ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EFTA kohtult nõuandva arvamuse saamise taotlus, mille Norra Ülemkohus (Norges Høyesterett) esitas 19. novembril 2018 seoses kohtuasjaga Fosen-Linjen AS, kelle toetuseks on menetlusse astunud Norra Ettevõtete Konföderatsioon (Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO)) vs. AtB AS

(kohtuasi E-7/18)

(2019/C 107/05)

Norges Høyesterett (Norra Ülemkohus) esitas 19. novembril 2018 EFTA kohtule taotluse (mis saabus kohtu kantseleisse 19. novembril 2018) nõuandva arvamuse saamiseks kohtuasjas Fosen-Linjen AS, kelle toetuseks on menetlusse astunud Norra Ettevõtete Konföderatsioon (Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO)) vs. AtB AS. Arvamust taotletakse järgmises küsimuses:

Kas õiguskaitsevahendite direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti c kohaselt on riigihanke-eeskirjade mis tahes rikkumine iseenesest piisav selleks, et nõuda positiivse kahju hüvitamist?
—

Hagi käsitleb asjaolu, et Island ei täitnud 12. septembriks 2017 EFTA järelevalveameti 12. juuli 2017. aasta põhjendatud arvamust, mis käsitleb asjaolu, et Island on jätnud oma siseriiklikus õiguskorras rakendamata komisjoni 17. detsembri 2013. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 694/2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL seoses regulatiivsete tehniliste standarditega, millega määratakse kindlaks alternatiivsete investeerimisfondide valitsejate liigid (edaspidi „õigusakt“), millele on viidatud Euroopa Majanduspiirkonna lepingu IX lisa punktis 31bbd ja mida on lepinguga kohandatud selle protokolli nr 1 alusel.
—

Hageja Gerhard Spitzer on Austria kodanik, kelle elukoht on Lõuna-Aafrika ja kes on alates 1990. aastate algusest olnud Liechtensteini Vürstiriigi enamusosalusega äriühingu LLB AG klient.
6.

Kui viiendale küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas direktiivi 2008/95/EÜ artikli 3 lõike 1 punkte b ja c tuleb mõista nii, et riiklik registreerimisasutus peab kauba kuju või välimuse kahe- või kolmemõõtmelist esitust kujutavate kaubamärkide hindamisel kohaldama hindamiskriteeriumi, mille alusel tuleb kaaluda, kas asjaomane kujutis on tugevalt vastuolus ettevõtlussektori normide või tavadega, või võib registreerimisest keelduda põhjusel, et selline kaubamärk kirjeldab kauba kuju või välimust?
1.

otsustaks, et Norra Kuningriik on jätnud täitmata EFTA riikide vahelise järelevalveameti ja kohtu asutamist käsitleva lepingu artiklist 33 tulenevad kohustused, jättes kõnealuse lepingu artikli 31 lõike 2 alusel Norra Kuningriigile edastatud põhjendatud arvamuses määratud tähtajaks võtmata meetmed, mis on vajalikud, et täita EFTA kohtu 2. detsembri 2013. aasta otsust kohtuasjas E-13/13 (EFTA järelevalveamet vs. Norra Kuningriik);
1.

Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta direktiivi 2005/60/EÜ (rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta) tuleb tõlgendada nii, et „usaldusfondide või äriühingute teenuste pakkujad“ kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti 3 alapunti c ja artikli 3 punkti 7 alapunkti b tähenduses on kohustatud tuvastama kliendi isiku, nagu on sätestatud kõnealuse direktiivi artikli 8 lõike 1 punktis a ning artikli 9 lõigetes 1 ja 6, kooskõlas üksnes nende asukohaliikmesriigi õigusaktidega (in welchem [der Dienstleister für Trusts und Gesellschaften] seinen rechtlichen Sitz hat)?
1.

otsustaks, et jättes selleks ettenähtud aja jooksul vastu võtmata EMP lepingu XVIII lisa punktis 27 viidatud õigusakti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. mai 2009. aasta direktiiv 2009/38/EÜ Euroopa töönõukogu asutamise või töötajate teavitamise ja nendega konsulteerimise korra sisseseadmise kohta liikmesriigiülestes ettevõtetes või kontsernides (uuesti sõnastatud)), mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1 ja ühiskomitee otsusega nr 54/2010, kohaldamiseks vajalikud meetmed ja/või jättes järelevalveameti kõnealustest meetmetest teavitamata, on Islandi Vabariik jätnud täitmata oma kohustused, mis tulenevad kõnealusest õigusaktist ja EMP lepingu artiklist 7;
5.

Kui ravim on viirusvaktsiin, kas määrusest (EÜ) nr 469/2009 tuleneva kaitse ulatus hõlmab ainult teatud viirustüve, mis ravimis sisaldub ja mis on kaetud aluspatendiga, või ka muid viirustüvesid, mis on aluspatendiga kaetud? Kas sellele küsimusele vastates on oluline asjaolu, et a) muudel viirustüvedel on ravimis sisalduva viirustüvega samaväärne ravitoime või et ravitoime ei ole otseselt samaväärne? b) muul viirustüvel põhineva ravimi jaoks peab taotlema eraldi müügiluba, millega kaasnevad nõuded ohutust ja mõju käsitleva dokumentatsiooni kohta?
—

EFTA järelevalveamet on seisukohal, et Island ei ole täitnud direktiivi artikli 9 lõikest 1 ja 2 ning artiklis 10 ja EMP lepingu artiklist 7 tulenevaid kohustusi, jättes vastu võtmata meetmed, mida on vaja direktiivi ettenähtud aja jooksul rakendamiseks.
5)

Kui vastus neljandale põhiküsimusele on jaatav: kas piiranguid võib pidada põhjendatuks ülekaaluka avaliku huviga ning kas need on proportsionaalsed nende eesmärgiga?
—

Hageja väidab, et EFTA järelevalveamet — on rikkunud dokumentidele juurdepääsu käsitlevate eeskirjade artikli 2 lõiget 1 ja artikli 4 lõiget 2, keelates üldsusel tutvuda EFTA järelevalveameti toimiku nr 70506 kogusisuga; — on rikkunud dokumentidele juurdepääsu käsitlevate eeskirjade artikli 2 lõiget 1 ja artikli 4 lõiget 2, kuna vaidlustatud otsusega keelati avaldada üksikasjalikud küsimused, mille EFTA järelevalveamet esitas Norra valitsusele, Oslo linnale ja võimaliku õigusvastase abi saajale ametliku uurimismenetluse algatamise vajaduse hindamiseks riigiabi käsitleva kaebuse alusel, mille kostja sai kätte 8. septembril 2011; — on rikkunud dokumentidele juurdepääsu käsitlevate eeskirjade artikli 2 lõiget 1 ja artikli 4 lõiget 2, kuna vaidlustatud otsusega keelati avaldada üksikasjalikud vastused, mille EFTA järelevalveamet sai Oslo linnalt ja võimaliku õigusvastase abi saajalt ametliku uurimismenetluse algatamise vajaduse hindamiseks riigiabi käsitleva kaebuse alusel, mille kostja sai kätte 8. septembril 2011, ning — on rikkunud järelevalve- ja kohtulepingu artiklit 16, kuna vaidlustatud otsuses ei esitatud põhjendusi.
—

Liechtensteini puhul kõne all olevad sätted on 11. juuli 2000. aasta tööhõive- ja ajutise töö vahendamise teenuste määruse artiklid 25 ja 26 (Verordnung vom 11. Juli 2000 zum Gesetz über die Arbeitsvermittlung und den Personalverleih). EFTA järelevalveamet on seisukohal, et kõnealuste meetmete kohaselt kehtestatakse Liechtensteini siseriikliku õigusega selles riigis elavatele isikutele, kelle eest vastutab ajutist tööd vahendav asutus, kohustus maksta 50 000 Šveitsi frangi suurune tagatisraha. Sama õigusaktiga kehtestatakse kohustus maksta 100 000 Šveitsi frangi suurune tagatisraha nendel isikutel, kes täidavad ajutise töö tegemisel sarnaseid tööülesandeid, kuid elavad väljaspool Liechtensteini. 100 000 Šveitsi frangi suurune tagatisraha tuleb maksta ka ajutist tööd vahendavatel asutustel, mille asukoht on väljaspool Liechtensteini ning mille eesmärk on osutada selliseid teenuseid piiriüleselt.
2.

Kui jah, siis kuidas saab tervishoiuasutus, nagu hageja, kes väidab, et mõnest teisest EMP lepingu osalisriigist imporditud ravimitel on Islandi müügiluba, seda tõendada? Kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2001/83/EÜ artikli 51 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et tervishoiuasutus peab esitama kostjale kui pädevale järelevalveasutusele kontrollakti? Kas on võimalik kehtestada Norrast imporditavate ravimite suhtes leebemad tõendamiskohustust käsitlevad nõuded, kui kõnealused ravimid ei ole ette nähtud edasimüügiks või Islandil turustamiseks või müügiks, vaid üksnes tervishoiuasutuses hooldusel viibivate inimeste tarbeks?
2)

Võttes arvesse vastust küsimusele 1, kas on see kooskõlas direktiivi 2001/24/EÜ (krediidiasutuste saneerimise ja likvideerimise kohta) artikli 14 lõikega 1, kui Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi siseriikliku õigusega antakse likvideerimiskomisjonile või muule pädevale ametiasutusele või ametile õigus otsustada, kas teave sättes kirjeldatud aspektide kohta tuleks avaldada välismaal avaldatava teadaande kaudu, selle asemel et teavitada ükshaaval kõiki teadaolevaid kreeditore?
1)

otsustaks, et jättes selleks ettenähtud aja jooksul vastu võtmata meetmed, mida on vaja, et rakendada Euroopa Majanduspiirkonnalepingu XVIII lisa punktis 21b nimetatud õigusakti (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/54/EÜ, 5. juuli 2006, meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (uuestisõnastamine)), mida on kohandatud EMP lepinguga selle protokolli nr 1 alusel, või jättes nendest meetmetest järelevalveametile teatamata, ei ole Liechtensteini Vürstiriik täitnud direktiivi artiklist 33 ja EMP lepingu artiklist 7 tulenevaid kohustusi;
1)

otsustaks, et Norra Kuningriik on jätnud täitmata EFTA riikide vahelise järelevalveameti ja kohtu asutamist käsitleva lepingu artiklist 33 tulenevad kohustused, jättes võtmata meetmed, mis on vajalikud, et täita EFTA kohtu otsust kohtuasjas E-2/07 EFTA järelevalveamet vs. Norra Kuningriik;
—

EMP lepingu artiklis 7 on sätestatud: „Käesoleva lepingu lisades või EMP Ühiskomitee otsustes nimetatud dokumendid on lepinguosalistele kohustuslikud ja peavad kuuluma nende siseriiklikku õiguskorda järgmiselt: a) EMÜ määrusele vastav õigusakt tuleb sellisena üle võtta lepinguosaliste siseriiklikku õiguskorda; b) EMÜ direktiivile vastava õigusakti puhul on lepinguosaliste ametiasutustel õigus valida nimetatud akti rakendamise vorm ja viis.”
1.

Kas nõukogu 14. veebruari 1997. aasta direktiivi 77/187/EMÜ artikkel 1 on kohaldatav olukorras, kus osa ettevõttest, mis toimib kui iseseisev majanduslik üksus, antakse üle ühelt äriühingult teisele ja kus sama või analoogset tegevust viivad läbi omandav äriühing ja samasse kontserni kuuluv sidusühing? Kas see, et osa tööalaseid suhteid antakse üle otse omandajale ja osa omandaja sidusühingule, välistab direktiivi kohaldamise?
KOHTU OTSUS,

29. juuli 2022,

kohtuasjas E-5/21

Anna Bryndís Einarsdóttir vs. Islandi riigikassa

(Määruse (EÜ) nr 883/2004 artiklid 6 ja 21 – Sotsiaalkindlustus – Võõrtöötaja – Võrdne kohtlemine – Rasedus- ja sünnitushüvitise arvutamine)

(2023/C 29/06)

Kohtuasjas E-5/21: Anna Bryndís Einarsdóttir vs. Islandi riigikassa – TAOTLUS, mille Reykjavíki esimese astme kohus (Héraðsdómur Reykjavíkur) on esitanud kohtule EFTA riikide vahel järelevalveameti ja Euroopa kohtu asutamise kohta sõlmitud lepingu artikli 34 alusel ja mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (1), eriti selle artiklite 6 ja 21 tõlgendamist. Kohus koosseisus esimees Páll Hreinsson, kohtunikud Per Christiansen (ettekandev kohtunik) ja Bernd Hammermann tegi 29. juulil 2022 otsuse, mille resolutsioon on järgmine:

Määruse (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta) artikkel 6 ja artikli 21 lõiked 2 ja 3 ei kohusta EMP riigi pädevat asutust arvutama sellise hüvitise summat, nagu on kõne all põhikohtuasjas, teises EMP riigis saadud tulu alusel. Määruse (EÜ) nr 883/2004 artikli 21 lõiked 2 ja 3, tõlgendatuna kooskõlas EMP lepingu artiklis 29 sätestatud eesmärgiga, nõuavad siiski, et sellise hüvitise summa, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mida makstakse võõrtöötajale, kes siseriiklikus õiguses sätestatud võrdlusperioodil oli sissetuleku saanud ainult teises EMP riigis, tuleb arvutada, võttes arvesse sellise isiku sissetulekut, kellel on võrreldav kogemus ja kutsekvalifikatsioon ning kes teeb EMP riigis, kus seda hüvitist taotletakse, tema tööga võrreldavat tööd.

(1) ELT L 166, 30.4.2004, lk 1.
1.

Nõue, et töötu peab jääma pädevasse riiki, et tal oleks õigus saada töötuks jäämise korral rahalist hüvitist juhul, kui artiklites 64, 65 või 65a sätestatud tingimused ei ole täidetud, on kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 883/2004 (sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta), sealhulgas selle artikli 5 punktiga b.
KOHTU OTSUS

14. detsember 2019

kohtuasjas E-1/19

Andreas Gyrre

vs.

Norra valitsus, mida esindab laste- ja võrdõiguslikkuse ministeerium

(Direktiiv 2005/29/EÜ – Ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausad kaubandustavad – I lisa – Punkt 9 – Väitmine või muul moel mulje jätmine, et toote müük on seaduslik, ehkki see tegelikult nii ei ole)

(2020/C 90/02)

Kohtuasjas E-1/19, Andreas Gyrre vs. Norra valitsus, mida esindab laste- ja võrdõiguslikkuse ministeerium, on Borgartingi apellatsioonikohus (Borgarting lagmannsrett) esitanud kohtule EFTA riikide vahelise järelevalveameti ja kohtu asutamist käsitleva lepingu artikli 34 alusel TAOTLUSE, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ (mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004), eelkõige selle I lisa punkti 9 tõlgendamist. Kohus koosseisus esimees Páll Hreinsson, ettekandev kohtunik Bernd Hammermann ja ad hoc kohtunik Siri Teigum tegi 14. detsembril 2019 otsuse, mille resolutiivosa on järgmine.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004, I lisa punkti 9 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab olukordi, kus ettevõtja väidab või jätab muul viisil mulje, mis põhineb üldisel muljel, mis on keskmisele tarbijale tehinguotsuse tegemise ajal jäetud, et toote müük on seaduslik, ehkki see tegelikult nii ei ole. See ei mõjuta hinnangut sellele, kas siseriiklikes õigusnormides sätestatud keeld, nagu käesolevas asjas, on kohaldatav kas EMP riigis, kus toimub müük, või EMP riigis, kus toimub täitmine, või mõlemas. Seda hinnangut ei mõjuta ka asjaolu, kas kõnealune siseriiklikes õigusnormides sätestatud keeld on hiljem tunnistatud EMP õigusega vastuolus olevaks.
3.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, mil määral on tegelikult kasu saava omaniku kohta töödeldav teave kooskõlas määruse (EL) 2016/679 (füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta) artikli 5 lõike 1 punktis c sätestatud põhimõttega, et isikuandmed olgu asjakohased, olulised ja piiratud sellega, mis on vajalik tegeliku kasusaaja tuvastamiseks ja vajaduse korral tema isikusamasuse väljaselgitamiseks.
1.

Kohus on tuvastanud, et Island on jätnud täitmata kohustused, mis tulenevad talle Euroopa Majanduspiirkonna lepingu I lisa I peatüki osa 1.1 punktis 1 osutatud õigusakti – nõukogu 11. detsembri 1989. aasta direktiiv 89/662/EMÜ veterinaarkontrollide kohta ühendusesiseses kaubanduses seoses siseturu väljakujundamisega (nagu seda on muudetud ja kohandatud EMP lepinguga selle protokolli nr 1 ja I lisa alusel) – artiklist 5, jättes jõusse: i) värske liha ja lihatoodete suhtes lubade süsteemi, mis on sätestatud Islandi seaduse nr 25/1993 artiklis 10 ning Islandi määruse nr 448/2012 artikli 3 punktis a ja artiklites 4 ja 5; ii) tooreste munade ja neist valmistatud toodete importimise suhtes lubade süsteemi, mis on sätestatud Islandi seaduse nr 25/1993 artiklis 10 ja Islandi määruse nr 448/2012 artikli 3 punktis e ja artiklis 4; iii) pastöriseerimata piima ja pastöriseerimata piimast saadud piimatoodete importimise suhtes lubade süsteemi, mis on sätestatud Islandi määruse nr 448/2012 artikli 3 punktis f ja artiklis 4, ning muud nõuded, mis on kehtestatud Islandi määruse nr 448/2012 artikli 5 kolmandas lõigus teatavate juustude kohta, ning iv) haldustava, mille raames nõutakse, et töödeldud muna- ja piimatoodete importijad esitaksid asjaomastele ametiasutustele andmed, mis tõendavad, et tooteid on töödeldud kooskõlas siseriikliku õigusega.
KOHTU OTSUS,

14. juuni 2018,

kohtuasjas E-16/17

EFTA järelevalveamet vs. Island

(EFTA riigi kohustuste täitmata jätmine – Rakendamata jätmine – Määrus (EL) nr 231/2013)

(2018/C 414/13)

Kohtuasjas E-16/17 EFTA järelevalveamet vs. Island on esitatud AVALDUS, et kohus tunnistaks, et olles jätnud siseriiklikus õiguskorras rakendamata Euroopa Majanduspiirkonna lepingu IX lisa punktis 31bba viidatud ja EMP lepingu protokolliga nr 1 kohandatud õigusakti (komisjoni 19. detsembri 2012. aasta delegeeritud määrus (EL) nr 231/2013, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL seoses erandite, üldiste tegutsemistingimuste, depositooriumide, finantsvõimenduse, läbipaistvuse ja järelevalvega), ei ole Island täitnud EMP lepingu artiklist 7 tulenevaid kohustusi. Kohus koosseisus esimees Páll Hreinsson ning kohtunik Per Christiansen ja ettekandev kohtunik Bernd Hammermann tegi 14. juunil 2018 järgmise resolutiivosaga otsuse.

Kohus:

1. on tuvastanud, et olles jätnud siseriiklikus õiguskorras rakendamata Euroopa Majanduspiirkonna lepingu IX lisa punktis 31bba viidatud õigusakti (komisjoni 19. detsembri 2012. aasta delegeeritud määrus (EL) nr 231/2013, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/61/EL seoses erandite, üldiste tegutsemistingimuste, depositooriumide, finantsvõimenduse, läbipaistvuse ja järelevalvega), mida on kohandatud EMP lepingu protokolliga nr 1, ei ole Island täitnud EMP lepingu artiklist 7 tulenevaid kohustusi;
3.

Mõiste „üldkasutatav sidevõrk“ määratlust direktiivi 2002/21/EÜ artikli 2 punktis d tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab sidevõrku, nagu see on kirjeldatud esimeses küsimuses ning mida kasutatakse teenuse pakkumiseks, nagu see on kirjeldatud teises küsimuses, olenemata sellest, kas need teenused on kättesaadavad vaid konkreetse ettevõtja klientidele, tingimusel et sidevõrku kasutatakse ainult või peamiselt üldkasutatavate teenuste pakkumisel.
ET Euroopa Liidu Teataja C 321/10

KOHTU OTSUS,

16. mai 2017,

kohtuasjas E-8/16

Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS ja Netfonds Livsforsikring AS vs. Norra valitsus

(Asutamisvabadus – EMP lepingu artikkel 31 – Direktiiv 2000/12/EÜ – Direktiiv 2002/83/EÜ – Direktiiv 2006/48/EÜ – Direktiiv 2007/44/EÜ – Krediidiasutused – Elukindlustusseltsid – Oluline osalus – Proportsionaalsus – Sobivus – Vajalikkus)

(2017/C 321/08)

Kohtuasjas E-8/16, Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS ja Netfonds Livsforsikring AS vs. Norra valitsus, on Oslo ringkonnakohus (Oslo tingrett) esitanud kohtule EFTA järelevalveameti ja kohtu asutamist käsitleva EFTA riikide vahelise lepingu artikli 34 alusel TAOTLUSE, mis käsitleb Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklite 31, 36 ja 40 tõlgendamist Norra äriühingute omanike suhtes kohaldatavate eeskirjade ja tavade kontekstis ajal, mil nad taotlevad oma äriühingule panga või kindlustusseltsi tegevusluba. Kohus koosseisus esimees Carl Baudenbacher, ettekandev kohtunik Páll Hreinsson ja kohtunik Per Christiansen tegi 16. mail 2017 järgmise resolutiivosaga otsuse.

1. Põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal ei takistatud direktiiviga 2000/12/EÜ, direktiiviga 2006/48/EÜ ja direktiiviga 2002/83/EÜ, mida on muudetud direktiiviga 2007/44/EÜ, EMP riikidel kinni pidada rangematest eeskirjadest pankadele ja kindlustusseltsidele tegevusloa andmise menetlemisel. Need eeskirjad peavad siiski olema kooskõlas EMP lepinguga tagatud põhivabadustega.

2. Küsimustes 1 ja 2 kirjeldatud õigusaktid ja küsimuses 3 kirjeldatud haldustavad kujutavad endast piiranguid, mis kuuluvad valdavalt EMP lepingu artikli 31 kohaldamisalasse. Hinnangu selle kohta, kas see nii on, peab andma eelotsusetaotluse esitanud kohtus.

3. Eesmärk vähendada pankade või kindlustusseltside omanike liigseid riskiajendeid, eelkõige võimu kuritarvitamise ohtu, kajastab ülekaalukat üldist huvi, mis võib õigustada siseriiklikke, EMP lepingu artikli 31 alusel tagatud asutamisvabadust piiravaid meetmeid. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on tuvastada, millised on siseriiklike meetmetega tegelikult taotletavad eesmärgid ning kas õiguspäraseid eesmärke saavutatakse sobival ja järjepideval viisil.

4. Küsimustes 1 ja 2 kirjeldatud eeskirjad ei näi olevat sobivad selleks, et saavutada kohtu tuvastatud õiguspärast eesmärki. Küsimuses 3 kirjeldatud haldustavad näivad sobivad kõnealuse eesmärgi saavutamiseks niivõrd, kuivõrd neid kohaldatakse panga või kindlustusseltsi tegevusloa taotlemise, aga mitte teisese omandamise suhtes pärast loa andmist.
ET Euroopa Liidu Teataja C 66/29

KOHTU OTSUS,

10. mai 2016,

liidetud kohtuasjades E-15/15 ja E-16/15:

Franz-Josef Hagedorn vs. Vienna-Life Lebensversicherung AG ning Rainer Armbruster vs. Swiss Life (Liechtenstein) AG

(direktiiv 2002/83/EÜ – artikkel 36 – elukindlustuslepingute üleandmine – vastuvõetavus – termin „kindlustusleping“ – lepingutingimuste muutmine)

(2017/C 66/08)

Liidetud kohtuasjades E-15/15 ja E-16/15 Franz-Josef Hagedorn vs. Vienna-Life Lebensversicherung AG ja Rainer Armbruster vs. Swiss Life (Liechtenstein) AG on Liechtensteini Vürstiriigi Ülemkohus (Fürstlicher Oberster Gerichtshof) EFTA riikide vahel järelevalveameti ja kohtu asutamise kohta sõlmitud lepingu artikli 34 alusel esitanud kohtule TAOTLUSE seoses Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. novembri 2002. aasta direktiivi 2002/83/EÜ (elukindlustuse kohta) tõlgendamisega. Kohus koosseisus esimees Carl Baudenbacher, kohtunik Per Christiansen ja ettekandev kohtunik Páll Hreinsson tegi 10. mail 2016 järgmise resolutiivosaga otsuse:

1. Direktiivi 2002/83/EÜ artikli 36 lõikes 1 ei käsitleta selliseid õigustoiminguid, mille käigus kehtiv investeerimisriskiga elukindlustuspoliis antakse müügilepingu kaudu üle ühelt isikult teisele, mille käigus kindlustatud risk ehk kindlustatud isik jääb kindlustuspoliisi raames samaks. Investeerimisriskiga elukindlustuspoliisi õigustoimingu raames üleandmine ei tähenda kindlustuspoliisi tingimuste muutmist, välja arvatud juhul, kui muudetakse ka kindlustuspoliisi tingimusi, muutes nii kindlustuslepingu osaliste õiguste ning kohustuste tasakaalu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab hindama asjaolusid ning kindlaks tegema, kas taotlejate poolt omandatud investeerimisriskiga elukindlustuspoliiside tingimused muutusid asjaomaste üleandmiste tõttu.

2. Kui on aset leidnud direktiivi tähenduses kindlustuspoliisi tingimuste muutus, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kaaluma, kas III lisa punkti B alapunktis b2 loetletud teave esitati uuele kindlustusvõtjale selgel, täpsel ja täielikul viisil, kirjalikult ning kohustuse võtnud EMP riigi ametlikus keeles.

3. Elukindlustusseltsi teavitamise kohustuse seisukohast ei ole oluline, kas eelmine kindlustusvõtja oli ettevõtja ja uus kindlustusvõtja on tarbija, välja arvatud juhul, kui selle erinevuse tulemusena on muudetud kindlustuslepingu tingimusi.

4. Direktiivi III lisa punktis A loetletud teave käsitleb ainult „teavet elukindlustusseltsi kohta“ ja „teavet kohustuse kohta“. Seetõttu ei ole direktiivist tuleneva elukindlustusseltsi teavitamiskohustuse seisukohast oluline, kas esialgne kindlustusvõtja avaldas oma riski- või investoriprofiili hindamise jaoks enda kohta teavet.
7.

Tehes oma omanikele allahindlust, mida ta ei võimalda teistele klientidele, asetab turgu valitsev ettevõtja need kliendid EMP lepingu artikli 54 lõike 2 punkti c tähenduses ebasoodsasse konkurentsiolukorda, tingimusel, et nad konkureerivad turgu valitseva ettevõtja omanikega valitsetavale turule eelneval või järgneval kaubaturul.