01995A0805(01) — HR — 13.12.2013 — 001.001

Ovaj je tekst namijenjen isključivo dokumentiranju i nema pravni učinak. Institucije Unije nisu odgovorne za njegov sadržaj. Vjerodostojne inačice relevantnih akata, uključujući njihove preambule, one su koje su objavljene u Službenom listu Europske unije i dostupne u EUR-Lexu. Tim službenim tekstovima može se izravno pristupiti putem poveznica sadržanih u ovom dokumentu.

►B KONVENCIJA o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera sastavljena u Helsinkiju 17. ožujka 1992. Ujedinjeni narodi 1992. Konvencija o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera ( L 186 5.8.1995, 44)

Koji je izmijenila:









▼B

KONVENCIJA

o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera

sastavljena u Helsinkiju 17. ožujka 1992.

Ujedinjeni narodi

1992.

Konvencija o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera







PREAMBULA STRANKE OVE KONVENCIJE IMAJUĆI na umu da su zaštita i uporaba prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera važni i žurni zadaci, čije se učinkovito izvršavanje može postići samo kroz pojačanu suradnju, ZABRINUTE zbog postojanja opasnosti od nepoželjnih posljedica, na kraći ili duži rok, promjene uvjeta u prekograničnim vodotocima i međunarodnim jezerima na okoliš, gospodarstvo i blagostanje zemalja članica Ekonomske komisije za Europu (ECE), NAGLAŠAVAJUĆI potrebu za pojačanim nacionalnim i međunarodnim mjerama za sprečavanje, kontrolu i smanjenje ispuštanja opasnih tvari u vodeni okoliš i za smanjenje eutrofikacije i acidifikacije, kao i zagađivanje morskog okoliša, posebno priobalja iz izvora na kopnu, PODRŽAVAJUĆI već poduzeta nastojanja vlada zemalja ECE za jačanje suradnje na dvostranoj i mnogostranoj razini na sprečavanju, kontroli i smanjenju zagađenja prekograničnih voda, racionalnom gospodarenju vodama, očuvanju vodnih resursa i zaštiti okoliša, PODSJEĆAJUĆI na odgovarajuće odredbe i načela Deklaracije Stokholmske konferencije o čovjekovu okolišu, Završnog akta Konferencije o europskoj sigurnosti i suradnji (KESS), zaključnih dokumenata sastanaka predstavnika država sudionica KESS u Madridu i Beču, te Regionalne strategije za zaštitu okoliša i racionalnu uporabu prirodnih resursa u zemljama članicama ECE za razdoblje do 2000. godine i dalje, SVJESNE uloge Ekonomske komisije UN-a za Europu u promicanju međunarodne suradnje radi sprečavanja, kontrole i smanjenja zagađivanja prekograničnih voda i za njihovu racionalnu uporabu, i podsjećajući glede toga na Deklaraciju ECE o politici sprečavanja i kontrole zagađivanja voda, uključujući i prekogranična zagađenja. Deklaraciju ECE o politici racionalne uporabe voda, Načela ECE glede suradnje na polju prekograničnih voda, Povelje ECE o gospodarenju podzemnim vodama, i na kodeks ponašanja kod slučajnog zagađenja prekograničnih unutarnjih voda, POZIVAJUĆI se na odluke I (42) i I (44) Europske ekonomske komisije na 42. odnosno 44. sjednici i zaključaka sastanka KESS-a o zaštiti okoline (Sofija, Bugarska, 16. listopada - 3. studenoga 1989.), NAGLAŠAVAJUĆI da se suradnja među zemljama članicama u vezi sa zaštitom i uporabom prekograničnih voda mora ostvarivati u prvom redu izradom sporazuma među zemljama koje graniče s istim vodama, posebno tamo gdje takvi sporazumi još nisu postignuti, SPORAZUMJELE SU SE KAKO SLIJEDI:







Članak 1.

Definicije

Za potrebe ove Konvencije:

1. „prekogranične vode” znače bilo koje površinske ili podzemne vode koje označavaju, presijecaju ili su smještene na granici između dviju ili više država; gdje prekogranične vode teku izravno u more, one završavaju na ravnoj crti preko njihovog ušća koja spaja točke na crti oseke suprotnih obala;

2. „prekogranična posljedica” znači svaki značajniji negativni utjecaj na okoliš, uzrokovan promjenom uvjeta u pograničnim vodama zbog ljudske djelatnosti, čiji je fizički izvor u potpunosti ili djelomično smješten na području pod jurisdikcijom jedne stranke, na područje pod jurisdikcijom druge stranke. Takvi utjecaji na okoliš uključuju utjecaje na ljudsko zdravlje i sigurnost, floru, faunu, tlo, zrak, vodu, klimu, pejzaž i povijesne spomenike ili druge građevine, ili interakciju među tim čimbenicima, a isto tako i utjecaj na kulturno nasljeđe i društveno-ekonomske prilike, koji proizlazi iz promjene tih čimbenika;

3. „stranka” znači, ako u tekstu nije drukčije naznačeno, ugovornu stranku ove Konvencije;

4. „priobalne stranke” znači stranke koje graniče s istim prekograničnim vodama;

5. „zajedničko tijelo” znači bilo koju dvostranu ili mnogostranu komisiju ili sličan organizacijski oblik suradnje među priobalnim strankama;

6. „opasne tvari” znače tvari koje su toksične, kancerogene, mutagene, teratogene ili bioakumulativne, naročito ako su postojane;

7. „najbolja moguća tehnologija” (definicija sadržana u prilogu I. ove Konvencije).







DIO I.

ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA SVE STRANKE

Članak 2.

Opće odredbe

1. Stranke će poduzeti sve potrebne mjere za sprečavanje, kontrolu i smanjenje prekograničnih posljedica.

2. Stranke će posebno poduzeti sve odgovarajuće mjere:

a) za sprečavanje; kontrolu i smanjenje zagađenja voda koje uzrokuje, ili može uzrokovati, prekogranične posljedice;

b) osigurati da se prekogranične vode koriste s ciljem ekološki sigurnog i racionalnoga gospodarenja vodama, zaštite vodnih resursa i okoliša;

c) osigurati da se prekogranične vode koriste racionalno i pravedno, uzimajući u obzir njihov međunarodni karakter, u vezi s djelatnostima koje izazivaju ili bi mogle izazvati prekogranične posljedice;

d) osigurati očuvanje i, gdje je potrebno, obnovu ekosustava.

3. Mjere sprečavanja, kontrole i smanjenja zagađenja vode treba poduzeti, gdje je to moguće, na izvoru.

4. Navedene mjere ne smiju izravno ili neizravno dovoditi do prenošenja zagađenja u druge dijelove okoliša.

5. U provedbi mjera iz stavka 1. i 2. stranke se moraju pridržavati sljedećih načela:

a) načelo „predostrožnosti”, prema kojem se akcija za izbjegavanje mogućih prekograničnih posljedica ispuštanja štetnih tvari ne smije odgađati pod izgovorom da znanost još nije potpuno dokazala uzročnu vezu između dotičnih tvari i mogućih prekograničnih posljedica;

b) načelo „zagađivač plaća”, po kojem troškove mjera za sprečavanje, kontrolu i redukciju zagađenja snosi zagađivač;

c) vodnim resursima treba gospodariti tako da se potrebe sadašnje generacije zadovoljavaju tako da se ne dovodi u pitanje mogućnost budućih generacija da zadovolje vlastite potrebe.

6. Priobalne stranke surađivat će na ravnopravnoj i recipročnoj osnovi, posebno putem dvostranih i mnogostranih dogovora radi razrade usklađene politike, programa i strategije za relevantne slivove ili njihove dijelove, s ciljem sprečavanja, kontrole i zaštite i smanjenja prekograničnih posljedica te zaštitu okoliša na koji one utječu, uključujući i morski okoliš.

7. Primjena ove Konvencije ne smije dovesti do pogoršanja stanja okoliša niti do pojačanja prekograničnih posljedica.

8. Odredbe ove Konvencije ničim ne ograničavaju pravo bilo koje stranke, pojedinačno ili zajedničko, da prihvati i provede strože mjere nego što su određene ovom Konvencijom.

Članak 3.

Sprečavanje, kontrola i smanjenje

1. Za sprečavanje; kontrolu i smanjenje prekograničnih posljedica, stranke moraju razraditi, prihvatiti i provesti i, koliko je moguće, uskladiti važeće zakonske, administrativne, ekonomske, financijske i tehničke mjere radi postizanja, među ostalim, sljedećeg:

a) sprečavanja, kontrole i smanjenja emisije polutanata na izvoru primjenom među ostalim, tehnologije s malo ili bez otpada;

b) zaštite prekograničnih voda od zagađenja iz točkastih izvora putem izdavanja dozvola za ispuštanje otpadnih voda od strane odgovornih državnih vlasti, te praćenja i nadzora odobrenih ispusta;

c) da su granične vrijednosti ispusta otpadnih voda, određene u dozvolama, utemeljene na najboljoj mogućoj tehnologiji ispuštanja opasnih tvari;

d) nametanje strožih zahtjeva, čak i zabrane u pojedinačnim slučajevima, kad to zahtijeva kvaliteta recipijenta ili ekosustava;

e) da se za komunalne otpadne vode primjenjuje bar biološko ili ekvivalentno pročišćavanje, gdje je potrebno i metodom „korak po korak”;

f) poduzimanje odgovarajućih mjera, npr. primjena najbolje moguće tehnologije, za smanjenje unošenja hranjivih tvari iz industrijskih i komunalnih izvora;

g) razradu i poduzimanje odgovarajućih mjera i najbolje ekološke prakse radi smanjenja unosa hranjivih i opasnih tvari iz raspršenih izvora, posebno kad je glavni izvor toga poljoprivreda (smjernice za primjenu najbolje ekološke prakse navedene su u Prilogu II);

h) prosuđivanje o utjecaju na okoliš, kao i druge prosudbe;

i) promicanje održivoga gospodarenja vodnim resursima, uz uvažavanje ekosustava;

j) razvijanje planiranja za nepredvidive okolnosti;

k) poduzimanje dodatnih posebnih mjera za sprečavanje zagađivanja podzemnih voda;

l) svođenje na minimum opasnosti od iznenadnog zagađenja.

2. U tu svrhu svaka će stranka odrediti granice emisije za ispust iz točkastih izvora u površinske vode, utemeljene na najboljoj mogućoj tehnologiji i posebno primjenjive na pojedine industrijske sektore ili industrije iz kojih potječu opasne tvari. Odgovarajuće mjere iz stavka 1. ovog članka za sprečavanje, kontrolu i smanjenje unošenja u vode opasnih tvari iz točkastih ili raspršenih izvora mogu, među ostalim, uključivati potpunu ili djelomičnu zabranu proizvodnje ili uporabe takvih tvari. U obzir treba uzeti postojeće liste takvih industrijskih grana i opasnih tvari u međunarodnim konvencijama i propisima koje se mogu primijeniti na područje obuhvaćeno ovom Konvencijom.

3. Osim toga, svaka stranka treba odrediti, gdje je to moguće, ciljeve kakvoće voda i prihvatiti kriterije kakvoće, radi sprečavanja, kontrole i smanjenja prekograničnih posljedica. Opće upute za razradu takvih kriterija i ciljeva dane su u Prilogu III. ove Konvencije. Kad bude potrebno, stranke trebaju nastojati upotpuniti taj Prilog.

Članak 4.

Monitoring

Stranke trebaju uspostaviti programe monitoringa stanja prekograničnih voda.

Članak 5.

Istraživanje i razvoj

Stranke moraju surađivati u provedbi istraživanja i razvijanju učinkovitih postupaka sprečavanja, kontrole i smanjenja prekograničnih posljedica. U tu svrhu stranke trebaju, na dvostranoj i/ili mnogostranoj osnovi, uzimajući u obzir istraživanja koja vrše međunarodni forumi, nastojati pokrenuti ili ubrzati specifične programe istraživanja, usmjerene među ostalim na:

a) metode ocjenjivanja toksičnosti opasnih tvari i štetnosti zagađivala;

b) proširenje saznanja o pojavi, rasprostranjenosti i posljedicama po okoliš prisutnih zagađivala i procesa;

c) razvoj i primjenu ekološki sigurne tehnologije, proizvodnje i potrošnje;

d) postepeno izbacivanje iz uporabe i/ili zamjena tvari koje mogu dovesti do prekograničnih posljedica;

e) ekološki sigurne metode za odlaganje opasnih tvari;

f) posebne metode za poboljšanje stanja prekograničnih voda;

g) razvoj ekološki sigurnih vodnih građevina i metode regulacije;

h) fizičku i financijsku procjenu štete od prekograničnih posljedica.

Stranke će međusobno razmjenjivati rezultate ovih programa istraživanja u sukladnosti s člankom 6. ove Konvencije.

Članak 6.

Razmjena informacija

Stranke su dužne omogućiti najširu razmjenu informacija o temama kojima se bavi ova Konvencija, i to što prije.

Članak 7.

Odgovornost i odgovornost za štetu

Stranke su dužne podržati odgovarajuća međunarodna nastojanja na razradi pravila, kriterija i postupaka na području odgovornosti i odgovornosti za štetu.

Članak 8.

Zaštita informacija

Odredbe ove Konvencije ne utječu na prava i obveze stranaka u sukladnosti s njihovim legalnim sustavom i naddržavnim propisima o zaštiti informacija koje predstavljaju industrijsku ili trgovačku tajnu, intelektualno vlasništvo ili pitanja od nacionalne sigurnosti.







DIO II.

ODREDBE KOJE SE ODNOSE NA PRIOBALNE STRANKE

Članak 9.

Dvostrana i mnogostrana suradnja

1. Priobalne stranke na ravnopravnoj i recipročnoj osnovi sklapaju dvostrane, mnogostrane ili druge sporazume, ili adaptiraju postojeće, radi uklanjanja eventualnih proturječnosti s osnovnim načelima ove Konvencije, utvrđujući tako uzajamne odnose i ponašanje u vezi sa sprečavanjem, nadzorom i smanjenjem prekograničnih posljedica. Priobalne stranke trebaju specificirati sliv (ili dio sliva) na koji se suradnja odnosi. Ti dogovori i aranžmani trebaju obuhvatiti bitna pitanja iz ove Konvencije, kao i sva druga za koja smatraju da je na njima korisno surađivati.

2. Dogovori i aranžmani iz stavka l. moraju omogućiti uspostavljanje zajedničkih tijela. Zadaci tih tijela, između ostalog ne prejudicirajući postojeće dogovore i aranžmane, jesu:

a) prikupljanje i ocjenjivanje podataka radi utvrđivanja izvora zagađenja koji mogu izazvati prekogranične posljedice;

b) razrada zajedničkih programa monitoringa kvalitete i količine voda;

c) inventarizacija i razmjena informacija o izvorima zagađenja iz stavka 2.a);

d) određivanje granice emisije za otpadne vode i ocjena učinkovitosti programa nadzora;

e) razrada zajedničkih ciljeva i kriterija kvalitete voda, s obzirom na članak 3. stavak 3. ove Konvencije, i predlaganje mjera za održavanje i, gdje je potrebno, poboljšanje sadašnje kvalitete voda;

f) izrada usklađenih programa akcija za smanjenje opterećenja zagađenja iz točkastih (komunalnih i industrijskih) i raspršenih izvora (naročito poljoprivrede);

g) uspostavljanje postupaka upozoravanja i uzbunjivanja;

h) razmjena informacija o postojećim i planiranim oblicima korištenja voda i odgovarajućim uređajima koji bi mogli uzrokovati prekogranične posljedice;

i) poticanje suradnje i razmjene informacija o najboljoj mogućoj tehnologiji u sukladnosti s odredbama članka.13. ove Konvencije, kao i podržavanje suradnje u programima znanstvenih istraživanja;

j) sudjelovanje u ostvarenju prosudbe o posljedicama po okoliš u vezi s prekograničnim vodama, u sukladnosti s odgovarajućim međunarodnim propisima.

3. U slučaju kad je neka primorska država, koja je stranka u ovoj Konvenciji, izravno i znatno izložena prekograničnim posljedicama, priobalne stranke mogu, ako se slože, pozvati dotičnu primorsku državu da se na odgovarajući način uključi u aktivnosti zajedničkih mnogostranih tijela.

4. Zajednička tijela po ovoj Konvenciji trebaju pozvati zajedničke organe, koje su formirale primorske države radi zaštite morskog okoliša koji je izravno izložen utjecaju prekograničnih posljedica, na suradnju radi usklađivanja aktivnosti i sprečavanja, nadzora i smanjenja prekograničnih posljedica.

5. Ako na istom slivu postoje dva ili više zajedničkih tijela, moraju nastojati uskladiti svoje aktivnosti radi učinkovitijeg sprečavanja, kontrole i smanjenje prekograničnih posljedica u tom slivu.

Članak 10.

Konzultacije

Konzultacije između priobalnih stranaka održavat će se utemeljene na uzajamnosti, dobroj volji i dobrosusjedskim odnosima, na zahtjev bilo koje od stranaka. Cilj konzultacija je suradnja na pitanjima obuhvaćenim odredbama ove Konvencije. Sve takve konzultacije obavljaju se putem zajedničkog tijela formiranog u sukladnosti s člankom 9. ove Konvencije.

Članak 11.

Zajednički monitoring i prosudba

1. U okviru opće suradnje iz članka 9. ili specifičnih aranžmana, priobalne stranke donose i provode zajedničke programe monitoringa stanja u prekograničnim vodama, uključujući poplave i veliko kretanje leda, kao i prekogranične posljedice.

2. Priobalne stranke dogovaraju parametre i zagađenja i zagađivala čije se ispuštanje i koncentracija u prekograničnim vodama trebaju redovito pratiti.

3. Priobalne stranke u redovitim vremenskim razmacima provode zajedničko ili dogovoreno prosuđivanje stanja prekograničnih voda i učinkovitosti mjera poduzetih za sprečavanje, kontrolu i smanjenje posljedica. Rezultati tih ocjenjivanja moraju biti dostupni javnosti sukladno odredbama u članku 16. ove Konvencije.

4. U te svrhe, priobalne stranke usklađuju pravila za uspostavljanje i funkcioniranje programa monitoringa, sustava mjerenja, uređaja, analitičkih tehnika, postupaka obrade podataka i evaluacije te metoda za registraciju ispuštenih zagađivala.

Članak 12.

Zajednička istraživanja i razvoj

U okviru opće suradnje iz članka 9. ili specifičnih aranžmana, priobalne stranke poduzimaju istraživačke i razvojne djelatnosti s ciljem postizanja i održavanja ciljeva i kriterija kvalitete voda, koje su dogovorno postavile i prihvatile.

Članak 13.

Razmjena informacija među priobalnim strankama

1. Priobalne stranke će, u okviru relevantnih dogovora i aranžmana sukladno članku 9. razmjenjivati raspoložive podatke i između ostalog o:

a) ekološkom stanju prekograničnih voda;

b) iskustvima stečenim u primjeni najbolje moguće tehnologije i rezultatima istraživanja i razvoja;

c) o emisiji i monitoringu;

d) poduzetim i planiranim mjerama za sprečavanje, kontrolu i smanjenje prekograničnih posljedica;

e) dozvolama i propisima o ispuštanju otpadnih voda koje izdaju odgovarajući organi.

2. Radi usklađivanja graničnih vrijednosti emisije priobalne stranke trebaju razmjenjivati informacije o nacionalnim propisima.

3. Ako jedna od priobalnih stranaka zatraži od druge neke informacije koje nisu lako dostupne, druga stranka treba nastojati udovoljiti zahtjevu, ali za to može zahtijevati plaćanje nekog razumnog iznosa za prikupljanje i eventualnu obradu podataka i informacija.

4. Radi provođenja ove Konvencije, priobalne stranke trebaju olakšati razmjenu najbolje moguće tehnologije, posebno poticanjem komercijalne razmjene postojeće tehnologije, izravnim industrijskim kontaktima i suradnjom, uključujući i „joint venture”, razmjenom informacija i iskustava, i pružanjem tehničke pomoći. Priobalne stranke također trebaju poduzeti zajedničke programe obuke te organizaciju relevantnih seminara i sastanaka.

Članak 14.

Sustav za upozoravanje i uzbunjivanje

Priobalne stranke moraju bezodložno informirati jedna drugu o bilo kojoj kritičnoj situaciji koja bi mogla imati prekogranične posljedice. Priobalne stranke trebaju uspostaviti i provoditi usklađene ili zajedničke sustave za komuniciranje, upozoravanje i uzbunjivanje s ciljem dobivanja i prenošenja informacija. Ti sustavi moraju se temeljiti na kompatibilnim postupcima prenošenja i obrade podataka i opremi, dogovorno prihvaćenoj od priobalnih stranaka. Stranke će se uzajamno informirati o tome s kim treba kontaktirati i tko je za što nadležan.

Članak 15.

Uzajamna pomoć

1. Ako dođe do kritične situacije, priobalne stranke će na zahtjev pružiti uzajamnu pomoć, slijedeći postupak iz stavka 2. ovog članka.

2. Priobalne stranke trebaju razraditi i dogovoriti postupke za uzajamnu pomoć, koje između ostalog ureduju sljedeća pitanja:

a) usmjeravanje, kontrolu, koordinaciju i nadzor pomoći;

b) lokalna sredstva i usluge koje daje strana koja traži pomoć, uključujući i, prema potrebi, olakšanje formalnosti oko prijelaza granice;

c) aranžmane za osiguranje, nadoknađivanje i sl. stranci koja daje pomoć njenom osoblju, kao i za prijelaz preko područja treće stranke, gdje je to potrebno;

d) metode nadoknade troškova pružanja pomoći.

Članak 16.

Informiranje javnosti

1. Priobalne stranke trebaju omogućiti da informacije o stanju prekograničnih voda, poduzetim i predviđenim mjerama za sprečavanje, kontrolu i smanjenje posljedica, te o učinkovitosti tih mjera budu dostupne javnosti. Stoga stranke trebaju javnosti pružiti sljedeće informacije:

a) ciljevi kvalitete voda,

b) izdane dozvole i uvjeti koje treba zadovoljiti,

c) rezultati uzimanja uzoraka vode i otpadnih voda za potrebe monitoringa i ocjenjivanja, kao i rezultati provjere poštivanja ciljeva kvalitete vode ili uvjeta iz dozvole.

2. Priobalne stranke osigurat će da te informacije budu u svako razumno doba dostupne javnosti na uvid besplatno, te mogućnost dobivanja tih informacija u pismenom obliku uz plaćanje razumne cijene.







DIO III.

PRIJELAZNE I ZAKLJUČNE ODREDBE

Članak 17.

Sastanci stranaka

1. Prvi sastanak stranaka sazvat će se u roku od godine dana od stupanja na snagu ove Konvencije Nakon toga redoviti sastanci održavat će se svake tri godine, ili u kraćim razmacima kako bude određeno Poslovnikom. Stranke mogu održati i izvanredni sastanak ako tako odluče na redovitom sastanku, ili na pismeni zahtjev bilo koje stranke pod uvjetom da ga, u roku od šest mjeseci od obavješćivanja o tome svih stranaka, podrži bar jedna trećina stranaka.

2. Na sastancima stranke će stalno kontrolirati provedbu ove Konvencije i u tu svrhu:

a) nadzirati politiku i metodološki pristup zaštiti i korištenju prekograničnih voda s ciljem daljnjeg unapređivanja njihovog korištenja i zaštite;

b) razmjenjivati informacije o iskustvima stečenim u zaključivanju i provedbi dvostranih i mnogostranih dogovora i drugih aranžmana o zaštiti i korištenju prekograničnih voda;

c) tražiti, gdje je moguće, usluge odgovarajućih tijela Ekonomske komisije za Europu kao i drugih međunarodnih tijela, te posebnih komisija, u svim aspektima koji se tiču postizanja ciljeva ove Konvencije;

d) na prvom sastanku, razmotriti i dogovorom donijeti Poslovnik;

e) razmatrati i prihvaćati prijedloge izmjena ove Konvencije;

f) razmatrati i poduzimati sve druge akcije koje mogu biti potrebne radi postizanja ciljeva ove Konvencije.

Članak 18.

Pravo glasa

1. Osim u slučaju iz stavka 2. ovog članka, svaka stranka u ovoj Konvenciji ima jedan glas.

2. Organizacije regionalne ekonomske integracije, u pitanjima iz njihovog djelokruga, ostvaruju svoje pravo glasa s toliko glasova koliko ima njihovih članica koje su stranke u ovoj Konvenciji. Te organizacije neće ostvariti svoje pravo glasa ako njihove članice pojedinačno glasaju, i obratno.

Članak 19.

Tajništvo

Izvršni tajnik Ekonomske komisije za Europu obavlja sljedeće tajničke funkcije:

a) sazivanje i pripremu sastanaka stranaka,

b) prosljeđivanje strankama izvještaja i ostalih informacija dobivenih u sukladnosti s odredbama ove Konvencije,

c) ostale funkcije koje odrede stranke.

Članak 20.

Prilozi

Prilozi ovoj Konvenciji predstavljaju njezinsastavni dio.

Članak 21.

Izmjene konvencije

1. Svaka stranka ima pravo predložiti izmjene Konvencije.

2. Prijedlozi izmjena razmatraju se na sastanku stranaka.

3. Tekst prijedloga izmjene podnosi se pismeno izvršnom tajniku Ekonomske komisije za Europu, koji će ga proslijediti svim strankama najmanje devedeset dana prije sastanka na kojem će se raspravljati o njegovom prihvaćanju:

4. Izmjena Konvencije prihvaća se dogovorom predstavnika stranaka Konvencije, prisutnih na sastanku, a stupa na snagu, za stranke koje su je prihvatile, devedesetog dana od datuma do kojeg su dvije trećine stranaka položile svoje isprave o prihvatu izmjene. Za sve ostale stranke izmjena stupa na snagu devedesetog dana od datuma kad je dotična stranka položila svoju ispravu o prihvatu izmjene.

Članak 22.

Rješavanje sporova

1. Ako između dviju ili više stranaka dođe do spora o tumačenju ili primjeni Konvencije, rješenje će se potražiti u pregovorima ili na drugi način prihvatljiv strankama spora.

2. Pri potpisivanju, ratifikaciji, prihvaćanju, odobravanju ili pristupanju ovoj Konvenciji, ili u bilo koje vrijeme nakon toga, stranka može pismeno izjaviti depozitaru da, u slučaju da neki spor nije riješen na način iz stavka l., prihvaća kao obvezatan jedan ili oba sljedeća načina rješavanja spora u odnosu na.bilo koju drugu stranku koja prihvaća istu obvezu:

a) podvrgavanje spora Međunarodnom sudu,

b) arbitražu u skladu s postupkom izloženim u Prilogu IV.

3. Ako su stranke spora prihvatile oba načina iz stavka 2., spor se može podvrgnuti samo Međunarodnom sudu, osim ako se stranke dogovore drukčije.

Članak 23.

Potpisivanje

Ova će Konvencija biti otvorena za potpisivanje u Helsinkiju od 17. do 18. ožujka 1992., a nakon toga u sjedištu Ujedinjenih naroda u New Yorku do 18. rujna 1992., državama članicama Ekonomske komisije za Europu, kao i državama koje imaju konzultativni status pri Ekonomskoj komisiji za Europu sukladno članku 8. Rezolucije Ekonomskog i socijalnog vijeća 36 (IV) od 28. ožujka 1947., te organizacijama regionalne ekonomske integracije što ih tvore suverene države članice Ekonomske komisije za Europu i na koje su države članice prenijele ovlasti u pitanjima koja ureduje ova Konvencija, uključujući ovlasti sklapanja međunarodnih ugovora o tim pitanjima.

Članak 24.

Depozitar

Depozitar ove Konvencije bit će glavni tajnik Ujedinjenih naroda.

Članak 25.

Ratifikacija, prihvaćanje, odobravanje i pristupanje

1. Ova Konvencija podliježe ratifikaciji, prihvatu ili odobrenju od strane država potpisnica i regionalnih organizacija za ekonomsku integraciju:

2. Ova će Konvencija biti otvorena za pristupanje državama i organizacijama navedenima u članku 23.

▼M1

3. Svaka druga država koja nije navedena u stavku 2., a koja je članica Ujedinjenih naroda može pristupiti Konvenciji po odobrenju sastanka stranaka. U svojoj ispravi o pristupu, takva država daje izjavu u kojoj navodi da je odobrenje za njezino pristupanje Konvenciji dobiveno od sastanka stranaka te navodi datum kada je to odobrenje dobiveno. Sastanak stranaka neće razmatrati odobravanje bilo kojeg takvog zahtjeva za pristupanje članica Ujedinjenih naroda dok ovaj stavak ne stupi na snagu za sve države i organizacije koje su bile stranke Konvencije 28. studenoga 2003.

▼B

►M1 4. ◄ Svaka organizacija navedena u članku 23. koja postane stranka ove Konvencije, a da njene države članice nisu stranke, podliježe obvezama iz ove Konvencije. U slučaju da je jedna ili više država članica takve organizacije stranka Konvencije, organizacija i njene države članice moraju odlučiti o svojim odgovornostima u izvršavanju obveza iz ove Konvencije. U takvim slučajevima organizacija i njene države članice ne mogu istodobno ostvariti prava iz ove Konvencije.

►M1 5. ◄ U svojim ispravama o ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupanju, regionalne organizacije za ekonomsku integraciju navedene u članku 23. trebaju se izjasniti o opsegu svojih ovlasti u odnosu na pitanja koja uređuje ova Konvencija. Te će organizacije također izvijestiti depozitara o svim značajnijim promjenama djelokruga njihovih ovlasti.

Članak 26.

Stupanje na snagu

1. Ova Konvencija stupa na snagu devedesetog dana nakon datuma polaganja šesnaeste isprave o ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupanju.

2. U smislu stavka 1., nijedna isprava koju položi regionalna organizacija za ekonomsku integraciju ne pribraja se ispravama koje su položile države članice te organizacije.

3. Za svaku državu ili organizaciju navedenu u članku 23., ►M1 ili u članku 25. stavku 3. ◄ , koja ratificira, prihvati ili odobri ovu Konvenciju ili joj pristupi nakon polaganja šesnaeste isprave o ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupu, Konvencija stupa na snagu devedesetog dana nakon polaganja njihove isprave o ratifikaciji, prihvatu, odobrenju ili pristupu te države ili te organizacije.

Članak 27.

Povlačenje

U bilo koje vrijeme po isteku tri godine od stupanja ove Konvencije na snagu u odnosu na neku stranku, ta se stranka može povući iz Konvencije pismenom notifikacijom depozitaru. Svako takvo povlačenje stupa'na snagu devedeset dana od datuma kad ju je depozitar primio.

Članak 28.

Vjerodostojni tekstovi

Izvornik ove Konvencije, koje su engleski, francuski i ruski tekst jednako vjerodostojni, položit će se kod glavnog tajnika Ujedinjenih naroda.

U POTVRDU TOGA su potpisani, propisno za to ovlašteni, potpisali ovu Konvenciju.

SASTAVLJENO u Helsinkiju sedamnaestog ožujka tisuću devetsto devedeset druge godine.

Prilog I.

DEFINICIJA POJMA „NAJBOLJA MOGUĆA TEHNOLOGIJA”

1. Izraz „najbolja moguća tehnologija” podrazumijeva najnoviji stupanj razvoja postupka, sredstava ili metoda rada koji pokazuju praktičnost određene mjere za ograničavanje ispusta, emisije i otpada. Pri određivanju da li neki skup postupaka, sredstava i metoda predstavlja najbolju moguću tehnologiju općenito ili u pojedinim slučajevima, posebna pažnja posvećuje se:

a) komparabilnim postupcima, sredstvima i metodama koje su nedavno i s uspjehom iskušane,

b) tehnološkom napretku i promjenama u znanstvenim saznanjima,

c) ekonomskoj opravdanosti takve tehnologije,

d) rokovima za uvođenje u novim i postojećim objektima,

e) karakteru i količini ispuštanja i efluenta,

f) tehnologiji s malo otpada ili bez otpada.

2. Iz toga slijedi da će se „najbolja moguća tehnologija” za neki postupak mijenjati s vremenom u kontekstu tehnološkog napretka, ekonomskih i društvenih čimbenika, kao i promjena znanstvenih saznanja.

Prilog II.

SMJERNICE ZA RAZRADU NAJBOLJE EKOLOŠKE PRAKSE

1. Pri izboru najpovoljnije kombinacije mjera koja može činiti najbolju ekološku praksu u pojedinim slučajevima treba razmatrati sljedeće mjere:

a) informiranje i educiranje javnosti korisnika o ekološkim posljedicama izbora određenih djelatnosti i proizvoda, njihovog korištenja i odlaganja.

b) razvoj i primjenu zbornika ekološkog ponašanja koji pokriva sve oblike roka trajanja proizvoda,

c) naljepnice kojima se korisnici informiraju o ekološkim rizicima u vezi s nekim proizvodom, njegovom uporabom i odlaganjem.

d) sustav prikupljanja i odlaganja otpada dostupan javnosti,

e) recikliranje, obnavljanje i ponovnu uporabu,

f) primjenu ekonomskih instrumenata na djelatnost, proizvode i grupe proizvoda,

g) sustav licenci, koji uključuje raspon ograničenja i zabrane.

2. Pri određivanju kombinacije mjera kao najbolje ekološke prakse za opće i pojedinačne slučajeve, posebnu pažnju treba obratiti na:

a) opasnost za okoliš

i. proizvoda

ii. proizvodnje

iii. uporabe proizvoda

iv. konačnog odlaganja proizvoda

b) zamjenu postupkom ili tvarima koje izazivaju manja zagađenja,

c) domašaj upotrebe,

d) moguće koristi ili štete za okoliš od zamjene materijala ili djelatnosti,

e) napredak i promjene znanstvenih saznanja,

f) rokove primjene,

g) društvene i ekonomske posljedice.

3. Iz toga slijedi da se pojam najbolje ekološke prakse mijenja s obzirom na tehnološki napredak, ekonomske i društvene čimbenike kao i na promjene znanstvenih saznanja.

Prilog III.

SMJERNICE ZA RAZRADU CILJEVA I KRITERIJA KAKVOĆE VODA

Ciljevi i kriteriji kakvoće voda trebaju:

a) uzimati u obzir težnju prema održavanju i, gdje je potrebno, poboljšanju postojeće kakvoće voda,

b) težiti smanjenju prosječnog opterećenja zagađenjem (posebno opasnim tvarima) u određenom stupnju, u određenom razdoblju,

c) uzimati u obzir specifične zahtjeve za kakvoću voda (sirove vode za vodoopskrbu, navodnjavanje itd.,

d) uzimati u obzir zahtjeve koji se odnose na osjetljive i posebno zaštićene vode i njihovu okolinu, npr. jezera i podzemne vode,

e) temeljiti se na primjeni metoda ekološke klasifikacije i kemijskih pokazatelja za srednjoročni i dugoročni pregled održavanja i poboljšavanja kakvoće voda,

f) uzimati u obzir domašaj u kojem su ciljevi postignuti i dodatne zaštitne mjere, temeljene na graničnim vrijednostima emisije, koje se mogu pokazati potrebitim u pojedinačnim slučajevima.,

Prilog IV.

ARBITRAŽA

1. U slučaju spora koji se podvrgava arbitraži sukladno članku 22. stavak 2. ove Konvencije, stranka ili stranke izvijestit će tajništvo o predmetu arbitraže, posebno navodeći članke Konvencije o čijem je tumačenju ili primjeni riječ. Tajništvo će primljenu informaciju proslijediti svim strankama ove Konvencije.

2. Arbitražni sud sastoji se od tri člana. I stranka ili stranke koje podnose zahtjev, i druga strana ili stranke spora imenuju po jednog arbitra, a dva tako imenovana arbitra sporazumno određuju trećeg člana, koji je ujedno predsjednik arbitražnog suda. To ne može biti osoba koja je državljanin jedne od stranaka spora, niti koja stalno boravi na području jedne od tih stranaka ili je tamo zaposlena, kao ni osoba koja se bavila navedenim slučajem u bilo kojem drugom svojstvu.

3. Ako se predsjednik arbitražnog suda ne odredi u roku od dva mjeseca od imenovanja drugog arbitra, izvršni tajnik Ekonomske komisije za Europu odredit će, na zahtjev bilo koje od stranaka, predsjednika u roku od daljnja dva mjeseca.

4. Ako jedna od stranaka spora ne imenuje arbitra u roku od dva mjeseca po primitku zahtjeva, druga stranka može o tome izvijestiti izvršnog tajnika Ekonomske komisije za Europu, koji će u roku od daljnja dva mjeseca odrediti predsjednika arbitražnog suda. Pošto je određen, predsjednik arbitražnog suda zatražit će od stranke koja još nije imenovala svog arbitra da to učiniti u roku od dva mjeseca. Ako stranka to ne učini u navedenom roku, predsjednik će o tome izvijestiti izvršnog tajnika Ekonomske komisije za Europu, koji će izvršiti imenovanje u roku od daljnja dva mjeseca.

5. Arbitražni sud donosi odluku u skladu s međunarodnim pravom i odredbama ove Konvencije.

6. Svaki arbitražni sud utemeljen sukladno odredbama ovog priloga donosi svoj vlastiti poslovnik.

7. Odluke arbitražnog suda, kako o postupnim, tako i o meritornim pitanjima, donose se većinom glasova.

8. Sud ima pravo poduzeti sve mjere potrebne za utvrđivanje činjenica.

9. Stranke spora dužne su olakšati rad arbitražnog suda, a posebno, služeći se svim sredstvima koja im stoje na raspolaganju:

a) osigurati mu sve mjerodavne dokumente, sredstva za rad i informacije,

b) omogućiti mu, ako je to potrebno, da poziva svjedoke i vještake, te sasluša njihove izjave.

10. Stranke spora i arbitri dužni su zaštititi tajnost svih informacija koje su dobili u povjerenju tijekom postupka pred arbitražnim sudom.

11. Arbitražni sud može, na zahtjev jedne od stranaka, preporučiti privremene mjere zaštite.

12. Ako se jedna od stranaka spora ne pojavi pred arbitražnim sudom ili propusti braniti svoj stav, druga stranka može tražiti od suda da nastavi postupak i donese konačnu odluku. Odsutnost ili propust stranke da brani svoj stav nije zapreka za odvijanje postupka.

13. Arbitražni sud može saslušati i odrediti se prema protuzahtjevima koji proizlaze izravno iz predmeta spora.

14. Ako arbitražni sud ne odluči drukčije zbog posebnih okolnosti slučaja, troškove arbitražnog postupka, uključujući i naknadu članovima suda, snose stranke spora u jednakim dijelovima. Sud će voditi očevidnik o svojim troškovima i o tome podnijeti konačno izvješće strankama.

15. Svaka stranka ove Konvencije, koja ima interes prave prirode u predmetu spora, i po koju bi odluka u sporu mogla imati neke posljedice, može intervenirati u sporu uz pristanak suda.

16. Arbitražni će sud donijeti svoju odluku u roku od pet mjeseci od svog utemeljenja, osim ako bude smatrao potrebnim produžiti taj rok za najviše pet mjeseci.

17. Odluka arbitražnog odbora mora biti obrazložena. Odluka je konačna i obvezujuća za sve stranke spora. Arbitražni sud dostavlja svoju odluku strankama spora i tajništvu. Tajništvo prosljeđuje primljene informacije svim strankama ove Konvencije.

18. Ako između stranaka dođe do spora u tumačenju ili provedbi odluke, bilo koja od stranaka može podnijeti zahtjev arbitražnom sudu koji je tu odluku donio ili, ako je isti nedostupan, drugom sudu utemeljenom u tu svrhu na isti način kao i prvi.

PRILOG II

Izjava Zajednice u skladu s člankom 25. stavkom 4. Konvencije o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera

Uzimajući u obzir članak 25. stavak 4. Konvencije o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera, u pogledu opsega nadležnosti organizacija navedenih u tom stavku,

u skladu s Ugovorom o osnivanju Europske zajednice i u svjetlu važećeg zakonodavstva Zajednice u području na koje se odnosi Konvencija o zaštiti i uporabi prekograničnih vodotoka i međunarodnih jezera, a posebno dolje navedenih pravnih instrumenata, Zajednica je nadležna za međunarodna pitanja. Države članice Europske zajednice također imaju međunarodnu nadležnost koja se jednako odnosi na pitanja obuhvaćena navedenom Konvencijom.

Gore spomenuti pravni instrumenti su sljedeći:

— Direktiva Vijeća 75/440/EEZ od 16. lipnja 1975. o zahtijevanoj kakvoći površinskih voda namijenjenih dobivanju vode za piće u državama članicama ( 1 ),

— Direktiva Vijeća 76/160/EEZ od 8. prosinca 1975. o kakvoći vode za kupanje ( 2 ),

— Direktiva Vijeća 74/464/EEZ od 4. svibnja 1976. o onečišćenju izazvanom određenim opasnim tvarima, koje se ispuštaju u vodeni okoliš Zajednice ( 3 ),

— Direktiva Vijeća 78/176/EEZ od 20. veljače 1978. o otpadu iz industrije titanovih dioksida ( 4 ),

— Direktiva Vijeća 78/659/EEZ od 18. srpnja 1978. o kakvoći slatkih voda kojima je potrebna zaštita ili poboljšanje uvjeta za život riba ( 5 ),

— Direktiva Vijeća 79/869/EEZ od 9. listopada 1979. o metodama mjerenja i učestalosti uzorkovanja i analize površinskih voda namijenjenih dobivanju vode za piće ( 6 ),

— Direktiva Vijeća 80/68/EEZ od 17. prosinca 1979. o zaštiti podzemnih voda od onečišćenja uzrokovanoga određenim opasnim tvarima ( 7 ),

— Direktiva Vijeća 80/778/EEZ od 15. srpnja 1980. o kakvoći vode namijenjene ljudskoj potrošnji ( 8 ),

— Direktiva Vijeća 82/176/EEZ od 22. ožujka 1982. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće kod ispuštanja žive od strane industrijskog sektora klor-alkalne elektrolize ( 9 ),

— Direktiva Vijeća 82/883/EEZ od 3. prosinca 1982. o postupcima nadzora i praćenja stanja okoliša izloženih utjecaju otpada iz industrije titanovih dioksida ( 10 ),

— Direktiva Vijeća 83/513/EEZ od 26. rujna 1983. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće kod ispuštanja kadmija ( 11 ),

— Direktiva Vijeća 84/156/EEZ od 8. ožujka 1984. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće kod ispuštanja žive, osim od strane industrijskog sektora klor-alkalne elektrolize ( 12 ),

— Direktiva Vijeća 84/491/EEZ od 9. listopada 1984. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće kod ispuštanja heksaklorocikloheksana ( 13 ),

— Direktiva Vijeća 86/280/EEZ od 12. lipnja 1986. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće kod ispuštanja određenih opasnih tvari uključenih u Popis I. Priloga Direktivi 76/464/EEZ ( 14 ),

— Direktiva Vijeća 88/347/EEZ od 16. lipnja 1988. o izmjeni Priloga II. Direktivi 86/280/EEZ o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće kod ispuštanja određenih opasnih tvari uključenih u Popis I. Priloga Direktivi 76/464/EEZ ( 15 ),

— Direktiva Vijeća 90/415/EEZ od 27. srpnja 1990. o izmjeni Prilog II. Direktivi 86/280/EEZ od 12. lipnja 1986. o graničnim vrijednostima i ciljevima kakvoće kod ispuštanja određenih opasnih tvari uključenih u Popis I. Priloga Direktivi 76/464/EEZ ( 16 ),

— Direktiva Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o postupanju s komunalnim otpadnim vodama ( 17 ),

— Direktiva Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991. o zaštiti voda od onečišćenja izazvanog nitratima iz poljoprivrednih izvora ( 18 ).

Uslijed provedbe politike zaštite okoliša Zajednice ovaj se popis može mijenjati, putem izmjena ili ukidanjem postojećeg, odnosno usvajanjem novog teksta.