9.11.2002 FI C 274/27 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
”K”:n 27.8.2002 Euroopan yhteisöjen tuomioistuinta vas-
taan nostama kanne
(Asia T-257/02)
(2002/C 274/48)
(Oikeudenkäyntikieli: ranska)
”K” on nostanut 27.8.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen
tuomioistuinta vastaan. Kantajan edustajana on asianajaja Juan
Ramón Iturriagagoitia Bassas.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa nimittävän viranomaisen 14.5.2002 tekemän
päätöksen, joka annettiin tiedoksi 27.5.2002 samassa
yhteydessä, jossa kantaja jätti hakemuksen sairautensaaiheuttaman henkisen kärsimyksen ja kaikenlaisten mui-
denkin vahinkojen korvaamisesta
– velvoittaa vastaajan korvaamaan kantajalle aiheutetut ja
vast’edes aiheutuvat vahingot 350 000 eurolla, joka
määrä on vahvistettu alustavasti, korotettuna 10 prosen-
tin suuruisilla vuotuisilla viivästyskoroilla 4.10.1999 läh-
tien maksupäivään saakka
– velvoittaa vastaajan korvaamaan kaikki oikeudenkäynti-
kulut.
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi
Kantaja, joka on yhteisöjen tuomioistuimen virkamies, riitaut-
taa tämän toimielimen päätöksen kieltäytyä korvaamasta sitä
henkistä kärsimystä, joka kantajalle aiheutui ammattitaudis-
taan, joka oli jo myönnetty henkilöstösääntöjen 73 artiklannojalla ja jonka perusteella kantajalle oli myönnetty korvaus.
Tämän kanteen tueksi esitetyt kanneperusteet ovat samat
asiassa T-255/02, ”H” vastaan yhteisöjen tuomioistuin esitetty-jen perusteiden kanssa.Hendrikus Boukesin 10.9.2002 Euroopan parlamenttia
vastaan nostama kanne
(Asia T-258/02)
(2002/C 274/49)
(Oikeudenkäyntikieli: ranska)
Hendrikus Boukes, kotipaikka Waldbredimus (Luxemburg),
on nostanut 10.9.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen Euroopan parlament-
tia vastaan. Kantajan edustajana on asianajaja Eric Boigelot ja
prosessiosoite on Luxemburgissa.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa Euroopan parlamentin pääsihteerin Julian Priest-
leyn 4.1.2002 tekemän päätöksen, jolla on hylätty kanta-jan 4.10.2001 esittämä pyyntö, että nimittävä viranomai-
nen tunnustaisi kantajan avioliiton,
– kumoaa implisiittisen hylkäävän päätöksen, joka koskee
kantajan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mu-
kaisesti 27.2.2002 tekemää valitusta, joka on kirjattu
saapuneeksi 1.3.2002 ja johon Euroopan parlamentti ei
ole määräajassa antanut vastausta, ja
– velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi
Kantaja katsoo, että nimittävä viranomainen on virheellisesti
kieltäytynyt ottamasta huomioon kumppanuussuhteen solmi-mista, joka Alankomaiden lainsäädännön mukaan rinnastetaan
siviiliavioliittoon ja jolla laillisesti vahvistetaan ja tunnustetaan
kantajan ja hänen kumppaninsa yhteiselämä vakituisessa pari-
suhteessa, ja joka tulisi siten henkilöstösääntöjen osalta rinnas-
taa avioliittoon.
Vaatimustensa tueksi kantaja vetoaa seuraavaan:
– Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 1
kohdan, 2 artiklan sekä 3 artiklan 2 kohdan rikkominen
– henkilöstösääntöjen 1 a artiklan 1 kohdan ja 27 artiklan
2 kohdan rikkominen sekä palkkaa, kulujen korvaamista,
muita korvauksia ja eläkkeitä koskevien henkilöstösään-
nösten rikkominen
– perusoikeuksista annetun Euroopan unionin julistuksen
7, 9 ja 21 artiklan rikkominen
C 274/28 FI 9.11.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
– ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn
eurooppalaisen yleissopimuksen 8, 12 ja 14 artiklanrikkominen
– yleisten oikeusperiaatteiden noudattamatta jättäminen;
näitä periaatteita ovat esimerkiksi syrjimättömyyden ja
yhdenvertaisen kohtelun periaate, miesten ja naisten
samapalkkaisuusperiaate, yksityis- ja perhe-elämän kun-
nioittamisen periaate, unionin kansalaisten henkilöllisenoikeusaseman ykseyden periaate sekä hyvän hallintotavan
ja luottamuksensuojan periaatteet
Raiffeisen Zentralbank Österreich Aktiengesellschaftin
30.8.2002 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nosta-
ma kanne
(Asia T-259/02)
(2002/C 274/50)
(Oikeudenkäyntikieli: saksa)
Raiffeisen Zentralbank Österreich Aktiengesellschaft on nosta-
nut 30.8.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteentuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komissiota
vastaan. Kantajan edustajana on asianajaja S. Völcker.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa komission 11.6.2002 tekemän päätöksen
K(2002) 2091 lopull. kantajaa koskevilta osin, tai
– vaihtoehtoisesti alentaa vastaajan päätöksessään määrää-
mää 30,38 miljoonan euron suuruista sakkoa, ja
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi
Vastaajan menettelyn kohteena olivat pankkien säännölliset
tapaamiset Itävallassa (pankkikokoontumiset). Kumottavaksi
vaadittavassa päätöksessä komissio totesi, että kantaja oli
– seitsemän muun itävaltalaisen pankkilaitoksen ohella
– rikkonut EY 81 artiklaa, koska se oli osallistunut hinnoista,
palkkioista ja markkinointitoimista sopimiseen ja menettelyta-pojen yhdenmkaistamiseen, mikä 1.1.1995–24.6.1998 rajoitti
kilpailua Itävallan pankkimarkkinoilla. Komissio määräsi
asianomaisille pankeille sakkoja.Kantaja väittää vastaajan perusteettomasti katsoneen, että
kyseessä olevat sopimukset olivat omiaan vaikuttamaan jäsen-valtioiden väliseen kauppaan. Itävaltalaisten pankkien sopi-
mukset rajoittuivat yksinomaan Itävaltaan. Ne eivät olemuk-
sensa perusteella olleet myöskään omiaan jakamaan Itävallan
markkinoita. EY 81 artiklan vastaisesta, kielletystä menettelystä
ei siksi ole kyse. Ei myöskään ole perusteita komissiontoimeksiannolle poistaa kiellon vastainen menettely tulevai-
suuden osalta. Komissio on itse todennut kantajan luopuneen
sopimuksista jo 24.6.1998.
Kantaja vastustaa lisäksi kiellon vastaisen menettelyn luokitte-
lemista sakkojen määrittelyohjeissa tarkoitetuksi erityisen va-
kavaksi loukkaukseksi. Komissio on loukkauksen vakavuuteen
päätyessään jättänyt huomiotta, että pankkikokoontumisilla einimenomaisesti pyritty rajoittamaan kilpailua, vaan päinvas-
toin yli 50 vuoden ajan ne olivat Itävallan oikeusjärjestyksen
kanssa sopusoinnussa ja – viime aikoihin asti – valtiolliset
tahot olivat mukana.
Kantaja kohdistaa moitteita sille määrätyn sakon määritykseen.
Raiffeisen-sektorin olosuhteita aliarvioiden ja vakiintuneenoikeuskäytännön vastaisesti komissio on laskenut kantajan
osalta mukaan markkinaosuuksia yrityksiltä, joiden kanssa
kantaja ei ollut tekemisissä ja joiden markkinakäyttäytymistäkantaja ei voinut määrätä. Lisäksi komissio on hylännyt kaikki
esitetyt lievennysperusteet ilman riittävää tutkintaa. Komissio
on niin ikään soveltanut virheellisesti päätodistajaa koskevaa
säännöstöä. (
1)
(1) Komission tideonanto sakkojen määräämättä jättämisestä tai
lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa (EYVL 1996, C 207,s. 4).
Bank Austria Creditanstalt AG:n 2.9.2002 Euroopan yhtei-
söjen komissiota vastaan nostama kanne
(Asia T-260/02)
(2002/C 274/51)
(Oikeudenkäyntikieli: saksa)
Bank Austria Creditanstalt AG on nostanut 2.9.2002 Euroopan
yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kan-
teen Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan. Kantajan edusta-
jina ovat asianajajat C. Zschocke ja J. Beninca.