ASJAOLUD
J.T. esitas 06.04.2006 Tartu Maakohtule hagi T.N. e vastu abielu
lahutamise ja elatise nõudes.
Kostja arvamuse kohaselt ei kuulu käesolev tsiviilasi Eesti Vabariigi
kohtu pädevusse. L linna registriteenistuse 14.08.2006 andmete põhjal
on nii hageja J.T. i kui ka lapse V.V N. põhielukohaks registreeritud X.
Seega on hageja ja poolte alaealise lapse põhielukohaks hagi esitamise
ajal registreeritud Saksamaa Liitvabariik, mistõttu puudub Eesti kohtul
asjakohane 2 voliala. Abielu lahutuse ja lapse elatisraha määramise
menetlemine peaks kuuluma X linnakohtu-perekonnakohtu volialasse.
Hageja leidis, et käesolev tsiviilasi kuulub Eesti kohtu alluvusse.
Rahvusvahelise eraõiguse seaduse § 10 kohaselt kohaldatakse füüsilise
isiku elukoha kindlaksmääramisel Eesti õigust.
Tsiviilseadustiku üldosa seaduse (TsÜS) § 14 lg 1 kohaselt loetakse isiku
elukohaks kohta, kus isik alaliselt või peamiselt elab. Sama paragrahvi
lg 4 sätestab, et kui isiku elukohta ei saa kindlaks määrata, siis loetakse
tema elukohaks tema igakordne viibimiskoht. TsMS § 102 lg 2 p 1 ja
3 kohaselt võib Eesti kohus abieluasja lahendada, kui vähemalt üks
abikaasa on Eesti Vabariigi kodanik ja vähemalt ühe abikaasa elukoht on
Eestis.
J.T. saabus koos lapsega 20.03.2006 Eestisse ning asus elama tema
emale kuuluvasse korterisse X linnas. Hageja peab nimetatud elukohta
käesoleval ajal oma peamiseks elukohaks. J.T. on Eesti Vabariigi
kodanik, samuti on Eesti Vabariigi kodanik ka tema tütar V. V. N, kes
on omandanud Eesti Vabariigi kodakondsuse kodakondsuse seaduse
(KodS) § 5 lg 1 p 1 alusel ning talle on välja antud Eesti Vabariigi pass.
Kuna hageja on Eesti Vabariigi kodanik ning tema alaline elukoht on Eesti
Vabariigis, siis oli hageja õigustatud pöörduma asja lahendamiseks Eesti
kohtusse ning käesolev tsiviilasi kuulub Eesti kohtu alluvusse.
MAAKOHTU LAHEND
Tartu Maakohus määras 13.11.2006 määrusega, et J.T. i hagi T. N vastu
abielu lahutamise ja elatise nõudes allub Eesti kohtule ning kuulub läbi
vaatamisele Tartu Maakohtus.
Määruse kohaselt võib tulenevalt TsMS §-st 102 lg 2 p 1, 3 Eesti kohus
abieluasja lahendada, kui vähemalt üks abikaasa on Eesti Vabariigi
kodanik ja vähemalt ühe abikaasa elukoht on Eestis.
Nõukogu määrus (EÜ) nr 2201/2003 käsitleb kohtualluvust ning
kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud
abieluasjade ja vanemliku vastutusega. Nimetatud määruse II peatüki 1.
jao artikli 3 lg 1 kohaselt on abielulahutuse, lahuselu ja abielu kehtetuks
tunnistamisega seotud asjad selle liikmesriigi kohtu alluvuses, kelle
territooriumil on hageja alaline elukoht, kui ta on seal elanud vähemalt
kuus kuud vahetult enne taotluse esitamist ja ta on kõnealuse liikmesriigi
kodanik.
Hageja J.T. saabus Eestisse 20.03.2006, kus viibib käesoleva ajani.
Hageja avaldas oma alalise ja peamise elukohana aadressi: Eesti
Vabariik, X Kuna käesolevaks ajaks on hageja elanud Eesti Vabariigis
juba üle seitsme kuu ning kohtumenetluse ajal on täitunud hagejal hagi
esitamiseks vajalik tingimus (elada alalises elukohas kuus kuud enne
hagi esitamist) ning hageja J.T. on Eesti Vabariigi kodanik, on abielu
lahutamise hagi lahendamine Eesti kohtu pädevuses ning kuulub läbi
vaatamisele Tartu Maakohtus.
Nõukogu määruse nr 2201/2003 p 11 kohaselt jäetakse
ülalpidamiskohutused käeoleva määruse reguleerimisalast välja, sest neid
käsitleb nõukogu määrus nr 44/2001. Kohtutel, millel on jurisdiktsioon
vastavalt käesolevale määrusele, on üldiselt jurisdiktsioon teha otsuseid
ülalpidamiskohustuse küsimuses nõukogu määruse nr 44/2001 artikli 5 lg
2 alusel.
J.T. on esitanud hagi T.N. e vastu abielu lahutamise ja elatise
väljamõistmise nõudes. Kuna elatise väljamõistmise nõue kaasneb abielu
lahutamise nõudega, kuulub ülalpidamiskohustuse nõue lahendamisele
koos abielu lahutamise nõudega ning allub Eesti kohtule.
MÄÄRUSKAEBUSE ESITAJA TAOTLUS JA PÕHJENDUSED
T.N. esitas määruskaebuse, milles taotleb Tartu Maakohtu 13.11.2006
määruse tühistamist ja Tartu Maakohtu käesolevas perekonnaasjas
rahvusvahelise kohtualluvuse reeglite järgi ebapädevaks tunnistamist.
Määruskaebuse kohaselt võib vastavalt TsMS § 102 lg-le 2 p-dele 1 ja 3
Eesti kohus abieluasja antud punktides toodud tingimustel lahendada.
Vastavalt TsMS § 70 lg-le 4 võib ta seda teha ainult ulatuses, milles see
ei ole reguleeritud Nõukogu määrusega (EÜ) nr 2201/2003. Viimane
annab edasi Euroopa Õiguse ülemuslikkuse, nagu tuleneb artikli Euroopa
Liidu lepingu artikli 249 lg-st 2 ja Euroopa Ülemkohtu välja kujunenud
kohtupraktikast (Euroopa Kohtu, 1964, lk. 1251, 1269-Costa/ENEL). Kuna
antud juhtumile tuleb kohaldada Nõukogu määrust (EÜ) nr 2201/2003, ei
saa tuleneda Tartu Maakohtu pädevus TsMS § 102 lg 2 p-dest 1 ja 3.
Samuti ei ole hageja tõendanud, et ta omab vastavalt TsMS § 102 lg
2 p-dele 1 ja 3 Eestis püsivat elukohta seaduspäraselt. Hageja ei ole
ennast tänaseni vastavates ametites Saksamaal välja kirjutatud. Seega
tõstatub küsimus, kuivõrd toimus sissekirjutus Valga migratsiooniametis
õiguspäraselt ja kuidas sai seda teha Saksamaalt väljakirjutamise
tõendita, kuna Eesti õigus tunnistab ainult ühte elukohta. Seega on
hageja elukoht nii Saksa kui ka Eesti õiguse järgi Saksamaal abikaasade
ühises korteris. Sarnased kahtlused on tõstatunud ka abielupaari
ühise tütre V. V. N sissekirjutamise ja kodakondsuse andmise õigusliku
koosseisu osas.
Kuna antud juhtumi puhul tuleneb jurisdiktsioon Nõukogu määruse
(EÜ) nr 2201/2003 II peatüki 1. jao artikli 3 lg-st 1 tuleb rangelt kinni
pidada ka viimasega reguleeritud eeldusest, mille kohaselt tuleb vastavas
liikmesriigis enne hagi esitamist elada vähemalt kuus kuud. Kõrvalekalle
Euroopa õiguslikest regulatsioonidest kohtu pädevuse osas orde public
raames ei ole ette nähtud. Hageja oli enne hagi esitamist elanud Eestis
vaid kaks nädalat.
Antud juhul on tegu illegal forum shoppinguga. Vältimaks seesugust
teguviisi sisaldab Nõukogu määrus (EÜ) nr 2201/2003 kuue kuu reeglit.
Rahvusvahelises ja ka Euroopa eraõiguses valitseb üksmeel selle üle,
et võimalusel tuleks vältida mitmeid kohtuprotsesse mitmetes kohtutes
ühe ja sama asja osas. Selline teguviis loetakse menetlusökonoomiast
lähtuvalt ebaökonoomseks. Seega ei saa antud juhtumi puhul olla
põhjendatud abielu lahutamine Eesti kohtus Saksa õiguse järgi ja lõpuks
lapse hooldusõiguse ning püsiva elukoha kohtulik arutamine Saksa
kohtus, mida arutletakse kohtulikult sarnaste tõendite esitamisega.
Kuna eeltoodud põhjustel ei ole Tartu Maakohus antud abielu lahutamise
puhul pädev, ei saa ka hooldusõiguse küsimus Nõukogu määruse (EÜ) nr
44/2001 artikli 5 lg 2 kohaselt kuuluda Tartu Maakohtu pädevusse.
VASTUSTAJA VASTUVÄITED
J. T. vaidleb määruskaebusele vastu.
Vastuväidete kohaselt tuleks määruskaebus jätta läbi vaatamata,
kuna määruskaebuse esitaja ei ole tõendanud oma volitusi ning
13.11.2006 määrus ei ole kaevatav. TsMS § 218 lg 1 p 1 kohaselt võib
lepinguline esindaja kohtus olla advokaat. Kaebuse allkirjastanud hr Dirk
Hundertmark on Eesti Advokatuuri assotsieerunud liige, kes vastavalt
advokatuuriseaduse (AdvS) §-le 68 lg 2 võib esindada või kaitsta klienti
kohtus üksnes koostöös vandeadvokaadiga. Määruskaebusele ei ole
lisatud dokumente, mis kinnitaksid, et kaebuse esitajal on volitused T.N. e
esindamiseks kohtus. Sisuliselt on kostja esindaja vaidlustanud tsiviilasja
menetlusse võtmist, kuid tulenevalt TsMS §-st 372 lg 5 on võimalik
esitada määruskaebus vaid juhul, kui kohus keeldub hagiavalduse
menetlusse võtmisest. Seega ei ole võimalik esitada määruskaebust
tsiviilasja menetlusse võtmise peale.
Samuti ei anna määruskaebuses toodud väited alust kaevatava määruse
tühistamiseks.
J.T. on Eesti Vabariigi kodanik ning omab siin alalist elukohta. Vastavalt
Eesti Vabariigi seadustele ei ole sissekirjutus kohustuslik ning ei oma
määravat tähtsust isiku elukoha määratlemisel. TsÜS § 14 lg 1 kohaselt
on isiku elukohaks koht, kus ta alaliselt või peamiselt elab. Sama
paragrahvi lg-te 2 ja 3 kohaselt võib elukoht olla üheaegselt mitmes
kohas ning elukoht loetakse muutunuks, kui isik asub mujale elama viisil,
millest võib järeldada isiku tahet oma elukohta muuta. Eeltoodust tuleneb,
et isik võib samaaegselt omada mitut elukohta ning määrav on see,
kus inimene alaliselt elab. J.T. on elanud Eesti Vabariigis alates 2006. a
märtsist ning ta on avaldanud, et ei soovi Saksamaa Liitvabariiki tagasi
pöörduda. Seega on Eesti tema alaline elukoht. Käesolevaks ajaks on
J.T. elanud Eesti Vabariigis üle kuue kuu ning tal on õigus esitada abielu
lahutamise nõue siinsesse kohtusse.
RINGKONNAKOHTU OTSUSTUS JA PÕHJENDUSED
Ringkonnakohus leiab, et määruskaebuse rahuldamiseks ei ole põhjust.
Maakohus on kaevatavas määruses lõppjärelduses õigesti leidnud,
et J.T. i poolt esitatud hagiavaldus allub Eesti kohtule ja kuulub Eesti
kohtus läbivaatamisele. Ükski määruskaebuse esitaja väide ei anna alust
vaidlustatud määruse tühistamiseks või muutmiseks.
Asjaoludest nähtub, et hageja ja kostja elasid enne hageja ja poolte lapse
Eestisse saabumist koos Saksamaa Liitvabariigis X linnas. Hageja, kes on
Eesti Vabariigi kodanik, saabus koos lapsega Eestisse ja elab siin alates
20.03.2006. Hageja esitas 06.04.2006 Tartu Maakohtusse hagi abielu
lahutamiseks ning lapsele elatise saamiseks. Maakohus tegi 24.04.2006
määruse, millega määras võtta esitatud hagi oma menetlusse.
Vastavalt TsMS § 70 lõikele 1 määratakse rahvusvahelise kohtualluvuse
sätete järgi, millal võib asja menetleda Eesti kohus.
Sama paragrahvi lõike 2 kohaselt allub asi Eesti kohtule, kui Eesti kohus
võib selle lahendada pädevuse ja kohtualluvuse sätete kohaselt või
kohtualluvuse kokkuleppest tulenevalt, kui seadusest või välislepingust ei
tulene teisiti.
Sama paragrahvi lõige 4 sätestab, et käesolevas seadustikus
rahvusvahelise kohtualluvuse kohta sätestatut kohaldatakse kohtualluvuse
määramisel Euroopa Liidu liikmesriikide kohtute vahel üksnes ulatuses,
milles see ei ole reguleeritud EL Nõukogu määrusega 44/2001
kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
ja määrusega 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste
tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja
vanemliku vastutusega, või muu EL Nõukogu määrusega.
Kuivõrd abieluasjade ja vanemliku vastutusega seotud kohtualluvus
Euroopa Liidu liikmesriikide kohtute vahel on reguleeritud EL Nõukogu
määrusega 2201/2003, siis on õige määruskaebuse esitaja see seisukoht,
et käesolevas asjas kuuluvad tulenevalt TsMS §-st 70 kohtualluvuse
küsimuse lahendamisel rakendamisele viidatud EL Nõukogu määruse
2201/2003 sätted, mitte aga TsMS § 102, millele on maakohus
muuhulgas oma määruse põhjendustes tuginenud.
EL Nõukogu määruse 2201/2003 art 3 p-s 1a) sätestatakse muuhulgas, et
abielulahutuse, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamisega seotud asjad
on selle liikmesriigi kohtu alluvuses, kelle territooriumil:
– oli abikaasade viimane alaline elukoht, kui üks neist veel elab seal, või
– on kostja alaline elukoht, või
– on hageja alaline elukoht, kui ta on seal elanud vähemalt kuus kuud
vahetult enne taotluse esitamist ja ta on kõnealuse liikmesriigi kodanik.
Nimetatud sätetest tuleneb seega, et Eesti kohus oleks antud
abielulahutuse asjas pädev juhul, kui Eesti oleks hageja alaliseks
elukohaks vähemalt kuus kuud vahetult enne taotluse 5 esitamist.
Käsitletaval juhul ei olnud hageja küll kohtule taotluse (hagi) esitamise
ajaks elanud Eestis veel 6 kuud ning hagiavalduse menetlusse võtmise
otsustamisel ei olnud Tartu Maakohus pädev rahvusvahelise kohtualluvuse
reeglite järgi antud tsiviilasja menetlema, kuid ringkonnakohus leiab,
et see ei tähenda, Eesti kohus ei olnud muutunud asja lahendamiseks
pädevaks siis, kui Tartu Maakohus lahendas kohtualluvuse küsimuse
vaidlustatud määrusega.
Nimetatud määruse tegemise ajaks oli hageja Eesti kodanikuna elanud
Eestis üle 6 kuu, seega oli täitunud EL Nõukogu määruse 2201/2003
art 3 p 1a) sätestatud tingimus Eesti kohtul pädevuse tekkeks ning
maakohus oli õigustatud jätma asja menetlusökonoomiast lähtudes oma
menetlusse. Ringkonnakohus leiab, et EL Nõukogu määruse 2201/2003
toodud regulatsiooni eesmärk ei ole kindlasti tekitada olukorda, kus asja
algselt ebaõigesti menetlusse võtnud Eesti kohus peaks pärast avalduse
esitamisest kuue kuu möödumist (s.o Eesti kohtul asja lahendamiseks
pädevuse tekkimisest) asja menetlusest välja arvama ning hageja peaks
sama avaldusega pöörduma uuesti Eesti kohtu poole.
Põhjendatud ei ole ka määruskaebuse esitaja seisukoht, et hageja
elukohana EL Nõukogu määruse 2201/2003 art 3 tähenduses tuleb
jätkuvalt käsitada poolte viimast ühist alalist elukohta Saksamaa
Liitvabariigis X. Pooltel ei ole vaidlust asjaolu osas, et hageja elab
pärast Eestisse saabumist alaliselt aadressil Pikk tn 48 Valga linn.
Rahvusvahelise eraõiguse seaduse § 10 sätestab, et füüsilise isiku elukoha
kindlaksmääramisel kohaldatakse Eesti õigust. Eesti seadustest ei tulene,
et isiku sisssekirjutusel oleks tema elukoha kindlaksmääramisel õiguslik
tähendus. Vastavalt TsÜS § 14 lõikele 1 on isiku elukohaks koht, kus
ta alaliselt või peamiselt elab. Sama paragrahvi teise ja kolmanda lõike
kohaselt võib elukoht olla üheaegselt mitmes kohas ning elukoht loetakse
muutunuks, kui isik asub mujale elama viisil, millest võib järeldada isiku
tahet oma elukohta muuta. Kuna eeltoodud sätetest tulenevalt loetakse
isiku elukohaks see koht, kus ta alaliselt elab, ning hageja alaliseks
elukohaks on alates 20.03.2006 Eesti, siis saab ka Eestit käsitada hageja
alalise elukohana määruse 2201/2003 art 3 tähenduses.
Maakohus on samuti õigesti leidnud, et kuivõrd käesoleval juhul kaasneb
elatise väljamõistmise nõue abielu lahutamise nõudega, mille osas Eesti
kohtul on pädevus, siis allub ka elatise nõue tulenevalt EL Nõukogu
määruse nr 44/2001 artikli 5 lõikest 2 Eesti kohtule.
Määruskaebuse esitaja viide sellele, et hageja on toonud poolte
lapse Eestisse ilma kostja nõusolekuta, ei ole käesoleval juhul
asjakohane, kuivõrd käesolevas menetluses ei ole esitatud nõuet lapse
tagasitoomiseks lapseröövi käsitleva 1980. a Haagi konventsiooni
alusel ning laps on ka saanud Nõukogu määruse nr 2201/2003 art 10
tähenduses alalise elukoha koos hagejaga Eestis.
2. Põhjendatud ei ole vastustaja seisukohad, et määruskaebuse esitaja
esindajal puudus volitus määruskaebuse esitamiseks ja et määruskaebuse
esitamine ei ole lubatav.
Asja materjalidest nähtuvalt on määruskaebuse esitaja esindajana
kaebusele alla kirjutanud Dirk Hundertmark, kes on Saksamaa
Liitvabariigi vandeadvokaat ja Eesti Advokatuuri assotsieerunud liige.
Kuna vastavalt TsMS § 226 lg 1 kolmandale lausele eeldatakse advokaadi
puhul esindusõiguse olemasolu, siis saab ringkonnakohus ka käesoleval
juhul eeldada D. Hundertmark´il vastava esindusõiguse olemasolu.
Ringkonnakohtu arvates ei ole D. Hundertmark´i esindusõigus piiratud
ka tulenevalt Advokatuuriseaduse §-st 67 lg 2 (hageja vastuses ekslikult
märgitud § 68 lg 2), mille kohaselt võib assotsieerunud liige esindada
või kaitsta klienti kohtus üksnes koostöös vandeadvokaadiga, kuivõrd
käesoleval juhul saab asjaolude põhjal D. Hundertmark´i koostööd
määruskaebuse esitamisel Eesti vandeadvokaadiga eeldada.
TsMS § 75 lõikes 3 sätestatakse, et isik võib taotleda kohtult määruse
tegemist selle kohta, kas asi allub sellele kohtule, juba enne avalduse
esitamist, ning selle määruse peale võib esitada määruskaebuse. Samas
tuleneb TsMS § 76 sätetest, et kohus võib kontrollida kohtualluvust ka
pärast asja menetlusse võtmist. Ringkonnakohus leiab, et tulenevalt
analoogiast TsMS § 75 lg 3 sättega on apellatsiooni korras edasikaevatav
ka see esimese astme kohtu määrus, mis käsitleb rahvusvahelise
kohtualluvuse küsimust pärast asja menetlusse võtmist.