potvrđene ili su izvedene iz prihvaćenih izvora, a koje operator koristi umjesto podataka o djelatnosti ili faktora izračuna kako bi osigurao potpuno izvješćivanje u slučaju kada nije moguće proizvesti sve potrebne podatke o djelatnosti ili faktore izračuna u okviru odgovarajuće metodologije praćenja.

Pored toga, u ovoj se Uredbi primjenjuju definicije „leta” i „aerodroma” utvrđene u Prilogu Odluci 2009/450/EZ i definicije utvrđene u članku 3. točkama 1., 2., 3., 5., 6. i 22. Direktive 2009/31/EZ.







ODJELJAK 2.

Opća načela

Članak 4.

Opća obveza

Operatori i operatori zrakoplova izvršavaju svoje obveze u pogledu praćenja i izvješćivanja o emisijama stakleničkih plinova iz Direktive 2003/87/EZ u skladu s načelima iz članaka 5. do 9.

Članak 5.

Potpunost

Praćenje i izvješćivanje je potpuno i obuhvaća sve emisije iz proizvodnih procesa i emisije zbog izgaranja iz svih izvora emisija i tokova izvora vezanih uz djelatnosti iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ i ostalih djelatnosti koje su obuhvaćene u skladu s člankom 24. navedene Direktive, kao i sve stakleničke plinove koji su utvrđeni u odnosu na te djelatnosti, izbjegavajući dvostruko računanje.

Operatori i operatori zrakoplova primjenjuju odgovarajuće mjere kako bi spriječili potencijalne nedostajuće podatke tijekom izvještajnog razdoblja.

Članak 6.

Dosljednost, usporedivost i transparentnost

1. Praćenje i izvješćivanje je dosljedno i usporedivo tijekom vremena. U tu svrhu operatori i operatori zrakoplova primjenjuju iste metodologije praćenja i skupine podataka, a promjene i odstupanja moraju biti odobreni od strane nadležnog tijela.

2. Operatori i operatori zrakoplova dobavljaju, evidentiraju, sakupljaju, analiziraju i dokumentiraju podatke vezane uz praćenje emisija, uključujući pretpostavke, referentne vrijednosti, podatke o djelatnosti, emisijske faktore, oksidacijske i konverzijske faktore, na transparentan način koji verifikatoru i nadležnom tijelu omogućuje da ponove postupak određivanja emisija.

Članak 7.

Točnost

Operatori i operatori zrakoplova osiguravaju da u utvrđivanju emisija ne dolazi do sustavnih niti svjesnih pogrešaka.

Oni izvore nesigurnosti identificiraju i svode na najmanju moguću mjeru.

Proračun i mjerenje emisija obavljaju s dužnom pažnjom kako bi se postigla što veća moguća točnost.

Članak 8.

Cjelovitost metodologije

Operator ili operator zrakoplova moraju pružiti razumno osiguranje cjelovitosti podataka o emisijama o kojima izvješćuju. Emisije utvrđuju primjenom odgovarajućih metodologija praćenja navedenih u ovoj Uredbi.

Prijavljene emisije i odgovarajuće objave ne smiju sadržavati značajne pogrešno prikazane podatke, moraju biti nepristrane s obzirom na izbor i način prikazivanja podataka te dati vjerodostojan i uravnotežen prikaz emisija postrojenja ili emisija operatora zrakoplova.

Kod odabira metodologije praćenja treba postići ravnotežu između poboljšanja koja proizlaze iz veće točnosti i dodatnih troškova. Pri praćenju emisija i izvješćivanju nastoji se postići najveća moguću točnost, osim ako je to tehnički neizvedivo ili dovodi do neopravdano visokih troškova.

Članak 9.

Kontinuirano poboljšavanje

Operatori i operatori zrakoplova uzimaju u obzir preporuke iz izvješća o verifikaciji koja se izdaju u skladu s člankom 15. Direktive 2003/87/EZ u svom daljnjem praćenju i izvješćivanju.

Članak 10.

Koordinacija

Države članice koje imenuju više nadležnih tijela u skladu s člankom 18. Direktive 2003/87/EZ moraju koordinirati aktivnosti tih tijela u skladu s ovom Uredbom.







POGLAVLJE II.

PLAN PRAĆENJA







ODJELJAK 1.

Opća pravila

Članak 11.

Opća obveza

1. Svaki operator ili operator zrakoplova prati emisije stakleničkih plinova na temelju plana praćenja koji je odobrilo nadležno tijelo u skladu s člankom 12., uzimajući u obzir prirodu i način rada postrojenja ili zrakoplovne djelatnosti na koju se odnosi.

Plan praćenja dopunjen je pisanim postupcima koje operator ili operator zrakoplova utvrđuje, dokumentira, primjenjuje i održava za djelatnosti u okviru plana praćenja prema potrebi.

2. U planu praćenja iz stavka 1. na logičan i jednostavan način su opisane upute operatoru ili operatoru zrakoplova, pri čemu se sprečava udvostručavanje napora i uzimaju u obzir postojeći sustavi u postrojenju ili sustavi koje koriste operator ili operator zrakoplova.

Članak 12.

Sadržaj i podnošenje plana praćenja

1. Operator ili operator zrakoplova dostavljaju plan praćenja na odobrenje nadležnom tijelu.

Plan praćenja sastoji se od detaljne, potpune i transparentne dokumentacije o metodologiji praćenja pojedinog postrojenja ili operatora zrakoplova te sadrži barem elemente iz Priloga I.

Uz plan praćenja operator ili operator zrakoplova dostavljaju svu prateću dokumentaciju kako slijedi:

(a) dokaze o usklađenosti s pragovima nesigurnosti za podatke o djelatnosti i faktore izračuna (gdje je primjenjivo) za primijenjene razine utvrđene u Prilogu II. i Prilogu III., za svaki tok izvora i izvor emisije;

(b) rezultate procjene rizika kojom se dokazuje da su predložene nadzorne aktivnosti i postupci za nadzorne aktivnosti razmjerni utvrđenim inherentnim rizicima i rizicima pri nadzoru.

2. Ako se u Prilogu I. upućuje na postupak, operator ili operator zrakoplova utvrđuje, dokumentira, primjenjuje i održava takav postupak odvojeno od plana praćenja.

Operator ili operator zrakoplova u planu praćenja daje sažeti pregled postupaka, navodeći sljedeće informacije:

(a) naziv postupka;

(b) referenca za identifikaciju postupka, koja omogućava sljedivost i provjeru;

(c) identifikacija pozicije ili odjela koji je odgovoran za primjenu postupka i za podatke koji se pripremaju ili provjeravaju u okviru postupka;

(d) kratak opis postupka iz kojeg operator ili operator zrakoplova, nadležno tijelo i verifikator mogu razumjeti osnovne parametre i radnje koje se poduzimaju;

(e) mjesto gdje se nalaze odgovarajuće evidencije i informacije;

(f) ako je primjenjivo, naziv računalnog sustava koji se koristi;

(g) popis EN normi ili drugih primijenjenih normi prema potrebi.

Operator ili operator zrakoplova moraju na zahtjev nadležnog tijela staviti na raspolaganje svu pisanu dokumentaciju o postupcima. Također ih moraju staviti na raspolaganje u svrhu verifikacije u skladu s Uredbom Komisije (EU) br. 600/2012 ( 8 ).

3. Pored elemenata iz stavaka 1. i 2. ovog članka, države članice mogu zahtijevati da se u planove praćenja postrojenja uključe dodatni elementi kako bi se ispunili zahtjevi iz članka 24. stavka 1. Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ( 9 ), što uključuje sažetak postupka kojim se osigurava sljedeće:

(a) operator redovito provjerava jesu li informacije o planiranim ili provedenim promjenama u kapacitetu, razini aktivnosti ili radu postrojenja važne u skladu s tom Odlukom;

(b) operator dostavlja informacije iz točke (a) nadležnom tijelu do 31. prosinca svake godine.

Članak 13.

Standardizirani i pojednostavljeni planovi praćenja

1. Države članice mogu operatorima ili operatorima zrakoplova dozvoliti da koriste standardizirane ili pojednostavljene planove praćenja, ne dovodeći u pitanje članak 12. stavak 3.

Za tu namjenu države članice mogu objaviti predloške za takve planove praćenja, koji uključuju opis toka podataka i postupaka nadzora iz članka 57. i članka 58., na temelju predložaka i smjernica koje objavljuje Komisija.

2. Prije nego što odobri bilo koji pojednostavljeni plan praćenja iz stavka 1., nadležno tijelo provodi pojednostavljenu procjenu rizika kako bi utvrdilo jesu li predložene nadzorne aktivnosti i postupci za nadzorne aktivnosti razmjerni utvrđenim inherentnim rizicima i rizicima pri nadzoru te opravdavaju korištenje takvog pojednostavljenog plana praćenja.

Ako je primjereno, države članice mogu od operatora ili operatora zrakoplova zahtijevati da sami izvrše procjenu rizika u skladu s prethodnim stavkom.

Članak 14.

Izmjene plana praćenja

1. Svaki operator ili operator zrakoplova redovito provjerava održava li plan praćenja prirodu i način rada postrojenja ili zrakoplovne djelatnosti u skladu s člankom 7. Direktive 2003/87/EZ i može li se metodologija praćenja poboljšati.

2. Operator ili operator zrakoplova mijenjaju plan praćenja u bilo kojem od sljedećih slučaja:

(a) ako nastaju nove emisije zbog izvođenja novih djelatnosti ili zbog korištenja novih goriva ili materijala koji nisu obuhvaćeni planom praćenja;

(b) ako se zbog korištenja novih vrsta mjernih instrumenata, metoda uzorkovanja ili metoda analize, ili iz drugih razloga, promijeni raspoloživost podataka, što za posljedicu ima veću točnost u određivanju emisija;

(c) ako se utvrdi da su podaci koji su dobiveni prethodno primijenjenom metodologijom praćenja netočni;

(d) ako se izmjenom plana praćenja poboljšava točnost prijavljenih podataka, osim ako je to tehnički neizvedivo ili dovodi do neopravdano visokih troškova;

(e) ako plan praćenja nije u skladu sa zahtjevima ove Uredbe i nadležno tijelo zatraži da ga operator ili operator zrakoplova izmijene;

(f) ako je potrebno uzeti u obzir preporuke za poboljšanje plana praćenja iz izvješća o verifikaciji.

Članak 15.

Odobrenje izmjena plana praćenja

1. Operator ili operator zrakoplova o prijedlozima za izmjenu plana praćenja bez nepotrebnog odlaganja obavješćuju nadležno tijelo.

Međutim, nadležno tijelo može operatoru ili operatoru zrakoplova dozvoliti da ga o izmjenama plana praćenja koje nisu značajne u smislu stavka 3. obavijesti do 31. prosinca iste godine.

2. Za sve značajne izmjene plana praćenja u smislu stavaka 3. i 4. potrebno je odobrenje nadležnog tijela.

Ako nadležno tijelo smatra da izmjena nije značajna, o istome bez nepotrebnog odlaganja obavještava operatora ili operatora zrakoplova.

3. Značajne izmjene plana praćenja postrojenja uključuju sljedeće:

(a) promjena kategorije postrojenja;

(b) ne dovodeći u pitanje članak 47. stavak 8., promjene u pogledu toga jeli se postrojenje smatra postrojenjem s niskim emisijama;

(c) promjene izvora emisije;

(d) prijelaz s metodologije na temelju izračuna na metodologiju na temelju mjerenja za utvrđivanje emisija, ili obrnuto;

(e) promjena korištene razine;

(f) uvođenje novih tokova izvora;

(g) promjena kategorizacije tokova izvora — između glavnih, manjih i de-minimis tokova izvora;

(h) promjena zadane vrijednosti faktora izračuna, ako se vrijednost utvrđuje planom praćenja;

(i) uvođenje novih postupaka u pogledu uzorkovanja, analize ili umjeravanja, ako izmjene tih postupaka izravno utječu na točnost podataka o emisijama;

(j) uporaba ili prilagodba metodologije za kvantifikaciju emisija koje nastaju kod propuštanja iz mjesta skladištenja.

4. Značajne izmjene plana praćenja operatora zrakoplova uključuju sljedeće:

(a) u pogledu plana praćenja emisija: i. promjena korištene razine u pogledu potrošnje goriva; ii. promjena vrijednosti emisijskih faktora koje su utvrđene u planu praćenja; iii. prijelaz s jedne na drugu metodologiju izračuna iz Priloga III.; iv. uvođenje novih tokova izvora; v. promjena kategorizacije tokova izvora pri čemu manji tok izvora postaje glavni tok izvora; vi. promjena statusa operatora zrakoplova kao malog onečišćivača u smislu članka 54. stavka 1.;

(b) u pogledu plana praćenja podataka o tonskim kilometrima: i. promjena između nekomercijalnog i komercijalnog statusa pružane usluge zračnog prijevoza; ii. promjena predmeta usluge zračnog prijevoza između putnika, tereta ili pošte.

Članak 16.

Uvođenje izmjena i zapisi o izmjenama

1. Operator ili operator zrakoplova smiju izvoditi praćenje i izvješćivanje u skladu s izmijenjenim planom praćenja prije nego što dobiju odobrenje ili obavijest u skladu s člankom 15. stavkom 2. ako mogu opravdano pretpostaviti da predložene izmjene nisu značajne, ili bi se praćenjem u skladu s izvornim planom praćenja dobili nepotpuni podaci o emisijama.

U slučaju nedoumice, operator ili operator zrakoplova provode praćenje i izvješćivanje te pripremaju privremenu dokumentaciju koristeći usporedno i izmijenjeni i izvorni plan praćenja.

2. Nakon dobivanja odobrenja ili obavijesti u skladu s člankom 15. stavkom 2., operator ili operator zrakoplova koriste samo one podatke koji se odnose na izmijenjeni plan praćenja, i provode praćenje i izvješćivanje koristeći samo izmijenjeni plan praćenja.

3. Operator ili operator zrakoplova vode zapise o svim izmjenama plana praćenja. U svakom zapisu navodi se sljedeće:

(a) pregledan opis izmjene;

(b) razlog izmjene;

(c) datum obavijesti nadležnom tijelu;

(d) datum kada je nadležno tijelo potvrdilo primitak obavijesti iz članka 15. stavka 1., ako je dostupan, i datum odobrenja ili obavijesti iz članka 15. stavka 2.;

(e) datum početka primjene izmijenjenog plana praćenja u skladu sa stavkom 2. ovog članka.







ODJELJAK 2.

Tehnička izvedivost i neopravdano visoki troškovi

Članak 17.

Tehnička izvedivost

Ako operator ili operator zrakoplova tvrde da primjena određene metodologije praćenja nije tehnički izvediva, nadležno tijelo procjenjuje tehničku izvedivost uzimajući u obzir opravdanje operatora ili operatora zrakoplova. To se opravdanje temelji na tome imaju li operator ili operator zrakoplova tehničke kapacitete koji su dovoljni za potrebe predloženog sustava ili zahtjeva koji se može primijeniti u traženom roku za potrebe ove Uredbe. Ti tehnički kapaciteti uključuju dostupnost potrebnih metoda i tehnologije.

Članak 18.

Neopravdano visoki troškovi

1. Ako operator ili operator zrakoplova tvrde kako primjena određene metodologije praćenja dovodi do neopravdano visokih troškova, nadležno tijelo procjenjuje neopravdanost troškova uzimajući u obzir opravdanje operatora ili operatora zrakoplova.

Nadležno tijelo će troškove smatrati neopravdanima ako su procijenjeni troškovi veći od koristi. Korist se u tu svrhu računa množenjem faktora poboljšanja s referentnom cijenom od 20 EUR po dodjeli, a troškovi uključuju odgovarajuće razdoblje amortizacije koje se temelji na ekonomskom životnom vijeku opreme.

2. Pri procjeni neopravdanosti troškova u odnosu na izbor razina za podatke o djelatnosti, nadležno tijelo za faktor poboljšanja iz stavka 1. koristi razliku između nesigurnosti koja se trenutačno postiže i praga nesigurnosti razine koja bi se postigla nakon poboljšanja pomnoženog s prosječnim godišnjim emisijama iz tog toka izvora tijekom zadnje tri godine.

Ako nisu dostupni podaci o prosječnim godišnjim emisijama iz tog toka izvora tijekom zadnje tri godine, operator ili operator zrakoplova daju konzervativnu procjenu prosječnih godišnjih emisija, uz iznimku CO2 iz biomase i prije oduzimanja prenesenog CO2. Za mjerne instrumente koji su predmet nacionalnog zakonskog mjeriteljskog nadzora, umjesto nesigurnosti koja se trenutačno postiže može se koristiti najveća dopuštena pogreška u uporabi koja je dozvoljena u skladu s odgovarajućim nacionalnim zakonodavstvom.

3. Pri procjeni neopravdanosti troškova u odnosu na mjere kojima se poboljšava kvaliteta ali ne utječe izravno na točnost podataka o djelatnosti, nadležno tijelo koristi faktor poboljšanja od 1 % prosječnih godišnjih emisija odgovarajućih tokova izvora tijekom tri zadnja izvještajna razdoblja. Te mjere mogu uključivati:

(a) prijelaz sa zadanih vrijednosti na analize pri utvrđivanju faktora izračuna;

(b) povećanje broja analiza po toku izvora;

(c) ako određeni zadatak mjerenja nije predmet nacionalnog zakonskog mjeriteljskog nadzora, zamjena mjernih instrumenata instrumentima koji su usklađeni s odgovarajućim zahtjevima zakonskog mjeriteljskog nadzora države članice u sličnim primjenama, ili mjernim instrumentima koji ispunjavaju nacionalna pravila usvojena u skladu s Direktivom 2004/22/EZ ili Direktivom 2009/23/EZ Europskog parlamenta i Vijeća ( 10 );

(d) skraćivanje intervala umjeravanja i održavanja mjernih instrumenata;

(e) poboljšanje aktivnosti toka podataka i nadzornih aktivnosti, čime se značajno smanjuje inherentni rizik ili rizik pri nadzoru.

4. Za mjere vezane uz poboljšanje metodologije praćenja postrojenja u skladu s člankom 69. ne smatra se da dovode do neopravdano visokih troškova ako ne prelaze ukupni iznos od 2 000 EUR po izvještajnom razdoblju. Za postrojenja s niskim emisijama taj prag iznosi 500 EUR po izvještajnom razdoblju.







POGLAVLJE III.

PRAĆENJE EMISIJA IZ STACIONARNIH POSTROJENJA







ODJELJAK 1.

Opće odredbe

Članak 19.

Kategorizacija postrojenja i tokova izvora

1. Svaki operator određuje kategoriju svog postrojenja u skladu sa stavkom 2. i, ako je primjenjivo, svakog toka izvora u skladu sa stavkom 3. u svrhu praćenja emisija i utvrđivanja najmanjih zahtjeva za razine.

2. Operator razvrstava svako postrojenje u jednu od sljedećih kategorija:

(a) postrojenja A kategorije, u kojima su prosječne verificirane godišnje emisije u razdoblju trgovanja koje prethodi trenutačnom razdoblju trgovanja, uz iznimku CO2 iz biomase i prije oduzimanja prenesenog CO2, jednake ili manje od 50 000 tona CO2(e);

(b) postrojenja B kategorije, u kojima su prosječne verificirane godišnje emisije u razdoblju trgovanja koje prethodi trenutačnom razdoblju trgovanja, uz iznimku CO2 iz biomase i prije oduzimanja prenesenog CO2, veće od 50 000 tona CO2(e) i jednake ili manje od 500 000 tona CO2(e);

(c) postrojenja C kategorije, u kojima su prosječne verificirane godišnje emisije u razdoblju trgovanja koje prethodi trenutačnom razdoblju trgovanja, uz iznimku CO2 iz biomase i prije oduzimanja prenesenog CO2, veće od 500 000 tona CO2(e).

3. Operator razvrstava svaki tok podataka, pri čemu uspoređuje tok podataka sa zbrojem apsolutnih vrijednosti fosilnog CO2 i CO2(e) koje odgovaraju svim tokovima izvora koji su uključeni u metodologije na temelju izračuna i svih emisija iz izvora emisija koji se prate koristeći metodologije na temelju mjerenja, prije oduzimanja prenesenog CO2, u jednu od sljedećih kategorija:

(a) manji tokovi izvora, ako tokovi izvora koje je operator odabrao zajednički ispuste manje od 5 000 tona fosilnog CO2 godišnje, ili doprinesu manje od 10 %, do ukupnog maksimalnog doprinosa od 100 000 tona fosilnog CO2 godišnje, ovisno o tome koja je vrijednost veća u smislu apsolutnih vrijednosti;

(b) tokovi izvora de-minimis, ako tokovi izvora koje je operator odabrao zajednički ispuste manje od 1 000 tona fosilnog CO2 godišnje, ili doprinesu manje od 2 %, do ukupnog maksimalnog doprinosa od 20 000 tona fosilnog CO2 godišnje, ovisno o tome koja je vrijednost veća u smislu apsolutnih vrijednosti;

(c) glavni tokovi izvora, ako se tokovi izvora ne mogu svrstati ni u jednu od kategorija iz točaka (a) i (b).

4. Ako prosječne verificirane godišnje emisije iz postrojenja u razdoblju trgovanja koje prethodi trenutačnom razdoblju trgovanja nisu dostupne ili su netočne, operator za utvrđivanje kategorije postrojenja koristi konzervativnu procjenu prosječnih godišnjih emisija, uz iznimku CO2 iz biomase i prije oduzimanja prenesenog CO2.

Članak 20.

Granice praćenja

1. Operator utvrđuje granice praćenja za svako postrojenje.

Unutar tih granica, operator obuhvaća sve emisije relevantnih stakleničkih plinova iz svih izvora emisija i tokova izvora koji su vezani uz djelatnosti koje se obavljaju u postrojenju, a navedene su u Prilogu I. Direktivi 2003/87/EZ kao emisije iz djelatnosti i stakleničke plinove koje je uključila država članica u skladu s člankom 24. Direktive 2003/87/EZ.

Operator također uključuje emisije koje proizlaze iz redovnog rada postrojenja kao i izvanrednih događaja, uključujući pokretanje i zaustavljanje te krizne situacije u izvještajnom razdoblju, uz iznimku emisija iz pokretnih strojeva koji se koriste za potrebe prijevoza.

2. Pri definiranju postupka praćenja i izvješćivanja operator uključuje posebne zahtjeve za odgovarajući sektor iz Priloga IV.

3. Ako se utvrde propuštanja iz skladišnog kompleksa u skladu s Direktivom 2009/31/EZ koja dovode do nastanka emisija ili oslobađanja CO2 u vodeni stupac, ona se smatraju izvorima emisije predmetnog postrojenja i prate se u skladu s odjeljkom 23. Priloga IV. ovoj Uredbi.

Nadležno tijelo može dozvoliti da se izvor emisije u obliku propuštanja isključi iz postupka praćenja i izvješćivanja nakon što se poduzmu korektivne mjere u skladu s člankom 16. Direktive 2009/31/EZ te se više ne bilježe emisije ili oslobađanje u vodeni stupac zbog tog propuštanja.

Članak 21.

Izbor metodologije praćenja

1. Za praćenje emisija iz postrojenja operator se može odlučiti za primjenu metodologije na temelju izračuna ili metodologije na temelju mjerenja, uz poštivanje posebnih odredbi ove Uredbe.

Metodologija koja se temelji na izračunu sastoji se od utvrđivanja emisija iz tokova izvora na temelju podataka o djelatnosti dobivenih putem mjernih sustava i dodatnih parametara iz laboratorijskih analiza ili zadanih vrijednosti. Metodologija na temelju izračuna može se primjenjivati kroz standardnu metodologiju iz članka 24. ili metodologiju bilance mase iz članka 25.

Metodologija koja se temelji na mjerenju sastoji se od utvrđivanja emisija iz tokova izvora pomoću kontinuiranog mjerenja koncentracije odgovarajućeg stakleničkog plina u dimnom plinu i toka dimnog plina, što obuhvaća mjerenje prijenosa CO2 između postrojenja pri čemu se mjeri koncentracija CO2 i tok prenesenog plina.

Ako se primjenjuje metodologija na temelju izračuna, operator u planu praćenja za svaki tok izvora utvrđuje jeli se koristi standardna metodologija ili metodologija bilance mase, uključujući odgovarajuće razine u skladu s Prilogom II.

2. Operator može uz odobrenje nadležnog tijela kombinirati standardnu metodologiju, metodologiju bilance mase i metodologije na temelju mjerenja za različite izvore emisije i tokove izvora istog postrojenja, pod uvjetom da ne dolazi do izostavljanja niti do dvostrukog računanja emisija.

3. Ako operator ne odabere metodologiju na temelju mjerenja, mora odabrati traženu metodologiju iz odgovarajućeg odjeljka Priloga IV., osim ako može nadležnim tijelima pružiti dokaz da je korištenje takve metodologije tehnički neizvedivo, ili da se nekom drugom metodologijom postiže veća točnost podataka o emisijama.

Članak 22.

Metodologija praćenja koja se ne temelji na razinama

Odstupajući od članka 21. stavka 1., operator može za određene tokove izvora ili izvore emisija koristiti metodologiju praćenja koja se ne temelji na razinama (dalje u tekstu „nadomjesna metodologija”), pod uvjetom da su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:

(a) primjena minimalno razine 1 u okviru metodologije na temelju izračuna za jedan ili više glavnih tokova izvora ili manjih tokova izvora i metodologije na temelju mjerenja za barem jedan izvor emisije koji je povezan s predmetnim tokovima izvora nije tehnički izvediva ili bi dovela do neopravdano visokih troškova;

(b) operator svake godine procjenjuje i kvantificira nesigurnosti svih parametara koji se koriste za utvrđivanje godišnjih emisija u skladu s ISO Uputama za iskazivanje mjerne nesigurnosti (JCGM 100:2008), ili drugom istovrijednom međunarodno prihvaćenom normom te rezultate navodi u godišnjem izvješću o emisijama;

(c) operator nadležnom tijelu na zadovoljavajući način dokaže kako primjenom takve nadomjesne metodologije praćenja ukupni pragovi nesigurnosti za godišnju razinu emisija stakleničkih plinova za cijelo postrojenje ne prelaze 7,5 % za postrojenja A kategorije, 5,0 % za postrojenja B kategorije i 2,5 % za postrojenja C kategorije.

Članak 23.

Privremene izmjene metodologije praćenja

1. Ako zbog tehničkih razloga za podatke o djelatnosti ili pojedini faktor izračuna toka goriva ili materijala privremeno nije moguće primijeniti razinu koju je prema planu praćenja odobrilo nadležno tijelo, dotični operator primjenjuje najvišu razinu koju je moguće postići, dok se ponovno ne uspostave uvjeti za primjenu razine koja je odobrena u planu praćenja.

Operator poduzima sve potrebne radnje kako bi omogućio pravodobno vraćanje na razinu iz plana praćenja koji je odobrilo nadležno tijelo.

2. Dotični operator bez nepotrebnog odlaganja obavještava nadležno tijelo o privremenoj izmjeni metodologije praćenja iz stavka 1., pri čemu navodi:

(a) razloge za odstupanje od razine;

(b) detaljan opis privremene metodologije praćenja kojom operator utvrđuje emisije dok se ponovno ne uspostave uvjeti za primjenu razine iz plana praćenja;

(c) radnje koje operator poduzima kako bi se ponovno uspostavili uvjeti za primjenu razine iz plana praćenja kojeg je odobrilo nadležno tijelo;

(d) očekivan trenutak nastavka primjene razine koju je odobrilo nadležno tijelo.







ODJELJAK 2.

Metodologija na temelju izračuna







Pododjeljak 1.

Općenito

Članak 24.

Izračun emisija standardnom metodologijom

1. Prema standardnoj metodologiji, operator računa emisije zbog izgaranja za svaki tok izvora množenjem podataka o djelatnosti koji se odnose na količinu potrošenoga goriva, izraženu u terajoulima na temelju neto kalorične vrijednosti (NKV), s odgovarajućim emisijskim faktorom, izraženim u tonama CO2 po terajoulu (t CO2/TJ) u skladu s uporabom NKV i s odgovarajućim oksidacijskim faktorom.

Nadležno tijelo može dozvoliti korištenje emisijskih faktora za goriva izraženih u t CO2/t ili t CO2/Nm3. U tom slučaju operator računa emisije zbog izgaranja množenjem podataka o djelatnosti koji se odnose na količinu potrošenoga goriva, izraženu u tonama ili normalnim kubičnim metrima, s odgovarajućim emisijskim faktorom i s odgovarajućim oksidacijskim faktorom.

2. Operator računa emisije iz proizvodnih procesa za svaki tok izvora množenjem podataka o djelatnosti koji se odnose na potrošnju materijala, protok ili obujam proizvodnje, izraženu u tonama ili normalnim kubičnim metrima, s odgovarajućim emisijskim faktorom, izraženim u t CO2/t ili t CO2/Nm3, i s odgovarajućim konverzijskim faktorom.

3. Ako emisijski faktor razine 1 ili razine 2 već uključuje učinak nepotpunih kemijskih reakcija, oksidacijski faktor ili konverzijski faktor iznosi 1.

Članak 25.

Izračun emisija metodologijom bilance mase

1. Prema metodologiji bilance mase, operator računa količinu CO2 koja odgovara pojedinom toku izvora uključenom u bilancu mase množenjem podataka o djelatnosti koji se odnose na količinu materijala koji ulazi ili izlazi iz granica bilance mase, sa sadržajem ugljika u materijalu koji se množi s 3 664 t CO2/t C, pri čemu se primjenjuje odjeljak 3. Priloga II.

2. Neovisno o članku 49., emisije iz ukupnog procesa koji obuhvaća bilanca mase jednake su zbroju količina CO2 koje odgovaraju svim tokovima izvora koje obuhvaća bilanca mase. CO ispušten u okoliš u bilanci mase se računa kao ispuštanje istovrijedne molarne količine CO2.

Članak 26.

Primjenjive razine

1. Pri određivanju odgovarajućih razina za utvrđivanje podataka o djelatnosti i svakog pojedinog faktora izračuna u skladu s člankom 21. stavkom 1., operatori primjenjuju sljedeće:

(a) barem razine iz Priloga V., u slučaju postrojenja A kategorije, ili ako se traži faktor izračuna za tok izvora koji je komercijalno standardno gorivo;

(b) u slučajevima koji nisu navedeni u točki (a), najvišu razinu iz Priloga II.

Međutim, operator može primijeniti jednu razinu ispod one koja je tražena u skladu s prvim podstavkom za postrojenja C kategorije i do dvije razine ispod tražene za postrojenja A i B kategorije, ali minimalno razinu 1, ako nadležnom tijelu pruži zadovoljavajući dokaz da razina koja je tražena u skladu s prvim podstavkom tehnički nije izvediva ili dovodi do neopravdano visokih troškova.

Nadležno tijelo može operatoru dozvoliti da tijekom prijelaznog razdoblja u trajanju do tri godine primjenjuje niže razine od onih iz drugog podstavka, ali minimalno razinu 1, ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:

(a) operator nadležnom tijelu pruži zadovoljavajući dokaz da razina koja je tražena u skladu s drugim podstavkom tehnički nije izvediva ili dovodi do neopravdano visokih troškova;

(b) operator dostavi plan za poboljšanje u kojem navodi kako će se i u kojem roku postići barem razina koja je tražena u skladu s drugim podstavkom.

2. Kod podataka o djelatnosti i svih faktora izračuna za manje tokove izvora operator primjenjuje najvišu razinu koja je tehnički izvediva i koja ne dovodi do neopravdano visokih troškova, a minimalno razinu 1.

3. Kod podataka o djelatnosti i svih faktora izračuna za tokove izvora de-minimis operator može utvrđivati podatke o djelatnosti i sve faktore izračuna koristeći konzervativne procjene umjesto primjene razina, osim ako može postići neku od utvrđenih razina bez dodatnih napora.

4. Kod oksidacijskog faktora i konverzijskog faktora operator kao minimum primjenjuje najniže razine iz Priloga II.

5. Ako nadležno tijelo dozvoli korištenje emisijskih faktora izraženih u t CO2/t ili t CO2/Nm3 za goriva i za goriva koja se koriste kao ulazni materijal procesa ili u bilancama mase u skladu s člankom 25., neto kalorična vrijednost može se pratiti primjenom nižih razina od najviše razine iz Priloga II.







Pododjeljak 2.

Podaci o djelatnosti

Članak 27.

Utvrđivanje podataka o djelatnosti

1. Operator utvrđuje podatke o djelatnosti za tok izvora na jedan od sljedećih načina:

(a) na temelju kontinuiranog mjerenja na lokaciji procesa zbog kojeg nastaju emisije;

(b) na temelju sabranih izmjerenih količina koje su zasebno dostavljene, uzimajući u obzir promjene zaliha.

2. Za potrebe točke (b) stavka 1., količina obrađenoga goriva ili materijala računa se kao količina goriva ili materijala kupljenog tijekom izvještajnog razdoblja, minus količina goriva ili materijala izvezenog iz postrojenja, plus količina goriva ili materijala na zalihi na početku izvještajnog razdoblja, minus količina goriva ili materijala na zalihi na kraju izvještajnog razdoblja.

Ako utvrđivanje količina na zalihama izravnim mjerenjem nije tehnički izvedivo ili bi dovelo do neopravdano visokih troškova, operator može procijeniti te količine na temelju jednog od sljedećeg:

(a) podataka iz prethodnih godina i njihove korelacije s proizvodnjom u izvještajnom razdoblju;

(b) dokumentiranim postupcima i odgovarajućim podacima u revidiranim financijskim izvješćima za izvještajno razdoblje.

Ako tehnički nije izvedivo utvrditi podatke o djelatnosti za čitavu kalendarsku godinu, ili bi to dovelo do neopravdano visokih troškova, upravitelj može odabrati sljedeći najprikladniji dan za odvajanje izvještajne godine od sljedeće te odgovarajuće prilagoditi traženoj kalendarskoj godini. Povezana odstupanja za jedan ili više tokova izvora jasno se bilježe, čine temelj reprezentativne vrijednosti za kalendarsku godinu i dosljedno se uzimaju u obzir u odnosu na sljedeću godinu.

Članak 28.

Mjerni sustavi pod nadzorom operatora

1. Za utvrđivanje podataka o djelatnosti u skladu s člankom 27., operator koristi rezultate mjerenja pomoću mjernih sustava pod vlastitim nadzorom u postrojenju, ako su ispunjeni sljedeći zahtjevi:

(a) operator mora izvesti procjenu nesigurnosti i osigurati da je ispunjen prag nesigurnosti odgovarajuće razine;

(b) operator mora barem jednom godišnje te nakon svakog umjeravanja mjernih instrumenata osigurati da se rezultati umjeravanja, pomnoženi s konzervativnim faktorom korekcije na temelju primjerenog vremenskog niza prethodnih umjeravanja tog ili sličnog mjernog instrumenta, kako bi se uzeo u obzir učinak nesigurnosti prilikom korištenja, usporede s odgovarajućim pragovima nesigurnosti.

Ako se prekorače pragovi razina odobreni u skladu s člankom 12. ili se ustanovi da oprema ne zadovoljava druge zahtjeve, operator bez nepotrebnog odlaganja poduzima korektivne radnje i o tome obavješćuje nadležno tijelo.

2. Operator dostavlja procjenu nesigurnosti iz točke (a) stavka 1. nadležnom tijelu prilikom obavijesti o novom planu praćenja ili kada je to potrebno s ciljem promjene odobrenog plana praćenja.

Procjena obuhvaća utvrđenu nesigurnost upotrijebljenih mjernih instrumenata, nesigurnost povezanu s umjeravanjem i bilo koju dodatnu nesigurnost koja je povezana s korištenjem mjernih instrumenata u praksi. Nesigurnost povezana s promjenama zaliha uključuje se u procjenu nesigurnosti ako se u skladišnim objektima može pohraniti najmanje 5 % godišnje korištenih količina goriva i materijala. Prilikom procjene nesigurnosti operator vodi računa o tome da se navedene vrijednosti kojima su određeni pragovi nesigurnosti razina u Prilogu II. odnose na nesigurnost tijekom čitavog izvještajnog razdoblja.

Operator može pojednostaviti procjenu nesigurnosti pretpostavkom da se kao nesigurnost tijekom čitavog izvještajnog razdoblja u skladu s definicijama razina iz Priloga II. uzima najveća dopuštena pogreška koja je određena za korišteni mjerni instrument, ili nesigurnost dobivena umjeravanjem pomnožena s konzervativnim faktorom korekcije kako bi se uzeo u obzir učinak nesigurnosti prilikom korištenja, ovisno o tome koja je vrijednost manja, pod uvjetom da su mjerni instrumenti postavljeni u okružju koje je primjereno njihovim specifikacijama za uporabu.

3. Neovisno o stavku 2., nadležno tijelo može operatoru dozvoliti korištenje rezultata mjerenja pomoću mjernih sustava pod vlastitim nadzorom u postrojenju ako operator dokaže da su korišteni mjerni instrumenti predmet odgovarajućeg nacionalnog zakonskog mjeriteljskog nadzora.

Za tu se namjenu kao vrijednost nesigurnosti može koristiti vrijednost najveće dopuštene pogreške prilikom korištenja u skladu s odgovarajućim nacionalnim zakonodavstvom o zakonskom mjeriteljskom nadzoru za predmetni zadatak mjerenja, pri čemu nije potrebno dostavljati dodatne dokaze.

Članak 29.

Mjerni sustavi koji nisu pod nadzorom operatora

1. Ako na temelju pojednostavljene procjene nesigurnosti korištenje mjernih sustava koji nisu pod nadzorom operatora, a koji su usporedivi sa sustavima pod vlastitim nadzorom operatora u skladu s člankom 28., omogućuje operatoru zadovoljiti najmanje jednako visoku razinu, daje pouzdanije rezultate i smanjuje mogućnost rizika pri nadzoru, operator utvrđuje podatke o djelatnosti pomoću mjernih sustava koji nisu pod njegovim nadzorom.

U tu svrhu operator može koristiti jedan od sljedećih izvora podataka:

(a) iznosi na fakturama koje izdaje trgovinski partner, ako je riječ o komercijalnoj transakciji između dva neovisna trgovinska partnera;

(b) izravna očitanja iz mjernih sustava.

2. Operator osigurava usklađenost s odgovarajućom razinom u skladu s člankom 26.

U tu svrhu se kao vrijednost nesigurnosti može koristiti vrijednost najveće dopuštene pogreške prilikom korištenja u skladu s odgovarajućim nacionalnim zakonodavstvom o zakonskom mjeriteljskom nadzoru za predmetnu komercijalnu transakciju, pri čemu nije potrebno dostavljati dodatne dokaze.

Ako su mjerodavni zahtjevi u okviru nacionalnog zakonskog mjeriteljskog nadzora manje strogi od primjenjive razine u skladu s člankom 26., operator od trgovinskog partnera koji je odgovoran za mjerni sustav dobavlja dokaz o primjenjivoj nesigurnosti.







Pododjeljak 3.

Faktori izračuna

Članak 30.

Utvrđivanje faktora izračuna

1. Operator utvrđuje faktore izračuna kao zadane vrijednosti ili vrijednosti koje se temelje na analizi ovisno o primjenjivoj razini.

2. Operator utvrđuje i izvješćuje o faktorima izračuna u skladu sa stanjem koje se koristi za povezane podatke o djelatnosti, koji se odnose na stanja goriva ili materijala u kojem su gorivo ili materijal kupljeni ili uporabljeni u procesu koji prouzrokuje emisije, prije nego se isuši ili na drugi način obradi za laboratorijsku analizu.

Ako takav pristup dovodi do neopravdano visokih troškova, ili ako se može postići veća točnost, operator može izvješćivati o podacima o djelatnosti i faktorima izračuna u skladu sa stanjem u kojem se izvode laboratorijske analize.

Članak 31.

Zadane vrijednosti za faktore izračuna

1. Ako operator utvrđuje faktore izračuna kroz zadane vrijednosti, koristi jednu od sljedećih skupina vrijednosti u skladu sa zahtjevima primjenjive razine iz priloga II. i VI.:

(a) standardne faktore i stehiometrijske faktore koji su navedeni u Prilogu VI.;

(b) standardne faktore koje država članica koristi za dostavu nacionalnog inventara Tajništvu Okvirne konvencije Ujedinjenih naroda o promjeni klime;

(c) vrijednosti iz literature dogovorene s nadležnim tijelom, uključujući standardne faktore koje je objavilo nadležno tijelo, a koji su usklađeni s faktorima iz točke (b), ali su reprezentativni za razdvojenije tokove izvora goriva;

(d) vrijednosti koje utvrđuje i za koje jamči dobavljač materijala, ako operator može pružiti zadovoljavajući dokaz nadležnom tijelu da sadržaj ugljika ima interval pouzdanosti 95 % uz najviše 1 %;

(e) vrijednosti koje su utemeljene na analizama u prošlosti, ako operator može pružiti zadovoljavajući dokaz nadležnom tijelu da su te vrijednosti reprezentativne za buduće šarže istog materijala.

2. Operator u planu praćenja utvrđuje sve zadane vrijednosti koje koristi.

Ako se zadane vrijednosti mijenjaju na godišnjoj osnovi, operator u planu praćenja navodi mjerodavan izvor te vrijednosti.

3. Nadležno tijelo može odobriti promjenu zadanih vrijednosti za faktor izračuna u planu praćenja u skladu s člankom 15. stavkom 2. jedino ako operator pruži dokaz da nove zadane vrijednosti omogućuju veću točnost u utvrđivanju emisija.

4. Na zahtjev operatora, nadležno tijelo može dozvoliti utvrđivanje neto kalorične vrijednosti i emisijskih faktora goriva primjenom istih razina koje se zahtijevaju za komercijalna standardna goriva, pod uvjetom da operator najmanje svake tri godine dostavi dokaz da je u zadnje tri godine postignut interval od 1 % za utvrđenu kaloričnu vrijednost.

Članak 32.

Faktori izračuna koji se temelje na analizi

1. Operator osigurava da se sve analize, uzorkovanje, umjeravanja i provjere u svrhu utvrđivanja faktora izračuna izvode koristeći metode koje se temelje na odgovarajućim EN normama.

Ako takve norme nisu dostupne, metode se temelje na odgovarajućim ISO normama ili nacionalnim normama. Ako ne postoje primjenjive objavljene norme, koriste se odgovarajući nacrti normi, smjernice za najbolju industrijsku praksu, ili druge znanstveno dokazane metodologije kojima se ograničavaju odstupanja pri uzorkovanju i mjerenju.

2. Ako se za utvrđivanje emisija koriste kontinuirani plinski kromatografi ili ekstraktivni ili neekstraktivni analizatori plina, operator od nadležnog tijela treba dobiti odobrenje za uporabu takve opreme. Oprema se koristi samo u pogledu podataka o sastavu plinovitih goriva i materijala. U smislu minimalnog osiguranja kvalitete, operator osigurava izvođenje početnog potvrđivanja instrumenta, koje se ponavlja svake godine.

3. Rezultat analize koristi se samo za razdoblje dostave ili šaržu goriva ili materijala za koje su uzeti uzorci, i za koje su uzorci bili namijenjeni kao reprezentativni.

Za utvrđivanje specifičnog parametra operator koristi rezultate svih analiza koje su obavljene u pogledu tog parametra.

Članak 33.

Plan uzorkovanja

1. Ako se faktori izračuna utvrđuju analizama, operator nadležnom tijelu dostavlja na odobrenje plan uzorkovanja za svako gorivo ili materijal u obliku pisanog postupka, koji sadrži informacije o metodologijama pripreme uzoraka, uključujući informacije o nadležnostima, mjestima, učestalosti i količinama te metodologijama koje se koriste za skladištenje i prijevoz uzoraka.

Upravitelj osigurava da su dobiveni uzorci reprezentativni za predmetnu šaržu ili razdoblje dostave i bez odstupanja. Relevantni elementi plana uzorkovanja utvrđuju se u dogovoru s laboratorijem koji je akreditiran za analizu predmetnoga goriva ili materijala, a plan mora sadržavati dokaz o tom dogovoru. Operator stavlja plan na raspolaganje u smislu verifikacije u skladu s Uredbom (EU) br. 600/2012.

2. Operator u dogovoru s laboratorijem koji analizira predmetno gorivo ili materijal i podložno odobrenju nadležnog tijela prilagođava elemente plana uzorkovanja ako rezultati analize pokažu da se heterogenost goriva ili materijala značajno razlikuje od informacija o heterogenosti na kojem se temelji izvorni plan uzorkovanja za to pojedino gorivo ili materijal.

Članak 34.

Korištenje laboratorija

1. Operator osigurava da su laboratoriji koje koristi za analize prilikom utvrđivanja faktora izračuna akreditirani za odgovarajuće metode analize u skladu s EN ISO/IEC 17025.

2. Laboratoriji koji nisu akreditirani u skladu s EN ISO/IEC 17025 smiju se koristiti za utvrđivanje faktora izračuna samo ako operator može nadležnom tijelu na zadovoljavajući način dokazati da korištenje laboratorija iz stavka 1. nije tehnički izvedivo ili bi dovelo do neopravdano visokih troškova, te da neakreditirani laboratorij zadovoljava zahtjeve koji su istovrijedni zahtjevima norme EN ISO/IEC 17025.

3. Nadležno tijelo smatra da laboratorij zadovoljava zahtjeve koji su istovrijedni zahtjevima norme EN ISO/IEC 17025 u smislu stavka 2. ako operator u najvećem mogućem opsegu dostavi dokaze u skladu s drugim i trećim podstavkom ovog stavka u obliku i sa sličnom razinom detalja koji se zahtijevaju za postupke u skladu s člankom 12. stavkom 2.

U pogledu upravljanja kvalitetom, operator dostavlja akreditirani certifikat laboratorija prema EN ISO/IEC 9001 ili prema drugim certificiranim sustavima upravljanja kvalitetom koji su mjerodavni za laboratorij. Ako ne postoje takvi certificirani sustavi upravljanja kvalitetom, operator dostavlja druge odgovarajuće dokaze da je laboratorij sposoban pouzdano upravljati osobljem, postupcima i zadacima.

U pogledu tehničke osposobljenosti, operator dostavlja dokaze da je laboratorij osposobljen i u mogućnosti dati tehnički valjane rezultate pomoću relevantnih analitičkih postupaka. Ti dokazi obuhvaćaju barem sljedeće elemente:

(a) upravljanje osposobljenostima osoblja za pojedine zadatke koji su im dodijeljeni;

(b) prikladnost smještaja i uvjeta okoliša;

(c) odabir analitičkih metoda i odgovarajućih normi;

(d) ako je primjenjivo, upravljanje uzorkovanjem i pripremom uzoraka, uključujući nadzor nad integritetom uzoraka;

(e) ako je primjenjivo, razvoj i provjera novih analitičkih metoda ili primjena metoda koje nisu obuhvaćene međunarodnim ili nacionalnim normama;

(f) procjena nesigurnosti;

(g) upravljanje opremom, uključujući postupke za umjeravanje, korekciju, održavanje i popravak opreme, te vođenje evidencije o istom;

(h) upravljanje i nadzor nad podacima, dokumentima i programskom podrškom;

(i) upravljanje elementima umjeravanja i referentnim materijalima;

(j) osiguranje kvalitete za rezultate umjeravanja i ispitivanja, uključujući redovito sudjelovanje u programima ispitivanja stručnosti, primjenu analitičkih metoda na certificiranim referentnim materijalima, ili međuusporedbu s akreditiranim laboratorijem;

(k) upravljanje procesima koji su dodijeljeni vanjskim izvođačima;

(l) upravljanje zadacima i pritužbama korisnika te osiguranje pravodobnih korektivnih radnji.

Članak 35.

Učestalost analiza

1. Operator izvodi analize relevantnih goriva i materijala u skladu s minimalnom učestalošću iz Priloga VII. Prilog VII. se pregledava redovito, a prvi put najkasnije dvije godine od stupanja na snagu ove Uredbe.

2. Nadležno tijelo može operatoru dozvoliti primjenu učestalosti koja se razlikuje od one iz stavka 1., ako nisu dostupne minimalne učestalosti ili ako operator dokaže jedno od sljedećeg:

(a) na temelju povijesnih podataka, uključujući analitičke vrijednosti za odgovarajuća goriva ili materijale u izvještajnom razdoblju koje neposredno prethodi trenutačnom izvještajnog razdoblju, oscilacije u analitičkim vrijednostima za odgovarajuća goriva ili materijale ne prelaze jednu trećinu vrijednosti nesigurnosti koju operator mora poštovati u pogledu utvrđivanja podataka o djelatnostima za predmetno gorivo ili materijal;

(b) primjena tražene učestalosti dovela bi do neopravdano visokih troškova.







Pododjeljak 4.

Specifični faktori izračuna

Članak 36.

Emisijski faktori za CO2

1. Operator utvrđuje emisijske faktore specifične za pojedinu djelatnost za emisije CO2.

2. Emisijski faktori za goriva, uključujući kada se koriste kao ulazni materijal procesa, izražavaju se u t CO2/TJ.

Nadležno tijelo može operatoru dozvoliti korištenje emisijskog faktora za gorivo koji je izražen u t CO2/t ili t CO2/Nm3 za emisije zbog izgaranja, ako korištenje emisijskog faktora izraženog u t CO2/TJ dovodi do neopravdano visokih troškova ili ako se korištenjem takvog emisijskog faktora može postići barem jednaka točnost izračunanih emisija.

3. Za pretvaranje sadržaja ugljika u odgovarajuću vrijednost emisijskog faktora koji se odnosi na CO2 ili obrnuto primjenjuje se faktor 3 664 t CO2/t C.

Članak 37.

Oksidacijski i konverzijski faktori

1. Operator za utvrđivanje oksidacijskih ili konverzijskih faktora koristi najmanje razinu 1. Ako emisijski uključuje učinak nepotpune oksidacije ili konverzije, operator za oksidacijski faktor ili konverzijski faktor uzima vrijednost 1.

Međutim, nadležno tijelo može od operatora zahtijevati da uvijek koriste razinu 1.

2. Ako se u jednom postrojenju koristi više goriva i za specifični oksidacijski faktor se treba koristiti razina 3, operator može od nadležnog tijela tražiti da odobri jednu ili obje sljedeće mogućnosti:

(a) operator utvrđuje jedan ukupni oksidacijski faktor za cijeli proces izgaranja i primjenjuje ga na sva goriva;

(b) operator pripisuje nepotpunu oksidaciju jednom velikom toku izvora i koristi vrijednost 1 za oksidacijski faktor za sve ostale tokove izvora.

Ako se koristi biomasa ili miješana goriva, operator mora dokazati da primjena točaka (a) i (b) prvog podstavka ne dovodi do podcjenjivanja emisija.







Pododjeljak 5.

Postupanje s biomasom

Članak 38.

Tokovi izvora biomase

1. Operator može utvrditi podatke o djelatnosti tokova izvora biomase bez korištenja razina i osiguranja analitičkih dokaza u pogledu sadržaja biomase, ako se taj tok izvora sastoji isključivo od biomase i operator može osigurati da nije kontaminiran drugim materijalima ili gorivima.

2. Emisijski faktor za biomasu iznosi nula.

Emisijski faktor za miješano gorivo ili materijal računa se i izvješćuje kao preliminarni emisijski faktor koji se utvrđuje u skladu s člankom 30., pomnožen s fosilnim udjelom goriva ili materijala.

3. Udjeli treseta, ksilita i fosilne tvari u miješanim gorivima ili materijalima ne smatraju se biomasom.

4. Ako je udio biomase u miješanim gorivima ili materijalima jednak ili veći od 97 %, ili ako se zbog količina emisija povezanih s fosilnim udjelom u gorivu ili materijalu može svrstati u tokove izvora de-minimis, nadležno tijelo može operatoru dozvoliti da za utvrđivanje podataka o djelatnosti i odgovarajućih faktora izračuna koristi metodologije koje nisu utemeljene na razinama, uključujuću metodu energetske bilance, osim ako se odgovarajuća vrijednost koristi za oduzimanje CO2 koji potječe iz biomase od emisija koje se utvrđuju kontinuiranim mjerenjem.

Članak 39.

Utvrđivanje udjela biomase i fosilne tvari

1. Ako se u skladu sa zahtijevanom razinom i raspoloživošću odgovarajućih zadanih vrijednosti iz članka 31. stavka 1. udio biomase u pojedinom gorivu ili materijalu utvrđuje analizama, operator utvrđuje taj udio biomase na temelju odgovarajuće norme i analitičkih metoda iz te norme, pri čemu normu primjenjuje jedino uz odobrenje nadležnog tijela.

2. Ako utvrđivanje udjela biomase u pojedinom gorivu ili materijalu analizom u skladu sa stavkom 1. tehnički nije izvedivo ili bi dovelo do neopravdano visokih troškova, operator temelji svoj izračun na standardnim emisijskim faktorima i vrijednostima udjela biomase u miješanim gorivima i materijalima te metodama procjene koje objavljuje Komisija.

Ako ne postoje takvi standardni faktori i vrijednosti, operator može pretpostaviti da udio biomase nije prisutan ili može nadležnom tijelu dostaviti na odobrenje metodu procjene za utvrđivanje udjela biomase. Za goriva ili materijale koji potječu iz proizvodnog procesa u kojem su tokovi ulaznih materijala utvrđeni i sljedivi, operator može takvu procjenu utemeljiti na bilanci mase fosilnog ugljika i ugljika iz biomase koji ulazi u proces i izlazi iz njega.

3. Odstupajući od stavaka 1. i 2. i članka 30., ako je za bioplin koji se ubacuje i kasnije uklanja iz plinske mreže utvrđeno jamstvo porijekla u skladu s člankom 2. točkom (j) i člankom 15. Direktive 2009/28/EZ, operator ne koristi analize za utvrđivanje udjela biomase.







ODJELJAK 3.

Metodologija na temelju mjerenja

Članak 40.

Uporaba metodologije praćenja na temelju mjerenja

Operator koristi metodologije na temelju mjerenja za sve emisije dušikovog oksida (N2O) u skladu s Prilogom IV., te za utvrđivanje količine prenesenog CO2 u skladu s člankom 49.

Pored toga, operator može koristiti metodologije na temelju mjerenja za izvore emisija CO2 ako može dokazati da su za svaki izvor emisije poštovane razine koje se zahtijevaju u skladu s člankom 41.

Članak 41.

Zahtjevi u skladu s razinama

1. Za svaki izvor emisije koji godišnje ispusti više od 5 000 tona CO2(e), ili doprinese više od 10 % od ukupnih godišnjih emisija iz postrojenja, ovisno o tome koja je vrijednost veća u smislu apsolutnih emisija, operator koristi najvišu razinu iz odjeljka 1. Priloga VIII. Za sve ostale izvore emisija operator koristi najmanje jednu razinu nižu od najviše.

2. Sljedeća niža razina, ali minimalno razina 1, smije se koristiti samo ako operator može na zadovoljavajući način dokazati nadležnom tijelu da korištenje razine koja se zahtijeva u skladu sa stavkom 1. nije tehnički izvedivo ili dovodi do neopravdano visokih troškova, te da primjena metodologije na temelju izračuna uz korištenje razina iz članka 26. nije tehnički izvediva ili dovodi do neopravdano visokih troškova.

Članak 42.

Mjerni standardi i laboratoriji

1. Sva se mjerenja izvode primjenom metoda koje se temelje na normi EN 14181 Emisije iz stacionarnih izvora — Osiguranje kvalitete rada automatskih mjernih sustava, EN 15259 Kvaliteta zraka — Mjerenje emisija iz stacionarnih izvora — Zahtjevi za mjerne presjeke i mjesta te za mjerni cilj, plan i izvješće, te na drugim odgovarajućim EN normama.

Ako takve norme nisu dostupne, metode se temelje na odgovarajućim ISO normama, normama koje objavljuje Komisija ili nacionalnim normama. Ako ne postoje primjenjive objavljene norme, koriste se odgovarajući nacrti normi, smjernice za najbolju industrijsku praksu, ili druge znanstveno dokazane metodologije kojima se ograničavaju odstupanja pri uzorkovanju i mjerenju.

Operator uzima u obzir sve važne aspekte sustava kontinuiranog mjerenja, uključujući lokaciju opreme, umjeravanje, mjerenje, osiguranje kvalitete i nadzor kvalitete.

2. Operator osigurava da su laboratoriji koji izvode mjerenje, umjeravanje i procjenu odgovarajuće opreme za sustave kontinuiranog mjerenja emisija (CEMS) akreditirani u skladu s EN ISO/IEC 17025 za predmetne metode analize ili aktivnosti umjeravanja.

Ako laboratorij nema takvu akreditaciju, operator osigurava da su ispunjeni istovrijedni zahtjevi iz članka 34. stavka 2. i članka 3.

Članak 43.

Utvrđivanje emisija

1. Operator utvrđuje godišnje emisije iz izvora emisije tijekom izvještajnog razdoblja zbrajanjem svih satnih vrijednosti izmjerenih koncentracija stakleničkih plinova pomnoženih sa satnim vrijednostima toka dimnog plina, pri čemu se za satne vrijednosti uzima prosjek svih pojedinačnih rezultata mjerenja za predmetni sat rada.

U slučaju emisija CO2, operator utvrđuje godišnje emisije na temelju jednadžbe 1. iz stavka VII. CO ispušten u atmosferu uzima se kao molarno istovrijedna količina CO2.

U slučaju dušikovog oksida (N2O), operator utvrđuje godišnje emisije na temelju jednadžbe iz pododjeljka B.1. odjeljka 16. Priloga IV.

2. Ako je u jednom postrojenju više izvora emisija koji se ne mogu mjeriti kao jedan izvor emisije, operator mjeri emisije iz tih izvora zasebno te zbraja rezultate kako bi dobio ukupne emisije pojedinog plina tijekom izvještajnog razdoblja.

3. Operator utvrđuje koncentracije stakleničkih plinova u dimnom plinu kontinuiranim mjerenjem na reprezentativnoj točki koristeći jedno od sljedećeg:

(a) neposredno mjerenje;

(b) u slučaju visoke koncentracije dimnog plina, izračun koncentracije koristeći neizravno mjerenje koncentracije primjenom jednadžbe 3. iz Priloga VIII. i uzimajući u obzir izmjerene vrijednosti koncentracija svih ostalih komponenti toka plina kako je utvrđeno u operatorovom planu praćenja.

4. Ako je primjereno, operator zasebno utvrđuje količinu CO2 koja potječe iz biomase koristeći metodologije koje se temelje na izračunu, te oduzima tu vrijednost od ukupnih izmjerenih emisija CO2.

5. Operator utvrđuje tok dimnog plina za izračun u skladu sa stavkom 1. koristeći jednu od sljedećih metoda:

(a) izračun pomoću odgovarajuće bilance mase, uzimajući u obzir sve značajne parametre na ulaznoj strani, uključujući barem ulazne materijale, protok ulaznog zraka i učinkovitost procesa, kao i na izlaznoj strani, uključujući barem izlaz proizvoda, koncentraciju O2, SO2 i NOx;

(b) utvrđivanje kontinuiranim mjerenjem toka na reprezentativnoj točki.

Članak 44.

Sabiranje podataka

1. Operator računa prosječne satne vrijednosti svih parametara koji su relevantni za utvrđivanje emisija, uključujući koncentracije i tok dimnog plina, pomoću metodologije koja se temelji na mjerenju, koristeći sve podatkovne točke koje su dostupne za pojedini sat.

Ako operator može osigurati podatke za kraća vremenska razdoblja bez dodatnih troškova, koristi ta razdoblja pri utvrđivanju godišnjih emisija u skladu s člankom 43. stavkom 1.

2. Ako oprema za kontinuirano mjerenje pojedinog parametra u jednom dijelu sata ili referentnog razdoblja iz stavka 1. nije bila pod nadzorom, nije bila dostupna ili nije bila u upotrebi, operator računa odgovarajuću prosječnu satnu vrijednost razmjerno preostalim podatkovnim točkama za taj sat ili kraće referentno razdoblje, pod uvjetom da je dostupno najmanje 80 % najvećeg mogućeg broja podatkovnih točaka za pojedini parametar. Ako je dostupno manje od 80 % najvećeg mogućeg broja podatkovnih točaka za pojedini parametar, primjenjuje se članak 45. stavci 2. do 4.

Članak 45.

Nedostajući podaci

1. Ako je komad mjerne opreme u okviru sustava kontinuiranog mjerenja emisija izvan upotrebe više od pet uzastopnih dana u bilo kojoj kalendarskoj godini, operator bez nepotrebnog odlaganja obavještava nadležno tijelo i predlaže odgovarajuće radnje kojima će se poboljšati kvaliteta predmetnog sustava kontinuiranog mjerenja emisija.

2. Ako se za jedan ili više parametara metodologije koja se temelji na mjerenju ne može osigurati valjani sat podataka ili kraće referentno razdoblje podataka u skladu s člankom 44. stavkom 1. radi toga što je oprema bila izvan nadzora, nedostupna ili izvan uporabe, operator utvrđuje zamjenske vrijednosti za svaki sat podataka koji nedostaje.

3. Ako se za jedan ili više parametara koji se neposredno mjeri kao koncentracija ne može osigurati valjani sat podataka ili kraće referentno razdoblje podataka, operator računa zamjensku vrijednost kao zbroj prosječne koncentracije i dvostruke standardne devijacije povezane s tim prosjekom, koristeći jednadžbu 4. iz Priloga VIII.

Ako za utvrđivanje takvih zamjenskih vrijednosti izvještajno razdoblje nije primjenjivo zbog značajnih tehničkih izmjena na postrojenju, operator s nadležnim tijelom dogovara reprezentativni vremenski okvir za utvrđivanje prosjeka i standardne devijacije, po mogućnosti u trajanju od jedne godine.

4. Ako se ne može osigurati valjani sat podataka za parametar koji nije koncentracija, operator dobiva zamjensku vrijednost tog parametra pomoću odgovarajućeg modela bilance mase ili energetske bilance procesa. Operator potvrđuje rezultate koristeći preostale izmjerene parametre metodologije koja se temelji na mjerenju i podatke pri normalnim uvjetima rada, uzimajući u obzir vremensko razdoblje istog trajanja kao i razdoblje za koje podaci nedostaju.

Članak 46.

Potvrda emisija kroz izračun

Operator potvrđuje vrijednosti emisija koje je utvrdio metodologijom koja se temelji na mjerenju, uz iznimku emisija dušikovog oksida (NO2) iz proizvodnje dušične kiseline i stakleničkih plinova koji su preneseni do prijevozne mreže ili mjesta skladištenja, tako da izračuna godišnje emisije svakog pojedinog stakleničkog plina za iste izvore emisija i tokove izvora.

Nije potrebno koristiti razine.







ODJELJAK 4.

Posebne odredbe

Članak 47.

Postrojenja s niskim emisijama

1. Nadležno tijelo može operatoru dozvoliti da dostavi pojednostavljeni plan praćenja u skladu s člankom 13., pod uvjetom da upravlja postrojenjem s niskim emisijama.

Prvi se stavak ne primjenjuje na postrojenja koja izvode djelatnosti pri kojima je uključen N2O u skladu s Prilogom I. Direktive 2003/87/EZ.

2. Za potrebe prvog podstavka stavka 1., postrojenje se smatra postrojenjem s niskim emisijama ako je zadovoljen barem jedan od sljedećih zahtjeva:

(a) prosječne godišnje emisije tog postrojenja iz provjerenih izvješća o emisijama tijekom razdoblja trgovanja koje neposredno prethodi trenutačnom razdoblju trgovanja, uz iznimku CO2 koji potječe iz biomase i prije oduzimanja prenesenog CO2, iznosile su manje od 25 000 tona CO2(e) godišnje;

(b) prosječne godišnje emisije iz točke (a) nisu dostupne ili više nisu primjenjive radi promjene granica postrojenja ili uvjeta rada postrojenja, ali će prosječne godišnje emisije tog postrojenja u narednih pet godina, uz iznimku CO2 koji potječe iz biomase i prije oduzimanja prenesenog CO2, na temelju metode konzervativne procjene, iznositi manje od 25 000 tona CO2(e) godišnje.

3. Operator postrojenja s niskim emisijama ne mora dostavljati popratnu dokumentaciju iz trećeg podstavka članka 12. stavka 1., i izuzet je od obveze izvješćivanja o poboljšanjima iz članka 69. stavka 4.

4. Odstupajući od članka 27., operator postrojenja s niskim emisijama može utvrditi količinu goriva ili materijala koristeći raspoložive i dokumentirane podatke o kupovini i procijenjene promjene zaliha. Operator je također izuzet od obveze da nadležnom tijelu dostavi procjenu nesigurnosti iz članka 28. stavka 2.

5. Operator postrojenja s niskim emisijama izuzet je od obveze utvrđivanja podataka o zalihama na početku i na kraju izvještajnog razdoblja ako se u skladišnim objektima može pohraniti najmanje 5 % godišnje utrošenih količina goriva i materijala tijekom izvještajnog razdoblja, kako bi s time povezanu nesigurnost uključio u procjenu nesigurnosti.

6. Odstupajući od članka 26. stavka 1., operator postrojenja s niskim emisijama može koristiti minimalno razinu 1 za utvrđivanje podataka o djelatnostima i faktora izračuna za sve tokove izvora, osim ako može postići veću točnost bez dodatnih napora, pri čemu ne mora pružiti dokaz da korištenje viših razina nije tehnički izvedivo ili bi dovelo do neopravdano visokih troškova.

7. S ciljem utvrđivanja faktora izračuna na temelju analiza u skladu s člankom 32., operator postrojenja s niskim emisijama može koristiti bilo koji laboratorij koji je tehnički osposobljen i u mogućnosti dati tehnički valjane rezultate pomoću relevantnih analitičkih postupaka, te pruža dokaze o mjerama osiguranja kvalitete iz članka 34. stavka 3.

8. Ako postrojenje s niskim emisijama koje je predmet pojednostavljenog praćenja tijekom bilo koje kalendarske godine prekorači prag iz stavka 2., operator bez nepotrebnog odlaganja o tome obavještava nadležno tijelo.

Operator bez nepotrebnog odlaganja dostavlja značajnu izmjenu plana praćenja u smislu članka 15. stavka 3. točke (b) nadležnom tijelu na odobrenje.

Međutim, nadležno tijelo može dozvoliti operatoru da nastavi s pojednostavljenim praćenjem ako operator na zadovoljavajući način dokaže nadležnom tijelu da prag iz stavka 2. nije bio prethodno prekoračen tijekom posljednjih pet izvještajnih razdoblja i neće biti prekoračen od sljedećeg izvještajnog razdoblja nadalje.

Članak 48.

Inherentni CO2

1. Inherentni CO2 koji je prenesen u postrojenje, uključujući inherentni CO2 sadržan u prirodnom plinu ili otpadnom plinu što uključuje plin iz visokih peći i plin iz koksara, uključen je u emisijski faktor za to gorivo.

2. Ako inherentni CO2 potječe iz djelatnosti obuhvaćenih Prilogom I. Direktivi 2003/87/EZ i ostalih djelatnosti koje su obuhvaćene u skladu s člankom 24. navedene Direktive, ali je kasnije prenesen izvan postrojenja kao dio goriva u drugo postrojenje i djelatnost obuhvaćenu navedenom Direktivom, ne ubraja se u emisije iz postrojenja u kojemu nastaje.

Međutim, ako je inherentni CO2 ispušten ili prenesen izvan postrojenja u objekte koji nisu obuhvaćeni navedenom Direktivom, ubraja se u emisije iz postrojenja u kojemu nastaje.

3. Operatori mogu utvrditi količine inherentnog CO2 koji je prenesen izvan postrojenja i u postrojenju iz kojeg se prenosi i u postrojenju koje zaprima inherentni CO2. U tom slučaju količine prenesenog i primljenog inherentnog CO2 moraju biti identične.

Ako količine prenesenog i primljenog inherentnog CO2 nisu identične, u izvješćima o emisijama postrojenja iz kojeg se prenosi i postrojenja koje zaprima koristi se aritmetička sredina obje izmjerene vrijednosti, ako se odstupanje između dvije vrijednosti može objasniti nesigurnošću mjernih sustava. U tom se slučaju izvješće o emisijama poziva na usklađenje te vrijednosti.

Ako se odstupanje između dvije vrijednosti ne može objasniti odobrenim rasponom nesigurnosti mjernih sustava, operatori postrojenja iz kojeg se prenosi i postrojenja koje zaprima usklađuju vrijednosti primjenom konzervativnih korekcija koje odobrava nadležno tijelo.

Članak 49.

Preneseni CO2

1. Operator od emisija iz postrojenja oduzima svaku količinu CO2 koja potječe iz fosilnog ugljika pri djelatnostima iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ koja se ne emitira iz postrojenja, već se prenosi izvan postrojenja u neko od sljedećeg:

(a) postrojenje za hvatanje s ciljem prijevoza i dugoročnoga geološkog skladištenja na lokaciji za skladištenje za koju je izdana dozvola na temelju Direktive 2009/31/EZ;

(b) prijevoznu mrežu s ciljem dugoročnoga geološkog skladištenja na lokaciji za skladištenje za koju je izdana dozvola na temelju Direktive 2009/31/EZ;

(c) lokaciju za skladištenje za koju je izdana dozvola na temelju Direktive 2009/31/EZ s ciljem dugoročnoga geološkog skladištenja.

Za bilo kakve druge prijenose CO2 izvan postrojenja ne dozvoljava se oduzimanje CO2 od emisija iz postrojenja.

2. Operator postrojenja iz kojeg se CO2 prenosi u svom godišnjem izvješću navodi identifikacijsku oznaku postrojenja koje prima CO2 u skladu s Uredbom Komisije (EU) br. 1193/2011 o uspostavi registra Zajednice za razdoblje trgovanja koje započinje 1. siječnja 2013. i za naredna razdoblja, u okviru sustava trgovanja emisijskim jedinicama Zajednice u skladu s Direktivom 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Odlukom br. 280/2004/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, te o izmjeni Uredbe (EZ) br. 2216/2004 i (EU) br. 920/2010 ( 11 ).

Prvi podstavak se također primjenjuje na postrojenje koje zaprima CO2 u pogledu identifikacijskog koda postrojenja koje prenosi CO2.

3. Pri utvrđivanju količine CO2 koja se prenosi iz jednog postrojenja u drugo, operator koristi metodologiju na temelju mjerenja, u skladu s člancima 43., 44. i 45. Izvor emisije odgovara točki mjerenja, a emisije se izražavaju kao količina prenesenog CO2.

4. Pri utvrđivanju količine CO2 koja se prenosi iz jednog postrojenja u drugo, operator koristi razinu 4 kako je utvrđena u odjeljku 1. Priloga VIII.

Međutim, operator može koristiti sljedeću nižu razinu ako dokaže da korištenje razine 4 kako je utvrđena u odjeljku 1. Priloga VIII. nije tehnički izvedivo ili dovodi do neopravdano visokih troškova.

5. Operatori mogu utvrditi količine CO2 koji je prenesen izvan postrojenja i u postrojenju iz kojeg se prenosi i u postrojenju koje zaprima CO2. U tom slučaju primjenjuje se članak 48. stavak 3.







POGLAVLJE IV.

PRAĆENJE EMISIJA I PODATAKA O TONSKIM KILOMETRIMA IZ ZRAKOPLOVSTVA

Članak 50.

Opće odredbe

1. Svaki operator zrakoplova prati i izvješćuje o emisijama iz zrakoplovnih djelatnosti za sve letove uključene u Prilog I. Direktivi 2003/87/EZ koje operator zrakoplova obavi tijekom izvještajnog razdoblja i za koje je operator zrakoplova odgovoran.

U tu svrhu operator zrakoplova sve letove svrstava u kalendarsku godinu u skladu s vremenom odlaska koje se mjeri prema koordiniranom svjetskim vremenu.

2. Operator zrakoplova koji namjerava tražiti besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u skladu s člancima 3.e i 3.f Direktive 2003/87/EZ prati i podatke o tonskim kilometrima za navedene letove tijekom odgovarajućih godina praćenja.

3. Za namjenu identifikacije jedinstvenog operatora zrakoplova iz točke (o) članka 3. Direktive 2003/87/EZ koji je odgovoran za pojedini let, koristi se pozivni znak koji se koristi u svrhe kontrole leta. Pozivni je znak jedno od sljedećeg:

(a) oznaka Međunarodne organizacije civilnog zrakoplovstva (ICAO) koja je utvrđena u polju 7. plana leta;

(b) ako nije dostupna oznaka ICAO operatora zrakoplova, registarska oznaka zrakoplova.

4. Ako identitet operatora zrakoplova nije poznat, nadležno tijelo vlasnika zrakoplova smatra operatorom zrakoplova, osim ako vlasnik zrakoplova dokaže identitet odgovornog operatora zrakoplova.

Članak 51.

Podnošenje planova praćenja

1. Najkasnije četiri mjeseca prije nego što započne zrakoplovne djelatnosti iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ, operator zrakoplova nadležnom tijelu dostavlja plan praćenja za praćenje i izvješćivanje o emisijama u skladu s člankom 12.

Iznimno od prvog podstavka, operator zrakoplova koji po prvi put obavlja zrakoplovnu djelatnost iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ koja se nije mogla predvidjeti četiri mjeseca prije obavljanja aktivnosti, nadležnom tijelu dostavlja plan praćenja bez nepotrebnog odlaganja, ali najkasnije šest tjedana nakon obavljanja navedene djelatnosti. Operator zrakoplova nadležnom tijelu na zadovoljavajući način opravdava zašto se plan praćenja nije mogao dostaviti četiri mjeseca prije obavljanja aktivnosti.

Ako država članica koja upravlja iz članka 18.a Direktive 2003/87/EZ nije unaprijed poznata, operator zrakoplova dostavlja plan praćenja bez nepotrebnog odlaganja kada postanu dostupne informacije o nadležnom tijelu države članica koja upravlja.

2. Ako operator zrakoplova namjerava tražiti besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u skladu s člancima 3.e i 3.f Direktive 2003/87/EZ, dostavlja i plan praćenja za praćenje i izvješćivanje podataka o tonskim kilometrima. Taj se plan praćenja dostavlja najkasnije četiri mjeseca prije početka jednog od sljedećeg:

(a) godine praćenja iz članka 3.e stavka 1. Direktive 2003/87/EZ za zahtjeve u skladu s tim člankom;

(b) druge kalendarske godine razdoblja iz članka 3.c stavka 2. Direktive 2003/87/EZ za zahtjeve u skladu s člankom 3.f navedene Direktive.

Članak 52.

Metodologija praćenja emisija iz zrakoplovnih djelatnosti

1. Svaki operator zrakoplova utvrđuje godišnje emisije CO2 iz zrakoplovnih djelatnosti tako da godišnju potrošnju pojedinoga goriva izraženu u tonama pomnoži s odgovarajućim emisijskim faktorom.

2. Svaki operator zrakoplova utvrđuje potrošnju goriva za pojedini let i za pojedino gorivo, uključujući i gorivo koje utroši pomoćni generator. Za tu namjenu operator zrakoplova koristi jednu od metoda iz odjeljka 1. Priloga III. Operator zrakoplova odabire metodu kojom se dobivaju najpotpuniji i pravovremeni podaci uz najnižu nesigurnost, a pritom ne dovodi do neopravdano visokih troškova.

3. Svaki operator zrakoplova utvrđuje podatke o punjenju gorivom iz odjeljka 1. Priloga III. na temelju jednoga od sljedećeg:

(a) mjerenja od strane dobavljača goriva, koje je dokumentirano dostavnicom goriva ili računima za svaki let;

(b) podataka iz mjernih sustava u zrakoplovu koji se bilježe u evidenciji o masi i ravnoteži, u tehničkom dnevniku zrakoplova, ili se prenose elektroničkim putem od zrakoplova do operatora zrakoplova.

4. Operator zrakoplova utvrđuje stanje goriva koje se nalazi u spremniku pomoću podataka iz mjernih sustava u zrakoplovu i koji se bilježe u evidenciji o masi i ravnoteži, u tehničkom dnevniku zrakoplova, ili se prenose elektroničkim putem od zrakoplova do operatora zrakoplova.

5. Operatori zrakoplova koriste razinu 2 kako je utvrđena u odjeljku 2. Priloga III.

Međutim, operatori zrakoplova čije su prosječne godišnje prijavljene emisije tijekom razdoblja trgovanja koje neposredno prethodi trenutačnom razdoblju bile jednake ili veće od 50 000 tona fosilnog CO2 mogu koristiti minimalno razinu 1 kako je utvrđena u odjeljku 2. Priloga III. Svi operatori zrakoplova mogu koristiti minimalno razinu 1 kako je utvrđena u odjeljku 2. Priloga III. za tokove izvora koji zajednički ispuste manje od 5 000 tona fosilnog CO2 godišnje, ili doprinesu manje od 10 %, do ukupnog maksimalnog doprinosa od 100 000 tona fosilnog CO2 godišnje, ovisno o tome koja je vrijednost veća u smislu apsolutnih vrijednosti. Ako prijavljene emisije u smislu ovog podstavka nisu raspoložive ili više nisu primjenjive, operator zrakoplova može utvrditi prosječne godišnje emisije koristeći konzervativnu procjenu ili projekciju.

6. Ako se količina punjenja goriva ili količina goriva koja je preostala u spremnicima utvrđuje u jedinicama volumena, izraženo u litrama, operator zrakoplova pretvara tu količinu iz volumena u masu pomoću vrijednosti stvarne gustoće. Zračni operator utvrđuje stvarnu gustoću koristeći jedno od sljedećeg:

(a) mjerne sustave u zrakoplovu;

(b) gustoću koju mjeri dobavljač goriva prilikom punjenja goriva i koja je zabilježena na računu za gorivo ili dostavnici.

Stvarna gustoća izražava se u kg/litri i utvrđuje se za primjenjivu temperaturu za pojedino mjerenje.

Ako vrijednosti stvarne gustoće nisu raspoložive, podložno odobrenju nadležnog tijela koristi se standardni faktor gustoće od 0,8 kg/litri.

7. Za potrebe izračuna iz stavka 1. operator zrakoplova koristi zadane emisijske faktore iz tablice 2. u Prilogu III.

Za potrebe izvješćivanja ovaj se pristup smatra razinom 1. Za goriva koja nisu navedena u toj tablici, operator zrakoplova utvrđuje emisijski faktor u skladu s člankom 32., koji se smatra razinom 2. Za takva se goriva utvrđuje neto kalorična vrijednost i izvješćuje u obliku napomene.

8. Odstupajući od stavka 7., operator zrakoplova može uz odobrenje nadležnog tijela izvesti emisijski faktor ili sadržaj ugljika na kojem se temelji ili neto kaloričnu vrijednost za komercijalna goriva iz evidencije o kupovini predmetnoga goriva koju dostavlja dobavljač goriva, pod uvjetom da su izvedeni na temelju međunarodno prihvaćenih normi i da se ne mogu primijeniti emisijski faktori iz tablice 2. u Prilogu III.

Članak 53.

Posebne odredbe za biomasu

Članak 39. se na odgovarajući način primjenjuje na utvrđivanje udjela biomase u miješanom gorivu.

Neovisno o članku 39. stavku 2., nadležno tijelo prema potrebi dozvoljava korištenje metodologije za utvrđivanje udjela biomase koja se može jedinstveno primijeniti u svim državama članicama.

U okviru te metodologije, za gorivo koje se koristi u zrakoplovnoj djelatnosti u okviru sustava trgovanja emisijskim jedinicama Zajednice iz Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ, udio biomase, neto kalorična vrijednost i emisijski faktor ili sadržaj ugljika utvrđuje se iz evidencije o kupovini goriva.

Metodologija se temelji na smjernicama Komisije kojima se omogućuje dosljedna primjena u svim državama članicama.

Korištenje biogoriva za zrakoplovne djelatnosti procjenjuje se u skladu s člankom 18. Direktive 2009/28/EZ.

Članak 54.

Mali onečišćivači

1. Operatori zrakoplova koji obavljaju manje od 243 leta po razdoblju tijekom tri uzastopna četveromjesečna razdoblja i operatori zrakoplova koji obavljaju letove s ukupnim godišnjim emisijama manjim od 25 000 tona CO2 godišnje smatraju se malim onečišćivačima.

2. Odstupajući od članka 52., mali onečišćivači mogu procijeniti potrošnju goriva pomoću alata koje koristi Eurocontrol ili druga odgovarajuća organizacija, kojima se mogu obraditi sve odgovarajuće informacije o zračnom prometu u skladu s podacima koji su dostupni Eurocontrolu, pri čemu se sprečava moguće podcjenjivanje emisija.

Primjenjivi alati koriste se samo ako ih je odobrila Komisija, uključujući i primjenu faktora korekcije kako bi se kompenzirale moguće netočnosti u metodama modeliranja.

3. Odstupajući od članka 12., mali onečišćivač koji namjerava koristiti neki od alata iz stavka 2. ovog članka u planu praćenja emisija može navesti samo sljedeće informacije:

(a) informacije koje se zahtijevaju u skladu s Prilogom I. odjeljkom 2. točkom 1.;

(b) dokaz o ispunjenju uvjeta za male onečišćivače iz stavka 1. ovog članka;

(c) naziv ili uputu na alat iz stavka 2. ovog članka koji će se koristiti za procjenu potrošnje goriva.

Mali su onečišćivači oslobođeni od obveze dostavljanja prateće dokumentacije iz članka 12. stavka 1. trećeg podstavka

4. Ako operator zrakoplova koristi neki od alata iz stavka 2. i tijekom izvještajne godine prijeđe pragove iz stavka 1., operator zrakoplova bez nepotrebnog odlaganja o tome obavještava nadležno tijelo.

Zračni operator bez nepotrebnog odlaganja dostavlja značajnu izmjenu plana praćenja u smislu članka 15. stavka 4. podstavka (a) točke vi. nadležnom tijelu na odobrenje

Međutim, nadležno tijelo može dozvoliti operatoru zrakoplova da nastavi koristiti alat iz stavka 2. ako operator na zadovoljavajući način dokaže nadležnom tijelu da pragovi iz stavka 1. nisu bili prethodno prekoračeni tijekom posljednjih pet izvještajnih razdoblja i neće biti ponovno prekoračeni od sljedećeg izvještajnog razdoblja nadalje.

Članak 55.

Izvori nesigurnosti

1. Zračni operator utvrđuje izvore nesigurnosti i njima pridružene razine nesigurnosti. Zračni operator te informacije uzima u obzir kod odabira metodologije praćenja u skladu s člankom 52. stavkom 2.

2. Ako operator zrakoplova utvrdi podatke o punjenju goriva u skladu s člankom 52. stavkom 3. točkom (a), nije potreban nikakav dodatni dokaz pridružene razine nesigurnosti.

3. Ako se za mjerenje punjenja goriva ili količine goriva koja je preostala u spremnicima u skladu s člankom 52. stavkom 3. točkom (b) koriste sustavi u zrakoplovu, razina nesigurnosti povezana s mjerenjem goriva podupire se sljedećim:

(a) specifikacijom proizvođača zrakoplova kojom se utvrđuju razine nesigurnosti sustava za mjerenje goriva u zrakoplovu;

(b) dokazom o provođenju rutinskih provjera zadovoljavajućeg rada sustava za mjerenje goriva.

4. Neovisno o stavcima 2. i 3., operator zrakoplova može temeljiti nesigurnost u pogledu svih ostalih komponenti metodologije praćenja na konzervativnoj procjeni stručnjaka, uzimajući u obzir procijenjeni broj letova tijekom izvještajnog razdoblja.

5. Operator zrakoplova redovno provodi primjerene nadzorne aktivnosti, uključujući unakrsnu provjeru između količine napunjenoga goriva koja je navedena u računima i količine napunjenoga goriva koja je dobivena mjerenjem u zrakoplovu, te poduzima korektivne radnje ako se uoče značajna odstupanja.

Članak 56.

Utvrđivanje podataka o tonskim kilometrima

1. Operator zrakoplova koji namjerava tražiti besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u skladu s člancima 3.e ili 3.f Direktive 2003/87/EZ prati podatke o tonskim kilometrima za sve letove obuhvaćene Prilogom I. Direktivi 2003/87/EZ tijekom odgovarajućih godina praćenja.

2. Operator zrakoplova računa podatke o tonskim kilometrima množenjem udaljenosti, koja se računa u skladu s odjeljkom 4. Priloga III. i izražava u kilometrima (km), s korisnim teretom, koji se računa kao zbroj mase tereta, pošte, putnika i prijavljene prtljage i izražava u tonama (t).

3. Operator zrakoplova utvrđuje masu tereta i pošte na temelju stvarne ili standardne mase iz dokumentacije o masi i ravnoteži za predmetne letove.

Operatori zrakoplova koji ne moraju imati dokumentaciju o masi i ravnoteži u planu praćenja predlažu odgovarajuću metodologiju za utvrđivanje mase tereta i pošte, pri čemu je isključena tara težina svih paleta i kontejnera koji nisu korisni teret te radno opterećenje.

4. Operator zrakoplova utvrđuje masu putnika i prijavljene prtljage koristeći jednu od sljedećih razina:

(a) Razina 1: uzima se zadana vrijednost od 100 kg po svakom putniku i njegovoj prijavljenoj prtljazi;

(b) Razina 2: uzima se masa putnika i prijavljene prtljage iz dokumentacije o masi i ravnoteži za svaki let.

Međutim, odabrana razina primjenjuje se za sve letove u godinama praćenja koje se odnose na zahtjeve u skladu s člankom 3.e ili 3.f Direktive 2003/87/EZ.







POGLAVLJE V.

UPRAVLJANJE I NADZOR NAD PODACIMA

Članak 57.

Aktivnosti protoka podataka

1. Operator ili operator zrakoplova uspostavlja, dokumentira, provodi i održava pisane postupke za aktivnosti protoka podataka pri praćenju i izvješćivanju o emisijama stakleničkih plinova te osigurava da godišnja izvješća o emisijama, nastala na temelju aktivnosti protoka podataka, ne sadrže pogrešno prikazane podatke i da su usklađena s planom praćenja, tim pisanim postupcima i ovom Uredbom.

Ako operator zrakoplova namjerava tražiti besplatnu dodjelu emisijskih jedinica u skladu s člancima 3.e ili 3.f Direktive 2003/87/EZ, prvi se stavak primjenjuje i na praćenje podataka i izvješćivanje o tonskim kilometrima.

2. Opis pisanih postupaka za aktivnosti protoka podataka u planu praćenja obuhvaća barem sljedeće elemente:

(a) informacije iz članka 12. stavka 2.;

(b) identifici