Ruotsissa yhdessä asuneista puolisoista toinen oli maaliskuussa 2003
muuttanut yhteisten lasten kanssa Suomeen. Ruotsiin jäänyt puoliso vaati
28.11.2005 vireille tulleella hakemuksella lasten palauttamista. Kysymys
lasten palauttamisen edellytyksistä.
L lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta 32 § 2 mom, 34 § 1 mom 1
kohta
Asian käsittely alemmissa oikeuksissa
Hakemus Helsingin hovioikeudessa
A vaati hovioikeudelle 28.11.2005 toimittamassaan hakemuksessa,
että hänen 23.3.2002 syntyneet kaksi alaikäistä lastaan määrätään
palautettavaksi Ruotsiin, missä lapsilla oli asuinpaikka. Hänen entinen
vaimonsa B oli luvattomasti vienyt lapset maaliskuussa 2003 Suomeen
ja jättänyt heidät tämän jälkeen palauttamatta Ruotsiin. Lasten
palauttamista koskeva hakemus oli tehty yli kahden ja puolen vuoden
kuluttua lasten poisviemisestä, koska vasta Helsingin hallinto- oikeus oli
25.11.2005 antamassaan päätöksessä katsonut, että lasten virallinen
kotipaikka oli Ruotsissa.
Vastaus
B vastusti hakemusta ja lausui, että A oli hyväksynyt lasten muuton
Suomeen eikä lasten poisvienti siten ollut luvaton. Hakemus oli lisäksi
tehty yli vuoden kuluttua lasten muutosta, ja lapset olivat sopeutuneet
Suomeen. Lapsia ei tämänkään vuoksi voitu määrätä palautettavaksi.
Hovioikeuden päätös 23.12.2005
Asiassa oli riidatonta, että A ja B olivat yhdessä lastensa huoltajia
ja että lapset olivat asuneet ennen maaliskuuta 2003 Ruotsissa
perheen yhteisessä kodissa molempien vanhempiensa kanssa. A oli
siten tosiasiallisesti käyttänyt huoltoon liittyviä oikeuksiaan. Lasten
asuinpaikkavaltio oli välittömästi ennen heidän Suomeen tuloaan
maaliskuussa 2003 ollut Ruotsi.
A oli kiistänyt suostuneensa lasten poisviemiseen tai hyväksyneensä
sitä jälkikäteenkään. Hovioikeus katsoi, etteivät B:n esittämät
väitteet ja niistä tarjottu näyttö voineet osoittaa A:n suostuneen
lasten poisviemiseen tai palauttamatta jättämiseen eikä hänen sitä
nimenomaisesti tai hiljaisestikaan hyväksyneen.
Haagissa 25.10.1980 kansainvälisestä lapsikaappauksesta tehdyn
yksityisoikeuden alaa koskevan yleissopimuksen (Haagin sopimus) 12
artiklan toisen kappaleen mukaan lapsi on määrättävä palautettavaksi,
vaikkakin lapsen palauttamista koskeva menettely on pantu vireille
vasta sen jälkeen, kun vuoden määräaika lapsen luvattomasta
poisviemisestä tai palauttamatta jättämisestä on kulunut, jollei näytetä,
että lapsi on sopeutunut uuteen ympäristöönsä. Lapsen huollosta
ja tapaamisoikeudesta annetun lain 34 §:n 1 momentin 1 kohdan
mukaan lapsen palauttamista koskeva hakemus voidaan hylätä, jos
hakemus on tehty sen jälkeen, kun vuosi on kulunut lapsen luvattomasta
poisviemisestä tai palauttamatta jättämisestä ja lapsen palauttaminen
olisi vastoin lapsen etua. Neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2201/2003
tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja
täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa
(Bryssel II a-asetus) ei ole tältä osin Haagin sopimuksesta poikkeavia
määräyksiä.
B oli tuonut lapset Suomeen maaliskuussa 2003 ja 5.5.2004 pannut
vireille avioeroa liitännäisvaatimuksineen koskevan asian. A oli 6.10.2004
tehnyt valituksen Helsingin hallinto-oikeudelle Helsingin maistraatin
päätöksestä 6.9.2004 lasten kotikuntaa koskevassa asiassa. A oli
tehnyt lasten palauttamista koskevan hakemuksen 28.11.2005 eli
yli vuoden kuluttua lasten luvattomasta palauttamatta jättämisestä.
A:n ilmoittamalla syyllä hakemuksen tekemisen viivästymiseen ei
ollut asiassa merkitystä, vaan hän olisi lasten kotipaikkaa koskevasta
väestörekisterimerkinnästä huolimatta voinut hakea lasten palauttamista
jo aikaisemmin.
Helsingin kaupungin sosiaaliviraston selvityksestä kävi ilmi, että lasten
asuminen ja päivähoito oli järjestetty Suomessa asianmukaisesti. Ottaen
lisäksi huomioon, että lapset olivat asuneet Suomessa yhtäjaksoisesti
maaliskuusta 2003 lukien ja heidän nuoren ikänsä, hovioikeus katsoi
selvitetyksi, että lapset olivat sopeutuneet uuteen ympäristöönsä
Suomessa. Tällä perusteella hovioikeus hylkäsi lasten palauttamista
koskevan hakemuksen.
Asian ovat ratkaisseet hovioikeuden jäsenet Mats Wiklund, Marjatta Möller
ja Pirjo Kari. Esittelijä Mia Sundström.
Muutoksenhaku Korkeimmassa oikeudessa
Valituksessaan A toisti hovioikeudessa esittämänsä vaatimuksen.
B vastasi valitukseen.
Korkeimman oikeuden ratkaisu
Perustelut
Kysymyksenasettelu Korkeimmassa oikeudessa
1. Asiassa on riidatonta, että lapset ovat maaliskuussa 2003 muuttaneet
äitinsä B:n kanssa Suomeen Ruotsista, jossa tuolloin on ollut koko
perheen asuinpaikka. A on 28.11.2005 Helsingin hovioikeudelle
toimittamassaan hakemuksessa pyytänyt lasten palauttamista.
2. Asiassa on ensiksi ratkaistava se B:n väite, että A olisi lapsen huollosta
ja tapaamisoikeudesta annetun lain 32 §:n 2 momentissa tarkoitetuin
tavoin suostunut lasten Suomeen muuttoon tai sen hyväksynyt. Jos
näin on, lasten poisvieminen tai palauttamatta jättäminen ei ole ollut
luvatonta. Jos lasten poisvieminen katsotaan luvattomaksi, kysymys on
tämän jälkeen siitä, onko asiassa mainitun lain 34 §:n 1 momentissa
tarkoitettuja perusteita kieltäytyä määräämästä lapsia palautettavaksi
Ruotsiin.
Lasten muuton hyväksyminen
3. Lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain 32 §:n 2
momentin mukaan lapsen poisviemistä tai palauttamatta jättämistä ei
ole pidettävä luvattomana, jos huoltoa koskevien oikeuksien haltija on
antanut menettelyyn suostumuksensa taikka on sen joko nimenomaisesti
tai hiljaisesti hyväksynyt.
4. B ei ole väittänytkään, että A olisi nimenomaisesti ilmaissut
hyväksyvänsä lasten muuton Suomeen. Hän on kuitenkin katsonut
hyväksymisen ilmenneen siten, että A oli avustanut käytännön toimin
muuttoa, käynyt Suomessa tapaamassa kuukausittain lapsia ja
osallistunut Suomessa toisen lapsen kuntoutukseen. B on edelleen
vedonnut siihen, että A oli viranomaisiltakin saanut tiedon lasten
muutosta jo huhtikuussa 2003, jolloin hänelle oli ilmoitettu lasten
lapsilisän maksamisen lopettamisesta Ruotsissa, ja viimeistään
lokakuussa 2003, jolloin hänelle oli ilmoitettu toisen lapsen kuntoutustuen
lopettamisesta. Hän ei tästä huolimatta ollut aikaisemmin ryhtynyt toimiin
lasten palauttamiseksi. Hän ei ollut B:n Helsingin käräjäoikeudessa vireille
panemassa lasten huoltoa koskevassa oikeudenkäynnissä väittänytkään,
että lapset olisi luvatta tuotu Suomeen. Hän ei ollut myöskään väittänyt
Ruotsin eikä Suomen sosiaaliviranomaisille näiden valmistellessa
lausuntojaan lasten huollosta, että lapset olisi kaapattu.
5. A on kiistänyt hyväksyneensä lasten muuton Suomeen. Hän oli
vastustanut lasten huollon käsittelemistä Helsingin käräjäoikeudessa. Hän
oli yrittänyt toimia niin, että hän voisi vielä saattaa perheen yhteen.
6. Kuten Korkein oikeus on ratkaisussaan KKO 2003:32 todennut,
kysymystä hyväksymisestä ei voida ratkaista lapsen palauttamista
vaativan vanhemman ulkonaisesta käyttäytymisestä tehtävin päätelmin,
ellei käyttäytyminen ole selvästi epäjohdonmukaista suhteessa esitettyyn
vaatimukseen. Siitä, että A on pyrkinyt pitämään yhteyttä lapsiinsa ja
tukemaan toisen lapsen kuntoutusta, tai siitä, että hän on pyrkinyt asian
sovinnolliseen ratkaisuun, ei voida päätellä, että hän olisi hyväksynyt
lasten muuton.
7. Asiakirjoista ilmenevän selvityksen mukaan A on edellä todetussa
oikeudenkäynnissä väittänyt, ettei Helsingin käräjäoikeus ollut
toimivaltainen asiassa, vaan asia tuli käsitellä Ruotsissa Sollentunan
käräjäoikeudessa. Hän on myös valittanut hallinto-oikeuteen Helsingin
maistraatin tekemästä kotipaikkapäätöksestä, jonka mukaan lasten
kotipaikka oli Helsinki. Näin ollen hän on vastustanut asian käsittelemistä
siltä pohjalta, että lasten kotipaikka oli Suomessa. Siten hänen
käyttäytymisestään tältäkään osin ei voida tehdä sellaisia päätelmiä,
että hän olisi hyväksynyt lasten muuton. Pelkästään sen perusteella,
ettei hän ole ryhtynyt lasten palauttamista tarkoittaviin toimiin ennen nyt
kysymyksessä olevan, 28.11.2005 vireille tulleen hakemuksen tekemistä,
ei myöskään voida katsoa, että hän olisi hyväksynyt lasten asumisen
Suomessa.
8. Tämän vuoksi Korkein oikeus katsoo, ettei B:n ilmoittamien seikkojen
perusteella voida päätellä, että A olisi suostunut lasten muuttamiseen
Suomeen tai sen muutoin hyväksynyt.
Kieltäytymisperuste
9. Lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain 34 §:n 1
momentin 1 kohdan mukaan lapsen palauttamista koskeva hakemus
voidaan hylätä, jos hakemus on tehty sen jälkeen, kun vuosi on kulunut
lapsen luvattomasta poisviemisestä tai palauttamatta jättämisestä
ja lapsen palauttaminen olisi vastoin lapsen etua. Säännös perustuu
Haagin sopimuksen 12 artiklan 2 kappaleeseen, jonka mukaan lapsi on
määrättävä palautettavaksi, vaikkakin lapsen palauttamista koskeva
menettely on pantu vireille vasta sen jälkeen, kun vuoden määräaika
lapsen luvattomasta poisviemisestä tai palauttamatta jättämisestä on
kulunut, jollei näytetä, että lapsi on sopeutunut uuteen ympäristöön.
10. Haagin sopimuksen tarkoituksena on turvata kaapatun lapsen
nopea ja turvallinen palauttaminen. Sopimuksen mukaan osapuolen,
jonka oikeuksia on loukattu, edellytetään ryhtyvän toimiin lapsen
palauttamiseksi lähtökohtaisesti vuoden kuluessa lapsen poisviemisestä.
Määräaika ei kuitenkaan koske esimerkiksi tilanteita, joissa lapsen
olinpaikkaa ei ole tuossa ajassa saatu selville tai joissa hakemus
viivästyy keskusviranomaisen toiminnan hitauden johdosta. Mahdollisuus
palauttamiseen myöhemmin tehdyn hakemuksen perusteella koskee
varsinkin tämänkaltaisia tapauksia.
11. Sitä, milloin palauttaminen vuotta myöhemmin tehdyn hakemuksen
perusteella olisi vastoin lapsen etua, on arvioitava kohdassa 9 mainitun
Haagin sopimuksen määräyksen perusteella. Kuten lapsen huollosta
ja tapaamisoikeudesta annetun lain säännöstä koskevassa hallituksen
esityksessä (HE 60/1993 vp s. 37) on todettu, huomiota on ennen muuta
kiinnitettävä siihen, miten lapsi on kaappauksen jälkeen sopeutunut
uuteen ympäristöönsä Suomessa ja miten hänen elinolosuhteitaan täällä
on arvioitava. Toisaalta on pyrittävä arvioimaan, millaisia vaikutuksia
lapsen palauttaminen tulisi aiheuttamaan lapsen vastaisen kehityksen
kannalta sekä millaisiin olosuhteisiin lapsi palauttamisen jälkeen joutuisi.
Lapsen olosuhteita ja lapsen etuja punnittaessa on erityistä huomiota
kiinnitettävä lapsen ja hänen vanhempiensa sekä muiden lapselle
läheisten henkilöiden välisiin ihmissuhteisiin.
12. Tässä tapauksessa A on tehnyt hakemuksen ajankohtana, jolloin
lapset ovat asuneet Suomessa jo lähes kolme vuotta. A:lla ei ole ollut
estettä tehdä hakemusta huomattavasti aikaisemmin ja viimeistään
vuoden kuluessa lasten poisviemisestä. Kysymys ei siten ole kohdassa 10
tarkoitetusta tilanteesta.
13. Asiassa esitetyn Helsingin kaupungin sosiaaliviraston lausunnon
mukaan lasten hoito kotona ja kodin ulkopuolella Suomessa on hyvin
järjestetty. Lausunnosta käy ilmi, että B ja lapset ovat marraskuusta 2004
lähtien asuneet nykyisessä asunnossa, jossa lasten tarpeet on otettu
hyvin huomioon. Lapset ovat päivähoidossa verrattain lähellä olevassa
päiväkodissa. Toisen lapsen kuntoutuksen pääpaino on tällä hetkellä
puheterapiassa. Lapsella on päiväkodissa oma avustaja ja hän saa
yksilöllistä puheterapiaa. Muutoin kuntoutuksesta vastaa terveysviraston
vammaisneuvola. Vammaisneuvolan psykologin lausunnon mukaan lapsen
kehitystason vuoksi tuttu ja turvallinen ympäristö on hänelle tärkeä.
14. Asiakirjoista saatavan selvityksen perusteella arvioituna lasten
elinolosuhteet Ruotsissa palauttamisen jälkeen tulisivat vastaamaan
lasten olosuhteita Suomessa. Lapset ovat kuitenkin ikäänsä nähden
sopeutuneet täällä hyvin ympäristöönsä ja heidän ihmissuhteensa ovat
kunnossa. Huomioon ottaen tutun ympäristön säilyttämisen merkitys
erityisesti toiselle lapselle, palauttamisella näin pitkän ajan jälkeen
saattaisi olla haitallisia vaikutuksia myös hänen kehitykseensä.
15. Mainituilla perusteilla Korkein oikeus katsoo, että palauttaminen olisi
laissa tarkoitetuin tavoin vastoin lasten etua.
Päätöslauselma
Hovioikeuden päätöksen lopputulosta ei muuteta.
Asian ovat ratkaisseet oikeusneuvokset Kati Hidén, Kari Kitunen, Gustav
Bygglin, Pasi Aarnio ja Juha Häyhä. Esittelijä Lea Nousiainen.