1992R2913 — HR — 01.01.2014 — 006.003

►B UREDBA VIJEĆA (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice ( L 302, 19.10.1992, p.1)











(*)















▼B

UREDBA VIJEĆA (EEZ) br. 2913/92

od 12. listopada 1992.

o Carinskom zakoniku Zajednice







VIJEĆE EUROPSKIH ZAJEDNICA, uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske ekonomske zajednice, a posebno njegove članke 28., 100.a i 113., uzimajući u obzir prijedlog Komisije ( 1 ), u suradnji s Europskim parlamentom ( 2 ), uzimajući u obzir mišljenje Gospodarskog i socijalnog odbora ( 3 ), budući da se Zajednica temelji na carinskoj uniji; budući da je preporučljivo u interesu gospodarskih subjekata Zajednice i carinskih tijela prikupiti u jednom zakoniku odredbe carinskog zakonodavstva koje su sada sadržane u velikom broju uredbi i direktiva Zajednice; budući da je ovaj zadatak od temeljne važnosti sa stajališta unutarnjeg tržišta; budući da taj Carinski zakonik Zajednice (dalje u tekstu „Zakonik”) mora objediniti sadašnje carinsko zakonodavstvo; budući da je, usprkos tome, preporučljivo to zakonodavstvo izmijeniti kako bi bilo dosljednije, pojednostaviti ga i ukloniti praznine koje još uvijek postoje, a sve to s ciljem usvajanja potpunog zakonodavstva Zajednice u ovome području; budući da Zakonik, temeljen na konceptu unutarnjeg tržišta, mora sadržavati opća pravila i postupke koji osiguravaju provedbu carinske tarife i ostalih mjera uvedenih na razini Zajednice u vezi s trgovinom robe između Zajednice i trećih zemalja; budući da on mora obuhvatiti, među ostalim, provedbu mjera zajedničke poljoprivredne i trgovinske politike, uzimajući u obzir zahtjeve tih zajedničkih politika; budući da bi se pokazalo preporučljivim navesti da se ovaj Zakonik primjenjuje ne dovodeći u pitanje posebne odredbe propisane u drugim područjima; budući da ta posebna pravila mogu postojati ili mogu biti uvedena u okviru, između ostaloga, propisa koji se odnose na poljoprivredu, statistiku, trgovinsku politiku ili vlastita sredstva; budući da, s ciljem osiguranja ravnoteže između potreba carinskih tijela s obzirom na osiguranje ispravne primjene carinskog zakonodavstva s jedne strane i prava gospodarskih subjekata na pravedno postupanje s druge strane, ta tijela moraju imati, među ostalim, široka ovlaštenja nadzora, a spomenuti gospodarski subjekti pravo na žalbu; budući da će provedba sustava povodom žalbi u području carina zahtijevati od Ujedinjene Kraljevine da uvede nove upravne postupke koji ne mogu proizvoditi učinke prije 1. siječnja 1995.; budući da, s obzirom na to da je vanjska trgovina od najveće važnosti za Zajednicu, carinske formalnosti i provjere treba ukinuti ili barem svesti na najmanju mjeru; budući da je važno zajamčiti jedinstvenu primjenu ovog Zakonika i predvidjeti u tu svrhu jedan postupak Zajednice koji u odgovarajućem roku omogućava usvajanje postupaka za njegovu provedbu; budući da treba osnovati Odbor za Carinski zakonik s ciljem osiguranja tijesne i učinkovite suradnje između država članica i Komisije u ovom području; budući da se pri donošenju potrebnih mjera za provedbu ovog Zakonika mora voditi najveća briga kako bi se spriječila bilo kakva prijevara ili nepravilnost koja bi mogla nepovoljno utjecati na Opći proračun Europskih zajednica, DONIJELO JE OVU UREDBU:







GLAVA I.

OPĆE ODREDBE







POGLAVLJE 1.

PODRUČJE PRIMJENE I OSNOVNE DEFINICIJE

Članak 1.

Carinski propisi sastoje se od ovog Zakonika i odredbi za provedbu tih propisa koje su donesene na razini Zajednice ili na nacionalnoj razini. Ne dovodeći u pitanje posebna pravila propisana u drugim područjima, odredbe ovog Zakonika primjenjuju se na:

— trgovinu između Zajednice i trećih zemalja,

— robu obuhvaćenu Ugovorom o osnivanju Europske zajednice za ugljen i čelik, Ugovorom o osnivanju Europske ekonomske zajednice ili Ugovorom o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju.

Članak 2.

1. Carinski propisi Zajednice primjenjuju se jednako na cijelome području Zajednice,osim ako je međunarodnim konvencijama ili običajnim praksama ograničene zemljopisne i gospodarske primjene ili autonomnim mjerama Zajednice predviđeno drugačije.

2. Određene odredbe carinskih propisa mogu se također primjenjivati izvan carinskog područja Zajednice u okviru propisa kojima se uređuju posebna područja ili u okviru međunarodnih konvencija.

Članak 3.

▼A1

1. Carinsko područje Zajednice čini:

— državno područje Kraljevine Belgije

— državno područje Kraljevine Danske, osim Farskih otoka i Grenlanda

— državno područje Savezne Republike Njemačke, osim otoka Heligolanda područja Büsingena (Ugovor od 23. studenoga 1964. između Savezne Republike Njemačke i Švicarske Konfederacije)

— državno područje Kraljevine Španjolske, osim Ceute i Melille

▼M1

— državno područje Francuske Republike, osim prekomorskih područja i Svetog Petra i Mikelona ►M8 ————— ◄

▼A1

— državno područje Helenske Republike

— državno područje Irske

— državno područje Talijanske Republike, osim općina Livigno i Campione d'Italia te nacionalnih voda jezera Lugano koje se nalaze između obale i političke granice područja između Ponte Tresa i Porto Ceresia

— državno područje Velikog Vojvodstva Luksemburga

— državno područje Kraljevine Nizozemske u Europi

— državno područje Republike Austrije

— državno područje Portugalske Republike

▼M1

— državno područje Republike Finske

▼A1

— državno područje Kraljevine Švedske

— državno područje Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske te Kanalskih otoka i otoka Man

▼A2

— državno područje Češke Republike

— državno područje Republike Estonije

— državno područje Republike Cipra

— državno područje Republike Latvije

— državno područje Republike Litve

— državno područje Republike Mađarske

— državno područje Republike Malte

— državno područje Republike Poljske

— državno područje Republike Slovenije

— državno područje Slovačke Republike

▼M5

— područje Republike Bugarske

— područje Rumunjske

▼M7

— državno područje Republike Hrvatske.

▼A2

2. Sljedeća područja koja se nalaze izvan državnog područja država članica smatraju se, uzimajući u obzir konvencije i ugovore koji se na njih primjenjuju, dijelom carinskog područja Zajednice:

(a) FRANCUSKA Područje Kneževine Monaka, kako je definirano u Konvenciji o carinama potpisanoj u Parizu 18. svibnja 1963. (Službeni list Francuske Republike od 27. rujna 1963., str. 8679)

(b) CIPAR Područje suverenih područja Akrotiri i Dhekelia Ujedinjene Kraljevine, kako je utvrđeno u Ugovoru o osnivanju Republike Cipra, potpisanom u Nikoziji 16. kolovoza 1960. (Izdanja međunarodnih ugovora Ujedinjene Kraljevine br. 4 (1961.) Cmnd 1252).

▼B

3. Carinsko područje Zajednice uključuje teritorijalne vode, unutarnje morske vode i zračni prostor država članica te područja iz stavka 2., osim teritorijalnih voda, unutarnjih morskih voda i zračnog prostora onih područja koji nisu dio carinskog područja Zajednice prema stavku 1.

Članak 4.

Za potrebe ovog Zakonika, primjenjuju se sljedeće definicije:

(1) „Osoba” znači: — fizička osoba, — pravna osoba, — udruženje osoba kojima je priznata sposobnost obavljanja pravnih radnji, ali nemaju zakonom priznat položaj pravne osobe u slučaju kad je predviđena takva mogućnost prema važećim propisima.

(2) „Osobe s poslovnim nastanom u Zajednici” znači: — u slučaju fizičke osobe, svaka osoba, koja tamo ima uobičajeno boravište, — u slučaju pravne osobe ili udruženja osoba, svaka osoba koja ima u Zajednici svoj registrirani ured, glavno sjedište ili trajni poslovni nastan.

(3) „Carinska tijela” znači tijela odgovorna, među ostalim, za primjenu carinskih propisa.

(4) „Carinarnica” znači svaki ured u kojem se mogu obaviti svi ili neki poslovi predviđeni carinskim propisima.

▼M4

(4.a) „Ulazna carinarnica” znači carinarnica koju imenuju carinska tijela u skladu s carinskim propisima kojoj mora biti bez odgode podnesena roba koja se unosi u carinsko područje Zajednice i u kojem će podlijegati odgovarajućim ulaznim provjerama koje se temelje na procjeni rizika.

(4.b) „Uvozna carinarnica” znači carinarnica koju imenuju carinska tijela u skladu s carinskim propisima u kojoj se obavljaju formalnosti, uključujući odgovarajuće provjere koje se temelje na procjeni rizika, za dodjelu carinski dopuštenog postupanja ili uporabe za robu koja je unesena na carinsko područje Zajednice.

(4.c) „Izvozna carinarnica” znači carinarnica koju imenuju carinska tijela u skladu s carinskim propisima u kojoj se završavaju formalnosti, uključujući odgovarajuće provjere koje se temelje na procjeni rizika, za dodjelu carinski dopuštenog postupanja ili uporabe za robu koja napušta carinsko područje Zajednice.

(4.d) „Izlazna carinarnica” znači carinarnica koju imenuju carinska tijela u skladu s carinskim propisima kojoj se mora podnijeti roba prije nego napusti carinsko područje Zajednice i u kojoj se obavljaju carinske provjere u vezi s ispunjavanjem izlaznih formalnosti i odgovarajuće provjere koje se temelje na procjeni rizika.

▼B

(5) „Odluka” znači svaki službeni akt carinskih tijela koji se odnosi na carinske propise te kojim se odlučuje o pojedinom slučaju, te koji ima pravne učinke na jednu ili više određenih ili odredivih osoba; ►M1 ovaj izraz obuhvaća, među ostalim, obvezujuću informaciju u smislu članka 12. ◄

(6) „Carinski status” znači status robe kao robe Zajednice i robe koja nije roba Zajednice.

(7) „Roba Zajednice” znači roba koja je roba: ▼M1 — u potpunosti dobivena u carinskom području Zajednice pod uvjetima iz članka 23. i koja ne sadrži robu uvezenu iz zemalja ili područja koja ne čine dio carinskog područja Zajednice. Ne smatra se da roba dobivena od robe stavljene u suspenzivni postupak ima status Zajednice u slučajevima od posebnoga gospodarskog značaja određenim u skladu s postupkom odbora, ▼B — uvezena iz zemalja ili područja koji ne čine dio carinskog područja Zajednice, a koja je bila puštena u slobodni promet, — dobivena ili proizvedena u carinskom području Zajednice iz robe koja se spominje samo u drugoj alineji ili iz robe koja se spominje u prvoj i drugoj alineji.

(8) „Roba koja nije roba Zajednice” znači roba, osim one iz točke 7. Ne dovodeći u pitanje odredbe članaka 163. i 164., roba Zajednice gubi svoj status kada napusti carinsko područje Zajednice.

(9) „Carinski dug” znači obveza određene osobe da za određenu robu plati iznos uvoznih carina (uvozni carinski dug) ili izvoznih carina (izvozni carinski dug), prema važećim propisima Zajednice.

(10) „Uvozne carine” znači: — carine i davanja s istovrsnim učinkom kao i carine, a koja se plaćaju na uvoz robe, — ►M1 ————— ◄ uvozna davanja uvedena u okviru zajedničke poljoprivredne politike ili u okviru posebnih mjera koje se primjenjuju na određenu robu dobivenu preradom poljoprivrednih proizvoda.

(11) „Izvozne carine” znači: — carine i davanja s istovrsnim učinkom kao i carine, a koja se plaćaju na izvoz robe, — ►M1 ————— ◄ izvozna davanja uvedena u okviru zajedničke poljoprivredne politike ili u okviru posebnih mjera koje se primjenjuju na određenu robu dobivenu preradom poljoprivrednih proizvoda.

(12) „Dužnik” znači svaka osoba koja je odgovorna za plaćanje carinskog duga.

(13) „Nadzor od strane carinskih tijela” znači mjera koju općenito poduzimaju ta tijela s ciljem osiguranja provedbe carinskih propisa i, gdje je to primjereno, drugih pravila koja se primjenjuju na robu koja je predmet carinskog nadzora.

▼M4

(14) „Carinske provjere” znači posebne radnje koje carinska tijela provode kako bi se osigurala ispravna primjena carinskih propisa i drugog zakonodavstva koje uređuje ulaz, izlaz, provoz, prijenos i uporabu u posebnu svrhu robe koja se kreće između carinskog područja Zajednice i trećih zemalja te prisutnost robe koja nema status robe Zajednice; takve radnje mogu uključivati pregled robe, provjere podataka u deklaraciji te provjere postojanja i vjerodostojnosti isprava u elektroničkom ili pisanom obliku, pregled poslovnih knjiga i drugih evidencija, pregled prijevoznih sredstava, pregled prtljage i druge robe koju putnici nose sa sobom ili na sebi, te obavljanje službenih istraga i drugih potrebnih radnji.

▼B

(15) „Carinski dopušteno postupanje ili uporaba robe” znači: (a) stavljanje robe u carinski postupak; (b) unos robe u slobodnu zonu ili slobodno skladište; (c) ponovni izvoz robe iz carinskog područja Zajednice; (d) uništenje robe; (e) ustupanje robe državnoj riznici.

(16) „Carinski postupak” znači: (a) puštanje robe u slobodni promet; (b) provoz; (c) carinsko skladištenje; (d) unutarnja proizvodnja; (e) prerada pod carinom; (f) privremeni uvoz; (g) vanjska proizvodnja; (h) izvoz.

(17) „Carinska deklaracija” znači radnja kojom osoba u propisanom obliku i na propisan način zahtijeva stavljanje robe u neki carinski postupak.

(18) „Deklarant” znači osoba koja podnosi carinsku deklaraciju u svoje ime ili osoba u čije je ime carinska deklaracija podnesena.

(19) „Podnošenje robe carini” znači obavještavanje carinskih tijela, koje se obavlja na propisan način, o prispijeću robe u carinarnicu ili na bilo koje drugo mjesto koje je određeno ili odobreno od strane carinskih tijela.

(20) „Puštanje robe” znači radnja kojom carinska tijela stavljaju robu na raspolaganje u svrhe određene carinskim postupkom u koji je roba stavljena.

(21) „Korisnik postupka” znači osoba u čije je ime podnesena carinska deklaracija ili osoba na koju su prenesena prava i obveze navedene osobe u vezi s carinskim postupkom.

(22) „Korisnik odobrenja” znači osoba kojoj je izdano odgovarajuće odobrenje.

(23) „Važeće odredbe” znači odredbe Zajednice ili nacionalne odredbe.

▼M3

(24) Committee procedure means either the procedure referred to in Articles 247 and 247a, or in Articles 248 and 248a.

▼M4

(25) „Rizik” znači vjerojatnost događaja koji bi mogao nastati u vezi s ulazom, izlazom, provozom, prijenosom i uporabom u posebnu svrhu robe koja se kreće između carinskog područja Zajednice i trećih zemalja i u vezi s prisutnošću robe koja nema status robe Zajednice, koji: — sprečava ispravnu primjenu mjera Zajednice ili nacionalnih mjera, ili — ugrožava financijske interese Zajednice i njezinih država članica, ili — predstavlja prijetnju osiguranju i sigurnosti Zajednice, javnom zdravlju, okolišu ili potrošačima.

(26) „Upravljanje rizikom” znači sustavna identifikacija rizika i provedba svih mjera nužnih za ograničavanje izloženosti riziku. To obuhvaća postupke kao što su prikupljanje podataka i informacija, analiza i procjena rizika, propisivanje i poduzimanje mjera i redoviti nadzor i pregled procesa i njihovih rezultata na temelju izvora i strategija Zajednice te na međunarodnim i nacionalnim izvorima i strategijama.

▼B







POGLAVLJE 2.

RAZLIČITE OPĆE ODREDBE KOJE SE POSEBNO ODNOSE NA PRAVA I OBVEZE OSOBA S OBZIROM NA CARINSKE PROPISE







Odjeljak 1.

Pravo zastupanja

Članak 5.

1. Prema uvjetima iz članka 64. stavka 2. i podložno odredbama donesenim u okviru članka 243. stavka 2. točke (b), svaka osoba može odrediti zastupnika za poduzimanje radnji i formalnosti utvrđenih carinskim propisima u postupku s carinskim tijelima.

2. Zastupanje može biti:

— izravno, kada zastupnik djeluje u ime i za račun druge osobe, ili

— neizravno, kada zastupnik djeluje u svoje ime, ali za račun druge osobe.

Država članica može ograničiti pravo na carinske deklaracije:

— izravnim zastupanjem, ili

— neizravnim zastupanjem,

tako da zastupnik mora biti carinski zastupnik koji obavlja svoj posao na državnom području te države.

3. Osim u slučajevima iz članka 64. stavka 2. točke (b) i stavka 3., zastupnik mora imati poslovni nastan u Zajednici.

4. Zastupnik se mora očitovati je li djeluje za račun osobe koju zastupa, je li zastupanje izravno ili neizravno te mora biti ovlašten za djelovanje u svojstvu zastupnika.

Smatrat će se da osoba nastupa u svoje ime i za svoj račun ako se ne očituje da djeluje u ime i za račun druge osobe ili se očituje da djeluje u ime i za račun druge osobe, a nije ovlaštena za to.

5. Carinska tijela mogu zahtijevati od bilo koje osobe, koja se očituje da nastupa u ime ili za račun druge osobe, da predoči dokaz o ovlaštenju za djelovanje u svojstvu zastupnika.

▼M4







Odjeljak 1.A

Ovlašteni gospodarski subjekti

Članak 5.a

1. Carinska tijela, po potrebi nakon savjetovanja s drugim nadležnim tijelima, prema mjerilima predviđenim u stavku 2., odobravaju status „ovlaštenog gospodarskog subjekta” svakom gospodarskom subjektu koji ima poslovni nastan na carinskom području Zajednice.

Ovlašteni gospodarski subjekt koristi olakšavanja u pogledu carinskih provjera koje se odnose na osiguranje i sigurnost i/ili pojednostavnjenja predviđena carinskim propisima.

Podložno pravilima i uvjetima utvrđenim u stavku 2., status ovlaštenog gospodarskog subjekta priznaju carinska tijela u svim državama člancima, ne dovodeći u pitanje carinske provjere. Carinska tijela, na temelju priznavanja statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta i pod uvjetom da su ispunjeni svi zahtjevi u vezi s posebnom vrstom pojednostavnjenja predviđenom carinskim zakonodavstvom Zajednice, ovlašćuju subjekta da koristi to pojednostavnjenje.

2. Mjerila za odobravanje statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta uključuju:

— odgovarajuću evidenciju usklađenosti s carinskim zahtjevima,

— zadovoljavajući sustav upravljanja trgovinskim i, prema potrebi, transportnim evidencijama, koji omogućuje odgovarajuće carinske provjere,

— prema potrebi, dokaz o financijskoj sposobnosti (solventnosti), i

— prema potrebi, odgovarajuće mjere osiguranja i sigurnosne mjere.

Postupak Odbora koristi se za određivanje pravila:

— za odobravanje statusa ovlaštenog gospodarskog subjekta,

— za dodjelu odobrenja za uporabu pojednostavnjenja,

— za utvrđivanje koje je carinsko tijelo nadležno za dodjelu takvog statusa i odobrenja,

— za vrstu i opseg olakšavanja koja se mogu odobriti u vezi s carinskim provjerama koje se odnose na osiguranje i sigurnost, uzimajući u obzir pravila za zajedničko upravljanje rizikom,

— za savjetovanje s ostalim carinskim tijelima i pružanje podataka tim tijelima;

i uvjeta pod kojima:

— odobrenje može biti ograničeno na jednu ili više država članica,

— status ovlaštenog gospodarskog subjekta može biti suspendiran ili povučen, i

— određene kategorije ovlaštenog gospodarskog subjekta mogu biti izuzete od zahtjeva poslovnog nastana u Zajednici, posebno uzimajući u obzir međunarodne sporazume.

▼B







Odjeljak 2.

Odluke koje se odnose na primjenu carinskih propisa

Članak 6.

1. Ako osoba zahtijeva od carinskih tijela donošenje odluke koja se odnosi na primjenu carinskih propisa, ta osoba dostavlja sve podatke i isprave potrebne za donošenje odluke.

2. Takva odluka se donosi i o njoj se obavještava podnositelj zahtjeva u najkraćem mogućem roku.

Kada se zahtjev za donošenje odluke podnosi u pisanom obliku, odluka se donosi u roku propisanom u skladu s važećim odredbama, a rok počinje teći od dana zaprimanja zahtjeva od strane carinskih tijela. Podnositelj zahtjeva o toj odluci mora biti obaviješten pisanim putem.

Međutim, u slučaju da se carinska tijela ne mogu pridržavati tog roka, rok se može produžiti. U tom slučaju carinska tijela o tome obavještavaju podnositelja zahtjeva prije isteka roka, uz navođenje razloga koji opravdavaju produženje roka i razdoblja koje smatraju potrebnim za donošenje odluke o zahtjevu.

3. Odluke koje carinska tijela donose u pisanom obliku, a kojima se odbijaju zahtjevi podnositelja, ili su nepovoljne za osobe na koje se odnose, sadrže razloge na temelju kojih se donose. Odluke sadrže uputu o pravnom lijeku predviđenu člankom 243.

4. Može se predvidjeti da se odredba prve rečenice stavka 3. primjenjuje na isti način na druge odluke.

Članak 7.

Osim u slučajevima predviđenim u članku 244., podstavku drugom, donesene odluke carinska tijela odmah izvršavaju.

Članak 8.

1. Odluka povoljna za osobu na koju se odnosi poništava se ako je donesena na temelju netočnih ili nepotpunih podataka te:

— ako je podnositelj zahtjeva znao ili je opravdano trebao znati za netočnost ili nepotpunost podataka, i

— ako takva odluka ne bi mogla biti donesena na temelju točnih i potpunih podataka.

2. Osoba na koju se odluka odnosi obavještava se o poništenju odluke.

3. Poništenje proizvodi učinke od dana donošenja poništene odluke.

Članak 9.

1. Odluka povoljna za osobu na koju se odnosi ukida se ili se izmjenjuje, u drugim slučajevima od onih navedenih u članku 8., ako jedan ili više od uvjeta propisanih za njezino donošenje nije bio ispunjen ili više nije ispunjen.

2. Odluka povoljna za osobu na koju se odnosi može se ukinuti ako osoba ne ispunjava obvezu koja joj je odlukom određena.

3. Osoba na koju se odluka odnosi obavještava se o ukidanju ili izmjeni odluke.

4. Ukidanje ili izmjena odluke proizvodi pravni učinak od dana obavijesti. Međutim, u izuzetnim slučajevima ako to zahtijevaju opravdani interesi osobe na koju se odluka odnosi, carinska tijela mogu odgoditi pravni učinak odluke o ukidanju ili izmjeni.

Članak 10.

Odredbe članaka 8. i 9. ne dovode u pitanje nacionalne propise koji određuju da su odluke nevažeće ili postaju ništavne iz razloga koji nisu u vezi s carinskim zakonodavstvom.







Odjeljak 3.

Obavijesti

Članak 11.

1. Svaka osoba može od carinskih tijela zatražiti obavijesti o primjeni carinskog zakonodavstva.

Takav se zahtjev može odbiti ako se ne odnosi na stvarno predviđeni uvoz ili izvoz.

2. Obavijesti se podnositelju zahtjeva daju bez naknade. Međutim, podnositelju zahtjeva može se zaračunati odgovarajuća naknada kada nastanu posebni troškovi za carinska tijela, posebno zbog provedbe analiza ili vještačenja o robi, ili povrata robe podnositelju zahtjeva.

▼M1

Članak 12.

1. Na temelju pisanog zahtjeva, carinska tijela izdaju obvezujuće tarifne informacije ili obvezujuće informacije o podrijetlu, djelujući u skladu s postupkom Odbora.

2. Obvezujuća tarifna informacija ili obvezujuća informacija o podrijetlu obvezuju carinska tijela prema osobi kojoj je dana informacija, samo u odnosu na razvrstavanje u carinsku tarifu ili utvrđivanje podrijetla robe.

Obvezujuća tarifna informacija ili obvezujuća informacija o podrijetlu obvezuju carinska tijela samo za robu za koju se carinske formalnosti obavljaju nakon datuma izdavanja mišljenja.

U vezi s podrijetlom, predmetne formalnosti su one koje se odnose na primjenu članaka 22. i 27.

3. Osoba kojoj je dana takva informacija mora dokazati da:

— za potrebe carinske tarife: roba koja je deklarirana u svakom pogledu odgovara onoj opisanoj u toj informaciji,

— za potrebe podrijetla: predmetna roba i okolnosti koje određuju stjecanje podrijetla u svakom pogledu odgovaraju robi i okolnostima opisanim u toj informaciji.

4. Obvezujuća tarifna informacija vrijedi šest godina u slučaju carinske tarife, a u slučaju podrijetla tri godine od dana izdavanja. Odstupajući od članka 8., one se poništavaju ako se temelje na netočnim ili nepotpunim podacima dobivenim od podnositelja zahtjeva.

5. Obvezujuća tarifna informacija prestaje vrijediti:

(a) u slučaju tarifne informacije: i. ako se usvoji uredba i informacija koja više nije u skladu sa zakonom utvrđenim u uredbi; ii. ako ona više nije u skladu s tumačenjem jedne od nomenklatura iz članka 20. stavka 6.: — na razini Zajednice, zbog izmjena napomena za pojašnjenje kombinirane nomenklature ili zbog presude Suda Europskih zajednica, — na međunarodnoj razini, zbog mišljenja o razvrstavanju ili izmjene napomena za pojašnjenje nomenklature Harmoniziranog sustava nazivlja i brojčanog označivanja robe usvojenog od strane Svjetske carinske organizacije osnovane 1952. pod nazivom „Vijeće za carinsku suradnju”; iii. kada je opozvano ili izmijenjeno u skladu s člankom 9., pod uvjetom da se nositelja obavijesti o opozivu ili izmjeni. Datum na koji obvezujuća tarifna informacija prestaje vrijediti za slučajeve navedene u točkama i. i ii. je datum objave navedenih mjera ili, u slučaju međunarodnih mjera, datum komunikacije Komisije u dijelu „C”Službenog lista Europskih zajednica;

(b) u slučaju informacije o podrijetlu: i. ako Zajednica donese uredbu ili sklopi sporazum i informacija više nije u skladu sa zakonom utvrđenim u uredbi; ii. ako više nije u skladu s: — na razini Zajednice, napomenama za pojašnjenje i mišljenjima koja su donesena za potrebe tumačenja pravila ili presudom Suda Europskih zajednica, — na međunarodnoj razini, Sporazumom o pravilima o podrijetlu utvrđenim u Svjetskoj trgovinskoj organizaciji (WTO) ili napomenama za pojašnjenje ili mišljenjem o podrijetlu donesenim za tumačenje navedenog Sporazuma; iii. kada je opozvana ili izmijenjena u skladu s člankom 9., pod uvjetom da je nositelj unaprijed obaviješten. Datum na koji obvezujuća informacija prestaje vrijediti za slučajeve navedene u točkama i. i ii. je datum objave prethodno navedenih mjera ili, u slučaju međunarodnih mjera, datum naveden u komunikaciji Komisije u dijelu „C”Službenog lista Europskih zajednica.

6. Osoba kojoj je dana obvezujuća informacija koja prestaje vrijediti prema stavku 5. točki (a) alinejama ii. ili iii. ili točki (b) alinejama ii. ili iii. može se koristiti tom informacijom još tijekom razdoblja od šest mjeseci od dana službene objave ili obavijesti, pod uvjetom da je sklopila obvezujući kupoprodajni ugovor za predmetnu robu na temelju obvezujuće informacije prije usvajanja te tarifne mjere. Međutim, kada je riječ o proizvodima za koje se podnosi potvrda o uvozu, izvozu ili potvrda o utvrđenom predujmu kada se obavljaju carinske formalnosti, razdoblje od šest mjeseci zamjenjuje se razdobljem valjanosti potvrde.

U slučaju predviđenom u stavku 5. točki (a) alineji i. i točki (b) alineji i., Uredba ili Sporazum mogu utvrditi razdoblje unutar kojeg se prvi podstavak primjenjuje.

7. Razvrstavanje ili utvrđivanje podrijetla u obvezujućoj informaciji može se primjenjivati, pod uvjetima navedenim u stavku 6., isključivo radi:

— određivanja uvoznih ili izvoznih carina,

— izračunavanja izvoznih subvencija i svih drugih iznosa koji se odobravaju za uvoze ili izvoze kao dio zajedničke poljoprivredne politike,

— korištenja potvrda o uvozu, izvozu ili potvrda o utvrđenom predujmu koje se podnose prilikom obavljanja formalnosti radi prihvaćanja carinske deklaracije za predmetnu robu, pod uvjetom da su takve potvrde izdane na temelju predmetne informacije.

Osim toga, u izuzetnim slučajevima gdje se može ugroziti neometano funkcioniranje postupaka utvrđenih u okviru zajedničke poljoprivredne politike, može se odlučiti o odstupanju od stavka 6., u skladu s postupkom utvrđenim u članku 38. Uredbe Vijeća br. 136/66/EEZ od 22. rujna 1966. o zajedničkom uređenju tržišta ulja i masti ( 4 ) te odgovarajućim člancima u drugim uredbama o zajedničkom uređenju tržišta.

▼B







Odjeljak 4.

Ostale odredbe

▼M4

Članak 13.

1. Carinska tijela mogu u skladu s uvjetima utvrđenim u odredbama na snazi provesti sve provjere koje smatraju potrebnim za osiguranje ispravne primjene carinskih propisa i drugog zakonodavstva koje uređuje ulaz, izlaz, provoz, prijenos i uporabu u posebnu svrhu robe koja se kreće između carinskog područja Zajednice i trećih zemalja te na prisutnost robe koja nema status robe Zajednice. U slučaju kada međunarodni sporazum to predviđa, carinske provjere s ciljem ispravne primjene zakonodavstva Zajednice mogu se provoditi u trećoj zemlji.

2. Carinske provjere, osim provjera na licu mjesta, temelje se na analizi rizika uz korištenje metoda automatske obrade podataka, radi utvrđivanja i kvantifikacije rizika i razvoja potrebnih mjera za procjenu rizika na temelju mjerila razvijenih na nacionalnoj razini, na razini Zajednice i, prema potrebi, na međunarodnoj razini.

Postupak Odbora koristi se za utvrđivanje zajedničkog okvira za upravljanje rizikom i za utvrđivanje zajedničkih mjerila i prioritetnih nadzornih područja.

Države članice u suradnji s Komisijom uspostavljaju računalni sustav za provedbu upravljanja rizikom.

3. U slučaju kada provjere obavljaju tijela koja nisu carinska tijela, takve se kontrole obavljaju u bliskoj koordinaciji s carinskim tijelima kad god je to moguće istodobno i na istom mjestu.

4. U pogledu provjera predviđenih u ovom članku, carinska tijela i ostala nadležna tijela, kao veterinarska ili policijska tijela, mogu dobivene podatke u vezi s ulazom, izlazom, provozom, prijenosom i uporabom u posebnu svrhu robe koja se kreće između carinskog područja Zajednice i trećih zemalja te prisutnosti robe koja nema status robe Zajednice priopćiti jedna drugima, carinskim tijelima država članica i Komisiji u slučaju kada je to potrebno radi smanjivanja rizika.

Priopćavanje povjerljivih podataka carinskim tijelima i drugim tijelima (npr. službama osiguranja) trećih zemalja dopušteno je samo u okviru međunarodnog sporazuma i pod uvjetom poštivanja odredaba o zaštiti podataka na snazi, posebno Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. godine o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka ( 5 ) i Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. godine o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom protoku takvih podataka ( 6 ).

▼B

Članak 14.

Za potrebu primjene carinskog zakonodavstva, svaka osoba koja izravno ili neizravno sudjeluje u određenim radnjama za potrebe trgovine robom mora carinskim tijelima staviti na raspolaganje sve potrebne isprave i podatke, neovisno o načinu njihove pohrane, te pružiti na njihov zahtjev svaku drugu pomoć, u propisanom roku.

▼M4

Članak 15.

Svi podaci koji su po svojoj naravi povjerljivi ili su pribavljeni na takav način, smatraju se poslovnom tajnom. Nadležna tijela ih ne smiju dalje prenositi bez izričite suglasnosti osobe ili tijela koji su ih izdali. Međutim, prenošenje podataka dozvoljeno je u slučajevima kada su nadležna tijela obvezna to učiniti sukladno propisima na snazi, posebno u vezi sa sudskim postupcima. Svako otkrivanje ili priopćavanje podataka u potpunosti poštuje važeće odredbe o zaštiti podataka, posebno Direktive 95/46/EZ i Uredbe (EZ) br. 45/2001.

▼B

Članak 16.

U svrhu provedbe ►M4 carinskih provjera ◄ , osobe koje raspolažu ispravama iz članka 14. obvezne su čuvati ih u roku utvrđenom važećim odredbama, ali ne kraće od tri kalendarske godine, neovisno o načinu njihove pohrane. Taj rok počinje teći od kraja godine u kojoj su:

(a) u slučaju robe koja je puštena u slobodni promet, osim slučajeva iz točke (b), ili robe za koju je podnesena izvozna carinska deklaracija, od kraja godine u kojoj su prihvaćene deklaracije za puštanje robe u slobodni promet ili izvozne deklaracije;

(b) u slučaju robe koja je zbog njezine uporabe u posebne svrhe puštena u slobodni promet uz smanjenu ili nultu stopu uvozne carine, od kraja godine u kojoj je okončan taj carinski nadzor za odnosnu robu;

(c) u slučaju robe koja je puštena u koji drugi carinski postupak, od kraja godine u kojoj je okončan taj carinski postupak;

(d) u slučaju robe koja je smještena u slobodnu zonu ili slobodno skladište, od kraja godine u kojoj je roba napustila mjesto u kojemu se nalazila.

Ne dovodeći u pitanje odredbe članka 221. stavka 3., druge rečenice, ako se pri provjeri vođenoj od strane carinskih tijela, utvrdi da se knjigovodstveni zapis o carinskom dugu mora ispraviti, isprave se čuvaju i nakon proteka roka predviđenog u stavku 1. koliko je potrebno da bi se knjigovodstveni zapis mogao ispraviti i provjeriti.

Članak 17.

Ako je carinskim zakonodavstvom utvrđeno razdoblje, datum ili rok za potrebe primjene zakonodavstva, razdoblje i rok se ne mogu produžiti, a datum promijeniti, osim ako to predviđa posebna odredba u tom zakonodavstvu.

▼M1

Članak 18.

1. Vrijednost ECU-a u nacionalnim valutama koja se primjenjuje za potrebe razvrstavanja robe u carinsku tarifu i uvoznih carina određuje se jednom mjesečno. Tečajevi koji se koriste za ovu pretvorbu su oni koji se objavljuju u Službenom listu Europskih zajednica pretposljednjeg radnog dana u mjesecu. Ti se tečajevi primjenjuju tijekom cijelog sljedećeg mjeseca.

Međutim, ako se tečaj koji se primjenjuje na početku mjeseca razlikuje za više od 5 % od onog objavljenog pretposljednjeg radnog dana prije petnaestog dana istog mjeseca, potonji se tečaj primjenjuje od petnaestog dana do kraja dotičnog mjeseca.

2. Vrijednost ECU-a u nacionalnim valutama koja se primjenjuje u okviru carinskog zakonodavstva u slučajevima osim onih iz stavka 1. određuje se jedanput godišnje. Tečajevi koji se primjenjuju za ovu pretvorbu su oni koji se objavljuju u Službenom listu Europskih zajednica prvog radnog dana u listopadu s učinkom od 1. siječnja sljedeće godine. Ako za određenu nacionalnu valutu nije raspoloživ ni jedan tečaj, tečaj koji se primjenjuje za tu valutu je onaj koji se dobiva posljednjeg dana za koji je objavljen tečaj u Službenom listu Europskih zajednica.

3. Carinska tijela mogu zaokružiti na veći ili manji iznos svotu dobivenu pretvorbom iznosa izraženog u ECU-ima u vlastitu nacionalnu valutu u svrhe osim razvrstavanja robe u carinsku tarifu ili uvoznih i izvoznih carina.

Zaokruženi se iznos ne smije razlikovati od prvotnog iznosa za više od 5 %.

Carinska tijela mogu zadržati nepromijenjenu vrijednost u nacionalnoj valuti iznosa izraženog u ECU-ima ako u vrijeme godišnjeg usklađivanja predviđenog u stavku 2. pretvorba tog iznosa prije gore navedenog zaokruživanja rezultira varijacijom manjom od 5 % u nacionalnoj valuti ili smanjenjem te vrijednosti.

▼B

Članak 19.

Postupak Odbora koristi se za određivanje u kojim se slučajevima i pod kojim uvjetima može pojednostaviti primjena carinskog zakonodavstva.







GLAVA II.

ČIMBENICI NA TEMELJU KOJIH SE PRIMJENJUJU UVOZNE ILI IZVOZNE CARINE I DRUGE MJERE PROPISANE U TRGOVINI ROBOM







POGLAVLJE 1.

CARINSKA TARIFA EUROPSKIH ZAJEDNICA I RAZVRSTAVANJE ROBE U CARINSKU TARIFU

Članak 20.

1. Carine koje se zakonski potražuju kada nastane carinski dug temelje se na Carinskoj tarifi Europskih zajednica.

2. Ostale mjere, propisane odredbama Zajednice koje uređuju posebna područja koja se odnose na trgovinu robom, primjenjuju se, tamo gdje je to primjereno, u skladu s razvrstavanjem tih roba u Carinsku tarifu.

3. Carinska tarifa Europskih zajednica sadržava:

(a) kombiniranu nomenklaturu robe

(b) svaku drugu nomenklaturu koja se u cijelosti ili djelomično temelji na kombiniranoj nomenklaturi ili koja joj dodaje pododjeljke te koja je utvrđena propisima Zajednice koji uređuju posebna područja s ciljem primjene tarifnih mjera koje se odnose na trgovinu robom;

(c) stope i druge stavke davanja koje se obično primjenjuju na robu obuhvaćenu kombiniranom nomenklaturom s obzirom na: — carine; i — ►M1 ————— ◄ uvozna davanja propisana zajedničkom poljoprivrednom politikom ili u okviru posebnih mjera koje se primjenjuju na određenu robu dobivenu preradom poljoprivrednih proizvoda.

(d) povlaštene tarifne mjere sadržane u ugovorima koje je Zajednica sklopila s određenim zemljama ili skupinama zemalja i koje predviđaju odobravanje povlaštenog tarifnog postupanja;

(e) povlaštene tarifne mjere koje je Zajednica jednostrano donijela za određene zemlje, skupine zemalja ili područja;

(f) samostalne suspenzivne mjere koje predviđaju smanjenje ili oslobađanje od uvoznih carina koje se naplaćuju na određenu robu;

(g) ostale tarifne mjere predviđene drugim zakonodavstvom Zajednice.

4. Ne dovodeći u pitanje pravila o paušalnim davanjima, mjere iz stavka 3. točke (d), (e) i (f) primjenjuju se na zahtjev deklaranta umjesto onih predviđenih u točki (c) ako predmetna roba ispunjava uvjete propisane tim spomenutim mjerama. Zahtjev se može podnijeti naknadno ako su ispunjeni relevantni uvjeti.

5. Kada je primjena mjera iz stavka 3. točaka (d), (e) i (f) ograničena na određenu količinu uvoza, ona prestaje:

(a) u slučaju carinskih kvota čim se dosegne određena ograničena količina uvoza;

(b) u slučaju carinskih plafona odlukom Komisije.

6. Razvrstavanje robe u Carinsku tarifu podrazumijeva utvrđivanje prema važećim pravilima:

(a) podbroja kombinirane nomenklature ili podbroja bilo koje druge nomenklature iz stavka 3. točke (b); ili

(b) podbroja bilo koje druge nomenklature koja se u cijelosti ili djelomice temelji na kombiniranoj nomenklaturi ili koja joj dodaje pododjeljke te koja je utvrđena propisima Zajednice koji uređuju posebna područja s ciljem primjene mjera, osim tarifnih mjera koje se odnose na trgovinu robe, prema kojima se gore navedena roba treba razvrstati.

Članak 21.

1. Povoljnije tarifno postupanje, koje može pogodovati određenoj robi zbog njezine prirode ili uporabe u posebne svrhe, podliježe uvjetima koji su propisani u skladu s postupkom Odbora. Kada je potrebno odobrenje, primjenjuju se članci 86. i 87.

2. Za potrebe stavka 1., izraz „povoljnije tarifno postupanje” znači smanjenje ili suspenziju uvozne carine iz članka 4. točke 10., čak i u okviru carinskih kvota.







POGLAVLJE 2.

PODRIJETLO ROBE







Odjeljak 1.

Nepovlašteno podrijetlo

Članak 22.

Članci 23. – 26. određuju nepovlašteno podrijetlo robe u svrhu:

(a) primjene Carinske tarife Europskih zajednica s iznimkom mjera iz članka 20. stavka 3. točaka (d) i (e);

(b) primjene mjera osim tarifnih mjera utvrđenih odredbama Zajednice koje uređuju posebna područja trgovine robom;

(c) pripreme i izdavanja potvrda o podrijetlu.

Članak 23.

1. Roba podrijetlom iz jedne zemlje jest ona roba koja je u cijelosti dobivena ili proizvedena u toj zemlji.

2. Izraz „roba u cijelosti dobivena u jednoj zemlji” znači:

(a) mineralni proizvodi izvađeni iz tla u toj zemlji;

(b) tamo ubrani biljni proizvodi;

(c) tamo okoćene i uzgojene žive životinje;

(d) proizvodi dobiveni od živih, tamo uzgojenih životinja;

(e) proizvodi tamo dobiveni lovom ili ribolovom;

(f) proizvodi morskog ribolova i drugi proizvodi izvađeni iz mora izvan teritorijalnog mora zemlje i to plovilima koja su registrirana ili prijavljena u brodski upisnik u toj zemlji i koja plove pod zastavom te zemlje;

(g) roba dobivena ili proizvedena na brodovima tvornicama od proizvoda iz točke (f) podrijetlom iz te zemlje, pod uvjetom da su takvi brodovi tvornice registrirani ili prijavljeni u brodski upisnik u toj zemlji i da plove pod njezinom zastavom;

(h) proizvodi izvađeni s morskog dna ili iz sloja zemlje ispod toga morskog dna izvan teritorijalnog mora, pod uvjetom da ta zemlja ima isključiva prava na iskorištavanje tog morskog dna ili sloja zemlje ispod morskog dna;

(i) otpad i ostaci proizvoda dobivenih iz proizvodnih djelatnosti i upotrebljavanih predmeta ako su tamo prikupljeni i ako su pogodni samo za ponovno dobivanje sirovina;

(j) roba koja je tamo proizvedena isključivo od robe navedene u točkama od (a) do (i) ili od njezinih derivata u bilo kojoj fazi proizvodnje.

3. Za potrebe stavka 2. izraz „zemlja” obuhvaća i teritorijalno more te zemlje.

Članak 24.

Roba čija proizvodnja uključuje više od jedne zemlje smatrat će se podrijetlom iz zemlje u kojoj je prošla posljednju bitnu gospodarski opravdanu preradu ili obradu u trgovačkom društvu koja je opremljena za tu svrhu i dovodi do proizvodnje novog proizvoda ili predstavlja važnu fazu proizvodnje.

Članak 25.

Svaka prerada ili obrada za koju se utvrdi ili u vezi s kojom utvrđene činjenice potvrđuju pretpostavku da je njezin jedini cilj bio izbjeći primjenu propisa koji se u Zajednici primjenjuju na robu iz određenih zemalja, neće se ni u kojemu slučaju smatrati dostatnom da bi tako proizvedena roba stekla podrijetlo zemlje gdje je prerada ili obrada provedena u smislu članka 24.

Članak 26.

1. Carinsko zakonodavstvo ili drugo zakonodavstvo Zajednice koje uređuje posebna područja mogu predvidjeti obvezu predočenja isprave koja dokazuje podrijetlo robe.

2. Neovisno o predočenju te isprave, carinska tijela mogu, u slučaju ozbiljne sumnje, zahtijevati dodatni dokaz s ciljem osiguranja da navođenje podrijetla bude u skladu s pravilima propisanim odgovarajućim zakonodavstvom Zajednice.







Odjeljak 2.

Povlašteno podrijetlo robe

Članak 27.

Pravila o povlaštenome podrijetlu propisuju uvjete koji uređuju stjecanje podrijetla koje roba mora ispuniti kako bi stekla pogodnosti iz mjera navedenih u članku 20. stavku 3. točkama (d) ili (e).

Ta pravila su:

(a) u slučaju robe obuhvaćene ugovorima iz članka 20. stavka 3. točke (d), utvrđena u tim ugovorima;

(b) u slučaju robe kojoj pogoduju povlaštene tarifne mjere iz članka 20. stavka 3. točke (e), utvrđena u skladu s postupkom Odbora.







POGLAVLJE 3.

VRIJEDNOST ROBE ZA CARINSKE SVRHE

Članak 28.

Odredbe ovog poglavlja uređuju carinsku vrijednost u svrhu primjene Carinske tarife Europskih zajednica i netarifne mjere propisane posebnim odredbama Zajednice koje uređuju područja trgovine robom.

Članak 29.

1. Carinska vrijednost uvezene robe njezina je transakcijska vrijednost, a to je stvarno plaćena ili plativa cijena za robu koja se prodaje radi izvoza u carinsko područje Zajednice, usklađena, tamo gdje je to potrebno, s člancima 32. i 33. pod uvjetom da:

(a) kupac nema ograničenja u raspolaganju robom ili uporabi robe, osim ograničenja koja: — su određena zakonom ili ih zahtijeva javna vlast u Zajednici, — ograničavaju zemljopisno područje gdje se roba može preprodati, — ili — ne utječu znatno na vrijednost robe;

(b) prodaja ili cijena ne podliježu nekom uvjetu ili ograničenju čija se vrijednost ne može utvrditi s obzirom na robu koja se vrednuje;

(c) nikakva naknada od naknadne preprodaje, raspolaganja robom ili uporabe robe od strane kupca neće biti izravno ili neizravno dostavljena prodavatelju, osim ako je moguće izvršiti odgovarajuće usklađenje s člankom 32.; i

(d) kupac i prodavatelj nisu međusobno povezani ili, ako jesu, da je transakcijska vrijednost prihvatljiva za carinske svrhe u skladu sa stavkom 2.

2.

(a) U postupku procjene prihvatljivosti transakcijske vrijednosti u smislu stavka 1., činjenica da su kupac i prodavatelj povezani nije dostatan razlog da se određena transakcijska vrijednost ocijeni neprihvatljivom. Ako je to potrebno, treba ispitati okolnosti prodaje i transakcijska vrijednost se prihvaća pod uvjetom da ta povezanost nije utjecala na cijenu. Ako, na temelju podataka dobivenih od deklaranta ili na drugi način, carinska tijela imaju razloga pretpostaviti da je povezanost utjecala na cijenu, o tome obavješćuju deklaranta i daju mu primjerenu mogućnost za odgovor. Ako to deklarant zahtijeva, obavijestit će se o razlozima pisanim putem.

(b) Pri prodaji između povezanih osoba, transakcijska se vrijednost prihvaća i roba procjenjuje u skladu sa stavkom 1. uvijek kada deklarant dokaže da je takva vrijednost gotovo jednaka jednoj od sljedećih vrijednosti u istom ili približno istom vremenskom razdoblju: i. transakcijskoj vrijednosti kod prodaje, između kupaca i prodavatelja koji nisu povezani ni u kojem konkretnom slučaju, istovjetne ili slične robe za izvoz u Zajednicu; ii. carinskoj vrijednosti istovjetne ili slične robe prema odredbama članka 30. stavka 2. točke (c); iii. carinskoj vrijednosti istovjetne ili slične robe prema odredbama članka 30. stavka 2. točke (d); U primjeni gore spomenutih provjera treba uzeti u obzir očite razlike u komercijalnim razinama, količinskim razinama, stavke nabrojane u članku 32. i troškove koje je imao prodavatelj pri prodaji u kojoj prodavatelj i kupac nisu povezani, a kojih nema pri prodaji u kojoj su prodavatelj i kupac povezani.

(c) Provjere navedene u točki (b) upotrebljavaju se na inicijativu deklaranta isključivo radi usporedbe. Prema navedenoj točki, ne dopušta se određivanje zamjenskih vrijednosti.

3.

(a) Cijena koja se stvarno plaća ili koju treba platiti jest ukupno učinjeno plaćanje ili plaćanje koje treba izvršiti kupac u korist prodavatelja za uvezenu robu i uključuje sva plaćanja koja je kao uvjet prodaje za uvezenu robu učinio ili će učiniti kupac prema prodavatelju ili trećoj osobi da bi se ispunila obveza prodavatelja. Plaćanje ne treba nužno biti u obliku prijenosa novca. Plaćanje se može obaviti i kreditnim pismom ili dogovorenim instrumentom plaćanja i može se obaviti izravno ili neizravno.

(b) Radnje koje poduzima kupac o vlastitome trošku, uključujući i tržišne djelatnosti, osim onih za koje je u članku 32. predviđeno usklađenje, ne smatraju se neizravnim plaćanjem prodavatelju, čak i onda kad se može smatrati da su bile poduzete u korist prodavatelja ili u dogovoru s prodavateljem, i njihov se trošak ne dodaje stvarno plaćenoj ili plativoj cijeni pri određivanju carinske vrijednosti uvezene robe.

Članak 30.

1. Kada nije moguće odrediti carinsku vrijednost prema članku 29., carinska vrijednost bit će određena tako što će se ići redom kroz stavak 2. točke (a), (b), (c), i (d) do prve točke prema kojoj se ona može odrediti, pod uvjetom da redoslijed primjene točaka (c) i (d) bude obratan ako to zahtijeva deklarant; samo onda kad se ta vrijednost ne može odrediti prema određenoj točki, mogu se primijeniti odredbe sljedeće točke u nizu koji je utvrđen pomoću ovog stavka.

2. Carinska vrijednost, kako je utvrđena ovim člankom, je:

(a) transakcijska vrijednost istovjetne robe prodane za izvoz u Zajednicu i izvezene u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje;

(b) transakcijska vrijednost slične robe prodane za izvoz u Zajednicu i izvezene u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje;

(c) vrijednost koja se temelji na jediničnoj cijeni po kojoj se najveća moguća ukupna količina takve ili istovjetne ili slične uvezene robe prodaje na području Zajednice osobama koje nisu povezane s prodavateljima;

(d) izračunata vrijednost čini zbroj: — troška ili vrijednosti materijala i proizvodnje, ili druge vrste prerade, koja je upotrijebljena u proizvodnji uvezene robe, — svote dobiti i općih troškova koja je jednaka uobičajenu iznosu koji se ostvaruje pri prodaji robe iste skupine ili vrste kao što je roba koja se procjenjuje i koju je proizveo proizvođač u zemlji izvoza za izvoz u Zajednicu, — troška ili vrijednosti stavki iz članka 32. stavka 1. točke (e).

3. Dodatni uvjeti i pravila za primjenu gore navedenog stavka 2. utvrđuju se u skladu s postupkom Odbora.

Članak 31.

1. Ako carinsku vrijednost uvezene robe nije moguće odrediti prema člancima 29. ili 30., carinska vrijednost se određuje na temelju podataka dostupnih u Zajednici, koristeći opravdana sredstva u skladu s načelima i općim odredbama:

— Sporazuma o provedbi članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini ►M1 iz 1994. ◄ ,

— članka VII. Općeg sporazuma o carinama i trgovini ►M1 iz 1994. ◄ ,

— odredbama iz ovog poglavlja.

2. Prema stavku 1. carinska vrijednost ne određuje se na temelju:

(a) prodajne cijene u Zajednici za robu proizvedenu u Zajednici;

(b) sustava koji omogućuje da se u carinske svrhe prihvati viša od dviju mogućih vrijednosti;

(c) cijene robe na domaćem tržištu zemlje izvoza;

(d) troškova proizvodnje, osim onih izračunatih vrijednosti koje su utvrđene za istovjetnu ili sličnu robu prema članku 30. stavku 2. točki (d);

(e) cijena za izvoz u zemlju koja nije dio carinskog područja Zajednice;

(f) najmanjih carinskih vrijednosti; ili

(g) proizvoljnih ili izmišljenih vrijednosti.

Članak 32.

1. Kod određivanja carinske vrijednosti prema članku 29., cijeni koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti za uvezenu robu dodaju se:

(a) sljedeće stavke, do iznosa do kojega ih snosi kupac, a nisu uključene u cijenu koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti za robu: i. provizije i naknade posredovanja, osim kupovnih provizija, ii. trošak ambalaže koja se u svrhu carinjenja smatra jedinstvenim dijelom određene robe, iii. trošak pakiranja, bilo da se radi o radnoj snazi ili materijalu;

(b) prikladno raspoređena vrijednost sljedećih roba i usluga kad ih je kupac isporučio izravno ili neizravno bez naplate ili po sniženoj cijeni, a radi uporabe u vezi s proizvodnjom i prodajom uvezene robe radi izvoza, i to do stupnja do kojega ta vrijednost nije bila uključena u cijenu koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti: i. materijala, sastavnih dijelova, dijelova i sličnih stvari ugrađenih u uvezenu robu, ii. alata, matrica, kalupa i sličnih stvari koje su upotrijebljene u proizvodnji uvezene robe, iii. materijala utrošenih u proizvodnji uvezene robe. iv. usluga projektiranja, razvoja, umjetničkog rada, oblikovnog rada te planova i skica napravljenih izvan Zajednice, a potrebnih za proizvodnju uvezene robe;

(c) tantijeme i licencijske naknade za robu koja se vrednuje, a koje kupac mora platiti izravno ili neizravno kao uvjet za prodaju robe koja se procjenjuje i to do stupnja do kojeg te tantijeme i naknade nisu uključene u cijenu koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti;

(d) vrijednost bilo kojeg dijela iznosa ostvarenog daljnjom preprodajom, likvidiranjem ili uporabom uvezene robe, a koji se izravno ili neizravno plaća prodavatelju;

i. trošak prijevoza i osiguranja uvezene robe, i ii. troškovi utovara i rukovanja povezani s prijevozom uvezene robe (e) do mjesta ulaska u carinsko područje Zajednice.

2. Cijena koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti uvećava se prema odredbama ovog članka samo na temelju objektivnih i mjerljivih podataka.

3. Kod određivanja carinske vrijednosti ne uvećava se cijena koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti, osim ako je to predviđeno ovim člankom.

4. U ovom poglavlju, izraz „kupovne provizije” znači naknade koje je uvoznik platio svojemu zastupniku za uslugu zastupanja pri kupovini robe koja se procjenjuje.

5. Neovisno o stavku 1. točki (c):

(a) troškovi za dobivanje prava za umnožavanje uvezene robe u Zajednici ne dodaju se stvarno plaćenoj ili plativoj cijeni za uvezenu robu pri utvrđivanju carinske vrijednosti; i

(b) plaćanja koja izvrši kupac za dobivanje prava za distribuciju i ponovnu prodaju uvezene robe ne dodaju se stvarno plaćenoj cijeni ili cijeni koju treba platiti za uvezenu robu ako takva plaćanja nisu uvjet prodaje za izvoz robe u Zajednicu.

Članak 33.

1. Pod uvjetom da su iskazane odvojeno od stvarno plaćene cijene ili cijene koju treba platiti, sljedeće stavke neće biti uključene u carinsku vrijednost:

(a) troškovi prijevoza robe nakon njezina dolaska na mjesto ulaska u carinsko područje Zajednice;

(b) troškovi gradnje, ugradnje, sklapanja, održavanja ili tehničke pomoći obavljene nakon uvoza uvezene robe kao što su industrijska postrojenja, strojevi ili oprema;

(c) troškovi kamata proisteklih iz financijskog sporazuma u koji je ušao kupac i koji se odnose na kupovinu uvezene robe, bez obzira na to je li financiranje omogućio prodavatelj ili druga osoba, pod uvjetom da je financijski sporazum sastavljen u pisanom obliku i da, ako se to zahtijeva, kupac može dokazati: — da je takva roba stvarno prodana po cijeni koja je deklarirana kao stvarno plaćena cijena ili cijena koju treba platiti, i — da potraživana kamatna stopa ne prelazi razinu uobičajenih kamata za takve transakcije, i to u zemlji u kojoj, i u vrijeme kada, je financiranje odobreno;

(d) troškovi za dobivanje prava na umnožavanje uvezene robe u Zajednici;

(e) kupovne provizije;

(f) uvozne carine ili druga davanja koja se plaćaju u Zajednici pri uvozu ili prodaji robe.

Članak 34.

U skladu s postupkom Odbora mogu se propisati posebna pravila za određivanje carinske vrijednosti nosača podataka za uporabu opreme za obradu podataka i vrijednosti podataka sadržanih u nosačima podataka ili uputa.

Članak 35.

▼M3

Where factors used to determine the customs value of goods are expressed in a currency other than that of the Member State where the valuation is made, the rate of exchange to be used shall be that duly published by the authorities competent in the matter.

▼B

Tečaj odražava što je bolje moguće trenutačnu vrijednost te valute u gospodarskim transakcijama u odnosu na valutu te države članice i primjenjuje se tijekom razdoblja koje se odredi u skladu s postupkom Odbora. Ako takav tečaj ne postoji, tečaj koji će se upotrijebiti određuje se u skladu s postupkom Odbora.

Članak 36.

1. Odredbe ovog poglavlja ne dovode u pitanje posebne odredbe koje se odnose na određivanje vrijednosti za carinske svrhe robe puštene u slobodni promet nakon što joj je određeno drukčije carinski dopušteno postupanje ili uporaba.

2. Odstupajući od članaka 29., 30. i 31., carinska vrijednost kvarljive robe koja se obično oslobađa odmah po predaji može se na zahtjev deklaranta odrediti prema pojednostavnjenim pravilima sastavljenima za cijelu Zajednicu u skladu s postupkom Odbora.







GLAVA III.

ODREDBE KOJE SE PRIMJENJUJU NA ROBU KOJA JE UŠLA U CARINSKO PODRUČJE ZAJEDNICE PA SVE DO ODREĐIVANJA CARINSKI DOPUŠTENOGA POSTUPANJA ILI UPORABE







POGLAVLJE 1.

ULAZAK ROBE U CARINSKO PODRUČJE ZAJEDNICE

▼M4

Članak 36.a

1. Roba koja se unosi na carinsko područje Zajednice mora biti obuhvaćena skraćenom deklaracijom, izuzev robe koja se prevozi prijevoznim sredstvima koja samo prolaze teritorijalnim vodama ili zračnim prostorom carinskog područja bez zaustavljanja na tom području.

2. Skraćena deklaracija podnosi se ulaznoj carinarnici.

Carinska tijela mogu dopustiti da se skraćena deklaracija podnese drugoj carinarnici, pod uvjetom da ta carinarnica odmah obavijesti ili stavi na raspolaganje elektroničkim putem sve potrebne podatke ulaznoj carinarnici.

Umjesto podnošenja skraćene deklaracije, carinska tijela mogu prihvatiti podnošenje obavijesti i pristupa podacima iz skraćene deklaracije u računalnom sustavu gospodarskog subjekta.

3. Skraćena deklaracija podnosi se prije unošenja robe u carinsko područje Zajednice.

4. Postupak Odbora koristi se radi utvrđivanja:

— roka do kojeg se podnosi skraćena deklaracija prije unosa robe na carinsko područje Zajednice,

— pravila za izuzeća od i izmjene roka iz prve alineje, i

— uvjeta pod kojima se od zahtjeva za skraćenu deklaraciju može odstupiti ili se on može prilagoditi,

u skladu s posebnim okolnostima i za posebne vrste prometa robe, vrste prijevoza i gospodarskih subjekata i u slučaju kada međunarodni sporazumi predviđaju posebne sigurnosne mjere.

Članak 36.b

1. Postupak Odbora koristi se za utvrđivanje seta zajedničkih podataka i formata za skraćenu deklaraciju koji sadrži podatke potrebne za analizu rizika i pravilnu primjenu carinskih provjera, prvenstveno za sigurnosne namjene, uz korištenje prema potrebi međunarodnih standarda i trgovinske prakse.

2. Skraćena deklaracija izdaje se uporabom tehnike obrade podataka. Mogu se koristiti podaci o trgovini, lukama i prijevozu pod uvjetom da sadrže sve potrebne pojedinosti.

U iznimnim okolnostima carinska tijela mogu prihvatiti skraćene deklaracije u papirnom obliku, pod uvjetom da primjenjuju jednaku razinu upravljanja rizikom kao u slučaju skraćene deklaracije izdane uporabom tehnike obrade podataka.

3. Skraćenu deklaraciju podnosi osoba koja unosi robu ili koja preuzima odgovornost za prijevoz robe na carinskom području Zajednice.

4. Neovisno o obvezama osobe iz stavka 3., skraćenu deklaraciju može umjesto nje podnijeti:

(a) osoba u čije ime nastupaju osobe iz stavka 3.; ili

(b) svaka osoba koja može podnijeti ili daje na podnošenje predmetnu robu nadležnom carinskom tijelu; ili

(c) predstavnik jedne od osoba iz stavka 3. ili točaka (a) ili (b).

5. Osobi iz stavaka 3. i 4. može se na njezin zahtjev odobriti ispravak jednog ili više podataka iz skraćene deklaracije nakon što je podnesena. Međutim, nikakav ispravak nije moguć nakon što carinska tijela:

(a) obavijeste osobu koja je podnijela skraćenu deklaraciju da namjeravaju pregledati robu; ili

(b) utvrde da su predmetni podaci netočni; ili

(c) dopuste uklanjanje robe.

Članak 36.c

1. Ulazna carinarnica može odustati od podnošenja skraćene deklaracije u pogledu robe za koju je carinska deklaracija podnesena prije isteka roka iz članka 36.a stavaka 3. ili 4. U takvom slučaju carinska deklaracija sadrži najmanje one podatke koji su potrebni za skraćenu deklaraciju i, sve dok se ne prihvati u skladu s člankom 63. ove Uredbe, ona ima status skraćene deklaracije.

Carinska tijela mogu dopustiti da se carinska deklaracija podnese uvoznoj carinarnici koja je različita od ulazne carinarnice, pod uvjetom da ta carinarnica odmah obavijesti ili stavi na raspolaganje elektroničkim putem sve potrebne podatke ulaznoj carinarnici.

2. Kad se carinska deklaracija podnosi na drugačiji način bez uporabe tehnike obrade podataka, carinska tijela primjenjuju jednaku razinu upravljanja rizikom kao u slučaju carinske deklaracije izdane uporabom tehnike obrade podataka.

▼B

Članak 37.

1. Roba unesena u carinsko područje Zajednice podliježe carinskom nadzoru od trenutka njezina unosa. Roba može podlijegati ►M4 carinskim provjerama ◄ u skladu s važećim odredbama.

2. Roba ostaje pod takvim nadzorom sve dok je to potrebno radi utvrđivanja njezinog statusa,ako je to primjereno, i u slučaju robe koja nije roba Zajednice i ne dovodeći u pitanje članak 82. stavak 1., roba ostaje pod nadzorom dok se njezin carinski status ne promijeni, odnosno dok se ne smjesti u slobodnu zonu ili slobodno skladište, dok se ponovno ne izveze ili uništi u skladu s člankom 182.

Članak 38.

1. Osoba koja je unijela robu u carinsko područje Zajednice obvezna je robu bez odgode prevesti putem i na način koji odrede carinska tijela i u skladu s njihovim uputama:

(a) do naznačene carinarnice, od strane carinskih tijela, ili kojega drugog mjesta koje odrede ili odobre ta tijela; ili

(b) u slobodnu zonu, ako se roba u slobodnu zonu unosi izravno: — pomorskim ili zračnim putem, ili — kopnenim putem, bez prolaska kroz druge dijelove carinskog područja Zajednice ako je slobodna zona smještena na kopnenoj granici između države članice i treće zemlje.

2. Svaka osoba koja preuzme odgovornost za prijevoz robe nakon što roba uđe u carinsko područje Zajednice, između ostalog, zbog pretovara robe, bit će odgovorna za ispunjenje obveze iz stavka 1.

3. Roba koja se još uvijek nalazi izvan carinskog područja Zajednice može se prema važećim odredbama podvrći ►M4 carinskim provjerama od strane ◄ države članice u skladu sa, između ostalog, sporazumom sklopljenim između te države članice i treće zemlje te će se s njom postupati na isti način kao i s robom koja je unesena u carinsko područje Zajednice.

4. Stavak 1. točka (a) ne isključuje primjenu važećih odredbi iz područja putničkoga, pograničnoga, poštanskog prometa ili prometa koji nije od veće važnosti s gospodarskog stajališta, pod uvjetom da se primjenom tih propisa ne ugrožava carinski nadzor i mogućnost carinske provjere.

▼M4

5. Stavci 1. do 4. i članci 36.a do 36.c i 39. do 53. ne primjenjuju se na robu koja je privremeno napustila carinsko područje Zajednice krećući se morem ili zrakom između dvije točke tog područja, pod uvjetom da se prijevoz obavlja neposredno u redovitom linijskom zračnom ili pomorskom prometu bez zaustavljanja izvan carinskog područja Zajednice.

▼B

6. Odredba stavka 1. ne primjenjuje se na robu koja se nalazi na plovilima ili letjelicama koje prolaze teritorijalnim morem ili zračnim prostorom država članica, a kojima kao odredišno mjesto nije predviđena luka ili zračno pristanište u tim državama članicama.

Članak 39.

1. Kad se zbog nepredviđenih okolnosti ili više sile obveza iz članka 38. stavka 1. ne može ispuniti, osoba koja je tu obvezu dužna ispuniti ili svaka druga osoba koja je preuzela njezine obveze mora bez odgode obavijestiti ovlaštenu carinarnicu o toj situaciji. Ako nepredviđene okolnosti ili viša sila ne prouzroče potpuni gubitak robe, carinska tijela treba također obavijestiti o točnom mjestu gdje se roba nalazi.

2. Kad je plovilo ili letjelica iz članka 38. stavka 6. prisiljeno zbog nepredviđenih okolnosti ili više sile na zaustavljanje ili privremeno zadržavanje na carinskome području Zajednice, a nije moguće ispuniti obvezu iz članka 38. stavka 1., osoba koja je dovela plovilo ili letjelicu u carinsko područje Zajednice ili neka druga osoba na mjestu ili ulozi te osobe odmah o tome obavještava carinska tijela.

3. Carinska tijela određuju mjere koje će se poduzeti kako bi se omogućio carinski nadzor nad robom iz stavka 1. ovog članka i nad onom robom koja se nalazi na plovilu ili letjelici u okolnostima navedenima u stavku 2. i da bi se osiguralo, tamo gdje je to primjereno, naknadno dopremanje robe u carinarnicu ili drugo mjesto koje odrede ili odobre nadležna tijela.







POGLAVLJE 2.

PODNOŠENJE ROBE CARINI

▼M4

Članak 40.

Robu koja ulazi u carinsko područje Zajednice carinarnici podnosi osoba koja je robu unijela na to područje ili prema potrebi osoba koja je preuzela odgovornost za prijevoz robe nakon takvog ulaska, izuzev robe koja se nalazi na prijevoznim sredstvima koja samo prolaze teritorijalnim vodama ili zračnim prostorom carinskog područja Zajednice bez zaustavljanja na tom području. Osoba koja podnosi robu treba uputiti na skraćenu deklaraciju ili carinsku deklaraciju koja je prethodno podnesena u pogledu robe.

▼B

Članak 41.

Članak 40. ne isključuje primjenu važećih propisa koji se odnose na robu:

(a) koju unose putnici;

(b) koja je stavljena u carinski postupak, bez podnošenja carini.

Članak 42.

Od trenutka podnošenja robe carini u svrhu određivanja carinski dopuštenog postupanja ili uporabe robe moguće je uz odobrenje carinskih tijela pregledati robu i uzeti uzorke. Takvo odobrenje se daje na zahtjev osobe ovlaštene za određivanje takvog postupanja ili uporabe.







POGLAVLJE 3.

▼M4

ISTOVAR ROBE PODNESENE CARINI

▼M4 —————

▼B

Članak 46.

1. Roba se može istovariti ili pretovariti iz prijevoznog sredstva samo uz odobrenje carinskih tijela na mjestima koja su za to određena ili odobrena od strane tih istih carinskih tijela.

Međutim, u slučaju izravne opasnosti koja iziskuje da se roba ili dio robe odmah istovari, odobrenje nije potrebno. U tom slučaju carinska tijela se moraju odmah obavijestiti.

2. Za potrebe pregleda robe i prijevoznog sredstva, carinska tijela mogu u svako doba zahtijevati da se roba istovari i raspakira.

Članak 47.

Bez odobrenja carinskih tijela roba se ne smije udaljiti s mjesta na koje je prvotno smještena.







POGLAVLJE 4.

OBVEZA DA SE ROBI PODNESENOJ CARINI ODREDI CARINSKI DOPUŠTENO POSTUPANJE ILI UPORABA

Članak 48.

Za robu koja nije roba Zajednice i koja je podnesena carini određuje se carinski dopušteno postupanje ili uporaba.

Članak 49.

1. Ako je za robu podnesena skraćena deklaracija, formalnosti potrebne za određivanje carinski dopuštenog postupanja ili uporabe robe moraju biti obavljene u roku:

(a) 45 dana od dana podnošenja skraćene deklaracije za robu koja se prevozi morskim putem;

(b) 20 dana od dana podnošenja skraćene deklaracije za robu koja se prevozi na drugi način.

2. Ako okolnosti to opravdavaju, carinska tijela mogu odrediti kraći rok ili odobriti produljenje rokova iz stavka 1. Međutim, takvo produljenje ne može biti duže od istinskih potreba koje te okolnosti opravdavaju.







POGLAVLJE 5.

PRIVREMENI SMJEŠTAJ ROBE

Članak 50.

Roba podnesena carini ima status robe u privremenome smještaju sve dok joj se ne odredi carinski dopušteno postupanje ili uporaba. Ta se roba u daljnjem tekstu naziva „roba u privremenome smještaju”.

Članak 51.

1. Roba u privremenome smještaju smije se smjestiti samo na mjestima i pod uvjetima koje odobre carinska tijela.

2. Carinska tijela mogu zahtijevati da osoba koja je u posjedu robe položi osiguranje za naplatu bilo kojeg carinskog duga koji može nastati prema člancima 203. ili 204.

Članak 52.

Ne dovodeći u pitanje odredbe članka 42., roba u privremenome smještaju može biti predmet samo onih oblika rukovanja koji su potrebni za očuvanje robe u nepromijenjenom stanju, bez promjene njezina izgleda ili tehničkih obilježja.

Članak 53.

1. Carinska tijela poduzimaju bez odgode sve potrebne mjere, uključujući i prodaju robe, radi reguliranja položaja robe za koju nisu poduzete formalnosti potrebne za određivanje carinski dopuštenog postupanja ili uporabe u skladu s rokovima iz članka 49.

2. Carinska tijela mogu, na rizik i trošak osobe koja je u posjedu robe, premjestiti robu na posebno mjesto koje je pod njezinim nadzorom do okončanja postupka s robom.







POGLAVLJE 6.

ODREDBE KOJE SE PRIMJENJUJU NA ROBU KOJA NIJE ROBA ZAJEDNICE, A KOJA JE STAVLJENA U POSTUPAK PROVOZA

Članak 54.

Članak 38., osim stavka 1. točke (a), te članci 39. – 53. ne primjenjuju se na robu koja se pri unosu u carinsko područje Zajednice već nalazi u postupku provoza.

Članak 55.

Kad roba koja nije roba Zajednice, a koja je stavljena u postupak provoza, stigne na odredište u carinskome području Zajednice i bude podnesena carini u skladu s važećim odredbama o provozu, primjenjuju se članci od ►M1 42 ◄ . do 53.







POGLAVLJE 7.

OSTALE ODREDBE

Članak 56.

Ako to zahtijevaju okolnosti, carinska tijela mogu uništiti podnesenu robu. Carinska tijela o tome obavještavaju posjednika robe. Troškovi uništenja robe idu na teret posjednika robe.

Članak 57.

Ako carinska tijela utvrde da je roba nezakonito unesena u carinsko područje Zajednice ili da je onemogućen carinski nadzor nad njom, carinska tijela poduzimaju sve potrebne mjere, uključujući i prodaju robe, kako bi se regulirao njezin položaj.







GLAVA IV.

CARINSKI DOPUŠTENO POSTUPANJE ILI UPORABA ROBE







POGLAVLJE 1.

OPĆENITO

Članak 58.

1. Osim ako nije drukčije propisano, robi se može u svakome trenutku i pod propisanim uvjetima odrediti bilo koji od carinski dopuštenih postupaka ili uporaba, bez obzira na njezinu prirodu ili količinu ili zemlju podrijetla, vrstu pošiljke ili odredište.

2. Stavak 1. ne isključuje nametanje zabrana ili ograničenja koja su opravdana zbog zaštite javnog morala, javne politike ili javne sigurnosti, zaštite zdravlja i života ljudi, životinja ili biljaka, zaštite nacionalnog blaga umjetničke, povijesne, ili arheološke vrijednosti, ili zaštite industrijskog i trgovačkog vlasništva.







POGLAVLJE 2.

CARINSKI POSTUPCI







Odjeljak 1.

Stavljanje robe u carinski postupak

Članak 59.

1. Za svu robu koja se stavlja u carinski postupak podnosi se deklaracija za taj carinski postupak.

2. Roba Zajednice deklarirana za izvoz, postupak vanjske proizvodnje, provozni postupak ili postupak carinskog skladištenja, podliježe carinskom nadzoru od trenutka prihvaćanja carinske deklaracije do trenutka napuštanja carinskog područja Zajednice, ili uništenja, ili poništenja carinske deklaracije.

Članak 60.

Ukoliko carinsko zakonodavstvo Zajednice ne sadrži nikakva pravila za to, države članice određuju mjerodavnost pojedinih carinarnica smještenih na njihovu državnom području, uzimajući u obzir, gdje je to moguće, prirodu robe i carinski postupak u koji će se roba staviti.

Članak 61.

Carinska deklaracija se podnosi:

(a) pisano; ili

(b) elektroničkom razmjenom podataka ako je to predviđeno odredbama koje su propisane u skladu s postupkom Odbora ili ako uporabu takvih sredstava odobre carinska tijela, ili

(c) putem redovitog postupka deklariranja ili nekim drugim radnjama kojima posjednik robe iskazuje svoju želju stavljanja robe u carinski postupak, kad je takva mogućnost predviđena pravilima donesenim u skladu s postupkom Odbora.







A.

Pisana deklaracija







I.

Redoviti postupak

Članak 62.

1. Pisane deklaracije podnose se na obrascu koji odgovara službenom primjerku propisanom za tu svrhu. Deklaracije moraju biti potpisane i sadržavati sve podatke koji su potrebni za primjenu propisa vezanih uz carinski postupak za koji je roba deklarirana.

2. Uz deklaraciju, prilažu se sve isprave koje su potrebne za primjenu propisa vezanih uz primjenu carinskog postupka za koji je roba deklarirana.

Članak 63.

Carinska tijela su dužna deklaraciju, koja ispunjava uvjete propisane člankom 62. odmah prihvatiti, pod uvjetom da je roba na koju se deklaracija odnosi podnesena carini.

Članak 64.

1. Pridržavajući se članka 5., carinsku deklaraciju može podnijeti svaka osoba koja nadležnom carinskom tijelu može podnijeti robu ili urediti da roba bude podnesena zajedno sa svim ispravama koje treba predočiti za primjenu propisa vezanih uz carinski postupak za koji je roba deklarirana.

2. Međutim,

(a) ako prihvaćanje carinske deklaracije nameće posebne obveze određenoj osobi, deklaraciju može podnijeti samo ta osoba ili osoba koja to čini za njezin račun;

(b) deklarant mora imati poslovni nastan u Zajednici. Međutim, uvjet koji se odnosi na poslovni nastan u Zajednici neće se primijeniti na osobe koje: — podnose deklaraciju za provoz ili privremeni uvoz; — deklariraju robu prigodno, ako to carinska tijela smatraju opravdanim.

3. Stavak 2. točka (b) ne sprečava države članice da primijene bilateralne ugovore sklopljene s trećim zemljama, ili uobičajene postupke koji imaju sličan učinak, prema kojima državljani tih zemalja mogu podnijeti carinsku deklaraciju na državnom području tih država članica prema načelu uzajamnosti.

Članak 65.

Na zahtjev deklaranta carinska tijela mogu dopustiti izmjenu jednog ili više podataka u deklaraciji koju su već prihvatili. Izmjena ne smije imati za posljedicu da se deklaracija odnosi na drugu robu u odnosu na prvotno prijavljenu robu. Međutim, izmjena se neće dopustiti kad se zahtijeva odobrenje nakon što carinska tijela:

(a) obavijeste deklaranta da namjeravaju pregledati robu, ili

(b) utvrde da su podatci netočni, ili

(c) prepuste robu deklarantu.

Članak 66.

1. Carinska tijela na zahtjev deklaranta poništavaju već prihvaćenu deklaraciju ako deklarant pruži dokaze da je roba greškom deklarirana za carinski postupak na koji se ta deklaracija odnosi ili da zahtijevani carinski postupak uslijed posebnih okolnosti više nije primjeren.

Usprkos tome, ako su carinska tijela obavijestila deklaranta da imaju namjeru pregledati robu, zahtjev za poništavanje deklaracije neće se prihvatiti sve dok se ne obavi pregled.

2. Deklaracija se ne poništava nakon puštanja robe, osim u slučajevima propisanim u skladu s postupkom Odbora.

3. Poništavanje deklaracije ne isključuje primjenu važećih kaznenih odredaba.

Članak 67.

Ako nije drukčije izričito propisano, datum koji se uzima u obzir za primjenu svih odredaba koje uređuju carinski postupak za koji je roba deklarirana jest datum prihvaćanja deklaracije.

Članak 68.

Radi provjere prihvaćene deklaracije, carinska tijela mogu:

(a) provjeriti isprave navedene u deklaraciji i priložene isprave. Carinska tijela mogu zahtijevati od deklaranta da priloži i druge isprave kako bi utvrdila točnost podataka u deklaraciji;

(b) pregledati robu i uzeti uzorke za analizu ili za detaljan pregled.

Članak 69.

1. Prijevoz robe do mjesta pregleda ili uzimanja uzoraka te svako rukovanje s robom koje se obavlja radi pregleda ili uzimanja uzoraka obavlja se na odgovornost i trošak deklaranta.

2. Deklarant ima pravo prisustvovati pregledu robe i uzimanju uzoraka. Carinska tijela, ako to smatraju potrebnim, zahtijevaju prisutnost deklaranta ili njegova opunomoćenika pregledu robe ili uzimanju uzoraka radi pružanja pomoći koja je potrebna u svrhu lakšeg obavljanja pregleda ili uzimanja uzoraka.

3. Ako su uzorci uzeti u skladu s važećim odredbama, carinska tijela nisu dužna deklarantu platiti nadoknadu za uzete uzorke, ali će snositi troškove njihove analize i pregleda.

Članak 70.

1. Ako se pregleda samo dio robe navedene u deklaraciji, rezultat takvog djelomičnog pregleda vrijedi za svu robu iz deklaracije. Međutim, deklarant može zahtijevati dodatni pregled robe ako smatra da rezultat djelomičnog pregleda nije primjeren preostaloj deklariranoj robi.

2. Za potrebe stavka 1., ako obrazac deklaracije obuhvaća dvije ili više stvari, smatra se da podaci koji se odnose na svaku pojedinu stvar predstavljaju posebnu deklaraciju.

Članak 71.

1. Rezultati provjere deklaracije koriste se u svrhu primjene propisa koji uređuju carinski postupak u koji je roba stavljena.

2. Ako deklaracija nije provjeravana, za primjenu propisa iz stavka 1. prihvaćaju se podaci koje je deklarant naveo u deklaraciji.

Članak 72.

1. Carinska tijela poduzimaju mjere potrebne za utvrđivanje istovjetnosti robe, ako je utvrđivanje istovjetnosti prijeko potrebno za provedbu carinskog postupka za koji je roba deklarirana.

2. Obilježja mogu s robe ili prijevoznih sredstava ukloniti ili uništiti samo carinska tijela, ili se to može učiniti uz njihovo odobrenje, osim u slučajevima kad je zbog nepredvidivih okolnosti, ili više sile, njihovo uklanjanje, ili uništenje nužno kako bi se zaštitila roba ili prijevozno sredstvo.

Članak 73.

1. Ne dovodeći u pitanje članak 74., ako su ispunjeni uvjeti za stavljanje robe u zahtijevani carinski postupak i pod uvjetom da roba nije predmet mjera zabrana ili ograničenja, carinska tijela puštaju robu čim podatke u deklaraciji provjere ili prihvate bez provjere. Na isti način se postupa i u slučaju kad se provjera deklaracije ne može dovršiti u prihvatljivu roku, a nije nužno da radi provjere deklaracije roba bude prisutna.

2. Sva roba obuhvaćena istom deklaracijom pušta se istodobno.

Za potrebe ovog stavka, ako obrazac deklaracije obuhvaća dvije ili više stvari, smatra se da podaci koji se odnose na svaku pojedinu stvar predstavljaju posebnu deklaraciju.

Članak 74.

1. Ako prihvaćanjem carinske deklaracije nastaje carinski dug, roba obuhvaćena deklaracijom ne može biti puštena sve dok se carinski dug ne plati, odnosno dok se ne položi osiguranje za njegovo plaćanje.

Međutim, ne dovodeći u pitanje stavak 2., ova odredba ne primjenjuje se na postupak privremenog uvoza s djelomičnim oslobađanjem od uvoznih carina.

2. Ako, u skladu s propisima koji uređuju carinski postupak za koji je roba deklarirana, carinska tijela zahtijevaju osiguranje za plaćanje duga, roba se ne može pustiti u carinski postupak dok se ne položi osiguranje.

Članak 75.

Poduzimaju se sve potrebne mjere, uključujući i oduzimanje robe i njezinu prodaju, ako roba:

(a) ne može biti puštena jer: — nije bilo moguće početi ili nastaviti s pregledom robe u roku koji su odredila carinska tijela iz razloga koji se mogu pripisati deklarantu, ili — nisu bile podnesene sve isprave koje su potrebne da bi se roba stavila u zahtijevani carinski postupak, ili — nije izvršeno plaćanje, odnosno nije položeno osiguranje za plaćanje uvoznih ili izvoznih carina, a koje je trebalo biti izvršeno, odnosno položeno, unutar propisanog roka, ili — je roba predmet zabrana ili ograničenja;

(b) nije unutar primjerenog roka preuzeta nakon što je puštena.







II.

Pojednostavnjeni postupci

Članak 76.

1. Radi pojednostavnjenja formalnosti i postupaka, a da se istovremeno osigura da se postupci provode na pravilan način, carinska tijela, pod uvjetima propisanima u skladu s postupkom Odbora, odobravaju:

(a) da deklaracija iz članka 62. ne sadrži neke od podataka iz tog članka, stavka 1. i da joj nije potrebno priložiti neke od isprava iz članka 62. stavka 2.;

(b) da neka od trgovačkih ili službenih isprava koja je priložena uz zahtjev za stavljanje robe u carinski postupak zamijeni deklaraciju iz članka 62.;

(c) da se roba stavi u zahtijevani postupak na temelju knjigovodstvenog zapisa; u tome slučaju carinska tijela mogu deklaranta osloboditi obveze podnošenja robe carini.

Pojednostavnjena deklaracija, trgovačka ili službena isprava ili knjigovodstveni zapis moraju sadržavati podatke nužne za utvrđivanje istovjetnosti robe. U slučaju knjigovodstvenog zapisa robe, zapis mora sadržavati datum knjiženja.

2. Osim u slučajevima koji će se utvrditi u skladu s postupku Odbora, deklarant je dužan podnijeti dopunsku deklaraciju koja može biti opća, periodična ili rekapitulativna.

3. Smatra se da dopunske deklaracije i pojednostavnjene deklaracije iz stavka 1. točaka (a), (b) i (c) predstavljaju jednu nedjeljivu cjelinu koja proizvodi učinak na dan prihvaćanja pojednostavnjenih deklaracija; u slučajevima iz stavka 1. točke (c), knjigovodstveni zapis ima istu pravnu snagu kao prihvaćanje deklaracije iz članka 62.

4. Posebni pojednostavnjeni postupci za postupak provoza Zajednice propisuju se u skladu s postupkom Odbora.







B.

Ostale deklaracije

Članak 77.

►M3 1. ◄ Ako je carinska deklaracija podnesena elektroničkom razmjenom podataka u smislu članka 61. točke (b), usmeno ili nekim drugim radnjama u smislu članka 61. točke (c), članci od 62. do 76. primjenjuju se na odgovarajući način ne dovodeći u pitanje načela navedena u njima.

▼M3

2. Where the customs declaration is made by means of a data-processing technique, the customs authorities may allow accompanying documents referred to in Article 62(2) not to be lodged with the declaration. In this case the documents shall be kept at the customs authorities' disposal.

▼B







C.

Naknadna provjera deklaracija

Članak 78.

1. Carinska tijela mogu, po službenoj dužnosti ili na zahtjev deklaranta, izmijeniti deklaraciju nakon puštanja robe.

2. Carinska tijela mogu, nakon puštanja robe i radi utvrđivanja točnosti podataka navedenih u deklaraciji, provjeriti trgovačke isprave i podatke koji se odnose na uvozne ili izvozne radnje u vezi s tom robom ili naknadne trgovačke radnje u koje su te robe uključene. Takve provjere mogu se izvršiti u prostorijama deklaranta ili svake druge osobe koja je izravno ili neizravno poslovno uključena u navedene radnje ili u prostorijama bilo koje osobe koja posjeduje navedene isprave i podatke u poslovne svrhe. Tijela mogu također pregledati robu, ako je još uvijek dostupna.

3. Ako se revizijom deklaracije ili naknadnom provjerom utvrdi da su odredbe, koje uređuju određeni carinski postupak, bile primijenjene na temelju netočnih ili nepotpunih podataka, carinska tijela,u skladu s bilo kojim utvrđenim odredbama, poduzimaju potrebne mjere da bi se slučaj, sukladno novim raspoloživim podacima, uredio.







Odjeljak 2.

Puštanje robe u slobodni promet

Članak 79.

Puštanjem u slobodni promet roba koja nije roba Zajednice stječe status robe Zajednice.

To ima za nužnu posljedicu primjenu mjera trgovinske politike, ispunjavanje drugih propisanih formalnosti u vezi s uvozom robe i plaćanjem zakonom propisanih carina.

Članak 80.

1. Odstupajući od članka 67., pod uvjetom da je uvozna carina koja se obračunava za robu jedna od carina navedenih u članku 4. točki 10. prvoj alineji i da je stopa carine snižena nakon dana prihvaćanja deklaracije za puštanje robe u slobodni promet, ali prije nego što je roba puštena, deklarant može zahtijevati primjenu povoljnije stope.

2. Stavak 1. ne primjenjuje se ako robu nije bilo moguće pustiti zbog razloga koji se pripisuju deklarantu.

Članak 81.

Ako se pošiljka sastoji od roba koje se razvrstavaju u različite carinske tarife, a postupanje sa svakom od tih roba sukladno njezinom razvrstavanju u carinske tarife za potrebe popunjavanja deklaracije prouzročio bi rad i troškove nerazmjerne obračunatim uvoznim carinama, carinska tijela mogu, na zahtjev deklaranta, dopustiti da se uvozne carine za cijelu pošiljku obračunaju na temelju razvrstavanja u carinsku tarifu one robe na koju se primjenjuje najveća stopa uvozne carine.

Članak 82.

1. Ako je roba bila puštena u slobodni promet uz smanjenu ili nultu stopu carine zbog svoje uporabe u posebne svrhe, ta roba ostaje pod carinskim nadzorom. Carinski nadzor prestaje kad prestanu vrijediti uvjeti propisani za odobravanje smanjene ili nulte stope carine, kada se roba izveze ili uništi ili kad je dopuštena uporaba robe u druge svrhe od onih koje su propisane za primjenu smanjene ili nulte stope carine, uz uvjet da je plaćen carinski dug.

2. Na robu iz stavka 1.na odgovarajući način primjenjuju se odredbe članaka 88. i 90.

Članak 83.

Roba puštena u slobodni promet izgubit će carinski status robe Zajednice ako je:

(a) deklaracija za puštanje u slobodni promet poništena nakon puštanja ►M1 ————— ◄ , ili

(b) uvozna carina koja se plaća za tu robu vraćena ili plaćanje otpušteno: — u postupku unutarnje proizvodnje uz primjenu sustava povrata, ili — roba ima nedostatke ili ne ispunjava uvjete iz ugovora, kako je to propisano člankom 238., ili — u slučajevima navedenim u članku 239., kad je povrat ili otpust uvjetovan izvozom ili ponovnim izvozom robe ili stavljanjem robe u koji drugi odgovarajući carinski dopušteni postupak ili uporabu.







Odjeljak 3.

Suspenzivni postupci i carinski postupci s gospodarskim učinkom







A.

Odredbe zajedničke za više postupaka

Članak 84.

1. U člancima od 85. do 90.:

(a) kad se radi o robi koja nije roba Zajednice, izraz „postupak” podrazumijeva sljedeće postupke: — vanjski provoz; — carinsko skladištenje; — unutarnja proizvodnja u obliku sustava suspenzije; — prerada pod carinom; — privremeni uvoz;

(b) kad se koristi izraz „carinski postupak s gospodarskim učinkom”, to podrazumijeva sljedeće postupke: — carinsko skladištenje; — unutarnja proizvodnja; — prerada pod carinom; — privremeni uvoz; — vanjska proizvodnja.

2. „Uvozna roba” znači roba stavljena u suspenzivni postupak te roba stavljena u postupak unutarnje proizvodnje u obliku sustava povrata za koju su ispunjene formalnosti za puštanje u slobodni promet i formalnosti predviđene člankom 125.

3. „Roba u nepromijenjenom stanju” znači uvozna roba koja u postupku unutarnje proizvodnje ili u postupku prerade pod carinom nije bila predmet nijednog oblika prerade.

Članak 85.

Upotreba svakog carinskog postupka s gospodarskim učinkom uvjetovan je odobrenjem kojeg izdaju carinska tijela.

Članak 86.

Ne dovodeći u pitanje dodatne posebne uvjete koji uređuju dotični postupak, odobrenje iz članka 85. i članka 100. stavka 1. izdaje se samo:

— osobama koje pruže sva potrebna jamstva za pravilno izvođenje postupaka;

— u slučajevima kad carinska tijela mogu nadzirati i pratiti postupak, bez uvođenja upravnih postupaka koji su nerazmjerni obuhvaćenim gospodarskim potrebama.

Članak 87.

1. Odobrenje mora sadržavati sve uvjete pod kojima će se voditi određeni postupak.

2. Korisnik odobrenja mora odmah obavijestiti carinska tijela o svim čimbenicima koji nastanu nakon izdavanja odobrenja, a koji utječu na njegovu valjanost ili sadržaj.

▼M1

Članak 87.a

U slučajevima iz druge rečenice prve alineje članka 4. stavka 7., smatra se da su svi proizvodi ili roba dobivena od robe stavljene u suspenzivni postupak stavljeni u isti postupak.

▼B

Članak 88.

Carinska tijela mogu uvjetovati polaganje odgovarajućeg osiguranja plaćanja carinskog duga koji bi mogao nastati u vezi s robom stavljenom u suspenzivni postupak.

U pojedinom suspenzivnom postupku mogu se propisati posebne odredbe o polaganju osiguranja.

Članak 89.

1. Suspenzivni postupak s gospodarskim učinkom završava se kad se odobri novi carinski dopušteni postupak ili uporaba, bilo za robu koja je bila stavljena u taj postupak, ili za dobivene ili prerađene proizvode.

2. Carinska tijela poduzimaju sve potrebne mjere kako bi se uredilo pitanje robe za koju postupak nije završen sukladno propisanim uvjetima.

Članak 90.

Prava i obveze korisnika carinskoga postupka s gospodarskim učinkom mogu se, uz uvjete koje odrede carinska tijela, prenijeti postupno na druge osobe koje ispunjavaju sve propisane uvjete kako bi imale pogodnosti od odgovarajućeg postupka.







B.

Vanjski provoz







I.

Opće odredbe

Članak 91.

1. Postupak vanjskog provoza dopušta kretanje robe od jednog do drugog mjesta unutar carinskog područja Zajednice, i to:

(a) robe koja nije roba Zajednice, a ne podliježe plaćanju uvoznih carina i drugih davanja ili mjerama trgovinske politike;

▼M2

(b) Community goods, in cases and on conditions determined in accordance with the committee procedure, in order to prevent products covered by or benefiting from export measures from either evading or benefiting unjustifiably from such measures.

▼B

2. Kretanje iz stavka 1. ovog članka odvija se:

(a) pod pokrićem postupka vanjskog provoza Zajednice, ili

(b) pod pokrićem karneta TIR (Konvencija TIR), pod uvjetom da to kretanje: (1) započinje ili će se završiti izvan Zajednice, ili (2) odnosi se na pošiljke robe koje se moraju istovariti u carinskom području Zajednice i koje su dovezene s robom koja se treba istovariti u trećoj zemlji, ili (3) odvija se između dvije točke u Zajednici preko državnog područja neke treće zemlje;

(c) pod pokrićem karneta ATA ►M1 ————— ◄ , koji se koristi kao isprava provoza; ili

(d) pod pokrićem Rajnskog manifesta (članak 9. Revidirane konvencije o plovidbi Rajnom), ili

(e) pod pokrićem obrasca 302 predviđenog Sporazumom između država stranaka Sjevernoatlanskog ugovora o pravnom položaju njihovih snaga, koji je potpisan u Londonu 19. lipnja 1951.; ili

(f) poštom (uključujući pakete).

3. Postupak vanjskog provoza primjenjuje se ne dovodeći u pitanje posebne odredbe koje se primjenjuju na kretanje robe stavljene u carinski postupak s gospodarskim učinkom.

▼M2

Article 92

1. The external transit procedure shall end and the obligations of the holder shall be met when the goods placed under the procedure and the required documents are produced at the customs office of destination in accordance with the provisions of the procedure in question.

2. The customs authorities shall discharge the procedure when they are in a position to establish, on the basis of a comparison of the data available to the office of departure and those available to the customs office of destination, that the procedure has ended correctly.

▼B







II.

Posebne odredbe koje se odnose na vanjski provoz Zajednice

Članak 93.

Postupak vanjskog provoza Zajednice primjenjuje se na robu koja prolazi kroz područje treće zemlje samo:

(a) ako je takva mogućnost predviđena međunarodnim ugovorom, ili

(b) ako se prijevoz kroz tu zemlju odvija pod pokrićem jedinstvene prijevozne isprave sastavljene na carinskom području Zajednice; u tom slučaju, odvijanje tog postupka se suspendira na državnom području treće zemlje.

▼M2

Article 94

1. The principal shall provide a guarantee in order to ensure payment of any customs debt or other charges which may be incurred in respect of the goods.

2. The guarantee shall be either:

(a) an individual guarantee covering a single transit operation; or

(b) a comprehensive guarantee covering a number of transit operations where the principal has been authorised to use such a guarantee by the customs authorities of the Member State where he is established.

3. The authorisation referred to in paragraph 2(b) shall be granted only to persons who:

(a) are established in the Community;

(b) are regular users of Community transit procedures or who are known to the customs authorities to have the capacity to fulfil their obligations in relation to these procedures, and

(c) have not committed serious or repeated offences against customs or tax laws.

4. Persons who satisfy the customs authorities that they meet higher standards of reliability may be authorised to use a comprehensive guarantee for a reduced amount or to have a guarantee waiver. The additional criteria for this authorisation shall include:

(a) the correct use of the Community transit procedures during a given period;

(b) cooperation with the customs authorities, and

(c) in respect of the guarantee waiver, a good financial standing which is sufficient to fulfil the commitments of the said persons.

The detailed rules for authorisations granted under this paragraph shall be determined in accordance with the committee procedure.

5. The guarantee waiver authorised in accordance with paragraph 4 shall not apply to external Community transit operations involving goods which, as determined in accordance with the committee procedure, are considered to present increased risks.

6. In line with the principles underlying paragraph 4, recourse to the comprehensive guarantee for a reduced amount may, in the case of external Community transit, be temporarily prohibited by the committee procedure as an exceptional measure in special circumstances.

7. In line with the principles underlying paragraph 4, recourse to the comprehensive guarantee may, in the case of external Community transit, be temporarily prohibited by the committee procedure in respect of goods which, under the comprehensive guarantee, have been identified as being subject to large-scale fraud.

Article 95

1. Except in cases to be determined where necessary in accordance with the committee procedure, no guarantee need be furnished for:

(a) journeys by air;

(b) the carriage of goods on the Rhine and the Rhine waterways;

(c) carriage by pipeline;

(d) operations carried out by the railway companies of the Member States.

2. The cases in which the furnishing of a guarantee in respect of the carriage of goods on waterways other than those referred to in paragraph (b) may be waived shall be determined in accordance with the committee procedure.

▼B

Članak 96.

1. Glavni obveznik je nositelj postupka vanjskog provoza Zajednice. Glavni obveznik je odgovoran za:

(a) predaju robe odredišnoj carinarnici u nepromijenjenom stanju i do propisanog roka te uz poštivanje mjera koje su donijela carinska tijela radi osiguranja istovjetnosti robe;

(b) poštivanje odredaba koje se odnose na postupak provoza Zajednice.

2. Neovisno o obvezi glavnog obveznika iz stavka 1., prijevoznik ili primatelj robe koji primi robu znajući da je roba u postupku provoza Zajednice također je odgovoran za predaju robe odredišnoj carinarnici u nepromijenjenom stanju i do propisanog roka te uz poštivanje mjera koje su donijela carinska tijela radi osiguranja istovjetnosti robe.

▼M2

Article 97

1. The detailed rules for the operation of the procedure and the exemptions shall be determined in accordance with the committee procedure.

2. Provided that the implementation of Community measures applying to goods is guaranteed:

(a) Member States have the right, by bilateral or multilateral arrangement, to establish between themselves simplified procedures consistent with criteria to be set according to the circumstances and applying to certain types of goods traffic or specific undertakings;

(b) each Member State shall have the right to establish simplified procedures in certain circumstances for goods not required to move in the territory of another Member State.

3. Simplified procedures established under paragraph 2 shall be communicated to the Commission.

▼B







C.

Carinska skladišta

Članak 98.

1. Postupak carinskog skladištenja odobrava smještaj u carinskom skladištu:

(a) robe koja nije roba Zajednice, a da ta roba pritom ne podliježe uvoznim carinama ili mjerama trgovinske politike;

(b) robe Zajednice u slučajevima kad zakonodavstvo Zajednice, koje uređuje posebna područja, propisuje da smještaj robe u carinsko skladište podliježe primjeni mjera koje se obično primjenjuju za izvoz te robe.

2. Carinsko skladište znači svako mjesto koje odobre carinska tijela i koje je pod njihovim nadzorom, u kojemu se roba može smjestiti u skladu s propisanim uvjetima.

3. Slučajevi u kojima se roba iz stavka 1.može staviti u postupak carinskog skladištenja, a da se roba ne smješta u carinskome skladištu, utvrdit će se u skladu s postupkom Odbora.

Članak 99.

Carinsko skladište može biti javno skladište ili privatno skladište.

„Javno skladište” znači carinsko skladište raspoloživo za upotrebu svakoj osobi za skladištenje robe;

„Privatno skladište” znači carinsko skladište namijenjeno skladištenju robe posjednika skladišta.

Posjednik skladišta je osoba ovlaštena za vođenje carinskog skladišta.

Korisnik skladišta je osoba koja je deklaracijom obvezana staviti robu u postupak carinskog skladištenja ili osoba na koju su prava i obveze te osobe prenesena.

Članak 100.

1. Upravljanje carinskim skladištem uvjetovano je odobrenjem kojeg izdaju carinska tijela, osim ako navedena tijela sama upravljaju carinskim skladištem.

2. Svaka osoba koja želi upravljati carinskim skladištem mora podnijeti pisani zahtjev, koji sadrži podatke potrebne za dobivanje odobrenja, a posebno pokazatelja koji dokazuju da postoji gospodarska potreba za skladištenje. U odobrenju se navode uvjeti za upravljanjem carinskog skladišta.

3. Odobrenje se izdaje samo osobama s poslovnim nastanom u Zajednici.

Članak 101.

Posjednik carinskog skladišta odgovoran je:

(a) da se roba za vrijeme dok je smještena u carinskom skladištu ne uzima ispod carinskog nadzora;

(b) za ispunjenje obveza koje proizlaze iz skladištenja robe koja je obuhvaćena postupkom carinskog skladištenja; i

(c) za ispunjavanje posebnih uvjeta navedenih u odobrenju.

Članak 102.

1. Odstupajući od članka 101., u slučajevima kad se odobrenje odnosi na javno skladište, u odobrenju se može odrediti da je za obveze iz članka 101. točke (a) i/ili (b) isključivo odgovoran korisnik skladišta.

2. Korisnik skladišta je neprekidno odgovoran za ispunjavanje obveza koje proizlaze iz stavljanja robe u postupak carinskog skladištenja.

Članak 103.

Prava i obveze posjednika skladišta mogu se, uz suglasnost carinskih tijela, prenijeti na drugu osobu.

Članak 104.

Ne dovodeći u pitanje članak 88., carinska tijela mogu zahtijevati od posjednika skladišta da položi osiguranje u vezi s obvezama navedenim u članku 101.

Članak 105.

Osoba, koju imenuju carinska tijela‚ dužna je voditi evidenciju o robi koja se nalazi u postupku carinskog skladištenja u obliku kojeg odobre ta tijela. Evidencija robe nije potrebna ako javno skladište vode carinska tijela.

Pridržavajući se primjene članka 86., carinska tijela mogu osloboditi posjednika skladišta obveze vođenja evidencije robe u slučajevima kad je za ispunjavanje obveza iz članka 101. točaka (a) i/ili (b) isključivo odgovoran korisnik skladišta, a roba je stavljena u taj postupak na temelju pisane deklaracije koja čini sastavni dio redovnog postupka ili službene isprave, u skladu s člankom 76. stavkom 1. točkom (b).

Članak 106.

1. Kad postoji gospodarska potreba, a ne ugrožava se carinski nadzor, carinska tijela mogu dozvoliti:

(a) da se u prostorima carinskog skladišta smjesti roba Zajednice koja nije obuhvaćena člankom 98. stavkom 1. točkom (b);

(b) preradu robe koja nije roba Zajednice u prostorima carinskog skladišta u okviru postupka unutarnje proizvodnje i sukladno uvjetima za provedbu tog postupka. Formalnosti koje se mogu izostaviti u carinskom skladištu utvrdit će se u skladu s postupkom Odbora;

(c) preradu robe koja nije roba Zajednice u prostorima carinskog skladišta u okviru postupka za preradu pod carinom i sukladno uvjetima predviđenima za taj postupak. Formalnosti koje se mogu izostaviti u carinskom skladištu utvrdit će se u skladu s postupkom Odbora.

2. U slučajevima iz stavka 1. roba neće biti predmet postupka carinskog skladištenja.

3. Carinska tijela mogu tražiti da se o robi iz stavka 1. ovog članka vodi evidencija robe predviđena člankom 105.

Članak 107.

O robi koja se nalazi u postupku carinskog skladištenja mora se voditi evidencija robe predviđena člankom 105. odmah nakon što se ta roba unese u carinsko skladište.

Članak 108.

1. Držanje robe u postupku carinskog skladištenja vremenski nije ograničeno.

Međutim, u iznimnim slučajevima, carinska tijela mogu odrediti rok u kojemu korisnik skladišta mora za robu odrediti novi carinski dopušteni postupak ili uporabu.

2. Posebni rokovi za određenu robu iz članka 98. stavka 1. točke (b) obuhvaćenu zajedničkom poljoprivrednom politikom mogu se propisati u skladu s postupkom Odbora.

Članak 109.

1. Uvozna roba može biti predmet uobičajenih oblika rukovanja koji se obavljaju sa svrhom da se roba očuva, poboljša njezin izgled ili tržišna kakvoća ili pripremi za distribuciju ili daljnju prodaju.

Za robu obuhvaćenu zajedničkom poljoprivrednom politikom može se sastaviti popis slučajeva u kojima će ti oblici rukovanja biti zabranjeni, ako je to potrebno kako bi se osiguralo nesmetano upravljanje zajedničkom organizacijom tržišta.

2. Roba Zajednice iz članka 98. stavka 1. točke (b) koja je stavljena u postupak carinskog skladištenja i obuhvaćena zajedničkom poljoprivrednom politikom može biti predmet samo onih oblika rukovanja koji su izričito predviđeni za tu robu.

3. Oblike rukovanja iz stavka 1. podstavka prvog i stavka 2. moraju prethodno odobriti carinska tijela koja će propisati uvjete pod kojima se oni mogu obavljati.

4. Popis oblika rukovanja iz stavaka 1. i 2. utvrđuje se u skladu s postupkom Odbora.

Članak 110.

Ako to okolnosti zahtijevaju, roba koja se nalazi u postupku carinskog skladištenja može se privremeno iznijeti iz carinskog skladišta. Carinska tijela moraju iznošenje robe unaprijed odobriti te odrediti uvjete pod kojima se iznošenje može provesti.

Za vrijeme dok nije u carinskom skladištu, roba može biti predmet oblika rukovanja iz članka 109. sukladno tamo navedenim uvjetima.

Članak 111.

Carinska tijela mogu odobriti premještaj robe koja se nalazi u postupku carinskog skladištenja iz jednog carinskog skladišta u drugo carinsko skladište.

Članak 112.

1. Ako je za uvoznu robu nastao carinski dug i carinska se vrijednost te robe temelji na stvarno plaćenoj ili plativoj cijeni koja uključuje troškove skladištenja i održavanja robe dok se ona nalazi u skladištu, ti troškovi se ne trebaju uračunavati u carinsku vrijednost, ako su prikazani odvojeno od stvarno plaćene cijene ili cijene koju treba platiti za robu.

2. Kad je roba bila predmet uobičajenih oblika rukovanja u smislu članka 109., kod utvrđivanja iznosa uvoznih carina uzet će se u obzir, na zahtjev deklaranta, priroda robe, carinska vrijednost i količina koja bi se uzela u obzir za robu u vrijeme navedeno u članku 214. da roba nije bila predmet takvog rukovanja. Međutim, u okviru postupka Odbora mogu se odobriti odstupanja od ove odredbe.

▼M1

3. Ako se uvozna roba pušta u slobodan promet u skladu s člankom 76. stavkom 1. točkom (c), priroda robe, carinska vrijednost i količina koje treba uzeti u obzir za potrebe članka 214. onakve su kakve su se primjenjivale na robu u trenutku kada je roba stavljena u postupak carinskog skladištenja.

Prva se točka primjenjuje pod uvjetom da su pravila procjene koja se odnose na tu robu utvrđena ili prihvaćena u trenutku kada je roba stavljena u postupak carinskog skladištenja, osim ako deklarant ne zatraži njihovu primjenu u trenutku nastanka carinskog duga.

Prva se točka primjenjuje ne dovodeći u pitanje naknadne provjere u smislu članka 78.

▼B

Članak 113.

Roba Zajednice iz članka 98. stavka 1. točke (b), koja je obuhvaćena zajedničkom poljoprivrednom politikom i nalazi se u postupku carinskog skladištenja, mora se izvesti ili joj se mora odrediti postupanje ili uporaba predviđena zakonodavstvom Zajednice koji uređuju posebna područja navedena u tom članku.







D.

Unutarnja proizvodnja







I.

Općenito

Članak 114.

1. Ne dovodeći u pitanje odredbu članka 115. ove Uredbe, postupak unutarnje proizvodnje dopušta da se sljedeća roba koristi u carinskom području Zajednice u jednoj ili više proizvodnih radnji:

(a) roba koja nije roba Zajednice i koja je namijenjena ponovnom izvozu iz carinskog područja Zajednice u obliku dobivenih proizvoda, s tim da ta roba ne podliježe plaćanju uvoznih carina niti mjerama trgovinske politike;

(b) roba puštena u slobodni promet uz plaćanje uvoznih carina za koju se može odobriti povrat ili otpust carine, ako se izveze iz carinskog područja Zajednice u obliku dobivenih proizvoda.

2. Sljedeći izrazi imaju sljedeća značenja:

(a) suspenzivni sustav: olakšice kod postupka unutarnje proizvodnje kako je predviđeno u stavku 1. točki (a);

(b) sustav povrata: olakšice kod postupka unutarnje proizvodnje kako je predviđeno u stavku 1. točki (b);

(c) proizvodne radnje: — obrada robe, uključujući postavljanje, sastavljanje ili ugradnja u drugu robu; — prerada robe; — popravak robe, uključujući obnavljanje i osposobljavanje; — i — uporaba određene robe koja je pobliže opisana u skladu s postupkom Odbora, a koja se ne nalazi u dobivenim proizvodima, ali omogućava ili olakšava proizvodnju tih proizvoda, čak i ako je u cijelosti ili djelomice utrošena u tom postupku.

(d) dobiveni proizvodi: svi proizvodi nastali proizvodnim radnjama;

(e) istovrijedna roba: roba Zajed