ASJAOLUD JA MENETLUSE KÄIK
1. AS SEB Pank (hageja) esitas 23. mail 2008 Harju Maakohtule hagi GT
Trading Oy (kostja) vastu, paludes viimaselt välja mõista enda kasuks 30
000 000 krooni.
Hagiavalduse järgi põhineb hageja nõue kostja 15. septembril 2006
välja antud garantiikirjal. Sellega garanteeris kostja Osaühing ARSACO
(laenusaaja) kohustuste täitmist hageja ees, mis tulenesid hageja ja
laenusaaja vahel 5. aprillil 2005 sõlmitud laenulepingust ning selle
31. märtsi ja 15. septembri 2006. a lisakokkulepetest. Kostja võttis
garantiikirjaga endale tagasivõtmatu kohustuse tasuda hagejale kuni
30 000 000 krooni esimese kirjaliku nõude saamisel hagejalt, milles on
deklareeritud, et laenusaaja on rikkunud eelnimetatud laenulepingust
tulenevaid kohustusi. Laenusaaja ei täitnud laenulepingut ja hageja ütles
selle üles. 22. mai 2008. a seisuga võlgnes laenusaaja hagejale kokku
43 864 120 krooni 53 senti. Hageja nõudis 4. märtsil 2008 kirjalikult
kostjalt, et see täidaks garantiikirjast tuleneva 30 000 000 krooni suuruse
kohustuse. Kostja aga ei teinud seda. Seega rikkus kostja garantiikirjast
tulenevat rahalist kohustust, mistõttu on hagejal õigus nõuda selle
täitmist. Kostja väljastatud garantii on abstraktne nõudegarantii. Garantii
täitmise koht on Eestis.
Lisaks hagile esitas hageja ka hagi tagamise taotluse, paludes arestida
kostjale kuuluva kütuse.
2. Kostja leidis, et hagi ei tuleks menetlusse võtta.
Kostja arvates ei ole Harju Maakohus pädev asja lahendama. Seda peaks
tegema Soome kohus. Pealegi on hageja esitanud Soome kohtule juba
hagi tagamise avalduse ning tema põhinõue tugineb samadele asjaoludele
kui Eestis esitatud hagi.
3. Harju Maakohus rahuldas 26. mai 2008. a määrusega hageja esitatud
hagi tagamise taotluse ning arestis laenusaaja tollilaos ja terminalis asuva
kostjale kuuluva kütuse.
4. Harju Maakohus keeldus 27. juuni 2008. a määrusega hagi menetlusse
võtmast.
Määruse järgi ei allu hagi Eesti kohtule. Garantiikohustuse täitmise kohaks
tuleb lugeda garantiiandja asukoht, mis on Soome Vabariik, Espoo.
Seejuures tugines maakohus tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) §
70 lg-le 4 ja §-le 75 ning EL Nõukogu 22. detsembri 2000. a määrusele nr
44/2001 (edaspidi Brüsseli I määrus).
5. Kostja esitas määruskaebuse hagi tagamise määruse peale, milles
taotles määruse tühistamist või kütuse arestimist hageja nõude
väärtuses.
6. Hageja esitas määruskaebuse hagi menetlusse võtmisest keeldumise
määruse peale, milles palus määruse tühistada ja saata asja maakohtule
hagi menetlusse võtmise otsustamiseks.
7. Pooled vaidlesid vastastikku teineteise määruskaebusele vastu ja
palusid jätta selle rahuldamata.
Ringkonnakohtu lahend ja põhjendused
8. Tallinna Ringkonnakohus jättis 27. augusti 2008. a määrusega
maakohtu 27. juuni 2008. a määruse, millega keelduti hagi menetlusse
võtmast, muutmata ja hageja määruskaebuse rahuldamata. Samas
rahuldas ringkonnakohus kostja määruskaebuse ja tühistas maakohtu 26.
mai 2008. a määrusega seatud hagi tagamise.
Ringkonnakohus nõustus maakohtu määruse põhjendustega hagi
menetlusse võtmisest keeldumise kohta ja leidis, et Harju Maakohtul
puudus kohtualluvus asja lahendada Brüsseli I määruse art 5 p 1 lit a
alusel. Hageja leidis ekslikult, et täitmise koht tuleb määrata garantiile
kohalduva Eesti õiguse alusel. Kohaldada tuleb 1980. a Rooma lepinguliste
kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni (edaspidi Rooma
konventsioon). Lähtudes selle konventsiooni art 4 lg-st 2, kohaldub
garantiile Soome õigus, kuna garantiile iseloomuliku kohustuse täitmiseks
(kindla suurusega makse tegemiseks) kohustatud juriidilise isiku
põhiliseks tegevuskohaks lepingu sõlmimise ajal oli Soome Vabariik.
Hageja väide, et kohustus tuleb täita juriidilise isiku tegevuskohas, mis
erineb põhitegevuskohast, ei ole asjakohane, sest vastav kohustus peab
konventsiooni art 4 lg 2 järgi tulenema lepingust. Maakohus ei pidanud
viitama konkreetsele paragrahvile, kuna garantiile iseloomulik kohustus
on üldiselt tunnustatult garantiis märgitud tingimustel makse tegemine.
Kuna kohus keeldus hagi menetlusse võtmast, puudub õiguslik alus hagi
tagamiseks ja see tuleb tühistada. Seetõttu ei pidanud ringkonnakohus
vajalikuks analüüsida kostja määruskaebuse väiteid hagi tagamise
põhjendamatuse kohta.
MENETLUSOSALISTE PÕHJENDUSED
9. Hageja esitas ringkonnakohtu määruse peale määruskaebuse,
milles palub ringkonnakohtu määruse tühistada osas, millega jäeti
muutmata maakohtu 27. juuni 2008. a määrus hagi menetlusse võtmisest
keeldumise kohta, ning see maakohtu määrus tühistada ja saata asi
samale maakohtule hagi menetlusse võtmise otsustamiseks. Samuti
palus hageja tühistada ringkonnakohtu määruse osas, millega tühistati
maakohtu 26. mai 2008. a määrusega seatud hagi tagamine.
Hageja nõustub kohtutega, et kohtualluvus tuleb määrata Brüsseli
I määruse järgi ja et garantii puhul tuleb asjaomaseks kohustuseks
selle määruse art 5 p 1 lit a tähenduses pidada garandi poolt garantiis
märgitud tingimustel makse tegemist võlausaldajale. Kuna hageja nõue
põhineb 15. septembril 2006 välja antud garantiikirjal, nõustub hageja
ringkonnakohtuga ka selles, et kohaldatav õigus määratakse Rooma
konventsiooni alusel. Samas kohaldas ringkonnakohus konventsiooni art-
t 4 ebaõigesti. Arvestades asjaolusid, on garantiikirjast tulenev kohustus
kõige tugevamalt seotud Eestiga, mistõttu tuleb pooltevahelisele suhtele
kohaldada Eesti, mitte Soome õigust. Eesti õiguse (võlaõigusseaduse
(VÕS) § 85 lg 2 p 1) järgi on garantiikirjast tuleneva kohustuse
täitmise kohaks Tallinn, mistõttu allub hagi Harju Maakohtule. Isegi kui
pooltevahelisele võlasuhtele kohalduks konventsiooni järgi Soome õigus,
oleks täitmise kohaks ikkagi Eesti, sest Soome õiguse (Velkakirjalaki
art 3.1 ja Laki takauksesta ja vierasvelkapanttauksesta) järgi on
garandi poolt garantiis sätestatud tingimustel makse tegemise kohaks
võlausaldaja asukoht. Ringkonnakohus ei ole aga välja selgitanud, kuidas
määratleb Soome õigus asjaomase kohustuse täitmise kohta.
Ringkonnakohtu määrust hagi tagamist puudutavas osas tuleb käsitada
määrusena hagi tagamise tühistamise kohta TsMS § 390 lg 1 esimese
lause tähenduses, mistõttu on see vaidlustatav Riigikohtus. Hagi tagamine
tühistati põhjendamatult, kuna ringkonnakohus asus ekslikult seisukohale,
et maakohus keeldus põhjendatult hagi menetlusse võtmast.
10. Kostja palus hagi tagamise tühistamise osas jätta määruskaebus
läbi vaatamata, muus osas aga jätta määruskaebus rahuldamata ja
ringkonnakohtu määrus muutmata.
Kostja arvates ei saa Riigikohus TsMS § 390 lg 1 järgi menetleda hagi
tagamise tühistamise peale esitatud määruskaebust.
Vaidlusalusele garantiilepingule kohaldub Rooma konventsiooni järgi
Soome õigus ning seda nii konventsiooni art 3 lg 1 kui ka art 4 lg 2
järgi. Soome õiguse järgi on kohustuse täitmise kohaks Soome Vabariik,
seega allub asi Soome kohtule. Kuigi Velkakirjalaki kohaldatakse
Soomes analoogia alusel garantiist tulenevate kohustuste täitmisel,
ei ole korrektne hageja väide, et Velkakirjalaki järgne täitmise koht
(võlausaldaja asukoht) on Soome õiguses üldtunnustatud põhimõte.
Asjaolu, et kohtud ei viidanud konkreetsele Soome õiguse sättele, ei
muuda kohtulahendit ekslikuks ega üllatuslikuks. Isegi kui vaidlusalusele
võlasuhtele kohalduks Eesti õigus, oleks täitmise kohaks VÕS § 85 lg 1
järgi ikkagi Soome Vabariik. Sularahata arvelduste puhul tuleb eristada
kohustuse täitmise ja selle tulemuse realiseerumise kohta. Lisaks on
hageja esitanud hagi tagamise taotluse Soome kohtule, seega on praegu
poolte vahel pooleli menetlus ka Soome kohtus ja hageja kuritarvitab oma
protsessiõigusi, esitades hagi Eestis.
Täiendavalt teatas kostja Riigikohtule, et hageja on 31. oktoobril 2008
esitanud Soome kohtule ka põhihagi, hagi on menetlusse võetud ja
kostjale on antud vastamiseks tähtaeg.
KOLLEEGIUMI SEISUKOHT
11. Kolleegium leiab, et ringkonnakohtu määrus tuleb TsMS § 692 lg
1 p-de 1 ja 2 (koostoimes §-ga 695) ja § 701 lg 3 alusel tühistada
materiaalõiguse normi väära tõlgendamise ja kohaldamise ning
menetlusõiguse normi olulise rikkumise tõttu. Asi tuleb saata uueks
läbivaatamiseks samale ringkonnakohtule. Samas ei ole alust maakohtu
määruse tühistamiseks. Seega rahuldab kolleegium määruskaebuse
osaliselt.
12. Ringkonnakohus lahendas samas menetluses ja sama määrusega nii
hageja kui ka kostja määruskaebuse, kuigi need olid esitatud maakohtu
erinevate määruste peale. Kolleegiumi arvates on see põhimõtteliselt
lubatav, kui sellest ei teki menetluslikku segadust ja poolte õigusi sellega
ei kahjustata. Praeguses asjas ei ole pooled seda väitnud ega ilmne seda
ka asja materjalidest.
13. Kohtud on keeldunud hagi menetlusse võtmast põhjendusega, et
seda on pädev lahendama Soome kohus. Seejuures on kohtud tuginenud
esmajoones sellele, et kostja asukoht on Soomes ja vaidlusalusest
garantiist tulenev maksekohustus tuleb täita Soomes.
Kolleegium peab esmalt vajalikuks rõhutada, et hagi menetlusse võtmisel
üksnes otsustatakse, kas kohtul on alust selle hagiga tegeleda. Seetõttu
ei lahendata menetlusse võtmisel ka üldjuhul hageja nõudega seonduvaid
keskseid küsimusi. Erandlik on aga esmajoones rahvusvahelisse
kohtualluvusse puutuv, mille kindlakstegemiseks võib kohtul TsMS
§ 75 lg 1 järgi olla vajalik analüüsida ka hageja nõude õiguslikku
kvalifikatsiooni ja selle aluseks olevaid asjaolusid. Seejuures tuleb aga
piirduda ulatusega, mis on vajalik kohtualluvuse kindlaksmääramiseks.
14. Pooled ei vaidle järgmiste oluliste asjaolude üle:
• hageja asukoht on Eestis ja kostja asukoht on Soomes;
• hageja nõue tugineb kostja väljastatud garantiikirja(de)le;
• pooled ei ole kokku leppinud kohtualluvuses ega garantii(de)le
kohaldatavas õiguses.
15. Eesti kohus võib TsMS § 70 lg-te 1 ja 2 järgi asja menetleda üksnes
juhul, kui ta on selleks pädev rahvusvahelise kohtualluvuse sätete
järgi. Euroopa Liidu liikmesriikide suhtes reguleeritakse rahvusvahelise
kohtualluvuse küsimusi tsiviilasjades Brüsseli I määrusega, nagu kohtud
on õigesti leidnud. Lähtuvalt Brüssseli I määruse art 2 lg-st 1, hagetakse
isikuid, kelle alaline elukoht (või asukoht) (inglise keeles domicile) on
Euroopa Liidu liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutes. Brüsseli I määruse
art 3 lg 1 järgi saab isikuid, kelle elukoht (või asukoht) on Euroopa Liidu
liikmesriigis, hageda teises liikmesriigis tsiviilasjas üksnes määruses
sätestatud korras. Vaidlust ei ole, et kostja asukoht määruse art 60
lg 1 tähenduses on Soomes. Seega võib Eesti kohus lahendada kostja
vastu esitatud hagi üksnes juhul, kui selline võimalus tuleneb Brüsseli I
määrusest.
16. Olulised võimalused hageda isikut ka teise liikmesriigi kohtus on ette
nähtud Brüsseli I määruse art-s 5. Lepingutega seotud kohtuasjades on
sellise valikulise kohtualluvuse sätteks Brüsseli I määruse art 5 p 1 lit
a, mille järgi võib isikut, kelle alaline elukoht (asukoht) on liikmesriigis,
teises liikmesriigis hageda selle paiga kohtus, kus tuli täita asjaomane
kohustus.
Brüsseli I määruse tõlgendamisel ja kohaldamisel tuleb lähtuda Euroopa
Kohtu lahenditest. Seejuures saab, tuginedes mh Brüsseli I määruse
art-le 68, arvestada ka nende Euroopa Kohtu lahenditega, mis on
tehtud nimetatud määrusele eelnenud 27. septembri 1968. a Brüsseli
konventsiooni kohta. Euroopa Kohtu praktika järgi loetakse "asjaomaseks
kohustuseks" Brüsseli I määruse art 5 p 1 lit a tähenduses lepingulist
kohustust, mille täitmise nõue on hagi esemeks (vt Euroopa Kohtu 6.
oktoobri 1976. a otsus kohtuasjas 14-76: A. de Bloos SPRL v. Société en
commandite par actions Bouyer ja 29. juuni 1994. a otsus kohtuasjas
C-288/92: Custom Made Commercial Ltd. v. Stawa Metallbau GmbH).
Selle kohustuse täitmise koha määramiseks nimetatud sätte tähenduses
peab kohus aga esmalt oma asukoha riigi kollisioonireeglite järgi
kindlaks tegema, milline õigus kohaldub pooltevahelisele lepingule (vt
Euroopa Kohtu 6. oktoobri 1976. a otsus kohtuasjas 12-76: Industrie
Tessili Italiana Como v. Dunlop AG). Pärast lepingule kohaldatava
õiguse määramist, peab kohus Brüsseli I määruse art 5 p 1 lit a alusel
kohtualluvuse määramiseks kindlaks tegema, kuidas määratleb lepingule
kohaldatav õigus asjaomase kohustuse täitmise koha, ning alles seejärel
saab võtta seisukoha, milline kohus on pädev asja lahendama.
17. Hageja nõuab kostjalt garantiist tuleneva garandi kohustuse täitmist.
Kohtud on iseenesest õigesti leidnud, et selle raha maksmise kohustuse
täitmise koht on kohtualluvuse määramisel Brüsseli I määruse art 5 p 1
lit a järgi keskse tähendusega. Et hinnata, kus on selle kohustuse täitmise
koht nimetatud sätte järgi, tuleb esmalt selgeks teha, millise riigi õigust
tuleb kohaldada lepingule, millest nõue tuleneb.
18. Ringkonnakohus on lepingule kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel
juhindunud ekslikult Rooma konventsioonist, leides, et konventsiooni
kohaldatakse Eesti suhtes alates 28. maist 2006. Tegelikult jõustus
Rooma konventsioon Eesti suhtes Euroopa Liidu Nõukogu 2005. a
14. aprillil Luxembourgis koostatud konventsiooni Eesti Vabariigi
jt ühinemise kohta Rooma konventsiooniga ning esimese ja teise
protokolliga selle Euroopa Ühenduste Kohtus tõlgendamise kohta (Rooma
konventsiooniga ühinemise konventsioon, 2005/C169/01) ratifitseerimise
jõustumisega. Rooma konventsiooniga ühinemise konventsiooni art 5 lg
1 järgi jõustub see konventsioon selle ratifitseerinud riikide vahel teise
ratifitseerimiskirja hoiuleandmise kuupäevale järgneva kolmanda kuu
esimesel päeval ning sama sätte 2. lõike järgi seejärel iga allakirjutanud
riigi suhtes, kes ratifitseerib konventsiooni hiljem, tema ratifitseerimiskirja
hoiuleandmisele järgneva kolmanda kuu esimesel päeval. Euroopa
Liidu Nõukogu kodulehe (http://www.consilium.europa.eu/cms3_
Applications/applications/Accords/details.asp?cmsid=297&id=
2005023&lang=ET&doclang=EN) andmetel on Eesti ratifitseerimiskiri
antud hoiule 11. juulil 2006 ja Rooma konventsiooniga ühinemise
konventsioon ise jõustunud Eesti suhtes 1. oktoobril 2006. Soome suhtes
on see konventsioon samade andmete järgi jõustunud 1. septembril
2006. Rooma konventsiooni art-st 17 tulenevalt kohaldatakse Rooma
konventsiooni lepinguosalises riigis lepingute suhtes, mis on sõlmitud
pärast kuupäeva, mil konventsioon kõnealuse riigi suhtes jõustub. Seega
saab Rooma konventsiooni Eesti suhtes kohaldada üksnes nendele
lepingutele, mis sõlmiti pärast 1. oktoobrit 2006.
19. Hageja on viidanud hagis kolmele kostja väljastatud garantiikirjale,
mis anti välja vastavalt 5. aprillil 2005, 31. märtsil 2006 ja 15. septembril
2006, kuid rõhutanud, et tema nõude aluseks on 15. septembri
2006. a garantii (toimiku I kd, lk 1-2). Ringkonnakohtu määruses
on ekslikult märgitud, nagu oleks hageja tuginenud 5. aprilli 2005.
a garantiikirjale (ringkonnakohtu määruse lk 2). Vaidlust ei ole, et
garantiikirja ei ole antud välja pärast 1. oktoobrit 2006, st pärast
Eesti suhtes Rooma konventsiooni jõustumist. Seega ei saa nimetatud
konventsiooni käesolevas asjas kohaldada. Garantiile kohaldatav õigus
tuleb määrata Eesti (kohtu asukoha) kollisiooninormide, st rahvusvahelise
eraõiguse seaduse (REÕS) sätete alusel. Seega eksis ringkonnakohus
materiaalõiguse kohaldamisel.
20. Lepingule kohaldatakse REÕS § 32 lg 1 järgi selle riigi õigust, mille
kohaldamises pooled on kokku leppinud. Kui pooled ei ole lepingule
kohaldatavat õigust valinud, kohaldatakse REÕS § 33 lg 1 järgi lepingule
selle riigi õigust, millega leping on kõige tugevamalt seotud. Sama
seaduse § 33 lg 2 annab juhiseid nimetatud seose kindlakstegemiseks,
kusjuures lähtekohaks on, kus asub lepingu sõlmimise ajal selle
lepingupoole elukoht või juhtorgani asukoht, kes peab täitma lepingule
iseloomuliku kohustuse. Eelnev ei kehti, kui asjaoludest nende kogumis
ilmneb, et leping on tugevamalt seotud mõne teise riigiga (REÕS § 33
lg 6). Kolleegium märgib, et sarnased põhimõtted tulenevad ka Rooma
konventsiooni art-test 3 ja 4 ning ka Rooma konventsiooni alates 17.
detsembrist 2009 asendava Euroopa Parlamendi ja Nõukogu 17. juuni
2008. a määruse nr593/2008
art-test 3 ja 4.
Ringkonnakohus on Rooma konventsiooni (valesti) kohaldades iseenesest
õigesti leidnud, et garantiist tuleneva iseloomuliku kohustuse (makse
tegemine) peab täitma kostja kui garant. Seega on võimalik, et garantiile
tuleb tõepoolest kohaldada Soome õigust. Samas tuleb asja uuel
läbivaatamisel kaaluda kõiki asjaolusid ning hinnata, kas on alust sellest
eeldusest kõrvalekaldumiseks ja garantiile Eesti õiguse kohaldamiseks.
Seejuures selgitab kolleegium, et kohtu võimalus kohaldada REÕS § 33
lg-t 6 sama paragrahvi 2. lõike asemel peaks olema erandlik ja arvesse
tuleb võtta, kas leping tervikuna on olulisel määral rohkem seotud
Eestiga, mitte Soomega, kus on võlgniku asukoht.
21. Kolleegium märgib, et ringkonnakohus eksis materiaalõiguse
kohaldamisel ka seeläbi, et leidis sisuliselt, et ainuüksi sellest, et
garantiile kohaldub Soome õigus, järeldub, et garantiist tuleneva raha
maksmise kohustuse täitmise koht on Soomes ja seetõttu allub asi
Brüsseli I määruse art 5 p 1 lit a järgi Soome kohtule. Ringkonnakohus
jättis tähelepanuta, et Brüsseli I määruse viidatud sätte järgi tuleb
lepingule kohaldatava õiguse järgi kindlaks teha asjaomase kohustuse
täitmise koht (vt käesoleva määruse p 16). Seda ringkonnakohus aga
teinud ei ole. Ringkonnakohus ei ole märkinud ühtki Soome õiguse sätet,
millest tuleneb, et garantii täitmise koht on Soomes.
Hindamaks, millises kohas pidi garant Soome õiguse järgi oma kohustuse
täitma, oleks ringkonnakohus pidanud vähemalt hindama poolte esitatud
andmeid Soome õiguse kohta ning välja selgitama, kuidas määratleb
Soome õigus garantiikohustuse täitmise kohta. Kuna ringkonnakohus on
Soome õiguse sisu jätnud kindlaks tegemata, on ta vääralt kohaldanud
Brüsseli I määruse art 5 p 1 lit-t a ning jätnud oma määruse ka olulises
osas põhjendamata. Sellega eiras ringkonnakohus mh TsMS § 654 lg-st 4
(koostoimes §-ga 659) tulenevat kohtu põhjendamiskohustust.
Kolleegium juhib kohtute tähelepanu sellele, et sarnaselt siseriikliku
(ja Euroopa Liidu) õiguse rakendamisega on ka kohaldamisele kuuluva
välisriigi materiaalõiguse kindlakstegemine ja rakendamine põhimõtteliselt
kohtu kohustus TsMS § 438 lg 1 ja § 442 lg 8 ning REÕS § 2 lg 1 järgi (vt
ka nt Riigikohtu 29. septembri 2003. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-100-03,
p 24). Seejuures kinnitab REÕS § 2 lg 2, et välisriigi õiguse kohaldamisel
lähtutakse kohaldatava õiguse tõlgendusest ja kohaldamise praktikast
vastavas riigis. Samas jagab REÕS § 4 (aga ka TsMS § 234) välisriigi
õiguse väljaselgitamise koormise kohtu ja poolte vahel ning REÕS § 4 lg
4 järgi on erandina võimalik kohaldada välisriigi õiguse asemel ka Eesti
õigust, kui välisriigi õiguse sisu ei ole kõigile pingutustele vaatamata
võimalik mõistliku aja jooksul kindlaks teha.
22. Seega tuleb asja uuel läbivaatamisel rahvusvahelise eraõiguse
seaduse alusel esmalt kindlaks teha garantiile kohaldatav õigus ja seejärel
selle õiguse järgne garantiikohustuse täitmise koht.
Siiski võib lepingule kohaldatava materiaalõiguse kolleegiumi arvates
menetlusse võtmise otsustamisel ka lõplikult otsustamata jätta, kui
võimalike kohaldamisele kuuluvate õiguskordade (st nii Eesti kui ka
Soome) järgsed lahendused annavad sama garantiikohustuse täitmise
koha. Sel juhul määratakse kohtualluvus kohustuse täitmise koha
järgi ühtmoodi, sõltumata sellest, milline materiaalõigus lepingule
kohaldub. Kohaldamisele kuuluv õigus tehakse siis selgeks asja sisulisel
lahendamisel.
23. Kolleegium märgib, et kui kohaldada tuleks Eesti õigust, määrataks
garantiist tuleneva (garandi) rahalise kohustuse täitmise koht
võlaõigusseaduse järgi. Hagis kirjeldatud garantii vastab põhimõtteliselt
VÕS § 155 lg 1 tunnustele. Kui kohustuse täitmise koht ei ole kokku
lepitud ja võlasuhte olemusest ei tulene muud kohta (VÕS § 85 lg
1), tuleb rahaline kohustus VÕS § 85 lg 2 p 1 järgi täita võlausaldaja
võlasuhte tekkimise ajal võlasuhtega kõige rohkem seotud tegevuskohas,
selle puudumisel aga võlausaldaja elu- või asukohas. Praegusel juhul
tähendaks see, et garantiist tuleneva maksekohustuse täitmise koht on
võlausaldaja (hageja) tegevuskohas, st Eestis. Seega oleks ka Eesti kohus
Brüsseli I määruse art 5 p 1 lit a järgi pädev asja lahendama.
Kolleegiumi arvates ei oma Brüsseli I määruse viidatud sätte
rakendamiseks tähendust Eesti siseriiklik regulatsioon kohtualluvuse
määramiseks lepingu täitmise koha järgi, st kontrollida tuleb üksnes
"täitmise koha" materiaalõiguslikku määratlust. Seega ei oma asja
lahendamisel tähtsust TsMS § 89 lg 2 teine lause, millest järeldub, et
kohtualluvuse tähenduses loetakse lepingu täitmise kohaks üldjuhul
võlgniku tegevuskohta, selle puudumisel aga elu- või asukohta. Küll
kohaldub see regulatsioon kohtualluvuse määramisel neil juhtudel, kui ei
kohaldu Brüsseli I määrus või teistsugust korda ettenägev välisleping.
24. Kolleegium juhib ringkonnakohtu tähelepanu ka sellele, et pooled ei
vaidle, et Soome õiguse järgi kohalduks garantiile Velkakirjalaki, mille
järgi on makse tegemise kohaks võlausaldaja asukoht. Küll aga on kostja
väitnud, et seda seadust tuleks tõlgendada laiendavalt. Kolleegium kordab
siinkohal, et REÕS § 2 lg 2 järgi lähtutakse välisriigi õiguse kohaldamisel
kohaldatava õiguse tõlgendusest ja kohaldamise praktikast vastavas riigis.
25. Kostja väitel on hageja esitanud samasisulise hagi ka Soome kohtule.
Sellist olukorda reguleerib Brüsseli I määruse art 27 lg 1, mille järgi juhul,
kui eri liikmesriikide kohtutes algatavad sama alusega hagide põhjal
menetlusi samad pooled, peatab kohus, kellele hagi on esitatud hiljem,
oma menetluse seni, kuni on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele
hagi esitati esimesena. Sama artikli 2. lõike järgi juhul, kui on kindlaks
tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi esitati esimesena, loobub kohus,
kellele hagi esitati hiljem, pädevusest esimese kohtu kasuks. Brüsseli
I määruse art 30 p 1 järgi loetakse menetlus (mh art 27 tähenduses)
alustatuks ajal, mil kohtule esitatakse menetluse algatamist käsitlev või
võrdväärne dokument, tingimusel et hageja astub pärast seda vajalikud
sammud, et dokumendid kostjale kätte toimetada.
Kostja enda andmetel on hageja esitanud hagi Soome kohtule 31.
oktoobril 2008. Harju Maakohtule esitas hageja hagi aga juba 23.
mail 2008. Seega ei ole Eesti kohtul alust peatada menetlus Brüsseli
I määruse art 27 lg 1 alusel. Küll aga peaks seda sama sätte järgi
tegema Soome kohus. Tähtsust ei ole, kas hageja on palunud enne
Eesti kohtule hagi esitamist Soome kohtult hagi tagamist või muude
esialgsete abinõude rakendamist. Samuti ei ole tähtsust TsMS §-l 78, mille
1. lõike järgi lähtutakse rahvusvahelise kohtualluvuse määramisel hagi
Eesti kohtu menetlusse võtmise ajast, mille üle praeguses menetluses
alles vaieldakse. Brüsseli I määruse art-d 27 ja 30 tuleb tõlgendada
autonoomselt, st Eesti ja Soome menetlusseadused ei oma nende sätete
sisustamisel vähemalt üldjuhul tähendust. Hageja on esitanud Eesti
kohtule hagi varem ega ole jätnud hagi kostjale kättetoimetamiseks
midagi tegemata.
26. Hageja on ringkonnakohtu määrust vaidlustanud ka osas, milles
ringkonnakohus tühistas maakohtu seatud hagi tagamise. Tulenevalt TsMS
§ 390 lg 1 esimesest lausest võib pool maakohtu või ringkonnakohtu
määruse peale, millega kohus mh hagi tagamise tühistas, esitada
määruskaebuse. Maakohtu määruse peale esitatud määruskaebuse kohta
tehtud ringkonnakohtu määruse peale ei saa sama sätte teise lause järgi
aga Riigikohtule edasi kaevata.
Praeguses asjas tagas hagi maakohus ja selle peale esitas kostja
määruskaebuse. Ringkonnakohus märkis määruse põhjendavas osas hagi
tagamise tühistamise kohta üksnes, et: "... hagi tagamine tuleb tühistada.
Kuna kohus keeldus hagi menetlusse võtmisest, puudub õiguslik alus
hagi tagamiseks. Seetõttu ei analüüsi kolleegium määruskaebuse väiteid
hagi tagamise põhjendamatuse osas" (vt ringkonnakohtu määruse lk
4). Määruse resolutsioonis on ringkonnakohus märkinud mh, et kostja
määruskaebus rahuldatakse.
27. Kolleegiumi arvates on praeguses asjas tegemist TsMS § 390
lg 1 esimeses lauses nimetatud juhtumiga, st määruskaebuse
esitamine Riigikohtule on lubatav. Vaatamata ringkonnakohtu määruse
resolutsioonile ei sõltunud hagi tagamise tühistamine määruskaebusest.
Kui ringkonnakohus leidis, et asja menetlusse võtmisest tuleb keelduda,
pidi ta hagi tagamise suhtes seisukoha võtma, sõltuma määruskaebusest.
Nimelt sätestab TsMS § 386 lg 4, et kohus tühistab hagi tagamise mh,
kui hagi jääb rahuldamata või läbi vaatamata või kui asjas menetlus
lõpetatakse. Kohtuotsuse tegemisel lahendab kohus TsMS § 442 lg 5
järgi resolutsiooniga ka hagi tagamise abinõudega seotud küsimused.
Igast asjas menetluse lõpetavast lahendist (mh hagi menetlusse
võtmisest keeldumise lahendist) nähtuma, mis saab asjas kohaldatud hagi
tagamisest.
28. Kolleegiumi arvates tuleb kaevatav ringkonnakohtu määrus tühistada
ka hagi tagamise tühistamise osas. Kuna asja menetlusse võtmise
osas saadetakse asi uueks lahendamiseks, tuleb läbi vaadata ka kostja
määruskaebus hagi tagamise peale.
Kolleegium märgib seejuures, et kui ringkonnakohus leiab, et asja on
siiski pädev lahendama Soome kohus, ja keeldub hagi menetlusse
võtmast, ei pea sellega vältimatult kaasnema hagi tagamise tühistamine.
Nimelt võib Brüsseli I määruse art 31 järgi taotleda liikmesriigi kohtute
kaudu selliseid ajutisi meetmeid, sh kaitsemeetmeid, mis on selle riigi
seadustega ette nähtud, isegi kui teise liikmesriigi kohtud on määruse
kohaselt pädevad asja sisuliselt arutama. Hagejal on võimalik TsMS § 382
lg 3 alusel esitada Eestis hagi tagamise taotlus, isegi kui hagi on esitatud
või tuleb esitada mõnele välisriigi kohtule. Seejuures märgib kolleegium,
et sellise hagi tagamise rakendamine on Eestis iseseisev menetlus, st
sel juhul ei anna ainuüksi Eesti kohtu rahvusvahelise kohtualluvuse järgi
ebapädevaks tunnistamine alust hagi tagamine tühistada.
29. Kolleegium juhib ringkonnakohtu tähelepanu veel ka sellele, et
ringkonnakohus rikkus TsMS § 173 lg-t 1, jättes kindlaks määramata
menetluskulude jaotuse poolte vahel. Kuna ringkonnakohtu määruse
järgi ei pidanuks Eesti kohus hagi menetlema (st asja menetlus
sisuliselt lõppes), ei taganud ringkonnakohus kostjale võimalust saada
menetlusega kantud kulude eest hüvitist.
Riigikohus ei määra menetluskulude jaotust kindlaks, kuna see sõltub hagi
menetlusse võtmise otsustamisest.
30. Kuna kolleegium rahuldab määruskaebuse osaliselt, tuleb tasutud
kautsjon TsMS § 149 lg 4 esimese lause järgi tagastada.