C 274/28 FI 9.11.2002 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
– ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn
eurooppalaisen yleissopimuksen 8, 12 ja 14 artiklanrikkominen
– yleisten oikeusperiaatteiden noudattamatta jättäminen;
näitä periaatteita ovat esimerkiksi syrjimättömyyden ja
yhdenvertaisen kohtelun periaate, miesten ja naisten
samapalkkaisuusperiaate, yksityis- ja perhe-elämän kun-
nioittamisen periaate, unionin kansalaisten henkilöllisenoikeusaseman ykseyden periaate sekä hyvän hallintotavan
ja luottamuksensuojan periaatteet
Raiffeisen Zentralbank Österreich Aktiengesellschaftin
30.8.2002 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nosta-
ma kanne
(Asia T-259/02)
(2002/C 274/50)
(Oikeudenkäyntikieli: saksa)
Raiffeisen Zentralbank Österreich Aktiengesellschaft on nosta-
nut 30.8.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteentuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komissiota
vastaan. Kantajan edustajana on asianajaja S. Völcker.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa komission 11.6.2002 tekemän päätöksen
K(2002) 2091 lopull. kantajaa koskevilta osin, tai
– vaihtoehtoisesti alentaa vastaajan päätöksessään määrää-
mää 30,38 miljoonan euron suuruista sakkoa, ja
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi
Vastaajan menettelyn kohteena olivat pankkien säännölliset
tapaamiset Itävallassa (pankkikokoontumiset). Kumottavaksi
vaadittavassa päätöksessä komissio totesi, että kantaja oli
– seitsemän muun itävaltalaisen pankkilaitoksen ohella
– rikkonut EY 81 artiklaa, koska se oli osallistunut hinnoista,
palkkioista ja markkinointitoimista sopimiseen ja menettelyta-pojen yhdenmkaistamiseen, mikä 1.1.1995–24.6.1998 rajoitti
kilpailua Itävallan pankkimarkkinoilla. Komissio määräsi
asianomaisille pankeille sakkoja.Kantaja väittää vastaajan perusteettomasti katsoneen, että
kyseessä olevat sopimukset olivat omiaan vaikuttamaan jäsen-valtioiden väliseen kauppaan. Itävaltalaisten pankkien sopi-
mukset rajoittuivat yksinomaan Itävaltaan. Ne eivät olemuk-
sensa perusteella olleet myöskään omiaan jakamaan Itävallan
markkinoita. EY 81 artiklan vastaisesta, kielletystä menettelystä
ei siksi ole kyse. Ei myöskään ole perusteita komissiontoimeksiannolle poistaa kiellon vastainen menettely tulevai-
suuden osalta. Komissio on itse todennut kantajan luopuneen
sopimuksista jo 24.6.1998.
Kantaja vastustaa lisäksi kiellon vastaisen menettelyn luokitte-
lemista sakkojen määrittelyohjeissa tarkoitetuksi erityisen va-
kavaksi loukkaukseksi. Komissio on loukkauksen vakavuuteen
päätyessään jättänyt huomiotta, että pankkikokoontumisilla einimenomaisesti pyritty rajoittamaan kilpailua, vaan päinvas-
toin yli 50 vuoden ajan ne olivat Itävallan oikeusjärjestyksen
kanssa sopusoinnussa ja – viime aikoihin asti – valtiolliset
tahot olivat mukana.
Kantaja kohdistaa moitteita sille määrätyn sakon määritykseen.
Raiffeisen-sektorin olosuhteita aliarvioiden ja vakiintuneenoikeuskäytännön vastaisesti komissio on laskenut kantajan
osalta mukaan markkinaosuuksia yrityksiltä, joiden kanssa
kantaja ei ollut tekemisissä ja joiden markkinakäyttäytymistäkantaja ei voinut määrätä. Lisäksi komissio on hylännyt kaikki
esitetyt lievennysperusteet ilman riittävää tutkintaa. Komissio
on niin ikään soveltanut virheellisesti päätodistajaa koskevaa
säännöstöä. (
1)
(1) Komission tideonanto sakkojen määräämättä jättämisestä tai
lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa (EYVL 1996, C 207,s. 4).
Bank Austria Creditanstalt AG:n 2.9.2002 Euroopan yhtei-
söjen komissiota vastaan nostama kanne
(Asia T-260/02)
(2002/C 274/51)
(Oikeudenkäyntikieli: saksa)
Bank Austria Creditanstalt AG on nostanut 2.9.2002 Euroopan
yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kan-
teen Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan. Kantajan edusta-
jina ovat asianajajat C. Zschocke ja J. Beninca.
9.11.2002 FI C 274/29 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa komission 11.6.2002 tekemän päätöksen
(COMP/36.571, Itävallan pankit) kantajaa koskevilta osin,
tai
– vaihtoehtoisesti alentaa vastaajan päätöksessään määrää-
mää 30,38 miljoonan euron suuruista sakkoa, ja
– velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi
Vastaajan menettelyn kohteena olivat pankkien säännölliset
tapaamiset Itävallassa (pankkikokoontumiset). Kumottavaksi
vaadittavassa päätöksessä komissio totesi, että kantaja oli
– seitsemän muun itävaltalaisen pankkilaitoksen ohella
– rikkonut EY 81 artiklaa, koska se oli osallistunut hinnoista,
palkkioista ja markkinointitoimista sopimiseen ja menettelyta-pojen yhdenmkaistamiseen, mikä 1.1.1995–24.6.1998 rajoitti
kilpailua Itävallan pankkimarkkinoilla. Komissio määräsi
asianomaisille pankeille sakkoja.
Kantaja väittää, ettei EY 81 artiklaa voida soveltaa, koska
kantajan järjestämät pankkikokoontumiset eivät alueellisen ja
paikallisen luonteensa vuoksi olleet omiaan vaikuttamaan
jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Kantajan mukaan vastaaja on perussumman vahvistamisen
yhteydessä olettanut pankkikokoontumisten vaikuttaneen ta-
loudellisesti kielteisesti, vaikka kantaja on osoittanut muiden
asianomaisten pankkien kanssa taloustieteellisellä lausunnolla,
ettei tällaisia vaikutuksia ole ollut. vastaaja on perussumman
vahvistaessaan käyttänyt harkintavaltaansa väärin, koska se eiole ottanut huomioon oikeudellista siirtymävaihetta Itävallassa
Euroopan talousalueeseen liittymisen jälkeen, pankkikokoon-
tumisille Itävallan kartellilainsäädännössä säädöksin annettuaetuoikeusasemaa, viranomaistahojen mukanaoloa sekä ko-
koontumisten laaja-alaista julkisuutta.
Kantaja on tehnyt yhteistyötä vastaajan kanssa tosiseikkojen
selvittämisessä. Vastaaja ei ole ottanut tätä laajaa yhteistyötähuomioon lieventävänä tekijänä, ja on siten soveltanut virheel-
lisesti arvioiden päätodistajaa koskevaa säännöstöä kantajan
vahingoksi.Kantaja väittää vielä komission loukanneen sen olennaisia
menettelyllisiä oikeuksia ja toimittaneen moiteperusteet lain-vastaisesti edelleen tiedoksi Itävallan vapauspuolueelle (FPÖ).
Bank für Arbeit und Wirtschaft Aktiengesellschaftin
30.8.2002 Euroopan yhteisöjen komissiota vastaan nosta-
ma kanne
(Asia T-261/02)
(2002/C 274/52)
(Oikeudenkäyntikieli: saksa)
Bank für Arbeit und Wirtschaft Aktiengesellschaft on nostanut
30.8.2002 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimessa kanteen Euroopan yhteisöjen komissiota
vastaan. Kantajan edustajina ovat asianajajat H.-J. Niemeyer jaM. von Hinden, prosessiosoite Luxemburgissa.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
– kumoaa komission 11.6.2002 asiassa COMP/36.571
(Itävallan pankit) tekemän päätöksen 1 ja 2 artiklan sikälikuin siinä todetaan kantajan rikkoneen EY 81 artiklaa ja
toimineen tämän kiellon vastaisesti;
– kumoaa päätöksen 3 artiklan sikäli kuin siinä määrätään
kantajalle 7,59 miljoonan euron suuruinen sakko;
– vaihtoehtoisesti alentaa sopivassa määrin päätöksen 3
artiklassa kantajalle määrättyä sakkoa;
– velvoittaa vastaajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kanneperusteet ja oikeudellinen arviointi
Vastaajan menettelyn kohteena olivat pankkien säännölliset
tapaamiset Itävallassa (pankkikokoontumiset). Kumottavaksi
vaadittavassa päätöksessä komissio totesi, että kantaja oli
– seitsemän muun itävaltalaisen pankkilaitoksen ohella
– rikkonut EY 81 artiklaa, koska se oli osallistunut hinnoista,
palkkioista ja markkinointitoimista sopimiseen ja menettelyta-pojen yhdenmkaistamiseen, mikä 1.1.1995–24.6.1998 rajoitti
kilpailua Itävallan pankkimarkkinoilla. Komissio määräsi
asianomaisille pankeille sakkoja.