Edasikaebamise kord
Otsuse peale võib esitada apellatsioonkaebuse Tallinna Ringkonnakohtule
30 päeva jooksul, alates otsuse apellandile kättetoimetamisest, kuid mitte
hiljem kui viie kuu möödumisel otsuse avalikult teatavakstegemisest.
Kaebus võidakse lahendada kirjalikus menetluses, kui kaebuses ei
taotleta selle lahendamist istungil. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku
(TsMS) § 187 lg 6 kohaselt seaduses sätestatud tähtaja järgimiseks peab
menetlusabi taotleja tegema tähtaja kestel ka menetlustoimingu, mille
tegemiseks ta menetlusabi taotleb, eelkõige esitama kaebuse. Kaebuse
põhjendamiseks või riigilõivu tasumiseks või kaebuses esineva sellise
puuduse kõrvaldamiseks, mis on seotud menetlusabi taotlemisega, annab
kohus mõistliku tähtaja pärast menetlusabi andmise taotluse lahendamist,
kui nimetatud taotlus ei olnud esitatud põhjendamatult või tähtaja
pikendamise eesmärgil. See ei välista menetlustähtaja ennistamist.
Asjaolud
ON esitas 18.02.2009 hagi S A vastu abielu lahutamiseks ja laste elukoha
määramiseks. Pooled sõlmisid XXX.a abielu Itaalias. Sellel ajaperioodil
elasid ja töötasid nad Šveitsis. Hiljem on pooled elanud koos ka Hong
Kongis ja Singapuris. Abielust on sündinud XXX.a poeg M A ning XXX.a
poeg A A. Pooled elasid 2008. a jaanuarini ühise perena Singapuris.
Hageja väitel oli poolte abielu konfliktne. Kostja näol on tegemist
vägivaldse isikuga, kes kasutas korduvalt vägivalda oma vanema poja
suhtes ja psüühilist vägivalda hageja suhtes. 01.01.2008 õhtul mähkis
hageja nooremat last, toas viibis veel hageja ema ja vanem laps. Kostja
astus tuppa ja käskis vanemal pojal duši alla minna. Hageja ütles, et kui
nad lõpetavad, siis 15 min. pärast ta läheb. Ootamatult rabas kostja last
juustest ja sikutas esikusse ning hakkas rusikatega vastu pead ja keha
peksma. 15.01.2008.a pöördus hageja koos lastega Eestisse tagasi.
Alates 2008.a jaanuarist ei ela pooled koos ega pea ühismajapidamist.
Edasine kooselu, abielusuhete jätkamine, perekonna säilitamine ning
abikaasade leppimine on võimatu. Hageja on koos lastega alaliselt Eestis
elanud üle aasta. Kostja elab väidetavalt Itaalias. Hageja palub lahutada
abielu perekonnaseaduse (PKS) § 27 ja § 29 lg 2 alusel.
Hageja palub määrata alaealiste laste M A ja A A elukohaks nende ema
ON elukoht tulenevalt PKS § 29 lg 3. Lapsed on Eesti Vabariigi kodanikud.
Rahvastikuregistri järgi on hageja ja mõlema lapse elukoha aadress
Tallinnas, XXX. Laste eluviis Eestis on kujunenud stabiilseks. M A käib
alates 2008.a. veebruarist lasteaias ja eelkoolis. 2009.a. septembris läheb
ta esimesse klassi. Hageja juures Eestis elades on lastel olemas kõik
tingimused kasvamiseks ja eakohaseks arenemiseks.
Lastekaitse seaduse (LaKS) §-s 31 on sätestatud lapse kohtlemise
üldpõhimõte. Selle paragrahvi lõike 1 kohaselt tuleb igat last alati kohelda
nagu isiksust, tema omapära, iga ja sugu arvestavalt. Vastavalt sama
paragrahvi lõikele 2 on lubamatu lapse alavääristamine, hirmutamine või
karistamine viisil, mis valmistab talle piina, tekitab talle kehalisi kahjustusi
või ohustab kuidagi teisiti tema vaimset või kehalist tervist. Hageja väitel
esinevad vanemal lapsel siiani unehäired, öised hirmud. Arvestades
tema koolieelset iga ja kõrgendatud emotsionaalsust oli hageja sunnitud
pöörduma eriarstide poole. Psühhiaatri arvamusel on laps väiksena üle
elanud mitmeid psühhotraumeerivaid olukordi – isapoolne vägivald,
elukoha vahetus, viibimine erinevates keelekeskkondades, mis kõik on
jätnud lapsele negatiivse jälje. Edasise arengu soodustamiseks oleks
vajalik rahulik, stabiilne kasvukeskkond, et laps saaks sügisel alustada
õpinguid koolis.
Lasnamäe Linnaosa Valitsuse sotsiaalhoolekande osakonna lastekaitse
spetsialisti arvamusel suudab hageja tagada lastele põhivajaduste
rahuldamise, heaolu ja arenemisvõimaluse. Enamus ajast on lapsed olnud
hageja hoolitseda ja kasvatada ning noorem poeg on 1a 2 kuune ning
vanem 6 aastane, kes vajavad eelkõige ema lähedust ja hoolitsust, seega
peaks laste elukoht olema hageja juures. Lähtudes lapse huvidest ja
vanusest on lastekaitse spetsialist seisukohal, et lapsed M A ja A A tuleb
jätta hageja hooldada ja ema elukohta.
Lähtudes laste huvidest tuleks kindlasti arvesse võtta, et lastel on õigus
vägivallatule kasvatamisele ja kasvamisele rahulikes tingimustes, samuti
ei saa sellist liikuvat eluviisi lapsed rohkem pidada (kostja töö tõttu
kolis pere pidevalt ühest kohast teise). Laste normaalseks eakohaseks
arenguks on ennekõike oluline stabiilne elukorraldus.
Antud juhul on hageja Eesti Vabariigi kodanik, samuti oli ta seda abielu
sõlmimise ajal, tema elukoht on Eestis ning poolte ühise alaealiste
laste elukoht on Eestis. ÜRO lapse õiguste konventsiooni kohaselt vajab
laps oma füüsilise ja vaimse ebaküpsuse tõttu erilist kaitset ja hoolt.
Vastavalt inimõiguste ülddeklaratsiooni art 25 p-le 2 annavad emadus ja
väikelapseiga õiguse erilisele hooldusele ja abile. Tsiviilkohtumenetluse
seadustiku (TsMS) §102 sätestab abieluasja kohtualluvuse. Selle
paragrahvi kohaselt Eesti kohus võib abieluasja lahendada (sh abielu
lahutamine), kui vähemalt üks abikaasa on Eesti Vabariigi kodanik või
oli seda abielu sõlmimise ajal; ühe abikaasa elukoht on Eestis. Sama
paragrahvi lõike 3 kohaselt, Eesti kohtus lahendatavas abieluasjas
esitatakse hagi abikaasade ühise elukoha järgi, selle puudumisel kostja
elukoha järgi. Kui kostja elukoht ei ole Eestis, esitatakse hagi poolte ühise
alaealise lapse elukoha järgi, ühise alaealise lapse puudumisel hageja
elukoha järgi.
Rahvusvahelise eraõiguse seaduse (REÕS) § 60 kohaselt kohaldatakse
abielu lahutamisel Eesti õigust, kui ühel abikaasal on elukoht Eestis või
Eesti kodakondsus või kui tal oli abielu sõlmimise ajal elukoht Eestis või
Eesti kodakondsus.
REÕS § 65 kohaselt vanema ja lapse vahelistele perekonnaõiguslikele
suhetele kohaldatakse lapse elukohariigi õigust.
Hageja esitas 25.03.2009.a arvamuse kostja vastusele. Hageja väitel
esitas ta 2008.a aprillis Itaalia kodakondsusest loobumisavalduse, samuti
võeti Itaalia saatkonnas temalt ära pass.
Kuna puudub vaidlus, et hageja oli Eesti Vabariigi kodanik abielu
sõlmimise ajal ning käesoleval ajal laste alaline elukoht on Eestis, siis
on abielulahutuse ja laste elukoha kindlaksmääramise hagi esitamine
Harju Maakohtule õiguspärane. Hageja ei nõustu kostja väitega, et kuna
Itaalia Vabariigi abielulahutust reguleeriv seadus näeb automaatselt ette
koos abielu lahutamisega ka laste hooldusõiguse küsimuse lahendamise,
saaks koos lahutusega kohaldada Itaalia õigust ka laste hooldusõiguse
(sh laste elukoha kindlaksmääramise) küsimuse lahendamisele. Kostja on
seisukohal, et Itaalia vastav õigus tunnustab suuremal määral isa rolli ja
võimaldab seetõttu laste eestkoste küsimuses paremat positsiooni kostja
jaoks.
Kostja vastuväited
Kostja vaidleb hagile vastu. Vastavalt REÕS §-le 60 lg 1 kohaldatakse
abielu lahutamisele sama seaduse §-s 57 nimetatud õigust
lahutusmenetluse alustamise ajal (so vastavalt kas käesoleva menetluse
alustamise aeg või siis kostja poolt Itaalias lahuselu menetluse
alustamise aeg). Tulenevalt REÕS §-st 57 mõttest on antud sättes toodud
kohaldamisele kuuluva riigi õiguse määratlemise kriteeriumide ühiseks
jooneks see, et arvesse võetakse abikaasade ühist seotust mingi riigiga
– kas ühine elukoht (lg. 1), ühine kodakondsus (lg. 2), viimane ühine
elukoht (lg 3) või ühine muu tugev seotus mingi riigiga (lg 4). Samuti on
antud ühise seotuse olemasolu vaid lahutusmenetluse alustamise ajal.
Vaidlus puudub selles, et kostja on Itaalia kodanik. Samas on
käesolevas tsiviilasjas üheselt tõendatud asjaolu, et ka hageja oli
lahutusmenetluse alustamise ajal Itaalia kodanik (ja on tõenäoliselt seda
ka veel praegu). Nimetatud asjaolu on tõendatud Cagliari Kommuuni
Demograafia teenistuse 27.03.2009.a. tõendiga, mille kohaselt on
hageja alates 2004.a. Itaalia kodanik. Antud asjaolu ei muuda hageja
poolt varasemalt käesolevas menetluses esitatud ärakiri oma 2008.a.
Itaalia kodakondsusest loobumiseks esitatud avaldusest. Itaalia
Saatkonna 23.01.2009.a e-kirjast nähtuvalt oli vastav hageja avaldus veel
vormistamise menetluses. Hageja vastav avaldus oli ka veel vähemalt
27.03.2009.a (s.o ajal, mil pooltevaheline lahutusmenetlus oli juba
algatatud) jätkuvalt vormistamise menetluses, nagu nähtub samal
kuupäeval väljastatud Cagliari Kommuuni Demograafia teenistuse
tõendist.
Kostja arvates ei oma käesolevas tsiviilasjas õiguslikku tähendust see,
millise riigi kodanik on hageja täna või millise riigi kodanikuks ta hakkab
ükskõik millisel muul ajahetkel pärast lahutusmenetluse alustamist.
Seetõttu on asjakohatu hageja poolt kohtule 07.05.2009.a. esitatud
KMA 04.05.2009.a. kiri, mille kohaselt “ON pöördus 21.04.2009.a.
Kodakondsus- ja Migratsiooniametisse (KMA) ning esitas dokumendid,
millest nähtub, et ta on Itaalia Vabariigi kodakondsusest loobunud”.
Samas ei ole hageja esitanud ei KMA-le ega ka kohtule tõendeid selle
kohta, et käesolevaks hetkeks oleks tema avalduse alusel Itaalia
kodakondsusest loobumise menetlus ka lõpule viidud. Tulenevalt
kodakondsuse seaduse §-st 2 lg 1 p 4 ja § 22 p 3 ei saa hageja seetõttu
omada Eesti kodakondsust.
Arvestades asjaolu, et mõlemal abikaasal oli lahutusmenetluse alustamise
ajal vaieldamatult Itaalia kodakondsus, kuulub tulenevalt REÕS §-dest
57 lg 2 ja 60 lg 1 käesoleval juhul lahutuse nõudele kohaldamisele Itaalia
Vabariigi õigus. Tulenevalt REÕS §-st 57 lg 2 on oluline just poolte ühine
kodakondsus ning selleks on vaieldamatult Itaalia kodakondsus. Kuna
vaidlus puudub selles, et poolte abielu on sõlmitud Itaalia Vabariigis, on
seega Itaalia ainsaks riigiks millega pooltel on abielusuhtest tulenevalt
kõige tugevam ühine side.
Itaalia Vabariigis reguleerib abielu lahutamist 1. detsembri 1970. aasta
seadus nr 898, mida on muudetud 1. augusti 1978. aasta seadusega nr
436 ja 6. märtsi 1987. aasta seadusega nr 74. Asjaolu, et osundatud
seaduse puhul on tegemist asjakohase Itaalia Vabariigi seadusega,
nähtub tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö
võrgustiku koduleheküljelt (alateema “Abielulahutus -Itaalia, punkt
1 – http://ec.europa.eu/civiljustice/divorce/divorce_ita_et.htm).
Lähtuvalt osundatud Itaalia Vabariigi seadusest on abielu lahutamiseks
vajalik ühe abielu lahutamise absoluutse aluse esinemine (alateema
“Abielulahutus -Itaalia, punktid 1 ja 2 - http://ec.europa.eu/civiljustice/
divorce/divorce_ita_et.htm) ning lisaks sellele peab kohus tuvastama,
et abielu on pöördumatult lagunenud. Kuigi viimases pooltel erimeelsus
puudub, ei esine käesoleval juhul mitte ühtegi abielu lahutamise muud
kohustuslikku õiguslikku alust. Ainus õiguslik alus, mis käesoleval juhul
võiks kohaldamisele kuuluda, on lahutamine seoses paari lahuseluga
(itaalia keeles “separazione”), kuid antud õigusliku aluse puhul on
tingimuseks see, et lahuselu peab olema kestnud vähemalt kolm aastat
pärast kohtus toimunud lahuselumenetlust.
Hageja, tuginedes oma lahutuse nõudes ebaõigesti Eesti
perekonnaõigusele, ei palu kohtul mitte kuulutada välja poolte lahuselu,
vaid taotleb kohtult kohest abielu lahutamist. Kuna aga käesolevas
vaidluses kohaldamisele kuuluva Itaalia õiguse kohaselt on abielu
lahutamise üheks obligatoorseks eelduseks kohtu poolt poolte lahuselu
väljakuulutamine, millest peab omakorda olema möödunud 3 aastat, ei
ole hageja lahutamise nõuet võimalik rahuldada.
Kostja on esitanud käesolevas tsiviilasjas kohtule koos 17.03.2009.a
ärakirjad Cagliari Tavakohtu 04.03.2009.a teatisest ning advokaat G
Covacivich’i poolt kostja nimel viidatud kohtule esitatud avaldusest,
samuti vastavate dokumentide tõlked eesti keelde. Viidatud tõlgetes
(ja sellest johtuvalt ka kostja varasemates menetlusdokumentides) on
kostja poolt Cagliari tsiviilkohtule esitatud avaldus tõlgitud kui “Avaldus
abielu lahutamiseks” ning selles avalduses toodud kostja taotlus kui nõue
“kuulutada välja abielupoolte lahutus ...”. Samuti on Cagliari Tavakohtu
(tsiviilkohtu) 04.03.2009.a. teatises tõlgitud kostja avaldus kui “lahutuse
avaldus”. Tegelikult on kostja esitanud Cagliari Tavakohtule (tsiviilkohtule)
mitte avalduse abielu lahutamiseks, vaid poolte lahuselu algatamiseks
(väljakuulutamiseks).
Asjaolu, et Itaalia kohtus kostja avalduse alusel algatatud menetluse
esemeks on just poolte lahuselu algatamine (mitte nende abielu
lahutamine), nähtub eelnevalt juba viidatud tsiviil- ja kaubandusasju
käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku koduleheküljel Itaalia
Vabariigi vastavat õigust tutvustava lehe itaaliakeelse versiooni ja
eestikeelse versiooni võrdlustest (vastavalt http://ec.europa.eu/
civiljustice/divorce/divorce_ita_it.htm ja http://ec.europa.eu/
civiljustice/divorce/divorce_ita_et.htm). Viidatud materjalis on mõisted
“divorziare” (lahutus) ning "separazione” (lahuselu) väga selgesti nii
terminoloogiliselt kui ka sisuliselt eristatud ning kostja poolt kohtule
esitatud dokumentidest nähtuvalt on itaaliakeelses algtekstis kasutatud
just terminit “separazione” vastavas käändes.
Tulenevalt Itaalia Parlamendi 8.veebruari 2006.a. seaduse nr. 54
“Õigussätted, mis reguleerivad lahuselus olevate vanemate laste
hooldusõigust” artiklist 1 määratleb kohtunik, kes kuulutab välja
vanemate lahuselu, laste hooldusõiguse reguleerimiseks kõik laste
moraalse ja materiaalse heaolu tagamiseks vajalikud meetmed. Vastavalt
kostja poolt Itaalia kohtule esitatud avaldusele on kostja seda Itaalia
kohtult ka taotlenud.
Kostja on seisukohal, et juhul, kui Harju Maakohus jätkaks hageja hagi
menetlemist, oleks ainuvõimalik jätta lahutusnõue selle õigusliku aluse
puudumise tõttu rahuldamata. Seoses lahutuse nõude rahuldamata
jätmisega kuulub aga laste elukoha kindlaksmääramise nõue
läbivaatamata jätmisele, kuna tulenevalt TsMS §-st 423 lg 3 ja PKS §-st
29 lg 3 jäetakse juhul, kui kohus ei rahulda abielu lahutamise nõuet, nõue
lapsesse puutuvas vaidluses läbi vaatamata.
Kostja on viidanud Brüsseli II määruse artiklis 15 ettenähtud alustele
ja avaldanud seisukoha, et käesoleval juhul on Itaalia Vabariigi Cagliari
Tavakohtul paremad võimalused nii poolte lahutusasja (tegelikkuses siis
lahuselu asja) kui ka sellega otseselt seotud poolte ühiste laste suhtes
vanemliku vastutuse teostamist puudutavate küsimuste lahendamiseks.
Tulenevalt Brüsseli II määruse artiklis 15 lg 1 peavad kohtuasja erandina
teise liikmesriigi kohtule üleviimiseks esinema järgmised õiguslikud
alused: esiteks lapsel peab olema eriline side selle teise liikmesriigi
kohtuga, teiseks peavad teise liikmesriigi kohtul olema asja arutamiseks
konkreetse kaasuse puhul paremad võimalused ning kolmandaks peab
asja üleandmine olema lapse parimates huvides. Kostja leiab, et antud
juhul on täidetud kõik kolm nimetatud eeldust: mõlemad lapsed on Itaalia
Vabariigi kodanikud ning kostja kui laste suhtes vanemliku vastutuse
kandja alaline elukoht on Itaalias. Seega esineb lastel Brüsseli II määruse
art 15 lg 3 alapunktides c ja d nimetatud eriline side Itaalia Vabariigiga.
Itaalia Vabariigi kohtus on antud juhul asja arutamiseks paremad
võimalused, kuna tulenevalt seadusest kuuluvad Itaalia Vabariigis
toimuvas poolte lahuselu väljakuulutamist puudutavas menetluses
lahendamisele kõik poolte ühiste laste hooldusõigusega seotud küsimused
ning kohus saab seetõttu lahendada lastesse puutuva vaidluse tervikuna,
mitte otsustada laste elukoha üle. Lisaks on Itaalia Vabariigi kohtul
asja arutamiseks paremad võimalused ka seetõttu, et esiteks saab
Itaalia kohus kuulutada välja poolte lahuselu ja selle kaudu tekib 3 aasta
möödudes legaalne võimalus poolte abielu lahutada (mis on tegelikult
mõlema poole soov), seevastu Eesti kohus peab hageja abielulahutuse
nõude jätma rahuldamata. Samuti saab Itaalia Vabariigi kohus lahendada
lastesse puutuva vaidluse sisuliselt, samal ajal kui Eesti kohus on
tulenevalt PKS §-st 29 lg 3 sunnitud laste elukoha kindlaksmääramise
nõude jätma läbi vaatamata. Lisaks omavad Brüssel II määruse art 15
kohaldamisel ja Itaalia Vabariigi kohtus asja lahendamiseks paremate
võimaluste olemasolu tuvastamisel õiguslikku tähendust asjaolud,
et lapsed on hageja poolt Eestisse toodud õigusvastaselt (st kostja
nõusolekuta ja tema tahte vastaselt) ning kostja on Itaalias realiseerimas
temale Brüsseli II määruse art 11 lõigetest 6 ja 7 tulenevat õigus taotleda
pärast Eesti Vabariigis toimunud laste Itaaliasse tagastamise menetluse
lõppemist laste hooldusõiguse küsimuste lahendamist Itaalia Vabariigi
kohtult. Laste kõige paremates huvides oleks see, kui nende vanemate
vahel valitseks vaatamata omavaheliste suhete nurjumisele siiski ka
edaspidine üksmeel laste kasvatamises.
Kostja taotleb kohtuasja tervikuna üleandmist Itaalia Vabariigi kohtule
ja seoses sellega käesoleva tsiviilasja esemeks oleva hagi läbivaatamata
jätmist. Tulenevalt Brüsseli II määruse artikli 15 lõikest 1 võivad erandina
selle liikmesriigi kohtud, kelle kohtualluvuses on asja sisuline arutamine,
kui nad leiavad, et teise liikmesriigi kohtus, millega lapsel on eriline side,
oleks asja või selle konkreetse osa arutamiseks paremad võimalused ja
kui see on lapse parimates huvides: peatada kõnealuse menetluse või
selle osa ja kutsuda osapooli esitama taotlust kõnealuse teise liikmesriigi
kohtule vastavalt sama artikli lõikele 4 või taotleda, et teise liikmesriigi
kohus saaks pädevuse vastavalt sama artikli lõikele 5. Vastavalt Brüsseli
II määruse art 15 lõike 2 alapunktile 3 kohaldatakse selle artikli esimest
lõiget muuhulgas ühe osapoole taotlusel. Arvestades eelnevalt käsitletud
asjaolusid taotleb kostja viidatud sätetele tuginedes terve käesoleva
kohtuasja või juhul, kui kohus ei pea seda mingil põhjusel võimalikuks,
siis vaid laste elukoha kindlaksmääramise nõude üleviimist Itaalia
Vabariigi Cagliari Tavakohtusse.
Kostja esitab oma taotlused ja seisukoha hageja nõude osas
alternatiivselt. Kostja kõige esmaseks taotluseks on, et käesolev kohtuasi
viidaks tervikuna üle Itaalia Vabariigi kohtusse. Juhul, kui kohus leiab,
et tervikuna asja üleviimine ei ole mingil põhjusel otstarbekas, soovib
kostja, et vähemalt laste elukoha kindlaksmääramist puudutavas osas
tuleb asi üle viia. Kui aga kohus ei pea üldse asja üleviimist võimalikuks,
leiab kostja, et vaidlusele tuleb kohaldada Itaalia õigust ning sellest
tulenevalt tuleb lahutuse hagi jätta rahuldamata ning laste elukoha
kindlaksmääramise nõue seetõttu läbi vaatamata. Juhul, kui kohus asub
seisukohale, et vaidluses tuleb tervikuna kohaldada siiski Eesti Vabariigi
õigust, soovib kostja kindlasti esitada vastuhagi ühiseks läbivaatamiseks
põhihagiga. Oma vastuhagiga soovib kostja taotleda, et kohus määraks
laste elukohaks nende isa, st kostja, elukoha.
Kostja ei ole vägivaldne isik ega ole korduvalt kasutanud vägivalda oma
vanema poja suhtes ega ka psüühilist vägivalda hageja suhtes. Kuivõrd
hageja poolt esitatud laste elukoha kindlaksmääramise nõue põhineb
täielikult tegelikkusele mittevastavatel ja ka tõendamata asjaoludel
(väidetav laste huvides Eestisse asumine, kostja väidetav vägivaldne
isiksus, lastele hageja nõude rahuldamise kaudu vägivallatu kasvatamise
võimaldamine), ei ole kostja arvates sellist nõuet võimalik kohtul
rahuldada.
Kuna hageja jätkuvalt avaldab antud valet erinevates pooltevahelistes
kohtuasjades, edastas kostja oma esindaja vahendusel hagejale vastava
ettepaneku lõpetada antud ebaõigete andmete levitamine.
Hageja laste emana katkestas poolte viimaseks ühiseks koduks olnud
Singapurist lahkumisega äkiliselt ja õigusvastaselt lastel olnud stabiilsed
peresuhted ning viis lapsed täiesti uude elukeskkonda. Pärast seda
tegi hageja üle aasta õigusvastaselt takistusi isa ja laste kohtumistele.
Hetkel saab kostja oma lastega kohtuda ainuüksi seoses Harju Maakohtu
poolt tsiviilasjas 2-08-77165 tehtud esialgse õiguskaitse määrusele,
mille hageja on aga analoogselt varasemale määrusele ringkonnakohtus
vaidlustanud. Kostja ei oska anda omapoolset hinnangut hageja sellisele
teguviisile, kuid rõhutab veelkordselt, et hageja poolt oma käitumise
põhjusena esitatud asjaolud ei vasta tegelikkusele. Üheks võimalikuks
põhjenduseks hageja käitumisele võivad olla väljaravimata jäänud
sünnitusjärgse depressiooniga kaasnevad psüühilised probleemid.
Hageja kogu senine käitumine (laste ja isa suhete täielik pikaajaline
katkestamine, kostja suhtes teadvalt valede ja äärmiselt negatiivsete
asjaolude levitamine) viitab tal teatavale psüühilisele probleemile,
mida vastavas välismaises erialakirjanduses on nimetatud “lahutusega
kaasnevaks pahatahtliku ema sündroomiks” (“divorce related malicious
mother syndrome”- Ph.D. Ira D T, “Divorce related malicious mother
syndrome”, Journal of Family violance, 10. köide, nr. 3, lk. 253-264,
1995. http://www.fact.on.ca/Info/pas/turkat95.htm). Vastava
sündroomi iseloomulikuks tunnuseks on naise poolt oma mehe, kellega
perekondlikud suhted on mingil põhjusel lõppenud, “karistamine” sel teel,
et üritatakse laps isast võõrutada, samaaegselt lapsele tema ja isa suhete
katkemise põhjuste osas valetades.
Hageja käitumine on otseselt laste huvidele vastanduv, kuna lapsed
vajavad vaieldamatult oma normaalseks arenguks lähedasi suhteid
mõlema vanemaga. Kuna hageja laste emana on näidanud oma
käitumisega üles äärmiselt vastutustundetut suhtumist oma laste
huvidesse ja õigustesse, tekitab see põhjendatud kahtlusi hageja
sobivuses tagama lastele normaalset ja stabiilset arengut. Seetõttu tuleb
kostja arvates laste elukoha kindlaksmääramise küsimuse lahendamisel
äärmiselt tõsiselt kaaluda, kas laste väidetava stabiilse elukorralduse
säilitamine ikka kaalub üles ohtu, et laste elukoha hageja juurde
määramisel on lapsed pikkadeks aastateks kaasatud erinevatesse
kohtuvaidlustesse, mille sisuks kokkuvõtvalt saavad olema nende isa
püüded säilitada lastega püsivad lähedased suhted. Kostja leiab, et kuigi
teatud eani vajavad lapsed ennekõike ema lähedust ja hoolitsust, siis
antud juhul on oluline ka fakt, et poolte mõlema lapse puhul on tegemist
poeglastega, kellele lähedane suhe isaga hakkab vanuse kasvades järjest
ja järjest olulisemaks muutuma ning omab seetõttu äärmiselt olulist
rolli laste normaalsele emotsionaalsele ja psüühilisele arengule. Kostja
palub menetluskulud jätta hageja kanda TsMS § 168 lg 2 või § 164 lg
1 ja 2. Kostja lähtub PKS § 29 lg 3, TsMS § 8 lg 2, § 168 lg 2, § 164
lg 1 ja 2, § 370 lg 2, § 394, § 423 lg 1 p 4 ja lg 3 ning EL Nõukogu
määruse 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste
tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja
vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus
1347/2000/EÜ (edaspidi Brüsseli II määrus) art 15. Kostja palub viia
käesoleva kohtuasja lahendamine tervikuna üle Itaalia Vabariigi Cagliari
Tavakohtusse ning seoses sellega jätta hagi tervikuna Harju Maakohtus
läbi vaatamata; viia käesoleva kohtuasja lahendamine osaliselt, st laste
elukoha kindlaksmääramise nõude osas, üle Itaalia Vabariigi Cagliari
Tavakohtusse ning seoses sellega jätta hagi antud nõude osas Harju
Maakohtus osaliselt läbi vaatamata; kohaldada lahutuse nõudele Itaalia
Vabariigi õigust ning jätta hagi antud nõude osas rahuldamata; kohaldada
lahutuse nõudele Itaalia Vabariigi õigust ning jätta hagi antud nõude
osas rahuldamata ning sellega seoses laste elukoha kindlaksmääramise
nõue läbi vaatamata; juhul, kui kohus leiab, et vaidluses kuulub tervikuna
kohaldamisele Eesti Vabariigi õigus, siis anda kostjale võimalus esitada
vastuhagi laste elukoha kindlaksmääramise nõudes ning mitte lõpetada
asja sisulist arutamist enne selle vastuhagi esitamist.
Laste määratud esindaja arvamus
Harju Maakohtu 20.02.2009.a määrusega tsiviilasjas nr 2-09-1035
jäeti rahuldamata S A avaldus laste tagastamiseks Itaalia Vabariiki.
Kohtumäärusest nähtuvalt sündisid M ja A vastavalt Šveitsis ja Singapuris.
Vastavalt kohtumääruses tuvastatule tõi ON lapsed nende harilikust
viibimiskohast Singapuri Vabariigis Eestisse ilma nende isa nõusolekuta,
seega Haagi 25.10.1980.a. lapseröövi suhtes tsiviilõiguse kohaldamise
rahvusvahelise konventsiooni tähenduses õigusvastaselt. Lapsed
jäeti Konventsiooni alusel aga tagastamata seetõttu, et puudus alus
laste tagastamiseks Itaaliasse, kuna lastel puudus Itaalia Vabariigiga
konventsiooni kohaldamiseks vajalik puutumus. Pärast laste õigusvastast
Eesti Vabariiki toomist on hageja teinud süstemaatiliselt takistusi isa
ja laste suhtlemisele. See on tinginud isa poolt korduvate taotluste
esitamise tsiviilasjas nr 2-08-77165 esialgse õiguskaitse rakendamiseks.
Objektiivseid ja kontrollitavaid tõendeid, mis tõsikindlalt kinnitaksid
isa ohtlikkust lastele või emale, hageja esitanud ei ole. Laste esindajal
on pika kohtumenetluse käigus kujunenud veendumus, et laste ema
ei ole käitunud hea usus ja on jätnud kaitseta laste seadusliku huvi
suhtlemiseks oma eraldi elava bioloogilise vanemaga. See aga ei välista
laste elukoha määramise otsustuse tegemist käesoleval ajal.
Alates laste kolimisest Eesti Vabariiki on hageja kinnitusel laste
elukohaks 2-toaline korter Tallinnas XXX. Rahvastikuregistri 12.01.2009.a
väljavõttest ja 26.01.2009.a väljavõttest nr nähtub, et märgitud korter
on nii hageja kui laste registreeritud elukohaks. Lastekaitsetöötajate
üks varasem külastuskord jättis mulje, et korteris ei elata. Edasiselt ei
võimaldanud hageja korduvalt erinevatel ettekäänetel kodukülastuse
läbiviimist, mis tekitas nii Lasnamäe LOV lastekaitsetöötajates kui laste
esindajas kahtluse, kas laste tegelik elukoht on Liikuri tänavas. Viimaks
nõustus hageja lastekaitsetöötajate ja laste esindaja kodukülastusega,
mis toimus 8.04.2009.a. Kodu külastamisel veendus laste esindaja,
et tegemist on heakorrastatud ja piinlikult puhta korteriga, kus oli
olemas kõik lastele vajalik. Laste jaoks olid olemas magamiskohad
ning mänguasjad. Puuduvad andmed, mille alusel võiks tõsikindlalt
kahtluse alla seada korteri lastele elukohaks olemise, ehkki igapäevase
elu jälgi, eriti arvestades laste vanust, ei nähtunud. Tallinna Suur-Pae
Lasteaia 28.01.2009.a. tõend-iseloomustusest nähtub, et vanem laps
M A käib märgitud lasteaias alates 19.02.2008.a. Esialgu oli teiste
lastega suhtlemine vene keele oskuse puudumise tõttu väga raske,
kuid laps on kohanenud. Lasteaia personalil on väga hea koostöö
hagejaga, kes aitab kaasa probleemide lahendamisele ning hoiab last
väga. Lapse käitumine on lasteaias veedetud ajaga palju muutunud,
ta suudab suhelda vene keeles, suhtleb aktiivselt rühmakaaslastega
ning osaleb õppetöös. Muuhulgas keelekeskkonna vahetumisest
tulenevalt saab laps logopeedilist abi. Kuna M läheb sügisest kooli,
kuid tal puudub kooliks vajalik omakeelne alusharidus, käib poiss
eelkoolis. Iseloomustusest nähtuvalt on laps nii vaimselt kui füüsiliselt
kooliküps. SA Tallinna Lastehaigla 6.02.2009.a. teatisest nähtub, et
M A on viibinud lastepsühhiaatri vastuvõtul 28.01.2009.a, enne seda
on last konsulteerinud neuroloog, allergoloog ning endokrinoloog.
Arstide poole pöördumise peamisteks põhjusteks on lapsel esinevad
neurootilised häired. Teatise koostanud psühhiaatri dr E Põllu hinnangul
on M le jätnud negatiivse jälje mitmed psühhotraumeerivad olukorrad,
m.h. elukohavahetused ja viibimine erinevates keelekeskkondades.
Väljavõttest M A haigusloost nähtub, et lapsel on kohanemishäire, mis
muu hulgas väljendub hirmudes, regressiivses käitumises ja tikitaolistes
hüperkineesides. M l tuvastatud kohanemishäire on tagajärg, mis on
tekkinud vanemate seni ühiste ja kooskõlastatud valikute tulemusel. Need
valikud ei ole võimaldanud lastele stabiilset kasvukeskkonda ja vähemalt
M puhul on arstid tõdenud, et temale selline elukorraldus ei sobi. Laste
olukord tuleb stabiliseerida ja nende keele- ja kultuurikeskkond tuleb
hoida ühesugusena vähemalt põhihariduse omandamiseni. Puudub
igasugune alus arvata, et hageja ei osutaks lastele igapäevase hoolitsuse
andmisel nendele piisavat tähelepanu. Laste esindaja leiab, et käesoleval
ajal on laste elukoha määramine hageja juurde põhjendatud ja kooskõlas
laste huvidega. Lastel on emaga tugev emotsionaalne lähedussuhe, ema
on hooliv. Laste lähivõrgustiku moodustavad veel emapoolne vanaema
ja vanatädi, kes samuti lastest väga hoolivad. Küll aga on laste esindaja
hinnangul elukoha määramisel hageja juurde oluline veendumus, et laste
elukorraldus jääb stabiilseks ja kasvu- ning keelekeskkond muutumatuks.
Seetõttu on laste esindaja arvates oluline määrata, et laste elukohaks on
nende ema elukoht Eesti Vabariigis. Hageja elukoha vahetumisel mujale
kui Eesti Vabariigis tuleks laste elukoht määrata vastavalt muutunud
asjaoludele ja nendele antavatele hinnangutele.
Tulenevalt vanematevaheliste suhete teravusest ja tagamaks laste
õigust suhelda oma eraldi elava bioloogilise vanemaga peab laste
esindaja oluliseks lastekaitsetöötajate jätkuvat järelevalvet ON ja
tema perekonna üle. Mõlemad lapsed on praegu eas, kus nad loetakse
arusaamisvõimetuteks. Hageja edasine käitumine takistuste loomisel isa
ja laste suheteks võib piisava kontrolli puudumisel lõhkuda lähedussuhted
isa ja laste vahel, seda ei saa kindlasti lugeda laste huvidega kooskõlas
olevaks. Ka on asjakohane lastekaitsetöötajate edasine kontroll ON ja
laste elukoha suhtes, kinnistamaks veendumust, et hageja poolt väidetud
korter on laste elukohaks ka tegelikult. Märgitud põhjustel toetab laste
esindaja hageja taotlust määrata alaealiste M A ja A A elukohaks nende
ema ON elukoht Eesti Vabariigis.
Kohtu põhjendused
Kohtuistungil jäi hageja ja tema esindaja hagi juurde. Kostja palus asi
sisuliselt lahendada tema osavõtuta ja lähtuda 13.05.2009 esitatud
taotlusest ja jätta hagi rahuldamata. Eestkosteasutuse ja lastele määratud
esindajad toetasid hagi laste elukoha määramiseks hageja juurde Eesti
Vabariigis.
Poolte vahel puudub vaidlus selles, et poolte abielu on sõlmitud
06.05.2000 Itaalias Cagliari Perekonnaseisuametis; S A oli abiellumisel
Itaalia Vabariigi ja ON – Eesti Vabariigi kodanik (I kd lk 15-16, 112);
poolte lapsed M A (sünd XXX) ja A A (sünd XXX) on nii Itaalia Vabariigi kui
ka Eesti Vabariigi kodanikud (I kd lk 18-21, 179-182, II kd lk 83); hageja
koos lastega pöördus 15.01.2008.a poolte ühisest elukohast Singapurist
Eestisse ja hageja koos lastega elab sellest ajast Eestis; hageja koos
lastega on kantud rahvastikuregistrisse alates 17.04.2008 aadressil
XXXTallinnas (I kd lk 32-33); kostja on esitanud 04.03.2009 Cagliari
Tavakohtusse hagi hageja vastu lahuselu algatamiseks (I kd lk 75-91);
käesolev hagi on esitatud 18.02.2009.
Poolte vahel on vaidlus kohtualluvuse üle tulenevalt asjaolust, et hageja
on Itaalia Vabariigi kodanik ja kostja on esitanud Cagliari Tavakohtusse
hagi hageja vastu lahuselu algatamiseks; kas hageja on Itaalia Vabariigi
kodanik ja kas hagi kuulub läbivaatamisele Itaalia kohtus.
Kodakondsus- ja Migratsiooniameti 10.06.2009 kirjaga Itaalia
Saatkonnale on tõendatud, et hageja on Eesti Vabariigi kodanik (II kd lk
82). Välisministeeriumi 16.06.2009 kirjast nähtuvalt on hageja esitanud
05.06.2009 ja 09.06.2009 konsulaarosakonnale kirjalikud abipalved
tema Itaalia kodakondsusest loobumise kinnitamist tõendava dokumendi
saamiseks Itaaliast Välisministeeriumi vahendusel (I kd lk 120-125, II
kd lk 84). Kodakondsus- ja Migratsiooniameti 09.04.2009 vastusega
kohtule on tõendatud, et hageja on saanud Eesti Vabariigi kodakondsuse
18.04.1994 naturalisatsiooni korras, millest ei ole ta loobunud (I kd
lk 127, 162). Asjakohane on hageja viide TsMS § 102, mis sätestab
abieluasja kohtualluvuse. TsMS § 102 lg 2 p 1 ja 3 järgi Eesti kohus
võib abieluasja lahendada, kui vähemalt üks abikaasa on Eesti Vabariigi
kodanik või oli seda abielu sõlmimise ajal; ühe abikaasa elukoht on
Eestis. TsMS § 102 lg 3 kohaselt Eesti kohtus lahendatavas abieluasjas
esitatakse hagi abikaasade ühise elukoha järgi, selle puudumisel kostja
elukoha järgi. Kui kostja elukoht ei ole Eestis, esitatakse hagi poolte ühise
alaealise lapse elukoha järgi, ühise alaealise lapse puudumisel hageja
elukoha järgi.
Iseenesest on õige kostja positsioon, et hageja Itaalia Vabariigi
kodakondsusest loobumise menetlus ei ole lõppenud, mida kinnitab
Cagliari Kommuuni Demograafia teenistuse 27.03.2009.a tõend, mille
kohaselt on hageja alates 2004.a. Itaalia kodanik (I kd lk 137, 178,
183) ning alus REÕS § 57 lg 2, mille järgi kui abikaasadel on elukoht
eri riikides, kuid neil on ühine kodakondsus, määratakse abielu üldised
õiguslikud tagajärjed selle riigi õigusega, mille kodanikud nad on,
kohaldamiseks.
Küll aga on kostja kinnitanud, et ta on esitanud Cagliari Tavakohtule
(tsiviilkohtule) mitte avalduse abielu lahutamiseks, vaid poolte lahuselu
algatamiseks (väljakuulutamiseks). Hageja on esitanud hagi abielu
lahutamiseks.
REÕS § 60 lg 2 kohaselt kui abielu lahutamine ei ole käesoleva seaduse
§-s 57 nimetatud õiguse järgi lubatud või on lubatud ainult väga rangetel
tingimustel, kohaldatakse selle asemel Eesti õigust, kui ühel abikaasal on
elukoht Eestis või Eesti kodakondsus või kui tal oli abielu sõlmimise ajal
elukoht Eestis või Eesti kodakondsus.
REÕS § 65 järgi vanema ja lapse vahelistele perekonnaõiguslikele
suhetele kohaldatakse lapse elukohariigi õigust.
Kohus asub seisukohale, et kuna hageja ja poolte lapsed on Eesti Vabariigi
kodanikud ja nende elukoht on Eestis, siis on täidetud REÕS § 60 lg 2 ja
§ 65 sätestatud eeldused ning asi allub Eesti kohtule ja kohaldamisele
kuulub Eesti õigus.
Juhul, kui üks vanematest esitab nõude lapse elukoha määramiseks,
sest lapse elukoha määramine on vanemate õiguste määramine lapse
suhtes, mis Eesti kehtiva õiguse järgi toimub PKS § 51 alusel. Kuna
Eesti ja Itaalia on Euroopa Liidu liikmed, tuleb lapse elukoha määramisel
arvestada Nõukogu (EÜ) 27. novembri 2003. a määrusega nr 2201/2003,
mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist
kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega,
ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (nn uus
Brüsseli II määrus).
Brüsseli II määruse art 19 lg 1 kohaselt kui erinevate liikmesriikide
kohtutes algatatakse ühtede ja samade asjaosaliste vaheline lahutus-,
lahuselu- või vanemliku vastutuse menetlus, peatab kohus, kellele hagi
on esitatud hiljem, menetluse omal algatusel seni, kuni on kindlaks tehtud
selle kohtu pädevus, kellele hagi on esitatud esimesena.
Kuna hagi allub Harju Maakohtule ja hageja on esitanud esimesena
hagi abielu lahutamiseks ja laste elukoha määramiseks, siis ei kuulu
kohaldamisele Brüsseli II määruse art 15.
Vastavalt PKS § 29 lg-le 2 lahutatakse abielu, kui kohus teeb kindlaks, et
abielu jätkamine on võimatu. Poolte seletustega on leidnud kinnitust, et
abielusuhted on lõppenud. Kostja möönis kohtuistungil, et poolte kooselu
jätkamine on võimatu. Kohus leiab, et poolte abielu kuulub seetõttu
lahutamisele vastavalt PKS § 29 lg-le 2.
PKS § 29 lg 3 järgi abielu lahutamisel lahendab kohus abikaasade nõudel
lapsesse puutuva vaidluse, vaidluse elatise või ühisvara jagamise üle.
Kui kohus ei rahulda abielu lahutamise nõuet, jäetakse nõue lapsesse
puutuvas, elatise ja ühisvara jagamise vaidluses läbi vaatamata.
Kohus analüüsib laste elukoha määramise nõuet.
Tallinna Suur-Pae Lasteaia 28.01.2009.a. tõend-iseloomustusest nähtub,
et vanem laps M A käib märgitud lasteaias alates 19.02.2008.a. Esialgu
oli teiste lastega suhtlemine vene keele oskuse puudumise tõttu väga
raske, kuid laps on kohanenud. Lasteaia personalil on väga hea koostöö
hagejaga, kes aitab kaasa probleemide lahendamisele ning hoiab last
väga. Lapse käitumine on lasteaias veedetud ajaga palju muutunud, ta
suudab suhelda vene keeles, suhtleb aktiivselt rühmakaaslastega ning
osaleb õppetöös. Muuhulgas keelekeskkonna vahetumisest tulenevalt
saab laps logopeedilist abi. Kuna M läheb sügisest kooli, kuid tal
puudub kooliks vajalik omakeelne alusharidus, käib poiss eelkoolis.
Iseloomustusest nähtuvalt on laps nii vaimselt kui füüsiliselt kooliküps
(I kd lk 34). SA Tallinna Lastehaigla 6.02.2009.a. teatisest nähtub, et
M A on viibinud lastepsühhiaatri vastuvõtul 28.01.2009.a, enne seda
on last konsulteerinud neuroloog, allergoloog ning endokrinoloog.
Arstide poole pöördumise peamisteks põhjusteks on lapsel esinevad
neurootilised häired. Teatise koostanud psühhiaatri dr Eve Põllu hinnangul
on M le jätnud negatiivse jälje mitmed psühhotraumeerivad olukorrad,
m.h. elukohavahetused ja viibimine erinevates keelekeskkondades.
Väljavõttest M A haigusloost nähtub, et lapsel on kohanemishäire, mis
muu hulgas väljendub hirmudes, regressiivses käitumises ja tikitaolistes
hüperkineesides. M l tuvastatud kohanemishäire on tagajärg, mis on
tekkinud vanemate seni ühiste ja kooskõlastatud valikute tulemusel. Need
valikud ei ole võimaldanud lastele stabiilset kasvukeskkonda ja vähemalt
M puhul on arstid tõdenud, et temale selline elukorraldus ei sobi (I kd lk
35-37).
Singapuri piirkondliku politseiameti raportist nähtub, et hageja on
avaldanud, et kostja keelas 01.01.2008 poega M minemast duši alla,
tõmbas last juustest, lõi paar korda vastu pead ja selga. Lapsel nähtavaid
vigastusi ei tekkinud (I kd lk 20-23). Kohus jätab tähelepanuta Ž N
tunnistaja ütlusena vormistatud kirja, kuna see ei ole tõend TsMS § 229
lg 2 tähenduses (I kd lk 28-29). Kohus leiab, et hageja ei ole tõendanud
tõsikindlalt kostja vägivaldsust laste ega hageja suhtes.
Kohus nõustub Lasnamäe Linnaosa Valitsuse ja laste määratud esindaja
seisukohaga, et käesoleval ajal on laste elukoha määramine hageja
juurde põhjendatud ja kooskõlas laste huvidega. Lastel on emaga
tugev emotsionaalne lähedussuhe, ema on hooliv. Küll aga soostub
kohus Lasnamäe Linnaosa Valitsuse ja laste määratud esindaja
argumentatsiooniga, et hageja peab tagama kostjale võimaluse suhelda
lastega.
PKS § 49 kohaselt on vanematel oma laste suhtes võrdsed õigused
ja kohustused. PKS § 50 lõigetes 1-4 on sätestatud vanema õigus ja
kohustus lapse eest hoolitseda ja teda kasvatada, samuti kohustus kaitsta
lapse õigusi ja huve, vanem ei või vanema õigusi teostada vastuolus lapse
huvidega. Need õigused ja kohustused on lapse mõlemal vanemal ka
siis, kui lapse elukoht on vanemate lahuselu korral ühe vanema juures.
On loomulik, et vanemate lahuselu korral on lapse elukoht ühe vanema
juures (PKS § 51). Lapsega koos elava vanema igapäevane hool lapse
kasvatamisel on suurem kui lapsest lahuselaval vanemal. Samas sätestab
PKS § 52 lg 1 lahus elaval vanemal õiguse lapsega suhelda.
Kohus asub seisukohale, et hagi kuulub rahuldamisele ja poolte abielu
tuleb lahutada ning M A ja A A elukohaks tuleb määrata nende ema ON
elukoht Eesti Vabariigis.
TsMS § 164 lg 1 kohaselt kannab hagilises abieluasjas ja põlvnemisasjas
kumbki pool oma menetluskulud ise. Seega tuleb menetluskulud jätta
poolte endi kanda.