RESOLUTSIOON
1. Jätta avaldus kohtualluvuse määramiseks Harju Maakohtule
rahuldamata.
Menetluskulude jaotus
1. Jätta menetluskulud AS E kanda.
Edasikaebamise kord
Määrusele võib esitada määruskaebuse Harju Maakohtu Kentmanni
kohtumaja kaudu Tallinna Ringkonnakohtule 15 päeva jooksul määruse
kättetoimetamisest.
Asjaolud
Avalduse kohaselt on AS E ja FBH vahel sõlmitud töövõtuleping
suulises vormis. Kooskõlas Euroopa Nõukogu Määruse nr 44/2001/EÜ
kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
art 23 (1) b) leppisid pooled kokku Eesti kohtualluvuses konkreetset
kohut määratlemata. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 72 lg
2 kohaselt allub vaidlus Harju Maakohtule. Avaldaja palub tuvastada, et
pooltevahelisest töövõtulepingust tulenev vaidlus allub Harju Maakohtule.
Avaldusele kohtualluvuse määramiseks on lisatud ka hagiavalduse
kavand, millest nähtub, et augustis 2007 toimunud kohtumisel Eestis,
talu külalistemajas sõlmisid menetlusosalised töövõtulepingu, mille järgi
kohustus avaldaja tegema metsaraietöid Saksamaal. Lepingu tähtajaks
oli vähemalt 2 aastat pikendamise õigusega, raiemahuga mitte alla
3000 tm kuus ja tööga kindlustamisega 10 kuud aastas. Leping sõlmiti
suuliselt. 2008a jaanuaris teatas puudutatud isik avaldajale, et tööd
tal rohkem anda ei ole ning sisuliselt lõpetas lepingu. Kuna avaldaja
lootis, et puudutatud isik täidab lepingut, taotles ta spetsiaalselt selle
täitmiseks liisinglepingu jätkamist ning loobus võimalusest sõlmida
leping teise tellijaga (Riigi Metsamajanduskeskusega). Puudutud isiku
käitumise tõttu ei saanud avaldaja maksta liisingmakseid ning pank ütles
liisinglepingu üles. Ilma vajalike seadmeteta ei saanud avaldaja sõlmida
töövõtulepinguid teiste tellijatega ega seega oma majandustegevust
jätkata. Puudutatud isik on avaldajale tekitanud kahju, mille avaldaja
palub välja mõista kohtu õiglasel äranägemisel.
FBH vastas kohtule ning teavitas, et TV ja EZ räägiti tõesti võimalikust
koostööst. Mingeid tagatisi saagimis- ja transpordivõimsuste kohta 2-
aastase perioodi kestel ei olnud. Puudutatud isik on üsna selgelt viidanud
turuseisule tormimurru ümbertöötlemise alal. Seda, et avaldaja on
vaatamata ebakindlatele eeldustele rendilepingut pikendanud, kuulis
puudutatud isik nüüd esmakordselt. Puudutatud isik peab seda otsust
majanduslikult ebaõigeks ning ei ole selle eest vastutav. Puudutatud isik
on seisukohal, et lepingutele ja kokkulepetele kohaldatakse eranditult
Saksamaa jurisdiktsiooni ning kohtu asukohaks on püsivalt Osnabrücki
maakohus.
Kohus leidis
Vastavalt TsMS § 75 lg 3 „isik võib taotleda kohtult määruse tegemist
selle kohta, kas asi allub sellele kohtule, juba enne avalduse esitamist.
Sel juhul tuleb taotlusele lisada kavandatava avalduse projekt ja muud
kohtualluvuse määramiseks olulised dokumendid. Määruse peale võib
esitada määruskaebuse. Määruskaebuse kohta tehtud ringkonnakohtu
määruse peale ei saa Riigikohtule edasi kaevata.“ Kohus leiab, et antud
avaldust tuleb läbi vaadata hagita menetluse sätete järgi. Vastavalt TsMS
§ 477 lg 2 võib kohus antud avaldust lahendada kohtuistungit pidamata.
Tuginedes TsMS § 70 lg 2 „asi allub Eesti kohtule, kui Eesti kohus
võib selle lahendada pädevuse ja kohtualluvuse sätete kohaselt või
kohtualluvuse kokkuleppest tulenevalt, kui seadusest või välislepingust ei
tulene teisiti.“ Sama paragrahvi 4. lõike kohaselt „käesolevas seadustikus
rahvusvahelise kohtualluvuse kohta sätestatut kohaldatakse kohtualluvuse
määramisel Euroopa Liidu liikmesriikide kohtute vahel üksnes ulatuses,
milles see ei ole reguleeritud EL Nõukogu määrusega 44/2001
kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
(ELT L 012, 16.01.2001, lk 1–23) /…/“
Avalduse kohaselt lepiti suulise töövõtulepingu sõlmimisel kokku Eesti
kohtualluvuses.
EL Nõukogu määruse 44/2001 art 23 (1) a) kohaselt sõlmitakse
kohtualluvuse kokkulepe kirjalikult või kui see on sõlmitud suuliselt,
kinnitatakse kirjalikult.
Kohus on 10.06.2008 kirjas avaldajalt küsinud, kas kohtualluvuse
kokkulepet on pooled kirjalikult kinnitanud. Avaldaja vastas sellele
eitavalt. Samuti eitab kohtualluvuse kokkuleppe olemasolu puudutatud
isik. Seetõttu leiab kohus, et EL Nõukogu määruse art 23 (1) a)
tingimused ei ole täidetud ning sellel alusel kohtualluvuse kokkulepet
ei ole võimalik tuvastada. Kohus küsis avaldajalt, milles seisneb
pooltevaheline tava suuliste lepingute sõlmimisel. Avaldaja vastas, et tava
suuliste lepingute sõlmimisel seisneb selles, et koostööle rakendatakse
teenuste piiriülese osutamise põhimõtteid, taotluse vastaspoole
pöördumine toimub Eestis, teenuse osutamisel lähtutakse Eesti õigusest
ja tavadest, rakendub Eesti kohtualluvus. Nimetatut tõendab avaldaja T. V
poolt koostatud dokumendiga. Avaldaja viitab ka mõistlikkuse põhimõttele
ja kinnitab, et väikese ettevõtjana ei oleks ta nõustunud loobuma Eesti
kohtualluvusest, sest välismaal kohtuskäimise kalliduse tõttu oleks see
talle ebamõistlikult koormav.
EL Nõukogu määruse 44/2001 art 23 (1) b) kohaselt võib kohtualluvuse
kokkulepe olla sõlmitud ka vormis, mis vastab poolte vahel
väljakujunenud tavale. Selle sätte järgi tuleb kohtul tuvastada
a) kohtualluvuse kokkulepe ja b) vorm, mis vastab poolte vahel
väljakujunenud tavale.
Kohus leiab, et ka art 23 (1) b) ei ole kohaldatav. Puudutatud isik vaidleb
vastu, et kohtualluvuse kokkulepe on üldse sõlmitud. Seetõttu ei ole
võimalik rääkida kohtualluvuse kokkuleppest. Pooltevahelise tavapärase
vormi osas tugineb avaldaja TV seletuskirjale. Kõigepealt märgib kohus,
et tegemist ei ole tõendiga tsiviilkohtumenetluses kuivõrd tõendiks oleks
tunnistaja ütlus. Samas ei pidanud kohus vajalikuks TV ülekuulamist
tunnistajana, kuivõrd nimetatud toiming ei vääraks kohtu järeldust.
Lepingu poolte vahel toimus vaid üks kohtumine, kuid see ei ole piisav,
et rääkida pooltevahelisest väljakujunenud tavast. Tava kujuneb välja
pikemaajalise käitumise tulemusena. Avaldaja käsitlus mõistlikkuse
põhimõttest ei seondu art-ga 23 (1) b) kuivõrd väikeettevõtja jaoks
võimalikud ebamõistlikud kohtukulud välismaal ei aita tuvastada
kohtualluvuse kokkulepet ega pooltevahelist tavapärast vormi. Seega,
kuivõrd ei ole tõendatud kohtualluvuse kokku leppimine lepingus ega
pooltevaheline tava vormi osas, ei ole art 23 (1) b) kohaldatav.
Avaldaja on tuginenud ka EL Nõukogu määruse 44/2001 art 23 (1) c),
mille kohaselt võib kohtualluvuse kokkulepe rahvusvahelise kaubanduse
puhul olla vormis, mis vastab kaubandustavale, millest pooled olid või
pidid olema teadlikud ning mis on asjaomase kaubanduse valdkonnas
laialt tuntud ning mida selles valdkonnas tegutsevad asjakohast liiki
lepingute pooled regulaarselt kasutavad. Avaldaja viitab selles kontekstis
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2006/123/EÜ, mille kohaselt
tuleb kaebuse suunata teenuse pakkuja asukohta (art 27).
Kohus leiab, et direktiiv 2006/123/EÜ ei ole antud vaidluses kohaldatav,
kohtualluvust reguleerib määrus 44/2001. Samuti ei ole kohtu hinnangul
tuvastatud art 23 (1) c) tingimuste esinemine. Kohtul puudub alus
asuda seisukohale, et metsaraie valdkonnas on rahvusvaheliselt
kaubandustavadele vastav ja pooltele teada, laialt tuntud ja regulaarselt
kasutatav suuline kohtualluvuse kokkulepe. Seetõttu ei ole antud artikkel
käesolevas vaidluses kohaldatav.
Kokkuvõtvalt leiab kohus, et kuivõrd puudub kohtualluvuse kokkulepe
töövõtulepingust tulenevate vaidluste andmiseks Eesti kohtu pädevusse,
jätab kohus taotluse kohtualluvuse määramiseks Harju Maakohtule
rahuldamata.
Tuginedes TsMS § 172 lg-le 1 jätab kohus menetluskulud avaldaja kanda.
Menetluskuludena on tekkinud tõlkekulud, mida kohus on katnud siiani
kohtu eelarvest summas 539,85 krooni.
Need menetluskulud tuleb avaldajalt välja mõista. Kohus mõistab
avaldajalt menetluskulud välja eraldi määrusega kui kulude lõplik suurus
on selgunud. Nimelt tuleb ka käesolev määrus puudutatud isiku jaoks
tõlkida saksa keelde.