ET Euroopa Liidu Teataja L 164/92

Rahvusvahelise avaliku õiguse alusel on õiguslik toime ainult ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni originaaltekstidel. Käesoleva eeskirja staatust ja jõustumiskuupäeva tuleb kontrollida ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni staatust käsitleva dokumendi TRANS/WP.29/343 uusimast versioonist, mis on kättesaadav Internetis:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni (UN/ECE) eeskiri nr 98 — Ühtsed sätted, milles käsitletakse mootorsõidukite gaaslahendusega valgusallikatega varustatud esilaternate tüübikinnitust

Sisaldab kogu kehtivat teksti kuni:

Eeskirja algversiooni 13. täiendus – jõustumise kuupäev: 19. august 2010

SISUKORD

EESKIRI

A. HALDUSSÄTTED

0. Reguleerimisala

1. Mõisted

2. Esilaterna tüübikinnituse taotlemine

3. Märgistus

4. Tüübikinnituse andmine

B. ESILATERNATELE ESITATAVAD TEHNILISED NÕUDED

5. Üldnõuded

6. Valgustus

7. Ebamugavuse ja/või võimetuse hindamine

C. TÄIENDAVAD HALDUSSÄTTED

8. Esilaterna tüübi muutmine ja tüübikinnituse laiendamine

9. Toodangu vastavus nõuetele

10. Karistused toodangu nõuetele mittevastuse korral

11. Tootmise lõpetamine

12. Tüübikinnituskatsete tegemise eest vastutavate tehniliste teenistuste ning haldusasutuste nimed ja aadressid

13. Üleminekusätted

LISAD

1. lisa — Teatis, milles käsitletakse esilaternatüübi tüübikinnituse andmist, tüübikinnituse laiendamist, tüübikinnituse andmisest keeldumist, tüübikinnituse tühistamist või tootmise lõpetamist kooskõlas eeskirjaga nr 98

2. lisa — Tüübikinnitusmärkide kujunduse näidised

3. lisa — Mõõteekraanid

4. lisa — Töötavate esilaternate fotomeetriliste näitajate püsivuse katsetamine Liide— Fotomeetriliste tööparameetrite püsivuse katsetamisega seotud tööperioodide ülevaade

5. lisa — Plastmaterjalist hajutiklaasidega laternatele esitatavad nõuded – hajutiklaasi või materjalinäidiste ja laternakoostude katsetamine 1. liide— Tüübikinnituskatsete kronoloogiline järjekord 2. liide— Valguse hajumise ja läbipaistvuse mõõtmise meetod 3. liide— Pihustuskatse meetod 4. liide— Kleeplindi nakkekatse

6. lisa — Nullkese

7. lisa — Pinge märgistus

8. lisa — Toodangu nõuetele vastavuse järelevalvemenetluse miinimumnõuded

9. lisa — Näidiste võtmise miinimumnõuded

10. lisa — Eesmiste lähitulelaternate varju piiri kontrollimine mõõtmiste abil

11. lisa — LED-moodulitele ja neid sisaldavatele esilaternatele esitatavad nõuded

A. HALDUSSÄTTED

0. REGULEERIMISALA (1)

Käesolevat eeskirja kohaldatakse M-, N- ja L3-kategooria sõidukite

a) esilaternate ja

b) hajuvalgustussüsteemide

suhtes, milles kasutatakse gaaslahendusega valgusallikaid.

1. MÕISTED

Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid.

1.1. Käesolevas eeskirja suhtes kohaldatakse tüübikinnitustaotluse esitamise ajal kehtivas eeskirjas nr 48 ja selle muudatustes sätestatud mõisteid.

1.2. „Hajutiklaas” – esilaterna või laterna üksuse kõige välimine osa, mis laseb valguse läbi valgusava;

1.3. „pinne” – toode või tooted, mis paigaldatakse ühes või mitmes kihis hajutiklaasi välispinnale;

1.4. „liiteseadis” – gaaslahendusega valgusallika elektrivarustus. Liiteseadis võib olla osaliselt või täielikult esilaterna sees või väljaspool esilaternat;

1.5. „ühilduv paar” – sõiduki vasakul ja paremal küljel asuvate ühesuguse funktsiooniga laternate komplekt;

1.6. erinevat „tüüpi” esilaternad – esilaternad, mis erinevad üksteisest järgmiste oluliste näitajate poolest:

1.6.1. kaubanimi või kaubamärk;

1.6.2. optilise süsteemi omadused;

1.6.3. niisuguste osade lisamine või kõrvaldamine, mis võivad seadmete töötamise ajal esineva peegeldumise, murdumise, neeldumise ja/või moonutuste tõttu muuta optilist mõju;

1.6.4. sobivus parempoolseks või vasakpoolseks liikluseks või mõlemaks;

1.6.5. tekitatava valgusvihu laad (lähituli, kaugtuli või mõlemad);

1.6.6. hajutiklaaside ja võimaliku pinde materjalid.

1.6.7. Sõiduki vasakule poolele paigaldamiseks mõeldud seadet ja sõiduki paremale poolele paigaldamiseks mõeldud samasugust seadet loetakse aga sama tüüpi seadmeteks.

1.7. Käesoleva eeskirja viidetega standardsetele (etalon-)hõõglampidele ja gaaslahendusega valgusallikatele osutatakse vastavalt tüübikinnituse taotluse esitamise ajal kehtivale eeskirjale nr 37 ja eeskirjale nr 99 ning nende muudatuste seeriatele.

2. ESILATERNA TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE (2)

2.1. Tüübikinnituse taotluse esitab kaubanime või kaubamärgi omanik või tema nõuetekohaselt volitatud esindaja. Taotluses tuleb ära näidata:

2.1.1. andmed selle kohta, kas esilaternat kavatsetakse kasutada lähitule, kaugtule või mõlema jaoks;

2.1.2. kui esilaternat kavatsetakse kasutada lähitule jaoks, siis kas see on projekteeritud nii vasak- kui ka parempoolseks või üksnes vasakpoolseks või üksnes parempoolseks liikluseks;

2.1.3. kui esilatern on varustatud reguleeritava peegeldiga, siis laterna paigaldusasend(id) maapinna ja sõiduki keskmise pikitasapinna suhtes;

2.1.4. maksimaalsed vertikaalsuunalised nurgad ülal- ja allpool normaalasendit (-asendeid), mida reguleerimisseadme abil on võimalik saavutada;

2.1.5. millised valgusallikad lülituvad sisse eri tulekombinatsioonide kasutamisel;

2.1.6. kas kasutatakse hajuvalgustussüsteemi ning mis liiki tule või tulede puhul;

2.1.7. valgusallika kategooria vastavalt tüübikinnitustaotluse esitamise ajal kehtivale eeskirjale nr 37 või nr 99 ja nimetatud eeskirjade kehtivatele muudatustele. Hajuvalgustussüsteemi puhul, milles kasutatakse mitteasendatavat gaaslahendusega valgusallikat, mis ei ole eeskirja nr 99 alusel tüübikinnitust saanud, valgusgeneraatorile tootja poolt antud osa number.

2.2. Igale taotlusele lisatakse:

2.2.1. kolmes eksemplaris joonised, mis on piisavalt üksikasjalikud, et võimaldada tüübi määramist (vt punktid 3.2 ja 4.2). Joonistel peab olema näidatud tüübikinnitusnumbri paiknemine ning tüübikinnitusmärki ümbritsevale ringile lisatud täiendavad tähised; LED-mooduli(te) korral ka mooduli(te) tunnuskoodi(de) jaoks jäetud ruum; samuti peab olema näidatud esilaterna pikilõige (telglõige) ja eestvaade ning optiliste omaduste peamised üksikasjad, sealhulgas vajaduse korral lainestused;

2.2.2. tehniline lühikirjeldus, mis vajaduse korral hõlmab liiteseadis(t)e marki ja liiki ning, kui esilaternat kasutatakse kurvivalgustuse saamiseks, äärmiseid asendeid vastavalt punktile 6.2.7. LED-mooduli(te) korral hõlmab see: a) LED-mooduli(te) tehnilist lühikirjeldust; b) joonist, millel on näidatud mõõtmed, peamised elektrilised ja fotomeetrilised näitajad ning objektiivne valgusvoog. Hajuvalgustussüsteemi korral tuleb peale selle esitada tehniline lühikirjeldus, mis hõlmab valgusjuhi (valgusjuhtide) ja sellega (nendega) seotud optiliste osade loetelu ning valgusgeneraatori(te) identifitseerimiseks piisavat kirjeldust. Teave sisaldab valgusgeneraatori tootja antud osa numbrit, joonist mõõtmete ning peamiste elektriliste ja fotomeetriliste näitajatega ning ametlikku katseprotokolli seoses käesoleva eeskirja punktiga 5.8;

2.2.3. järgmised näidised: 2.2.3.1. esilaterna tüübikinnituse korral iga esilaternatüübi kaks näidist, millest üks on mõeldud paigaldamiseks sõiduki vasakule ja teine paremale poolele, koos standardse gaaslahendusega valgusallikaga ja vajaduse korral ühega igat liiki liiteaseadisest. Kui tüübikinnitust taotletakse hajuvalgustussüsteemile, milles kasutatakse mitteasendatavat gaaslahendusega valgusallikat, mis ei ole saanud tüübikinnitust eeskirja nr 99 alusel, tuleb esitada süsteemi kaks näidist koos valgusgeneraatoriga ning vajaduse korral ühega igat liiki liiteseadisest;

2.2.4. hajutiklaaside valmistamiseks kasutatud plastmaterjali katsetamiseks: 2.2.4.1. neliteist hajutiklaasi; 2.2.4.1.1. kümme klaasi kõnealustest hajutiklaasidest võib asendada kümne, vähemalt 60 mm × 80 mm suuruse materjalinäidisega, mille välispind on lame või kumer ning mille keskel on vähemalt 15 mm × 15 mm suurune põhiliselt lame ala (kõveruse raadiusega vähemalt 300 mm); 2.2.4.1.2. iga selline hajutiklaas või materjalinäidis peab olema saadud masstoodangu valmistamisel kasutatava meetodi kohaselt; 2.2.4.2. peegeldi, millele saab hajutiklaasid tootja juhendi kohaselt kinnitada;

2.2.5. esilaternate sees olevate, gaaslahendusvalgusallikate ultraviolettkiirguse eest kaitsvast plastmaterjalist valmistatud valgust kiirgavate osade ultraviolettkiirgusele vastupidavuse katsetamiseks: 2.2.5.1. üks näidis igast esilaternas kasutatavast asjaomasest materjalist või üks kõnealuseid materjale sisaldava esilaterna näidis. Iga materjalinäidis peab välimuse ja pinnatöötluse (olemasolu korral) poolest olema selline, nagu kavatsetakse kasutada tüübikinnituse saamiseks esitatavas esilaternas. 2.2.5.2. Süsteemi sisedetailides kasutatavate plastmaterjalide vastupidavust valgusallika ultraviolettkiirguse mõjule ei ole vaja kontrollida: 2.2.5.2.1. kui tegemist on gaaslahendusega valgusallikaga, mis on madala ultraviolettkiirguse tasemega, nagu täpsustatud eeskirjas nr 99, või 2.2.5.2.2. kui esilaterna asjaomaste osade kaitsmiseks ultraviolettkiirguse eest kasutatakse eraldi vahendeid, näiteks klaasfiltreid;

2.3. hajuvalgustussüsteemi korral kümme näidist materjali(de)st ning vajaduse korral kaitsepindest/-kestast, millest on valmistatud süsteemi valgusjuhe ja muud optilised osad.

2.4. Hajutiklaasi materjalidele ja hajuvalgustussüsteemi korral süsteemi optiliste osade materjalidele ning vajaduse korral kaitsepinnetele/-kestadele lisatakse nende materjalide ja pinnete omaduste katseprotokoll juhul, kui nimetatud materjale on juba katsetatud.

3. MÄRGISTUS

3.1. Tüübikinnituse saamiseks esitatud esilaternatele või hajuvalgustussüsteemidele peab olema selgelt ja kustutamatult kantud taotleja kaubanimi või kaubamärk.

3.2. Hajutiklaasil ja korpusel (3) peavad olema piisava suurusega alad punktis 4 osutatud tüübikinnitusmärgi ja lisatähiste jaoks; kõnealused alad näidatakse punktis 2.2.1 nimetatud joonistel.

3.3. Esilaternad, mis on mõeldud kasutamiseks nii parempoolse kui ka vasakpoolse liikluse tingimustes, peavad kandma märgiseid, mis määravad kindlaks optilise osa kaks paigaldusasendit sõidukil või gaaslahendusega valgusallika kaks paigaldusasendit peegeldil; need tähised koosnevad tähtedest „R/D” parempoolse liikluse jaoks ja „L/G” vasakpoolse liikluse jaoks.

3.4. Kõikidel tuledel võib valgust kiirgaval pinnal olla nullkese, nagu näidatud 6. lisas.

3.5. Hajuvalgustussüsteemi puhul, milles kasutatakse mitteasendatavat gaaslahendusega valgusallikat, mis ei ole eeskirja nr 99 alusel tüübikinnitust saanud, peab valgusgeneraatorile olema kantud tootja kaubanimi või kaubamärk ning punktis 2.2.2 osutatud osa number.

3.6. LED-mooduli(te)ga laternatele peab olema märgitud nimipinge ja nimivõimsus ning valgusallika mooduli tunnuskood.

3.7. Koos laterna tüübikinnituse taotlusega esitatavatele LED-moodulitele:

3.7.1. peab olema kantud taotleja kaubanimi või kaubamärk. Kõnealune märgistus peab olema selgelt loetav ja kustutamatu;

3.7.2. peab olema kantud mooduli tunnuskood. Kõnealune märgistus peab olema selgelt loetav ja kustutamatu. Tunnuskood algab tähtedega „MD”, mis tähistab sõna „moodul”, ning sellele järgneb punktis 4.2.1 ette nähtud tüübikinnitusmärk ilma ringjooneta. Kui kasutatakse mitut mitteidentset valgusallika moodulit, järgnevad nimetatud tähtedele lisasümbolid või -tähised. See tunnuskood tuleb näidata punktis 2.2.1 nimetatud joonistel. Tüübikinnitusmärk ei pea olema sama, mis laternal, milles moodulit kasutatakse, kuid mõlemad märgistused peavad olema sama taotleja esitatud.

3.8. Kui LED-mooduli(te) käitamiseks kasutatakse elektroonilist valgusallika juhtimisseadmestikku, mis ei ole LED-mooduli osa, märgitakse sellele asjaomase juhtimisseadmestiku tunnuskood(id), sisend-nimipinge ja võimsus.

4. TÜÜBIKINNITUSE ANDMINE

4.1. Üldosa

4.1.1. Kui kõik punkti 2 kohaselt esitatud esilaternatüübi näidised vastavad käesoleva eeskirja nõuetele, antakse tüübikinnitus.

4.1.2. Käesolevale eeskirjale vastavaid esilaternaid võib grupeerida, kombineerida või vastastikku ühendada mis tahes muu(de) valgustus- või valgussignaali funktsiooni(de)ga, tingimusel et nende valgustusfunktsioonid sellest ei halvene.

4.1.3. Kui grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternad vastavad rohkem kui ühe eeskirja nõuetele, võib laternale kanda ühe rahvusvahelise tüübikinnitusmärgi tingimusel, et igaüks nendest grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternatest vastab selle suhtes kohaldatavatele nõuetele.

4.1.4. Igale kinnitatud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Selle kaks esimest numbrit (praegu 00) näitavad muudatuste seeriat, mis hõlmab tüübikinnituse andmise ajal käesoleva eeskirja kõige hilisemaid suuri tehnilisi muudatusi. Sama kokkuleppeosaline ei tohi anda sama numbrit teisele käesoleva eeskirjaga hõlmatud esilaternatüübile. Ühilduvat paari loetakse aga üheks tüübiks.

4.1.5. Teade esilaternatüübi käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse andmise, laiendamise, andmisest keeldumise, tühistamise või tootmise lõpetamise kohta edastatakse käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud vormi abil käesolevat eeskirja kohaldavatele 1958. aasta kokkuleppe osalistele.

4.1.6. Igal esilaternal, mis vastab käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud tüübile, peab lisaks punktiga 3.1 ettenähtud märgistusele olema punktis 3.2 osutatud aladel punktides 4.2 ja 4.3 kirjeldatud tüübikinnitusmärk.

4.2. Tüübikinnitusmärgi elemendid

Tüübikinnitusmärk koosneb järgmistest elementidest:

4.2.1. rahvusvaheline tüübikinnitusmärk, mis koosneb: 4.2.1.1. ringjoonega ümbritsetud E-tähest, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi tunnusnumber (4); 4.2.1.2. tüübikinnitusnumbrist, mis vastab punktis 4.1.4 sätestatule;

4.2.2. järgmistest lisatähistest: 4.2.2.1. ainult vasakpoolses liikluses kasutatavate esilaternate puhul horisontaalne nool, mille teravik on suunatud näoga esilaterna poole seisva vaataja suhtes paremale, s.o liiklussuuna poole; 4.2.2.2. esilaternate puhul, mis optilise osa või valgusallika asjakohaselt reguleeritava asendi tõttu vastavad mõlema liiklussüsteemi nõuetele, horisontaalne nool teravikuga mõlemas otsas, mis näitavad vastavalt paremale ja vasakule; 4.2.2.3. esilaternate puhul, mis vastavad käesoleva eeskirja nõuetele üksnes seoses lähitulega, tähed „DC”; 4.2.2.4. esilaternate puhul, mis vastavad käesoleva eeskirja nõuetele üksnes seoses kaugtulega, tähed „DR”; 4.2.2.5. esilaternate puhul, mis vastavad käesoleva eeskirja nõuetele seoses nii lähi- kui ka kaugtulega, tähed „DCR”; 4.2.2.6. plastmaterjalist hajutiklaasiga varustatud esilaternate puhul kantakse punktidega 4.2.2.3–4.2.2.5 ettenähtud tähiste lähedale tähed „PL”; 4.2.2.7. esilaternate puhul, mis vastavad käesoleva eeskirja nõuetele seoses kaugtulega, maksimaalse valgustugevuse tähis punktis 6.3.2.2 nimetatud viitemärgi kujul, mis paigutatakse E-tähte ümbritseva ringjoone lähedale. Vastastikku ühendatud esilaternate puhul väljendatakse kaugtule maksimaalset valgustugevust tervikuna eespool kirjeldatud viisil; 4.2.2.8. hajuvalgustussüsteemide puhul asendatakse punktides 4.2.2.3, 4.2.2.4 ja 4.2.2.5 nõutav D-täht tähtedega „DLS”, kohaldades samu kriteeriume.

4.2.3. Igal juhul peavad katsemenetluse ajal vastavalt 4. lisa punktile 1.1.1.1 kasutatud asjakohane töötamismoodus ning vastavalt 4. lisa punktile 1.1.1.2 lubatud pinge/pinged olema kantud tüübikinnitusvormidele ja teatistele, mis saadetakse kokkuleppe osalisteks olevatele ja käesolevat eeskirja kohaldavatele riikidele. Vastavatel juhtudel märgistatakse seade järgmiselt. 4.2.3.1. Käesoleva eeskirja nõuetele vastavate esilaternate puhul, mis on konstrueeritud nii, et lähituli ei sütti samaaegselt ühegi muu valgustusfunktsiooniga, millega see võib olla vastastikku ühendatud, märgitakse tüübikinnitusmärgil oleva lähitulelaterna tähise taha kaldjoon (/). 4.2.3.2. Punkti 4.2.3.1 nõuet ei kohaldata käesoleva eeskirja nõuetele vastavate esilaternate suhtes, mis on konstrueeritud nii, et lähi- ja kaugtuld kiirgab sama gaaslahendusega valgusallikas.

4.2.4. Tüübikinnitusnumbri kaks esimest numbrit (praegu 00), mis näitavad muudatuste seeriat, mis hõlmab tüübikinnituse andmise ajal käesoleva eeskirja kõige hilisemaid suuri tehnilisi muudatusi, ning vajadusel ka eespool kirjeldatud nool võivad paikneda eespool nimetatud lisatähiste läheduses.

4.2.5. Punktides 4.2.1–4.2.3 nimetatud märgid ja tähised peavad olema selgelt loetavad ja kustutamatud. Need võib kanda esilaterna sisemisele või välimisele osale (ei ole tähtis, kas see on läbipaistev või mitte), mida ei saa esilaterna läbipaistvast valgust kiirgavast osast eraldada. Hajuvalgustussüsteemi puhul, millel on valgusjuhti sisse ehitatud väline hajutiklaas, loetakse käesolev tingimus täidetuks, kui tüübikinnitusmärgistus paikneb vähemalt valgusgeneraatoril ja valgusjuhil või selle kaitsekestal. Igal juhul peab märgistus olema nähtav, kui esilatern või süsteem on sõidukile paigaldatud või kui liikuv osa, nt kapott, on avatud.

4.3. Tüübikinnitusmärgi kujundus

4.3.1. Sõltumatud laternad

Käesoleva eeskirja 2. lisa joonistel 1–9 on esitatud tüübikinnitusmärkide ja eespool osutatud lisatähiste näidiseid.

4.3.2. Grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternad

4.3.2.1. Kui grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternad vastavad mitme eeskirja nõuetele, võib neile kinnitada ühe rahvusvahelise tüübikinnitusmärgi, millel on E-tähte ümbritsev ringjoon, millele järgneb kinnituse andnud riigi tunnusnumber ja tüübikinnitusnumber. Tüübikinnitusmärk võib paikneda mis tahes kohas grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternate peal, tingimusel et: 4.3.2.1.1. tüübikinnitusmärk on punktis 4.2.5 kirjeldatud olukorras nähtav; 4.3.2.1.2. ühtegi grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternate valgust ülekandvat osa ei saa eemaldada, eemaldamata samaaegselt tüübikinnitusmärki.

4.3.2.2. Iga laterna tunnusmärk, mis vastab tüübikinnituse aluseks olnud eeskirjale, ning tüübikinnituse andmise ajal eeskirja kõige hilisemaid suuri tehnilisi muudatusi hõlmav seeria ja vajadusel nõuetekohane nool märgitakse: 4.3.2.2.1. asjakohasele valgust kiirgavale pinnale või 4.3.2.2.2. laternate grupile selliselt, et iga latern grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternatest oleks selgesti identifitseeritav (vt 2. lisa joonisel 10 esitatud neli võimalikku näidet).

4.3.2.3. Tüübikinnitusmärgi osade mõõtmed ei tohi olla väiksemad kui tüübikinnituse aluseks olnud eeskirjas üksikmärkidest väikseima jaoks ette nähtud miinimummõõtmed.

4.3.2.4. Igale kinnitatud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Sama kokkuleppeosaline ei tohi anda sama numbrit teisele käesoleva eeskirja reguleerimisalasse kuuluvate grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternate tüübile.

4.3.2.5. Käesoleva eeskirja lisa 2 joonisel 10 on esitatud grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternate kinnitusmärkide kujunduse näidised koos kõigi eespool nimetatud lisatähistega.

4.3.3. Laternad, mille hajutiklaase saab kasutada ka muude esilaternatüüpide juures ja mis võivad olla muude laternatega vastastikku ühendatud või kombineeritud

Kohaldatakse punkti 4.3.2 sätteid.

4.3.3.1. Peale selle võivad samade hajutiklaaside kasutamisel olla nendel klaasidel erinevad tüübikinnitusmärgid, mis vastavad esilaternate või laternaüksuste eri tüüpidele, tingimusel et ka hajutiklaasiga lahutamatult ühendatud korpusel või hajuvalgustussüsteemil on punktis 3.2. kirjeldatud ala ning tegelikule talitlusele vastav tüübikinnitusmärk.

4.3.3.2. Käesoleva eeskirja 2. lisa joonisel 11 on esitatud eespool nimetatud juhul kasutatavate tüübikinnitusmärkide kujunduse näidised.

4.3.4. Hajuvalgustussüsteemid

Hajuvalgustussüsteemid peavad vastama punktide 4.3.1–4.3.3.2 asjakohastele nõuetele ning punkti 3.4 nõuetele.

B. ESILATERNATELE ESITATAVAD TEHNILISED NÕUDED (5)

5. ÜLDNÕUDED

5.1. Iga näidis peab vastama punktides 6–8 esitatud nõuetele.

5.2. Esilaternad tuleb valmistada nii, et tavapärastes kasutustingimustes, vaatamata neile mõjuda võivale vibratsioonile, säiliksid ettenähtud fotomeetrilised omadused ja need oleksid heas töökorras.

5.2.1. Esilaternate paigaldamisel tuleb kasutada seadet, mis võimaldab sõidukil esilaternate reguleerimist vastavalt kohaldatavatele eeskirjadele. Sellist seadet ei ole vaja üksustele, mille puhul peegeldit ja hajutiklaasi ei saa teineteisest eraldada, tingimusel et selliste üksuste kasutamine piirdub sõidukitega, mille puhul esilaternate seadistust saab reguleerida teistmoodi.

Kui lihtlähituld kiirgav esilatern ja kaugtuld kiirgav esilatern, mis mõlemad on varustatud eraldi valgusallika(te)ga, on ühtseks seadmeks kokku ühendatud, peab reguleerimisseade võimaldama iga optilist süsteemi eraldi nõuetekohaselt reguleerida. Sama nõue kehtib eesmist udutuld ja kaugtuld kiirgavate esilaternate, lihtlähituld ja eesmist udutuld kiirgavate esilaternate ning neid kolme tuld kiirgavate esilaternate suhtes.

5.2.2. Nimetatud nõudeid ei kohaldata siiski püsivalt kokkuehitatud peegelditega esilaternakoostude suhtes. Seda tüüpi esilaternakoostude suhtes kohaldatakse käesoleva eeskirja punkti 6.3 nõudeid.

5.3. Esilaternaid, mis on konstrueeritud nii parem- kui ka vasakpoolse liikluse nõuetele vastavalt, võib reguleerida konkreetsele liiklussüsteemile sobivaks kas sobiva algseadistusega sõidukile paigaldamisel või kasutaja valitava seadistusega. Niisugune algseadistus või kasutaja valitud seadistus võib hõlmata näiteks optilise osa kinnitamist sõidukile kindla nurga all või valgusallika(te) seadmist kindla nurga all optilise osa suhtes. Kõigil juhtudel tohib olla ainult kaks võimalikku erinevat ja selgelt eristuvat seadistusasendit, üks parempoolse ja üks vasakpoolse liikluse jaoks, ning konstruktsioon peab välistama soovimatu ümberasetuse ühelt seadistuselt teisele või vahepealsesse asendisse. Kui valgusallika jaoks on kaks erinevat seadistusasendit, peavad valgusallika peegeldile kinnitamise detailid olema projekteeritud ja valmistatud selliselt, et kummagi seadistuse puhul hoitaks valgusallikat asendis sama täpsusega, nagu on nõutav vaid ühe liiklussüsteemi jaoks ettenähtud esilaternate puhul. Käesoleva punkti nõuete täitmist tuleb kontrollida visuaalse vaatlusega ja vajadusel katselise paigaldamisega.

5.4. Valgustuse konfiguratsioon eri liiklustingimuste korral

5.4.1. Ühepoolse (parem- või vasakpoolse) liikluse nõuetele vastavalt projekteeritud esilaternate puhul tuleb võtta asjakohased meetmed, et mitte tekitada kasutajatele ebamugavusi vastupidise liiklussüsteemiga riigis (6). Need meetmed võivad seisneda järgmises:

a) esilaterna välimise hajutiklaasi alast osa varjamine;

b) tule liigutamine allapoole. Horisontaalne liigutamine on lubatud;

c) muud meetmed valgusvihu asümmetrilise osa kõrvaldamiseks või vähendamiseks.

5.4.2. Pärast nimetatud meetme(te) kohaldamist peavad olema täidetud järgmised valgustusele esitatavad nõuded, kusjuures ei muudeta algse liiklussuuna jaoks tehtud seadistust:

5.4.2.1. parempoolseks liikluseks projekteeritud lähituli, mida on kohandatud vasakpoolseks liikluseks: 0,86 D – 1,72 L vähemalt 5 luksi; 0,57 U – 3,43 R mitte rohkem kui 1,4 luksi;

5.4.2.2. vasakpoolseks liikluseks projekteeritud lähituli, mida on kohandatud parempoolseks liikluseks: 0,86 D – 1,72 R vähemalt 5 luksi; 0,57 U – 3,43 L mitte rohkem kui 1,4 luksi.

5.5. Vaheldumisi kaug- ja lähituld andvatel esilaternatel või lähituld ja/või kurvivalgustuseks lülituma projekteeritud kaugtuld andvatel esilaternatel peab esilaternaga kokkuehitatud mehaaniliste, elektromehaaniliste või muude nende eesmärkide jaoks ettenähtud seade (7) olema konstrueeritud niisugusel viisil, et:

5.5.1. seade on normaalsetes kasutustingimustes piisavalt tugev 50 000 lülituseks. Käesoleva nõude täitmise kontrollimiseks võib tüübikinnituskatsete eest vastutav tehniline teenistus: a) nõuda, et taotleja võimaldab katse tegemiseks vajalikud seadmed; b) loobuda katsest, kui taotleja esitatud esilaternaga koos on esitatud sama ehitusega (koostuga) esilaternate tüübikinnituskatsete eest vastutava tehnilise teenistuse välja antud katseprotokoll, milles kinnitatakse käesoleva nõude täitmist;

5.5.2. rikke korral ei ületa valgustus joonest H-H ülalpool punktis 6.2.6 kaugtule jaoks sätestatud väärtusi; lisaks peab esilaternate puhul, mis on mõeldud andma lähituld ja/või kurvivalgustuseks lülituma projekteeritud kaugtuld, olema täidetud 5 luksi miinimumnõue katsepunktis 25 V (joon VV, D 75 cm). Käesolevatele nõuetele vastavuse kontrollimiseks katseid tehes lähtub tüübikinnituskatsete eest vastutav tehniline teenistus taotleja esitatud juhistest;

5.5.3. kas lihtlähituld või kaugtuld saab alati sisse lülitada, välistades mehhanismi seiskumise kahe asendi vahel;

5.5.4. kasutaja ei saa liikuvate detailide kuju või asendit tavaliste tööriistadega muuta.

5.6. Veendumaks, et kasutamisel ei muutu fotomeetrilised tööparameetrid ülemääraselt, tehakse 4. lisa nõuetele vastavad lisakatsed.

5.7. Plastmaterjalist valmistatud valgust kiirgavaid osasid katsetatakse 5. lisa nõuete kohaselt.

5.8. Valgusallikate asendatavus

5.8.1. Gaaslahendusega esilaternates või hajuvalgustussüsteemides kasutatav(ad) gaaslahendusega valgusallikas (valgusallikad) peavad olema asendatavad ning saanud tüübikinnituse vastavalt tüübikinnitustaotluse esitamise ajal kehtivale eeskirjale nr 37 ja selle muudatuste seeriale. Gaaslahendusega valgusallikat (valgusallikaid), mis ei ole eeskirja nr 99 kohaselt tüübikinnitust saanud, võib siiski kasutada üksnes juhul, kui see (need) on valgusgeneraatori mitteasendatav osa. Hajuvalgustussüsteemide puhul võib aga valgusgeneraator olla asendatav ilma eritöövahendeid kasutamata ka juhul, kui selles kasutatav valgusallikas ei ole tüübikinnitust saanud.

5.8.2. Kui gaaslahendusega esilaternas kasutataks üht või mitut (täiendavat) hõõgniidiga valgusallikat, peavad need olema tüübikinnituse saanud vastavalt tüübikinnitustaotluse esitamise ajal kehtivale eeskirjale nr 37 ja selle muudatuste seeriale, tingimusel et tüübikinnitustaotluse esitamise ajal kehtiva eeskirjaga nr 37 ja selle muudatuste seeriaga ei piirata nende valgusallikate kasutamist.

5.8.3. Seadme ehitus peab võimaldama hõõglampi paigaldada vaid õiges asendis.

5.8.4. Asendatavate gaaslahendusega valgusallikate ja täiendavate hõõgniidiga valgusallikate puhul peab valgusallika pesa vastama Rahvusvahelise Elektrotehnikakomisjoni (IEC) väljaande 60061 andmelehel esitatud asjaomas(t)e valgusallika(te) kategooriale ettenähtud mõõtmetele. Valgusallikas (valgusallikad) peavad olema hõlpsalt esilaternasse paigaldatavad.

5.9. Mitteasendatavad gaaslahendusega valgusallikad, mis ei ole saanud tüübikinnitust eeskirja nr 99 kohaselt ja mida kasutatakse hajuvalgustussüsteemides, peavad peale selle vastama järgmistele nõuetele (mis vastavad eeskirjas nr 99 gaaslahendusega valgusallikate tüübikinnitusele sätestatud nõuetele):

5.9.1. käivitamine, stabiliseerimine ja kaare taassüttimine vastavalt eeskirja nr 99 punktile 3.6;

5.9.2. värvus vastavalt eeskirja nr 99 punktile 3.9. Värvus peab olema valge;

5.9.3. ultraviolettkiirgus vastavalt eeskirja nr 99 punktile 3.10, kui see on tüübikinnitustaotlusega ette nähtud (käesoleva eeskirja punkt 2.2.2).

5.10. Esilaterna ja liiteseadise süsteem ei tohi tekitada kiirgus- ega toiteahela häiringuid, mis põhjustavad sõiduki muude elektriliste/elektrooniliste süsteemide tõrkeid (8).

5.11. Kui see on katsemenetluse jaoks vajalik, võib katseasutus nõuda tootjalt täiendavaid katsenäidised, katsestende (hoidikuid) või spetsiaalseid energiaallikaid.

5.12. Katsemenetlus tehakse tootja paigaldusnõuete kohaselt.

5.13. Esilatern (kui see on varustatud LED-moodulitega) ja LED-moodul(id) peavad vastama käesoleva eeskirja 11. lisa asjakohastele nõuetele. Nõuetele vastavust katsetatakse.

6. VALGUSTUS

6.1. Üldosa

6.1.1. Esilaternad või hajuvalgustussüsteemid tuleb valmistada nii, et sobiva gaaslahendusega valgusallika puhul valgustavad need piisavalt ja pimestamata lähitulerežiimis ning hästi kaugtulena.

6.1.2. Esilaternast saadavat valgustust tuleb kontrollida lamedal vertikaalekraanil, mis paigaldatakse esilaterna ette 25 m kaugusele ja selle telje suhtes täisnurkselt, nagu on näidatud käesoleva eeskirja 3. lisas. Katseekraan peab olema piisavalt lai, et võimaldada lähitule varju piiri uurimist ja reguleerimist vähemalt 5 ° ulatuses kummalegi poole joont V-V.

6.1.3. Esilatern või hajuvalgustussüsteem loetakse rahuldavaks, kui üks valgusallikas, mida on vanandatud vähemalt 15 tsükli jooksul vastavalt eeskirja nr 99 4. lisa punktile 4, täidab käesolevas punktis 6 sätestatud fotomeetrilised nõuded.

Kui gaaslahendusega valgusallikas on saanud eeskirja nr 99 kohase tüübikinnituse, on tegemist standardse (etalon-)valgusallikaga ning selle valgusvoog võib erineda eeskirjaga nr 99 ettenähtud objektiivsest valgusvoost. Sellisel juhul tuleb valgustatust vastavalt korrigeerida.

Korrigeerimist ei kohaldata hajuvalgustussüsteemide suhtes, milles kasutatakse mitteasendatavat gaaslahendusega valgusallikat, ega esilaternate suhtes, mille liiteseadis(ed) on täielikult või osaliselt integreeritud.

Kui gaaslahendusega valgusallikas ei ole eeskirja nr 99 kohaselt tüübikinnitust saanud, on tegemist seeriatootmises oleva mitteasendatava valgusallikaga.

6.1.4. Mõõtmed, mis määravad kaare asukoha standardse gaaslahendusega valgusallika sees, on näidatud eeskirja nr 99 asjaomasel andmelehel.

6.1.5. Fotomeetriliste näitajate vastavust kontrollitakse vastavalt käesoleva eeskirja punktile 6.2.6 või 6.3. See kehtib ka 3 °R ja 3 °L vahelise varju piiri ala kohta (varju piiri värvuse mõõtmise meetod on ettevalmistamisel).

6.1.6. Gaaslahendusega valgusallikatega esilaternate tulede värvus on valge.

6.1.7. Neli sekundit pärast seda, kui lülitatakse sisse esilatern, mida ei ole vähemalt 30 minutit kasutatud:

6.1.7.1. peab üksnes kaugtuld kiirgava esilaterna korral valgustatus punktis HV olema vähemalt 60 luksi;

6.1.7.2. üksnes lähituld või käesoleva eeskirja punktis 5.4 kirjeldatud viisil vaheldumisi lähituld ja kaugtuld kiirgava esilaterna korral peab valgustatus punktis 50 V olema vähemalt 10 luksi;

6.1.7.3. mõlemal juhul peab elektrivarustus olema piisav, et tagada tugevvoolu impulsi vajalik tõus.

6.2. Lähituledele esitatavad nõuded

6.2.1. Eesmiste lähitulelaternate valgustugevuse jaotus sisaldab varju piiri (vt joonis 1), mis võimaldab esilaterna õiget reguleerimist fotomeetriliste mõõtmiste jaoks ja sõidukil suunamist.

Varju piir hõlmab:

a) parempoolseks liikluseks mõeldud tulede korral: i) vasakul paiknevat sirget horisontaalset osa, ii) paremal paiknevat tõstetud küünarnuki-õla osa;

b) vasakpoolseks liikluseks mõeldud tulede korral: i) paremal paiknevat sirget horisontaalset osa, ii) vasakul paiknevat tõstetud küünarnuki-õla osa.

Mõlemal juhul on küünarnuki-õla osa terava servaga.

6.2.2. Esilaternat suunatakse visuaalselt varju piiri abil (vt joonis 1) järgmiselt:

6.2.2.1. vertikaalseks reguleerimiseks: varju piiri horisontaalset osa liigutatakse altpoolt joont B ülespoole ning see reguleeritakse normaalasendisse 1 % (25 cm) allpool joont H-H; Joonis 1

6.2.2.2. horisontaalseks reguleerimiseks: varju piiri küünarnuki-õla osa liigutatakse: a) parempoolse liikluse korral paremalt vasakule ning paigutatakse pärast liigutamist horisontaalselt nii, et: b) joone 0,2° D kohal ei ületa õlg vasakul joont A ja c) joonel 0,2° D või sellest allpool ületab õlg joone A ning d) küünarnuki liigendikoht on peamiselt joonel V-V või vasakpoolse liikluse korral vasakult paremale ning paigutatakse pärast liigutamist horisontaalselt nii, et: a) joone 0,2° D kohal ei ületa õlg paremal joont A ja b) joonel 0,2° D või sellest allpool ületab õlg joone A ning c) küünarnuki liigendikoht on peamiselt joonel V-V.

6.2.2.3. Kui sel moel suunatud esilatern ei vasta punktide 6.2.5, 6.2.6 ja 6.3 nõuetele, võib selle suunatust muuta tingimusel, et valgusvihu telge ei nihutata: horisontaalselt joonest A kaugemale kui: a) parempoolse liikluse korral 0,5° vasakule või 0,75° paremale; b) vasakpoolse liikluse korral 0,5° paremale või 0,75° vasakule ja vertikaalselt rohkem kui 0,25° joonest B üles- või allapoole.

6.2.2.4. Kui aga vertikaalset reguleerimist nõutavasse asendisse ei saa punktiga 6.2.2.3 lubatud hälvete piires teha korduvalt, kasutatakse varju piiri nõutavale miinimumkvaliteedile vastavuse katsetamiseks ning tule vertikaalseks ja horisontaalseks reguleerimiseks 10. lisa punktides 2 ja 3 kirjeldatud mõõtmismeetodit.

6.2.3. Kui tüübikinnitust taotletakse üksnes lähitulele, peab sel moel suunatud esilatern vastama ainult punktide 6.2.4 ja 6.2.5 nõuetele; kui esilatern on mõeldud kiirgama nii lähi- kui ka kaugtuld, peab see vastama punktide 6.2.4–6.2.6 nõuetele. Punktis 6.2.5 II segmendi kohta ettenähtud väärtusi ei kohaldata 3. lisa 2. ekraani suhtes.

6.2.4. Igas eesmises lähitulelaternas on lubatud vaid üks gaaslahendusega valgusallikas. Maksimaalselt kaks lisavalgusallikat on lubatud järgmistel juhtudel.

6.2.4.1. Kurvivalgustuse parandamiseks võib eesmises lähitulelaternas kasutada üht lisavalgusallikat vastavalt eeskirjale nr 37 või üht või mitut täiendavat LED-moodulit.

6.2.4.2. Infrapunakiirguse saamiseks võib eesmises lähitulelaternas kasutada üht lisavalgusallikat vastavalt eeskirjale nr 37 ja/või üht või mitut täiendavat LED-moodulit. See (need) lülitub (lülituvad) sisse ainult samaaegselt gaaslahendusega valgusallikaga. Gaaslahendusega valgusallika rikke korral peab (peavad) kõnealune lisavalgusallikas ja/või LED-moodul(id) automaatselt välja lülituma. Lisavalgusallika ja/või LED-mooduli(te)ga mõõtmisel kasutatakse sama katsepinget, nagu osutatud punktis 6.2.4.4.

6.2.4.3. Lisavalgusallika või LED-mooduli rikke korral peab esilatern jätkuvalt vastama lähitulele esitatavatele nõuetele.

6.2.4.4. Liiteseadis(t)e klemmidel rakendatav pinge on kas: 13,5 V ± 0,1 12 V süsteemi korral või: muu ettenähtud pinge (vt 7. lisa).

6.2.5. Rohkem kui kümne minuti möödumisel süüte sisselülitamisest peab 1. või 2. ekraanil (või vasakpoolse liikluse korral joone VV suhtes peegelpildina) saadav valgustatus vastama järgmistele nõuetele.

Märkus: tabelis:

L-täht tähendab, et punkt või segment asub joonest VV vasakul.

R-täht tähendab, et punkt või segment asub joonest VV paremal.

U-täht tähendab, et segment asub joonest HH ülalpool.

D-täht tähendab, et segment asub joonest HH allpool.

Punktid või segmendid Asukoht Valgustatus (luksides) Horisontaalsed kaugused (cm) Vertikaalsed kaugused (cm) Joonel H/H2 ja sellest ülalpool või joonel H/H3/H4 ja sellest ülalpool max 1 1 HV max 1 0 0 2 B 50 L max 0,5 L 150 U 25 3 75 R min 20 R 50 D 25 4 50 L max 20 L 150 D 37,5 5 25 L1 max 30 L 150 D 75 6 50 V min 12 0 D 37,5 7 50 R min 20 R 75 D 37,5 8 25 L2 min 4 L 396 D 75 9 25 R1 min 4 R 396 D 75 10 25 L3 min 2 L 670 D 75 11 25 R2 min 2 R 670 D 75 12 15 L min 1 L 910 D 125 13 15 R min 1 R 910 D 125 14 (9) L 350 U 175 15 (9) 0 U 175 16 (9) R 350 U 175 17 (9) L 175 U 87,5 18 (9) 0 U 87,5 19 (9) R 175 U 87,5 20 min 0,1 L 350 0 21 min 0,2 L 175 0 A–B I segment min 6 L 225–R 225 D 37,5 C–D II segment max 6 R 140–R 396 U 45 E–F III segment ja sellest allpool max 20 L 417–R 375 D 187,5 E max R max 70 Joonest VV vasakul D 75st ülalpool E max L max 50 Joonest VV vasakul

6.2.6. Punkti 6.2.5 nõudeid kohaldatakse ka kurvivalgustuseks mõeldud ja/või punktis 6.2.4.2 osutatud lisavalgusallikaga või LED-mooduli(te)ga esilaternate suhtes. Kurvivalgustuseks mõeldud esilaterna suunatust võib muuta, tingimusel et valgusvihu telge ei nihutata vertikaalsuunas rohkem kui 0,2°.

6.2.6.1. Kui kurvivalgustus saavutatakse: 6.2.6.1.1. lähitule pööramisega või varju piiri küünarnuki liigendikoha horisontaalse ümberasetamisega, tuleb mõõtmised teha kogu esilaternakoostu horisontaalse ümbersuunamise järel, nt goniomeetri abil; 6.2.6.1.2. esilaterna ühe või mitme optilise osa liigutamisega ilma varju piiri küünarnuki liigendikoha horisontaalse liigutamiseta, tuleb mõõtmised teha nii, et need detailid on oma äärmusasendites; 6.2.6.1.3. ühe lisavalgusallikaga või ühe või mitme LED-mooduliga ilma varju piiri küünarnuki liigendikoha horisontaalse liigutamiseta, tuleb mõõtmised teha nii, et see valgusallikas või LED-moodul(id) on aktiveeritud.

6.3. Kaugtulele esitatavad nõuded

6.3.1. Kui esilatern on projekteeritud andma nii kaug- kui ka lähituld, tehakse kaugtule poolt ekraanil tekitatava valgustuse mõõtmised sama esilaterna joondusega, nagu punkti 6.2.5 mõõtmiste puhul; kui esilatern kiirgab ainult kaugtuld, reguleeritakse see nii, et maksimaalse valgustuse ala keskendub joonte H-H ja V-V ristumiskohta; selline esilatern peab vastama ainult punkti 6.3. nõuetele. Katsepinged on samad, mis punktis 6.2.4.4.

6.3.2. Kaugtules on võimalik kasutada mitut valgusallikat; need valgusallikad on loetletud kas eeskirjas nr 37 (sel juhul kasutatakse hõõglampe nende etalonvalgusvooga) või eeskirjas nr 99.

On ka võimalik, et osa kaugtulest, mida kiirgab üks neist valgusallikatest, kasutatakse üksnes lühiajalisteks signaalideks (vilgutamine enne möödasõidu alustamist) vastavalt taotleja esitatud andmetele. See näidatakse asjaomasel joonisel ja teatisele tehtavas märkuses.

6.3.3. Kaugtule poolt ekraanile tekitatav valgustus peab vastama järgmistele tingimustele.

6.3.3.1. Joonte HH ja VV lõikumispunkt HV peab asuma samavalgustustiheduskõvera piires, mis vastab 80 protsendile kaugtulede maksimaalsest valgustatusest. Maksimaalne valgustatus, edaspidi Emax, on vahemikus 70–345 luksi.

6.3.3.2. Punktis 4.2.2.7 osutatud viitemärk leitakse järgmise valemi abil: viitemärk = 0,146 Emax Arvutuslik väärtus ümardatakse lähima väärtuseni väärtuste hulgast 17,5 – 20 – 25 – 27,5 – 30 – 37,5 – 40.

6.3.3.3. Alates punktist HV ei tohi valgustatus piki horisontaaljoont paremal ega vasakul olla alla 40 luksi kuni kauguseni 1,125 m ning alla 10 luksi kuni kauguseni 2,25 m.

6.4. Punktides 6.2.5 ja 6.3.2.3 nimetatud valgustatuse väärtusi ekraanil mõõdetakse fotoretseptori abil, mille tegelik tajupind asub 65 mm küljepikkusega ruudu sees.

6.5. Liikuvatele peegelditele esitatavad nõuded

6.5.1. Kui latern on fikseeritud kõikides punktis 2.1.4 kirjeldatud asendites, peab esilatern vastama punkti 6.2 või 6.3 või mõlema fotomeetrilistele nõuetele.

6.5.2. Lisakatsed tehakse pärast seda, kui peegeldi on esilaterna suunamise seadmete abil kallutatud vertikaalselt ülespoole punktis 2.1.4 osutatud nurga all või 2 kraadi võrra olenevalt sellest, kumb on väiksem. Seejärel suunatakse esilatern (goniomeetri abil) uuesti allapoole ning fotomeetrilised nõuded peavad olema täidetud järgmistes punktides:

lihtlähitule puhul: HV ja 75 R (75 L);

kaugtule puhul: E max, HV protsendina Emax-ist.

Kui suunamisseadmed ei võimalda pidevat liikumist, valitakse 2 kraadile lähim asend.

6.5.3. Peegeldi viiakse tagasi punktis 6.2.2 määratletud normaal-nurgaasendisse ja goniomeeter viiakse tagasi algasendisse. Peegeldi kallutatakse esilaterna suunamise seadme abil vertikaalselt allapoole punktis 2.1.4 osutatud nurga all või 2 kraadi võrra olenevalt sellest, kumb on väiksem. Seejärel suunatakse esilatern (nt goniomeetri abil) uuesti ülespoole ja kontrollitakse punktis 6.5.2 osutatud punkte.

7. EBAMUGAVUSE JA/VÕI VÕIMETUSE HINDAMINE

Hinnata tuleb esilaternate lähitule põhjustatavat ebamugavust ja/või võimetust (10).

C. TÄIENDAVAD HALDUSSÄTTED

8. ESILATERNA TÜÜBI MUUTMINE JA TÜÜBIKINNITUSE LAIENDAMINE

8.1. Igast esilaternatüübi, sh liiteseadise muudatusest tuleb teatada asjaomasele esilaternatüübile tüübikinnituse andnud haldusasutusele. Seejärel võib asutus kas:

8.1.1. võtta seisukoha, et tõenäoliselt ei avalda tehtud muudatused märgatavat ebasoovitavat mõju ning et esilatern vastab igal juhul endiselt nõuetele, või

8.1.2. nõuda katsete tegemise eest vastutavalt tehniliselt teenistuselt uut katsearuannet.

8.2. Muudatuste loetelu sisaldav teatis tüübikinnituse andmise või sellest keeldumise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele punktis 4.1.5 sätestatud korras.

8.3. Tüübikinnituse laienduse andnud pädev asutus annab igale tüübikinnituse laienduse kohta koostatud teatisele seerianumbri ja teatab sellest käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud vormi kohase teatisega käesolevat eeskirja kohaldavatele 1958. aasta kokkuleppe osalistele.

9. TOODANGU VASTAVUS NÕUETELE

9.1. Käesoleva eeskirja raames tüübikinnituse saanud esilaternad peavad olema valmistatud nii, et need vastavad kinnitatud tüübile, täites punkti 6 nõuded.

9.2. Punkti 9.1 tingimuste täitmise tõendamiseks tehakse asjakohane toodangu kontroll.

9.3. Tüübikinnituse omanik peab eelkõige:

9.3.1. tagama toodangu kvaliteedi tõhusa kontrollimise korra olemasolu;

9.3.2. pääsema juurde seadmetele, mis on vajalikud igale kinnitatud tüübile vastavuse kontrollimiseks;

9.3.3. tagama katsetulemuste registreerimise ning sellega seotud dokumentide kättesaadavuse ajavahemikus, mis määratakse kindlaks kokkuleppel haldusasutusega;

9.3.4. analüüsima igat liiki katsete tulemusi, et kontrollida tootenäitajaid ning tagada nende püsivus, võttes arvesse tööstustoodangu puhul lubatud kõikumisi;

9.3.5. tagama, et iga tootetüübi puhul tehakse vähemalt käesoleva eeskirja 8. lisas ettenähtud katsed;

9.3.6. tagama, et kõigi näidiste võtmise korral, mis tõendavad asjakohasele katsetüübile mittevastavust, valitakse uued näidised ja korratakse katset. Tuleb teha kõik võimalik, et taastada asjaomase toote vastavus tüübikinnitusele.

9.4. Tüübikinnituse andnud pädev asutus võib igal ajal kontrollida igas tootmisüksuses kohaldatavate kontrollimeetodite nõuetele vastavust.

9.4.1. Iga kontrolli puhul tuleb väliskontrollijale esitada katsetulemused ja toodangu ülevaatuse tulemused.

9.4.2. Kontrollija võib pisteliselt valida näidiseid katsetamiseks tootja laboris. Näidiste väikseima arvu kindlaksmääramisel võib arvesse võtta tootja tehtud kontrollide tulemusi.

9.4.3. Kui kvaliteedi tase osutub ebarahuldavaks või kui on vaja kontrollida punkti 9.4.2 alusel tehtud katsete paikapidavust, valib kontrollija 9. lisa kriteeriumidest lähtudes näidised, mis saadetakse tüübikatsetusi teinud tehnilisele teenistusele.

9.4.4. Pädev asutus võib teha käesolevas eeskirjas ettenähtud mis tahes katseid. Katsed tehakse juhuslikult valitud näidistega, kahjustamata sellega tootja tarnekohustusi, ning kooskõlas 9. lisas sätestatud kriteeriumidega.

9.4.5. Pädeva asutuse eesmärk on teha kontrolli kord aastas. Kontrolli tehakse aga pädeva asutuse äranägemisel ja sõltuvalt sellest, kuivõrd pädev asutus usaldab toodangu nõuetele vastavuse tõhusa kontrolli tagamiseks võetud meetmeid. Negatiivsete tulemuste korral tagab pädev asutus selle, et võimalikult kiiresti võetakse toodangu nõuetele vastavuse taastamiseks vajalikud meetmed.

9.5. Ilmsete defektidega esilaternaid ei võeta arvesse.

9.6. Viitemärki ei võeta arvesse.

9.7. Käesoleva eeskirja punktis 6.2.6 osutatud mõõtepunkte 14–21 ei võeta arvesse.

10. KARISTUSED TOODANGU NÕUETELE MITTEVASTAVUSE KORRAL

10.1. Esilaternatüübile käesoleva eeskirja kohaselt antud tüübikinnituse võib tühistada, kui nõuded ei ole täidetud või kui tüübikinnitusmärki kandev esilatern ei vasta kinnitatud tüübi nõuetele.

10.2. Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tüübikinnituse, mille ta on eelnevalt andnud, teatab ta sellest käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud vormi abil kohe teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele.

11. TOOTMISE LÕPETAMINE

Kui tüübikinnituse omanik lõpetab käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud esilaternatüübi tootmise, teatab ta sellest tüübikinnituse andnud asutusele. Pärast asjaomase teatise saamist teatab kõnealune asutus sellest käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud vormi kohase teatisega teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele 1958. aasta kokkuleppe osalistele.

12. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE NING HALDUSASUTUSTE NIMED JA AADRESSID

Käesolevat eeskirja kohaldavad 1958. aasta kokkuleppe osalised peavad edastama ÜRO sekretariaadile tüübikinnituskatsete tegemise eest vastutavate tehniliste teenistuste ja nende haldusasutuste nimed ja aadressid, kes annavad tüübikinnituse ja kellele tuleb saata vormikohased teated teistes riikides välja antud tüübikinnituste, tüübikinnituste laiendamise, tüübikinnituste andmisest keeldumise, tüübikinnituste tühistamise või tootmise lõpetamise kohta.

13. ÜLEMINEKUSÄTTED

13.1. Alates 9. täienduse jõustumiskuupäevast ei tohi ükski käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline keelduda andmast tüübikinnitusi käesoleva eeskirja alusel, mida on muudetud 9. täiendusega.

13.2. Alates 24 kuu möödumisest 9. täienduse jõustumisest annavad käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised tüübikinnitusi vaid siis, kui kinnitatav esilaternatüüp vastab 9. täiendusega muudetud käesoleva eeskirja algversiooni nõuetele.

13.3. Käesoleva eeskirja varasemate täienduste kohaselt antud tüübikinnitused jäävad kehtima.

13.4. Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised jätkavad esilaternate tüübikinnituste andmist käesoleva eeskirja varasemate täienduste alusel, tingimusel et need esilaternad on ette nähtud kasutuses olevatele sõidukitele asendusseadmena paigaldamiseks.

13.5. Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised ei tohi keelduda käesoleva eeskirja varasemate täienduste kohaste tüübikinnituste laienduste andmisest.

(1) Käesolev eeskiri ei takista seda kohaldaval kokkuleppeosalisel keelata tema registreeritavatel sõidukitel käesoleva eeskirja alusel plastist hajutiklaasi („PL”) tüübikinnituse saanud esilaterna kombinatsiooni esilaterna mehaanilise puhastusseadmega (s.o klaasipuhastitega).

(2) Gaaslahendusega valgusallikate kohta vt eeskiri nr 99.

(3) Kui hajutiklaasi ei saa korpusest eraldada, piisab punkti 4.2.5 kohasest ühisest märgistusest.

(4) 1 – Saksamaa, 2 – Prantsusmaa, 3 – Itaalia, 4 – Madalmaad, 5 – Rootsi, 6 – Belgia, 7 – Ungari, 8 – Tšehhi Vabariik, 9 – Hispaania, 10 – Serbia ja Montenegro, 11 – Ühendkuningriik, 12 – Austria, 13 – Luksemburg, 14 – Šveits, 15 – (vaba), 16 – Norra, 17 – Soome, 18 – Taani, 19 – Rumeenia, 20 – Poola, 21 – Portugal, 22 – Venemaa Föderatsioon, 23 – Kreeka, 24 – Iirimaa, 25 – Horvaatia, 26 – Sloveenia, 27 – Slovakkia, 28 – Valgevene, 29 – Eesti, 30 – (vaba), 31 – Bosnia ja Hertsegoviina, 32 – Läti, 33 – (vaba), 34 – Bulgaaria, 35 – (vaba), 36 – Leedu, 37 – Türgi, 38 – (vaba), 39 – Aserbaidžaan, 40 – endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, 41 – (vaba), 42 – Euroopa Ühendus (tüübikinnitusi annavad selle liikmesriigid, kasutades vastavat Euroopa Majanduskomisjoni sümbolit), 43 – Jaapan, 44 – (vaba), 45 – Austraalia, 46 – Ukraina, 47 – Lõuna-Aafrika Vabariik, 48 – Uus-Meremaa, 49 – Küpros, 50 – Malta ja 51 – Korea Vabariik. Järgmised numbrid antakse teistele riikidele sellises kronoloogilises järjekorras, milles nad ratifitseerivad kokkuleppe, milles käsitletakse ratassõidukitele ning neile paigaldatavatele ja/või neil kasutatavatele seadmetele ja osadele ühtsete tehnonõuete kehtestamist ja kõnealuste nõuete alusel väljastatud tüübikinnituste vastastikuse tunnustamise tingimusi, või ühinevad selle kokkuleppega ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretär edastab kõnealused numbrid kokkuleppeosalistele.

(5) Gaaslahendusega valgusallikatele esitatavad tehnilised nõuded: vt eeskirja nr 99.

(6) Juhised kõnealuste meetmetega varustatud laternate paigalduse kohta on esitatud eeskirjas nr 48.

(7) Käesolevaid nõudeid ei kohaldata juhtimislüliti suhtes.

(8) Elektromagnetilise ühilduvuse nõuetele vastavus on seotud konkreetse sõidukitüübiga.

(9) Punktides 14–19 peab valgustus olema selline, et:

14 + 15 + 16 ≥ 0,3 luksi ja

17 + 18 + 19 ≥ 0,3 luksi.

(10) See nõue on ametkondadele soovituslik.

1. LISA TEATIS (Suurim formaat: A4 (210 × 297 mm)

2. LISA TÜÜBIKINNITUSMÄRKIDE KUJUNDUSE NÄIDISED Joonis 1 Joonis 2 Joonis 3a Joonisel kujutatud tüübikinnitusmärgiga esilatern vastab käesoleva eeskirja nõuetele seoses nii lähi- kui ka kaugtulega ning on projekteeritud: ainult vasakpoolse liikluse jaoks; mõlema liiklussüsteemi jaoks, kasutades optilise osa või valgusallika seadistuse sobivat reguleerimist sõidukil. Joonis 3b Joonis 4 Joonis 5 Joonisel kujutatud tüübikinnitusmärgiga esilatern vastab käesoleva eeskirja algversiooni nõuetele; esilaterna gaaslahendusega valgusallikat kasutatakse üksnes lähitules, latern on varustatud plastmaterjalist laternaklaasiga ning latern on projekteeritud: mõlema liiklussüsteemi jaoks; ainult parempoolse liikluse jaoks. Joonis 6 Joonis 7a Joonis 7b Joonisel kujutatud tüübikinnitusmärgiga esilatern vastab käesoleva eeskirja nõuetele: üksnes seoses lähitulega; laternal on gaaslahendusega valgusallikas ja latern on projekteeritud ainult vasakpoolse liikluse jaoks. Paigutus on sama, mis joonisel 6, aga eesmist udutulelaternat ei saa sisse lülitada samaaegselt kaugtulega. Joonis 8 Joonis 9 Käesoleva eeskirja nõuetele vastava eesmise lähitulelaterna tunnuskood; laternal on plastmaterjalist laternaklaas ning latern on kombineeritud, grupeeritud või vastastikku ühendatud R 8 halogeenkaugtulega. ning latern on projekteeritud mõlema liiklussüsteemi jaoks. Lähituli ei sütti samaaegselt halogeenkaugtulega. Lähituli on projekteeritud ainult parempoolse liikluse jaoks. Lähituli ei sütti samaaegselt muu vastastikku ühendatud esilaternaga. Joonis 10 Joonis 11 Võimalike lihtsustatud märgistamise näidised grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud laternate puhul, mis on paigaldatud sõiduki esiosale (Vertikaal- ja horisontaaljooned näitavad valgussignaalseadme kuju ja üldist paigutust. Need ei ole tüübikinnitusmärgi osa.) NÄIDIS A NÄIDIS B NÄIDIS C NÄIDIS D MÄRKUS Neli eespool kujutatud näidist vastavad järgmisele tüübikinnitusmärgiga valgustusseadmele: vasakpoolseks liikluseks paigaldatud eesmine ääretuletarn, mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirjaga nr 7, mida on muudetud 01-seernia muudatustega; esilatern, millel on parem- ja vasakpoolseks liikluseks projekteeritud gaaslahendusega lähituli ja gaaslahendusega kaugtuli, mille maksimaalne valgustugevus on vahemikus 86 250 kuni 101 250 kandelat (nagu näitab nr 30); latern on saanud tüübikinnituse vastavalt käesoleva eeskirja algversioonile ning latern on varustatud plastmaterjalist hajutiklaasiga; eesmine udutulelatern, mis on varustatud plastmaterjalist hajutiklaasiga ja mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirjaga nr 19, mida on muudetud 02-seeria muudatustega; eesmine suunatulelatern (kategooria 1a), mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirjaga nr 6, mida on muudetud 01-seeria muudatustega. Joonis 12 Esilaternaga vastastikku ühendatud või grupeeritud latern Näidis 1 Esilaterna korpus kannab ainsat kehtivat tüübikinnitusnumbrit, näiteks: või või või Näidis 2 Joonis 13 LED-moodulid

3. LISA Joonis A Mõõteekraan 1 * Mitte mastaabi järgi ümber arvutada. Lähituli Joonis B Mõõteekraan 2 * Mitte mastaabi järgi ümber arvutada. Lähituli Joonis C Valgustuse mõõtepunktid

4. LISA Töötavate esilaternate fotomeetriliste näitajate püsivuse katsetamine ESILATERNAKOOSTUDE KATSETAMINE Pärast fotomeetriliste näitajate mõõtmist käesoleva eeskirja ettekirjutuste kohaselt kaugtule puhul väärtusele Emax vastavas punktis ja lähitule puhul punktides HV, 50 R, 50 L ja B 50 L (või HV, 50 L ja B 50 R vasakpoolseks liikluseks määratud esilaternate puhul) katsetatakse töötava esilaternakoostu fotomeetriliste näitajate püsivust. Esilaternakoostu all mõeldakse laternakoostu koos liiteseadis(t)ega ning koos seda ümbritsevate korpuse osade ja laternatega, mis võivad mõjutada selle soojust hajutavaid omadusi. Katsed tehakse a) kuivas ja tuulevaikses kohas õhutemperatuuril 23 ± 5°C; katsenäidis kinnitatakse alusele, mille asend vastab laterna õigele paigaldusele sõidukil; b) asendatavate valgusallikate korral kasutatakse seeriatootmises olevaid hõõgniidiga valgusallikaid, mida on vanandatud vähemalt 1 tund, või seeriatootmises olevaid gaaslahendusega valgusallikaid, mida on vanandatud vähemalt 15 tundi, või seeriatootmises olevaid LED-mooduleid, mida on vanandatud vähemalt 48 tundi, ning mis enne käesoleva eeskirjaga ettenähtud katsete alustamist jahutatakse ümbritseva keskkonna temperatuurini. Kasutatakse taotleja esitatud LED-mooduleid. Mõõteseadmed peavad olema samaväärsed esilaterna tüübikinnituskatsetel kasutatutega. Katsenäidis lülitatakse sisse ilma seda katseseadmest eemaldamata ega näidise asendit katseseadme suhtes muutmata. Kasutatakse asjaomase esilaterna jaoks ettenähtud kategooria valgusallikat. 1. FOTOMEETRILISTE NÄITAJATE PÜSIVUSE KATSETAMINE Katsed tehakse kuivas ja tuulevaikses kohas õhutemperatuuril 23 ± 5 °C ning komplektne esilatern asetatakse statiivile viisil, mis vastab esilaterna õigele paigutusele sõidukil. 1.1. Puhas esilatern Esilaternal lastakse töötada 12 tundi, nagu kirjeldatud punktis 1.1.1, ning seda kontrollitakse vastavalt punktile 1.1.2. 1.1.1. Katsemenetlus Esilaternal lastakse töötada ettenähtud aja järgmisel viisil. a) Kui tüübikinnitus tuleb anda ainult ühele valgustusfunktsioonile (lähi- või kaugtulele), lülitatakse vastav valgusallikas ettenähtud ajaks sisse (1). b) Vastastikku ühendatud lähitulelaterna ja kaugtulelaterna korral või vastastikku ühendatud eesmise udutulelaterna ja kaugtulelaterna korral: kui taotleja deklaratsiooni kohaselt lülitatakse esilaterna kasutamisel samaaegselt sisse vaid üks valgusallikas, (2) tehakse katse vastavalt sellele tingimusele ning igal määratud funktsioonil lastakse töötada (1) punktis 1.1 nimetatud ajavahemikust poole võrra väiksema ajavahemiku vältel. Kõigil ülejäänud juhtudel (1) (2) rakendatakse esilaterna suhtes sätestatud ajavahemiku vältel järgmist tsüklit: 15 minutit on sisse lülitatud lähituli; 5 minutit on sisse lülitatud kõik funktsioonid. Kui lähi- ja kaugtuld kiirgab sama gaaslahendusega valgusallikas, on tsükkel järgmine: 15 minutit on sisse lülitatud lähituli; 5 minutit on sisse lülitatud kõik kaugtuld kiirgavad valgusallikad. c) Grupeeritud valgustusfunktsioonide korral lülitatakse kõik need funktsioonid samaaegselt sisse üksikfunktsioonide kohta punktis a määratletud ajavahemiku jooksul, võttes arvesse ka punktis b osutatud vastastikku ühendatud valgustusfunktsioonide kasutamist, vastavalt tootja juhistele. d) Kui lähituli on projekteeritud andma kurvivalgustust lisavalgusallika abil, peab see allikas olema ainult lähitule aktiveerimise ajal sisse lülitatud 1 minuti vältel ja välja lülitatud 9 minuti vältel (vt 1. liide). e) Kui lähitules kasutatakse mitut valgusallikat vastavalt punktile 6.3.2 ja kui taotleja deklareerib, et osa kaugtulest (üht neist lisavalgusallikatest) kasutatakse üksnes lühiajalisteks signaalideks (vilgutamine enne möödasõidu alustamist), tehakse katse ilma kaugtule selle osata. 1.1.1.2. Katsepinge Katsenäidise klemmidele rakendatakse pinget järgmiselt. a) Otseselt sõiduki elektrisüsteemi pingel töötavate asendatava(te) hõõgniidiga valgusallika(te) puhul: katse tehakse pingega 6,3 V, 13,2 V või 28,0 V vastavalt vajadusele, välja arvatud juhul, kui tüübikinnituse taotleja märgib, et katsenäidist võib kasutada teistsugusel pingel. Viimati nimetatud juhul tehakse katse hõõgniidiga valgusallikaga, mida kasutatakse suurimal võimalikul pingel, mida tohib kasutada. b) Asendatavate gaaslahendusega valgusallikate puhul: elektroonilise valgusallika juhtimisseadmestiku korral on katsepinge 13,2 ± 0,1 V, kui sõiduki elektrisüsteemi nimipinge on 12 V, välja arvatud juhul, kui tüübikinnitustaotluses on osutatud teisiti. c) Otseselt sõiduki elektrisüsteemi pingel töötava mitteasendatava valgusallika puhul: mitteasendatavate valgusallikatega (hõõgniidiga valgusallikatega ja/või muude valgusallikatega) varustatud valgustusüksustega tehtavate kõikide mõõtmiste korral peab pinge olema 6,75 V, 13,5 V või 28 V või vajadusel mõni muu pinge, mis vastab taotleja poolt määratletud sõiduki elektrisüsteemi pingele. d) Asendatavate või mitteasendatavate valgusallikate puhul, mis töötavad sõiduki elektrisüsteemi pingest sõltumatult ning mida juhitakse täielikult süsteemi poolt, või toite- ja tööseadme abil käivitatavate valgusallikate puhul rakendatakse eespool mainitud toitepingeid kõnealuse seadme sisendklemmidele. Katseid tegev laboratoorium võib paluda tootjal talle edastada toite- ja tööseadme või valgusallika või -allikate töölerakendamiseks vajaliku spetsiaalse toiteallika. e) LED-moodulite puhul tehakse mõõtmine vastavalt pingega 6,75 V, 13,2 V või 28,0 V, kui käesolevas eeskirjas ei ole sätestatud teisiti. Elektroonilise valgusallika juhtimisseadmestikuga juhitavate LED-moodulite korral tehakse mõõtmine taotleja osutatud viisil. f) Kui signaaltuled on grupeeritud, kombineeritud või vastastikku ühendatud katsenäidisega ja töötavad muul kui normitud nimipingel 6 V, 12 V või 24 V, reguleeritakse pinget laterna nõuetekohase fotomeetrilise talitluse saavutamiseks vastavalt tootja juhendile. 1.1.2. Katsetulemused 1.1.2.1. Visuaalne ülevaatus Kui esilaterna temperatuur on ühtlustunud ümbritseva keskkonna temperatuuriga, tuleb esilaterna hajutiklaasi ja välimist hajutiklaasi (kui see on olemas) puhastada puhta niiske puuvillase lapiga. Seejärel kontrollitakse seda visuaalselt: esilaterna hajutiklaasil ega välimisel hajutiklaasil (selle olemasolul) ei tohi olla ühtki tuvastatavat moonutust, deformatsiooni, mõra ega värvimuutust. 1.1.2.2. Fotomeetriline katse Käesoleva eeskirja nõuete kohaselt tuleb fotomeetrilisi väärtusi kontrollida järgmistes punktides: lähitule puhul: 50 R – B 50 L – HV parempoolseks liikluseks projekteeritud esilaternatel, 50 L – B 50 R – HV vasakpoolseks liikluseks projekteeritud esilaternatel; kaugtule puhul: väärtusele Emax vastav punkt. Esilaterna aluse võimaliku kuumusdeformatsiooni arvessevõtmiseks võib teha teise joondamise (varju piiri asukoha muutumist käsitletakse käesoleva lisa punktis 2). Lubatav erinevus fotomeetriliste näitajate ja enne testi mõõdetud väärtuste vahel on 10 %, mis sisaldab ka fotomeetriliste mõõtmiste lubatud viga. 1.2. Määrdunud esilatern Pärast esilaterna katsetamist punkti 1.1 kohaselt tuleb lasta sel pärast punktis 1.2.1 ettenähtud viisil ettevalmistamist töötada ühe tunni vältel punktis 1.1.1 kirjeldatud viisil ning seejärel kontrollida seda punktis 1.1.2 ettenähtud viisil. 1.2.1. Esilaterna ettevalmistamine 1.2.1.1. Katsesegu 1.2.1.1.1. Esilaterna puhul, mille välimine hajutiklaas on klaasist, peab esilaternale kantav vee ja saasteaine segu koosnema: 9 osast (kaalu järgi) kvartsliivast osakese suurusega 0–100 μm, 1 osast (kaalu järgi) taimsest söetolmust (pöök) osakese suurusega 0–100 μm, 0,2 osast (kaalu järgi) NaCMC-st (3) ja sobivast kogusest destilleeritud veest maksimaalse elektrijuhtivusega ≤ 1 mS/m. Segu ei tohi olla vanem kui 14 päeva. 1.2.1.1.2. Esilaterna puhul, mille välimine hajutiklaas on plastmaterjalist, peab esilaternale kantav vee ja saasteaine segu koosnema: 9 osast (kaalu järgi) kvartsliivast osakese suurusega 0–100 μm, 1 osast (kaalu järgi) taimsest söetolmust (pöök) osakese suurusega 0–100 μm, 0,2 osast (kaalu järgi) NaCMC-st (3), 13 osast (kaalu järgi) destilleeritud veest maksimaalse elektrijuhtivusega ≤ 1 mS/m ja 2 ± 1 osast (kaalu järgi) pindaktiivsest ainest (4). Segu ei tohi olla vanem kui 14 päeva. 1.2.1.2. Katsesegu kandmine esilaternale Katsesegu kantakse ühtlaselt tervele esilaterna valgust kiirgavale pinnale ja lastakse siis kuivada. Kirjeldatud menetlust korratakse, kuni valgustatuse väärtused on järgmiste, käesolevas eeskirjas kirjeldatud tingimuste kohaselt mõõdetud punktide väärtustega võrreldes 15–20 % langenud: lähi-/kaugtule ning ainult kaugtule puhul väärtusele Emax vastav punkt, ainult lähitule puhul parempoolse liikluse jaoks projekteeritud laternal 50 R ja 50 V (5), ainult lähitule puhul vasakpoolse liikluse jaoks projekteeritud laternal 50 L ja 50 V (5). 2. SOOJUSE MÕJUL TOIMUVA VARJU PIIRI VERTIKAALASENDI MUUTUMISE KATSE Käesoleva katsega kontrollitakse, kas valgusvihu varju piiri kuumuse mõjul toimuv vertikaalasendist kõrvalenihkumine ei ületa töötavale lähitule esilaternale ettenähtud väärtust. Esilaternaga, mida katsetati vastavalt punktile 1, tehakse katse nii, nagu on kirjeldatud punktis 2.1, eemaldamata esilaternat katseseadmelt ega muutmata selle asendit katseseadme suhtes. Kui esilaternal on liikuv peegeldi, võetakse käesoleva katse puhul arvesse üksnes seda asendit, mis on kõige lähedasem vertikaalsele keskasendile. 2.1. Eesmise lähitulelaterna katse Katse tuleb teha kuivas ja tuulevaikses kohas, õhutemperatuuril 23 ± 5 °C. Masstoodanguna valmistatud ning vähemalt 15 tunni jooksul vanandatud gaaslahendusega valgusallikat kasutades lülitatakse esilaterna lähituli sisse, esilaternat seejuures katseseadmest eemaldamata ega laterna asendit katseseadme suhtes muutmata. (Käesolevaks katseks reguleeritakse pinge niisuguseks, nagu on ette nähtud punktiga 1.1.1.2.) Varju piiri horisontaalse osa asendit (joone VV ja punkti B 50 L (parempoolne liiklus) või punkti B 50 R (vasakpoolne liiklus) läbiva vertikaaljoone vahel) kontrollitakse vastavalt 3 minutit (r3) ja 60 minutit (r60) pärast esilaterna sisselülitamist. Eespool kirjeldatud varju piiri asukohamuutust mõõdetakse mis tahes meetodil, mis tagab piisava täpsuse ja reprodutseeritavad tulemused. 2.2. Katsetulemused 2.2.1. Milliradiaanides väljendatud tulemused loetakse eesmise lähitulelaterna puhul vastuvõetavaks, kui esilaterna kohta registreeritud absoluutväärtus ei ületa 1,0 mrad (Δr1 ≤ 1,0 mrad). 2.2.2. Kui eespool osutatud väärtus ületab 1,0 mrad, kuid ei ületa 1,5 mrad (1,0 mrad < Δr1 ≤ 1,5 mrad), tehakse punktis 2.1 kirjeldatud viisil uus katse teise esilaternaga, mille puhul on eelnevalt kolm korda järjest rakendatud allpool kirjeldatud tsüklit, et stabiliseerida laterna mehaanilised osad statiivil asendis, mis kajastab esilaterna korrektset paigutust sõidukil: lähitulel lastakse töötada 1 tunni vältel (pinge tuleb reguleerida punktis 1.1.1.2 ettenähtud viisil), latern lülitatakse 1 tunniks välja. Esilaternatüüp loetakse vastuvõetavaks, kui esimese näidise kohta mõõdetud absoluutväärtuse ΔrI ja teise näidise puhul mõõdetud absoluutväärtuse ΔrII aritmeetiline keskmine ei ületa 1,0 mrad. (1) Kui katsetatav esilatern on grupeeritud ja/või vastastikku ühendatud signaallaternatega, peavad viimased olema sisse lülitatud kogu katse jooksul, välja arvatud päevatulelaterna korral. Kui tegemist on suunatulelaternaga, peab see olema sisse lülitatud vilkuvas režiimis ning sisse- ja väljalülitamise perioodid peavad olema ligikaudu võrdsed. (2) Kui esilaternal vilgutamisel töötab korraga kaks või rohkem valgusallikast, ei käsitata seda valgusallikate normaalse samaaegse kasutamisena. (3) NaCMC on karboksümetüültselluloosi naatriumsool, mida tavaliselt tähistatakse lühendiga CMC. Segus kasutataval NaCMC-l peab temperatuuri 20 °C juures olema asendatud rühmade määr 0,6–0,7 ja viskoossus 200–300 cP 2 % lahuse puhul. (4) Koguse lubatud hälve tuleneb vajadusest saavutada määrdumine, mis valgub õigesti laiali kogu plastist hajutiklaasil. (5) Punkt 50 V asub 375 mm punktist HV allpool vertikaaljoonel VV, kui ekraan on 25 m kaugusel. Liide Fotomeetriliste tööparameetrite püsivuse

5. LISA Plastmaterjalist hajutiklaasidega laternatele esitatavad nõuded – hajutiklaasi või materjalinäidiste ja laternakoostude katsetamine 1. ÜLDNÕUDED 1.1. Vastavalt käesoleva eeskirja punktidele 2.2.5 ja 2.3 katsetamiseks antud näidised peavad vastama käesoleva lisa punktides 2.1–2.5 esitatud nõuetele. 1.2. Käesoleva eeskirja punkti 2.2.4 kohaselt katsetatavate plastmaterjalist hajutiklaasidega laternakoostude/süsteemide kaks näidist peavad hajutiklaasi materjali suhtes vastama allpool esitatud nõuetele. 1.3. Plastmaterjalist hajutiklaaside näidistele või materjalinäidistele koos peegeldiga, millele on ette nähtud paigaldada hajutiklaas (kui peegeldi on kasutusel), tehakse tüübikinnituskatsed käesoleva lisa 1. liite tabelis A määratletud kronoloogilises järjekorras. 1.4. Kui aga tootja suudab tõendada, et toode on juba läbinud punktidega 2.1–2.5 ettenähtud katsed või mõne muu eeskirja kohased võrdväärsed katsed, ei ole nimetatud katseid vaja korrata; kohustuslikud on ainult 1. liite tabelis B ettenähtud katsed. 1.5. Kui esilaternad on ette nähtud kasutamiseks ainult parempoolses või ainult vasakpoolses liikluses, võib käesolevas lisas ettenähtud katseid taotleja soovil teha ainult ühe näidisega. 2. KATSED 2.1. Vastupidavus temperatuurimuutustele 2.1.1. Katsed Kolme uut näidist (hajutiklaasi) katsetatakse temperatuuri ja suhtelise õhuniiskuse muutumise viie tsükli jooksul vastavalt järgmisele programmile: 3 tundi temperatuuril 40 ± 2 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 85–95 %; 1 tund temperatuuril 23 ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %; 15 tundi temperatuuril – 30 ± 2 °C; 1 tund temperatuuril 23 ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %. 3 tundi temperatuuril 80 ± 2 °C; 1 tund temperatuuril 23 ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %. Enne katset tuleb näidiseid hoida vähemalt neli tundi temperatuuril 23 ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %. Märkus: näidiste ühetunnine temperatuuril 23 ± 5 °C hoidmine peab sisaldama termilise šoki ärahoidmiseks vajalikku ühelt temperatuurilt teisele ülemineku etappi. 2.1.2. Fotomeetrilised mõõtmised 2.1.2.1. Meetod Enne ja pärast katset tehakse näidiste fotomeetrilised mõõtmised. Mõõtmised tehakse standardlaternaga järgmistes punktides: lähitulelaterna või lähi- ja kaugtulega laterna lähitulega punktides B 50 L ja 50 R (B 50 R ja 50 L vasakpoolse liikluse jaoks mõeldud laternate puhul); kaugtulelaterna või kaug- ja lähitulelaterna kaugtulega väärtusele Emax vastavas punktis. 2.1.2.2. Tulemused Igal näidisel enne ja pärast katset mõõdetud fotomeetriliste väärtuste erinevus ei tohi ületada 10 %, mille hulka kuulub fotomeetrilise menetluse lubatud hälve. 2.2. Vastupidavus atmosfäärimõjudele ja keemilistele mõjuritele 2.2.1. Vastupidavus atmosfäärimõjudele Kolmele uuele näidisele (hajutiklaasile või materjalinäidisele) rakendatakse kiirgust allikast, mille energia spektraaljaotus on samasugune kui mustal kehal temperatuuril vahemikus 5 500 – 6 000 K. Kiirgusallika ja näidiste vahele asetatakse sobivad filtrid, et minimeerida alla 295 nm ja üle 2 500 nm lainepikkusega kiirgust. Näidistele rakendatakse energeetilist valgustust võimsusega 1 200 W/m2 ± 200 W/m2 nii pikaks ajaks, et näidiste poolt saadav valgusenergia on 4 500 MJ/m2 ± 200 MJ/m2. Katseseadmes näidiste tasemele paigutatud mustal paneelil mõõdetud temperatuur peab olema 50 ± 5 °C. Ühtlase kiirguse tagamiseks peavad näidised pöörlema ümber kiirgusallika kiirusega, mis jääb vahemikku 1–5 p/min–1. Näidistele piserdatakse destilleeritud vett juhtivusega alla 1 mS/m temperatuuril 23 ± 5 °C vastavalt järgmisele tsüklile: pihustamine : 5 minutit; kuivatamine : 25 minutit. 2.2.2. Vastupidavus keemilistele mõjuritele Pärast punktis 2.2.1 kirjeldatud katset ja punktis 2.2.3.1 kirjeldatud mõõtmist töödeldakse kolme nimetatud näidist punktis 2.2.2.2 kirjeldatud viisil punktis 2.2.2.1 määratletud seguga. 2.2.2.1. Katsesegu Katsesegu koosneb (mahu järgi) 51,5 protsendist n-heptaanist, 12,5 protsendist tolüeenist, 7,5 protsendist etüültetrakloriidist, 12,5 protsendist triklooretüleenist ja 6 protsendist ksüleenist. 2.2.2.2. Katsesegu pealekandmine Niisutada (ISO 105 kohast) puuvillasest riidest lappi, kuni see on punktis 2.2.2.1 kirjeldatud segust märg, ja hõõruda sellega 10 sekundi pärast 10 minutit näidise välispinda survega 50 N/cm2, mis vastab 14 × 14 mm suurusega katsepinnal jõule 100 N. Nimetatud kümneminutilise ajavahemiku jooksul niisutatakse lappi seguga uuesti, nii et pealekantav vedelik oleks koostiselt jätkuvalt identne ettenähtud katseseguga. Pealekandmise ajal on pragude tekkimise ärahoidmiseks lubatud näidisele rakendatavat survet kompenseerida. 2.2.2.3. Puhastamine Pärast katsesegu pealekandmist kuivatatakse näidiseid välisõhus ja pestakse seejärel punktis 2.3 (Vastupidavus puhastusainetele) kirjeldatud seguga temperatuuril 23 ± 5 °C. Seejärel tuleb näidiseid temperatuuril 23 ± 5 °C hoolikalt loputada destilleeritud veega, mis ei sisalda üle 0,2 protsendi lisandeid, ja pühkida seejärel pehme lapiga. 2.2.3. Tulemused 2.2.3.1. Pärast atmosfäärimõjudele vastupidavuse katset ei tohi näidiste välispinnas olla pragusid, kriimustusi, mõrasid ega deformatsioone ja läbipaistvuse muutumise keskmine väärtus Δt = (T2 – T3)/T2, mida on mõõdetud kolmel näidisel vastavalt käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetlusele, ei tohi ületada 0,020 (Δtm ≤ 0,020). 2.2.3.2. Pärast keemilistele ainetele vastupidavuse katset ei tohi näidistel olla keemiliste ainete jälgi, mis võivad põhjustada muutusi valguse hajumises, mille keskhälve Δd = (T5 – T4)/T2, mida on mõõdetud kolmel näidisel vastavalt käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetlusele, ei tohi ületada 0,020 (Δdm ≤ 0,020). 2.2.4. Vastupidavus valgusallika kiirgusele Tehakse järgmine katse: esilaterna kõikide valgust edastavate plastdetailide näidised asetatakse gaaslahendusega valgusallika valgusvihku. Parameetrid, näiteks nurgad ja näidiste vahelised kaugused, peavad olema samasugused kui esilaternas. Kõik kasutatud näidised peavad olema sama värvuse ja pinnatöötlusega kui esilaterna vastavad osad. Pärast 1 500 tundi pidevat valgusvihus viibimist peavad uue standardse gaaslahendusega valgusallika kasutamisel läbilastava valguse värvusomadused olema nõuetekohased ja näidiste välispindades ei tohi olla pragusid, kriimustusi, mõrasid ega deformatsioone. 2.3. Vastupidavus puhastusainetele ja süsivesinikele 2.3.1. Vastupidavus puhastusainetele Kolme näidise (hajutiklaasi või materjalinäidise) välispinda kuumutatakse temperatuurini 50 ± 5 °C ja kastetakse seejärel viieks minutiks segusse, mille temperatuur on 23 ± 5 °C ja mis koosneb 99 osast destilleeritud veest maksimaalse lisandite sisaldusega 0,02 % ja ühest osast alküülarüülsulfonaadist. Katse lõpul kuivatatakse näidiseid temperatuuril 50 ± 5 °C. Näidiste pinda puhastatakse niiske lapiga. 2.3.2. Vastupidavus süsivesinikele Seejärel hõõrutakse kolme näidise välispinda ühe minuti jooksul kergelt lapiga, mida on immutatud 70 % (mahu järgi) n-heptaanist ja 30 % tolüeenist koosnevas segus, ja kuivavatakse seejärel välisõhus. 2.3.3. Tulemused Pärast kahe nimetatud katse tegemist ei tohi läbipaistvuse muutumise keskmine väärtus Δt = (T2 – T3)/T2, mida on mõõdetud kolmel näidisel vastavalt käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetlusele, ületada 0,010 (Δtm ≤ 0,010). 2.4. Vastupidavus mehaanilisele kulumisele 2.4.1. Mehaanilise kulumise katse meetod Kolme uue näidise (hajutiklaasi) välispinnale rakendatakse ühtlase mehaanilise kulutamise katset meetodil, mida on kirjeldatud käesoleva lisa 3. liites. 2.4.2. Tulemused Pärast nimetatud katset mõõdetakse muutusi: läbipaistvuses : Δt = (T2 – T3)/T2 ja valguse hajumises : Δd = (T5 – T4)/T2 vastavalt käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetlusele käesoleva eeskirja punktis 2.2.4 määratletud alal. Kolme näidise keskmine väärtus peab vastama järgmistele tingimustele: Δtm ≤ 0,100; Δtm ≤ 0,050. 2.5. Pinnete olemasolul: pinnete nakkekatse 2.5.1. Näidise ettevalmistamine Hajutiklaasi pindesse lõigatakse žiletiteraga või nõelaga 20 mm × 20 mm suurune ruudustik ruutude suurusega umbes 2 mm × 2 mm. Terale või nõelale avaldatav surve peab olema piisav vähemalt pinde läbilõikamiseks. 2.5.2. Katse kirjeldus Kasutage kleeplinti nakkejõuga 2 N/laiuse cm ± 20 %, mida mõõdetakse käesoleva lisa 4. liites määratletud standardtingimustes. Nimetatud kleeplint, mille laius peab olema vähemalt 25 mm, surutakse vähemalt 5 minutiks vastu punktis 2.5.1 kirjeldatud viisil ettevalmistatud pinda. Seejärel koormatakse kleeplinti nii, et katsetatava pinna nakkejõu suhtes rakendub vastava pinna suhtes risti mõjuv vastujõud. Selles faasis tõmmatakse kleeplint ühtlase kiirusega 1,5 m/s ± 0,2 m/s pinnalt ära. 2.5.3. Tulemused Ruudustikuga kaetud piirkonnas ei tohi esineda märgatavaid kahjustusi. Ruutude lõikepunktides või lõigete servades on kahjustused lubatud juhul, kui kahjustatud piirkond ei ületa 15 % ruudustikuga kaetud pindalast. 2.6. Plastmaterjalist hajutiklaasiga esilaternakoostu katsetamine 2.6.1. Hajutiklaasi pinna vastupidavus mehaanilisele kulumisele 2.6.1.1. Katsed Laternanäidise nr 1 hajutiklaasiga tehakse punktis 2.4.1 kirjeldatud katse. 2.6.1.2. Tulemused Pärast katset ei tohi esilaternaga tehtud käesoleva eeskirja kohaste fotomeetriliste mõõtmiste tulemused ületada punktide B 50 L ja HV jaoks ettenähtud maksimumväärtusi rohkem kui 30 % võrra ega olla rohkem kui 10 % võrra väiksemad punkti 75 R jaoks ettenähtud miinimumväärtustest (vasakpoolse liikluse jaoks mõeldud esilaternate puhul tuleb arvestada punktidega B 50 R, HV ja 75 L). 2.6.2. Pinnete olemasolul: pinnete nakkekatse Laternanäidise nr 2 hajutiklaasiga tehakse punktis 2.5 kirjeldatud katse. 1. liide TÜÜBIKINNITUSKATSETE KRONOLOOGILINE JÄRJEKORD A. Plastmaterjalide katsetamine (hajutiklaasid või materjalinäidised, mis on katsetamiseks esitatud vastavalt käesoleva eeskirja punktile 2.2.4) Näidised Katsed Hajutiklaasid või materjalinäidised Hajutiklaasid 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 1.1. Piiratud fotomeetrilised parameetrid (punkt 2.1.2) x x x 1.1.1. Temperatuurimuutus (punkt 2.1.1) x x x 1.2. Piiratud fotomeetrilised parameetrid (punkt 2.1.2) x x x 1.2.1. Läbipaistvuse mõõtmine x x x x x x x x x 1.2.2. Valguse hajumise mõõtmine x x x x x x 1.3. Atmosfäärimõjurid (punkt 2.2.1) x x x 1.3.1. Läbipaistvuse mõõtmine x x x 1.4. Keemilised mõjurid (punkt 2.2.2) x x x 1.4.1. Valguse hajumise mõõtmised x x x 1.5. Puhastusained (punkt 2.3.1) x x x 1.6. Süsivesinikud (punkt 2.3.2) x x x 1.6.1. Läbipaistvuse mõõtmine x x x 1.7. Kulumine (punkt 2.4.1) x x x 1.7.1. Läbipaistvuse mõõtmine x x x 1.7.2. Valguse hajumise mõõtmine x x x 1.8. Nake (punkt 2.5) x 1.9. Vastupidavus valgusallika kiirgusele (punkt 2.2.4) x

B. Esilaternakoostude katsetamine (katsetamiseks esitatud vastavalt käesoleva eeskirja punktile 2.2.3) Katsed Esilaternakoost Näidis nr 1 2 2.1. Kulumine (punkt 2.6.1.1.1) x 2.2. Fotomeetria (punkt 2.6.1.2) x 2.3. Nake (punkt 2.6.2) x 2. liide Valguse hajumise ja läbipaistvuse mõõtmise meetod 1. MÕÕTESEADMED (vt joonis) Kollimaatori K valgusvihku poolhajuvusega β/2 = 17,4 × 10–4 rd piiratakse diafragmaga DT, mille ava on 6 mm ja mille vastu asetatakse näidisealus. Konvergentne akromaatiline lääts L2, mida on korrigeeritud sfäärilise moonutuse suhtes, ühendab diafragmat DT fotomeetri anduriga R; läätse L2 diameeter peab olema selline, et see ei kataks näidise poolt hajutatavat valgust koonuse ulatuses, mille ülemine poolnurk on β/2 = 14°. Ringdiafragma DD nurkadega α/2 = 1° ja αmax/2 = 12° asetatakse läätse L2 kujutise fokaaltasandisse. Diafragma läbipaistmatu keskmine osa on vajalik otsesest valgusallikast saabuva valguse kõrvaldamiseks. Diafragma keskmist osa peab olema võimalik valgusvihust niimoodi eemaldada, et see lähtestub täpselt esialgsesse asendisse. Vahekaugus L2 DT ja hajuti F2 fookuskaugus (1) valitakse nii, et kujutis DT katab täielikult anduri R. Kui esialgselt langevat valgust väljendatakse tuhandetes ühikutes, peab iga lugemi absoluutne täpsus olema väiksem kui üks ühik. 2. MÕÕTMISED Tuleb võtta järgmised lugemid. Lugem Näidisega DD keskmiseosaga Iseloomustav suurus T1 ei ei Langeva valgusvoo esimene lugem T2 jah (enne katset) ei Uue materjali poolt läbilastav valgusvoog 24° moodustatud väljal T3 jah (pärast katset) ei Katsetatud materjali poolt läbilastav valgusvoog 24° moodustatud väljal T4 jah (enne katset) jah Uue materjali poolt hajutatud valgusvoog T5 jah (pärast katset) jah Katsetatud materjali poolt hajutatud valgusvoog Joonis 1 Optiline seade, mida kasutatakse valguse hajumise ja läbipaistvuse muutumise mõõtmiseks (1) Läätse L2 fookuskauguseks soovitatakse ligikaudu 80 mm. 3. liide PIHUSTUSKATSE MEETOD 1. Katseseadmed 1.1. Pihustuspüstol Kasutatav pihustuspüstol peab olema varustatud 1,3 mm pikkuse läbimõõduga düüsiga, mis võimaldab vedeliku voolukiirust 0,24 ± 0,02 l/min töörõhul 6,0 bar –0, +0,5 bar. Nimetatud kasutustingimustes moodustuva lehvikukujulise liivajoa poolt kulutataval pinnal tekkiva mustri läbimõõt peab düüsist 380 mm ± 10 mm kaugusel olema läbimõõduga 170 mm ± 50 mm. 1.2. Katsesegu Katsesegu koostis peab olema järgmine: kvartsliiv, kõvadusega Mohri skaala järgi 7, terasuurusega 0–0,2 mm, ligikaudu normaaljaotusega ning nurgateguriga 1,8–2; vesi, karedusega mitte üle 205 g/m3, segus, mis sisaldab 25 g liiva liitri vee kohta. 2. Katse Laternate hajutiklaaside välispinnale lastakse üks kord või rohkem kordi toimida eespool kirjeldatud viisil moodustatud liivajoal. Juga tuleb pihustada katsetatava pinna suhtes ligikaudu risti. Kulumist kontrollitakse ühe või mitme klaasinäidise abil, mis asetatakse võrdlusnäidis(t)ena katsetatavate hajutiklaaside lähedale. Segu pihustatakse pinnale, kuni valguse hajumise 2. liites kirjeldatud viisil mõõdetud muutumine näidistel vastab järgmisele väärtusele: Kogu katsetatava pinna ühtlase kulumise kontrollimiseks võib kasutada mitut võrdlusnäidist. 4. liide KLEEPLINDI NAKKEKATSE 1. EESMÄRK Käesolev meetod võimaldab määrata standardtingimustes kleeplindi lineaarset nakkejõudu klaasplaadi suhtes. 2. PÕHIMÕTE Jõu mõõtmine, mis on vajalik kleeplindi klaasplaadilt 90° nurga all eemaldamiseks. 3. ETTENÄHTUD KESKKONNATINGIMUSED Ümbritseva keskkonna temperatuur peab olema 23 ± 5 °C ja suhteline õhuniiskus 65 ± 15 %. 4. KATSETÜKID Enne katsetamist konditsioneeritakse näidiseks oleva kleeplindi rulli 24 tunni jooksul ettenähtud keskkonnatingimustel (vt punkt 3). Igast rullist katsetatakse viit 400 mm pikkust katsetükki. Need võetakse rullist pärast kolme pealmise kihi kõrvaldamist. 5. MENETLUS Katse tuleb teha punktis 3 kirjeldatud keskkonnatingimustes. Võetakse viis katsetükki, keerates linti radiaalsuunas lahti kiirusel ca 300 mm/s. Seejärel kinnitatakse katsetükid järgneva 15 sekundi jooksul järgmisel viisil. Lint kantakse sõrme pideva pikisuunalise hõõruva liigutusega, liigselt klaasplaadile surumata, nii et lindi ja klaasplaadi vahele ei jääks õhumulle. Klaasplaadile kinnitatud lint jäetakse 10 minutiks ettenähtud keskkonnatingimustesse. Eemaldatakse umbes 25 mm pikkune katsetükk plaadilt katsetükiga risti olevas tasapinnas. Kinnitatakse plaat ja painutatakse lindi vaba ots 90° all tagasi. Rakendatakse jõudu nii, et lindi ja plaadi eraldusjoon on selle jõu ja plaadi suhtes risti. Tõmmatakse linti selle eemaldamiseks kiirusega 300 mm/s ± 30 mm/s ja registreeritakse selleks vajalik jõud. 6. TULEMUSED Saadud viis väärtust tuleb seada suuruse järjekorda ja võtta mõõtmistulemuseks mediaan. Nimetatud väärtust väljendatakse njuutonites lindi laiuse sentimeetri kohta.

6. LISA NULLKESE Läbimõõt = a

7. LISA PINGE MÄRGISTUS Märgistus kantakse iga sellise esilaterna korpusele, mis sisaldab üksnes gaaslahendusega valgusallikaid ja liiteseadist, ning liiteseadise igale välimisele osale. Liiteseadis(ed) on projekteeritud ** V elektrisüsteemi jaoks. Märgistus kantakse iga sellise esilaterna korpusele, mis sisaldab vähemalt üht gaaslahendusega valgusallikat ja liiteseadist. Liiteseadis(ed) on projekteeritud ** V elektrisüsteemi jaoks. Mitte ükski hõõglamp ega LED-moodul, mida esilatern sisaldab, ei ole projekteeritud 24 V elektrisüsteemi jaoks.

8. LISA Toodangu nõuetele vastavuse järelevalvemenetluse miinimumnõuded 1. ÜLDOSA 1.1. Mehaanilisest ja geomeetrilisest seisukohast peetakse vastavusnõudeid käesoleva eeskirja kohaselt täidetuks, kui erinevused ei ületa vältimatuid tootmishälbeid. 1.2. Masstoodanguna valmistatavate laternate vastavust fotomeetriliste tööparameetrite nõuetele ei vaidlustata juhul, kui juhuslikult katsetamiseks valitud esilaterna fotomeetrilisi tööparameetreid mõõdetakse pingel 13,5 ± 0,1 V või muul osutatud pingel ja: kas latern on varustatud eemaldatava standardse gaaslahendusega valgusallikaga vastavalt punktile 6.1.3. Selle gaaslahendusega valgusallika valgusvoog võib erineda eeskirjas nr 99 määratud etalonvalgusvoost. Sellisel juhul tuleb valgustatust vastavalt korrigeerida või latern on varustatud masstoodanguna valmistatava gaaslahendusega valgusallikaga ja masstoodanguna valmistatava liiteseadisega. Selle valgusallika valgusvoog võib nimivalgusvoost erineda eeskirjas nr 99 sätestatud valgusallika ja liiteseadise lubatud hälvete tõttu; seetõttu võib mõõdetud valgustatust korrigeerida 20 % võrra soodsas suunas; 1.2.1. mitte ükski valgustatuse väärtus, mis on mõõdetud ja korrigeeritud vastavalt punktile 1.2, ei kaldu ebasoodsas suunas üle 20 % kõrvale käesolevas eeskirjas sätestatud väärtustest. Väärtuste B 50 L (või R) korral ning joonel H/H2 (või H/H3/H4) ja sellest ülalpool võib maksimumhälve ebasoodsas suunas olla vastavalt: B 50 L (või R) (1) : 0,20 luksile vastavalt 20 % 0,30 luksile vastavalt 30 % joonel H/H2 (või joonel H/H3/H4) ja sellest ülalpool : 0,30 luksile vastavalt 20 % 0,45 luksile vastavalt 30 % 1.2.2. või kui 1.2.2.1. lähitule puhul on käesoleva eeskirjaga ettenähtud väärtused täidetud punktis HV (lubatud hälbega + 0,2 lx) ja sama suunatuse korral ühes punktis igal mõõteekraanil (25 m kaugusel) järgmiste punktide ümber 15 cm raadiusega ringjoonega piiratud alal: B 50 L (või R) (1) (lubatud hälbega + 0,1 lx), 75 R (või L), 50 V, 25 R1, 25 L2; ja I segmendis; 1.2.2.2. ja kui HV asub kaugtule puhul samavalgustustihedusjoone 0,75 Emax piires, kehtib kõikides käesoleva eeskirja punkti 6.3 kohaselt määratletud mõõtepunktides maksimumväärtustele tolerants + 20 % ja miinimumväärtustele tolerants - 20 %. 1.2.3. Kui eespool kirjeldatud katsete tulemused ei vasta nõuetele, on lubatud esilaterna asendi muutmine tingimusel, et valgusvihu telje ümberpaiknemine ei ületa külgsuunas 0,5° vasakule ja paremale poole ning vertikaalsuunas 0,2° kraadi üles või alla. 1.2.4. Kui eespool kirjeldatud katsete tulemused ei vasta nõuetele, korratakse katseid, kasutades teist standardset gaaslahendusega valgusallikat või gaaslahendusega valgusallikat ja liiteseadist olenevalt sellest, kumb on punkti 1.2 kohaselt nõutav. 1.3. Varju piiri vertikaalasendi kuumusest tingitud muutumise kontrollimiseks kohaldatakse järgmist menetlust. Ühte esilaternanäidist katsetatakse vastavalt 4. lisa punktis 2.1 kirjeldatud menetlusele pärast seda, kui näidisele on kolm korda järjest rakendatud 4. lisa punktis 2.2.2 kirjeldatud tsüklit. Esilatern loetakse vastuvõetavaks, kui Δr (nagu määratletud käesoleva eeskirja 4. lisa punktides 2.1 ja 2.2) ei ületa 1,5 mrad. Kui nimetatud väärtus on suurem kui 1,5 mrad, kuid ei ületa 2,0 mrad, katsetatakse teist esilaternat ning seejärel ei tohi mõlemale näidisele registreeritud absoluutsete väärtuste keskmine ületada 1,5 mrad. 1.4. Värvsuskoordinaatide suhtes kohaldatavad nõuded peavad olema täidetud. 1.5. Kui aga vertikaalset reguleerimist nõutavasse asendisse ei saa käesoleva eeskirja punktiga 6.2.2.3 lubatud hälvete piires teha korduvalt, katsetatakse ühte näidist 10. lisa punktidega 2 ja 3 ettenähtud korras. 2. MIINIMUMNÕUDED TOOTJAPOOLSELE NÕUETELE VASTAVUSE KONTROLLILE Tüübikinnitusmärgi omanik peab sobiva ajavahemiku järel tegema igale esilaternatüübile vähemalt järgmised katsed. Katsed peavad vastama käesoleva eeskirja sätetele. Kui mõni näidis ei vasta asjaomase katsetüübi nõuetele, tuleb võtta muud näidised ja katsetada neid. Tootja peab võtma meetmeid, et tagada toodangu vastavus nõuetele. 2.1. Katsete laad Käesoleva eeskirja nõuetele vastavuse katsed tehakse fotomeetriliste omaduste ning varju piiri vertikaalasendi kuumusest tingitud muutumise kontrollimiseks. 2.2. Katsemeetodid 2.2.1. Katsed tehakse üldiselt käesolevas eeskirjas kirjeldatud meetodite järgi. 2.2.2. Tootja tehtavatel nõuetele vastavuse katsetel võib tüübikinnituskatsete eest vastutava pädeva asutuse nõusolekul kasutada võrdväärseid meetodeid. Tootjal on kohustus tõendada, et kasutatavad meetodid on käesolevas eeskirjas sätestatud meetoditega võrdväärsed. 2.2.3. Punktide 2.2.1 ja 2.2.2 kohaldamine nõuab katseseadmete regulaarset kalibreerimist ja nende mõõteandmete vastandamist pädeva asutuse teostatud mõõtmistulemustele. 2.2.4. Kõikidel juhtudel, kuid eriti halduslikul kontrollimisel ja näidiste võtmisel, tuleb võrdlusmeetoditena kasutada käesolevas eeskirjas sätestatud meetodeid. 2.3. Näidiste võtmine Esilaternate näidised valitakse ühtliku partii hulgast juhuslikkuse põhimõttel. Ühtlik partii tähendab tootja tootmismeetodite kohaselt määratletud sama tüüpi esilaternate rühma. Hindamine hõlmab tavaliselt üksikute tehaste seeriatoodangut. Tootja võib siiski koguda sama tüübi kohta andmeid eri tehastest, kui need tehased töötavad sama kvaliteedisüsteemi ja -juhtimise alusel. 2.4. Mõõdetud ja registreeritud fotomeetrilised näitajad Esilaternate näidistel tehakse fotomeetrilised mõõtmised käesolevas eeskirjas ettenähtud punktides, tulemid võetakse kaugtule puhul väärtusele Emax vastavast punktist ja punktidest HV (2), HL ja HR (3) ning lähitule puhul punktidest B 50 L (või R) (4), HV, 50 V, 75 R (või L) ja 25 L2 (või R2) (vt 3. lisa joonis). 2.5. Nõuetele vastavuse kriteeriumid Tootja peab katsetulemused statistiliselt töötlema ning määratlema koos pädeva asutusega oma toodete nõuetele vastavust reguleerivad kriteeriumid nii, et on täidetud käesoleva eeskirja punktis 9.1 sätestatud toodete nõuetele vastavuse hindamise nõuded. Toodete nõuetele vastavust reguleerivad kriteeriumid peavad olema niisugused, et 9. lisas kirjeldatud juhusliku kontrollnäidise (esimese võetud näidise) puhul on kontrolli läbimise minimaalne tõenäosus 0,95 (95 % usaldatavusega). (1) Sulgudes olevad tähed viitavad vasakpoolse liikluse jaoks mõeldud esilaternatele. (2) Kui kaugtuli on vastastikku ühendatud lähitulega, on HV kaugtule puhul sama mõõtmispunkt kui lähitule puhul. (3) HL ja HR: punktid joonel hh, mis asuvad punktist HV vastavalt 1,125 m vasakul ja paremal. (4) Vt joonealust märkust 1.

9. LISA NÄIDISTE VÕTMISE MIINIMUMNÕUDED 1. ÜLDOSA 1.1. Vastavusnõudeid peetakse käesoleva eeskirja nõuete kohaselt, kui neid on, mehaanilisest ja geomeetrilisest seisukohast täidetuks, kui erinevused ei ületa vältimatuid tootmishälbeid. 1.2. Masstoodanguna valmistatavate esilaternate vastavust fotomeetriliste tööparameetrite nõuetele ei vaidlustata juhul, kui juhuslikult katsetamiseks valitud laternate fotomeetrilisi tööparameetreid mõõdetakse pingel 13,5 ± 0,1 V või muul osutatud pingel ja: kas latern on varustatud eemaldatava standardse gaaslahendusega valgusallikaga vastavalt punktile 6.1.3. Selle gaaslahenduse valgusallika valgusvoog võib erineda eeskirjas nr 99 määratud etalonvalgusvoost. Sellisel juhul tuleb valgustatust vastavalt korrigeerida; või latern on varustatud masstoodanguna valmistatava gaaslahendusega valgusallikaga ja masstoodanguna valmistatava liiteseadisega. Selle gaaslahendusega valgusallika valgusvoog võib nimivalgusvoost erineda eeskirjas nr 99 sätestatud valgusallika ja liiteseadise lubatud hälvete tõttu; seetõttu võib mõõdetud valgustatust korrigeerida 20 % võrra soodsas suunas; 1.2.1 ükski mõõdetud väärtus ei erine käesolevas eeskirjas ettenähtud väärtustest rohkem kui 20 %. Pimestusvööndis võib maksimaalne hälve olla vastavalt: B 50 L (või R) (1) : 0,20 luksile vastavalt 20 % 0,30 luksile vastavalt 30 % joonel H/H2 (või joonel H/H3/H4) ja sellest ülalpool : 0,30 luksile vastavalt 20 % 0,45 luksile vastavalt 30 % 1.2.2. või kui 1.2.2.1. lähitule puhul on käesoleva eeskirjaga ettenähtud väärtused täidetud punktis HV (lubatud hälbega + 0,2 lx) ja sama suunatuse korral vähemalt ühes punktis igal mõõteekraanil (25 m kaugusel) järgmiste punktide ümber 15 cm raadiusega ringjoonega piiratud alal: B 50 L (või R) (1) (lubatud hälbega + 0,1 lx), 75 R (või L), 50 V, 25 R1, 25 L2; ja I segmendis; 1.2.2.2. ja kui HV asub kaugtule puhul samavalgustustihedusjoone 0,75 Emax piires, kehtib kõikides käesoleva eeskirja punkti 6.3 kohaselt määratletud mõõtepunktides maksimumväärtustele lubatud hälve + 20 % ja miinimumväärtustele lubatud hälve – 20 %. Viitemärki ei võeta arvesse. 1.2.3. Kui eespool kirjeldatud katsete tulemused ei vasta nõuetele, on lubatud esilaterna asendi muutmine tingimusel, et valgusvihu telje ümberpaiknemine ei ületa külgsuunas 0,5° vasakule ja paremale poole ning vertikaalsuunas 0,2° kraadi üles või alla. 1.2.4. Kui eespool kirjeldatud katsete tulemused ei vasta nõuetele, korratakse katseid, kasutades teist standardset gaaslahendusega valgusallikat või gaaslahendusega valgusallikat ja liiteseadist olenevalt sellest, kumb on punkti 1.2 kohaselt nõutav. 1.3. Varju piiri vertikaalasendi kuumusest tingitud muutumise kontrollimiseks kohaldatakse järgmist menetlust. Ühte esilaternanäidist katsetatakse vastavalt 4. lisa punktis 2.1 kirjeldatud menetlusele pärast seda, kui näidisele on kolm korda järjest rakendatud 4. lisa punktis 2.2.2 kirjeldatud tsüklit. Esilatern loetakse vastuvõetavaks, kui Dr (nagu määratletud käesoleva eeskirja 4. lisa punktides 2.1 ja 2.2) ei ületa 1,5 mrad. Kui nimetatud väärtus on suurem kui 1,5 mrad, kuid ei ületa 2,0 mrad, katsetatakse teist esilaternat ning seejärel ei tohi mõlemale näidisele registreeritud absoluutsete väärtuste keskmine ületada 1,5 mrad. 1.4. Värvsuskoordinaatide suhtes kohaldatavad nõuded peavad olema täidetud. 1.5. Kui aga vertikaalset reguleerimist nõutavasse asendisse ei saa käesoleva eeskirja punktiga 6.2.2.3 lubatud hälvete piires teha korduvalt, katsetatakse ühte näidist 10. lisa punktidega 2 ja 3 ettenähtud korras. 2. ESIMENE NÄIDISTE VÕTMINE Esimesel näidise võtmisel valitakse juhuslikkuse põhimõttel neli esilaternat. Esimese kahe laterna näidis märgistatakse A-tähega, teise kahe laterna näidis B-tähega. 2.1. Nõuetele vastavust ei vaidlustata 2.1.1. Vastavalt käesoleva lisa joonisel 1 kujutatud näiduste võtmise menetlusele ei vaidlustata masstoodanguna valmistatavate esilaternate nõuetele vastavust juhul, kui esilaternate mõõteväärtuste kõrvalekanded ebasoodsas suunas on järgmised: 2.1.1.1. näidis A A1: ühel esilaternal 0 % ühel esilaternal mitte rohkem kui 20 % A2: mõlemal esilaternal rohkem kui 0 % kuid mitte rohkem kui 20 % edasi näidisele B 2.1.1.2. näidis B B1: mõlemal esilaternal 0 % 2.1.2. või kui näidise A puhul on täidetud punkti 1.2.2 tingimused. 2.2. Nõuetele vastavus vaidlustatakse 2.2.1. Vastavalt käesoleva lisa joonisel 1 kujutatud näidiste võtmise menetlusele tuleb masstoodanguna valmistatavate esilaternate nõuetele vastavus vaidlustada ja nõuda tootjalt toodangu nõuetele vastavaks muutmist (ühtlustamist) juhul, kui esilaternate mõõteväärtuste kõrvalekalded on järgmised: 2.2.1.1. näidis A A3: ühel esilaternal mitte rohkem kui 20 % ühel esilaternal rohkem kui 20 % kuid mitte rohkem kui 30 % 2.2.1.2. näidis B B2: A2 korral ühel esilaternal rohkem kui 0 % kuid mitte rohkem kui 20 % ühel esilaternal mitte rohkem kui 20 % B3: A2 korral ühel esilaternal 0 % ühel esilaternal rohkem kui 20 % kuid mitte rohkem kui 30 % 2.2.2. või kui näidise A puhul ei ole täidetud punkti 1.2.2 tingimused. 2.3. Tüübikinnituse tühistamine Nõuetele vastavus tuleb vaidlustada ja punkti 10 sätteid kohaldada juhul, kui käesoleva lisa joonisel 1 kujutatud näidiste võtmise menetlust järgides on esilaternate mõõteväärtuste kõrvalekalded järgmised: 2.3.1. näidis A A4: ühel esilaternal mitte rohkem kui 20 % ühel esilaternal rohkem kui 30 % A5: mõlemal esilaternal rohkem kui 20 % 2.3.2. näidis B B4: A2 korral ühel esilaternal rohkem kui 0 % kuid mitte rohkem kui 20 % ühel esilaternal rohkem kui 20 % B5: A2 korral mõlemal esilaternal rohkem kui 20 % B6: A2 korral ühel esilaternal 0 % ühel esilaternal rohkem kui 30 % 2.3.3. või kui näidiste A ja B puhul ei ole täidetud punkti 1.2.2 tingimused. 3. KORDUV NÄIDISTE VÕTMINE Katsete A3, B2 ja B3 puhul tuleb hiljemalt kaks kuud pärast teatamist võtta uued näidised: kahest esilaternast koosneva kolmanda näidise C ja kahest esilaternast koosneva neljanda näidise D, mis valitakse pärast toodangu ühtlustamist valminud laos oleva kauba hulgast. 3.1. Nõuetele vastavust ei vaidlustata 3.1.1. Vastavalt käesoleva lisa joonisel 1 kujutatud näidise võtmise menetlusele ei vaidlustata masstoodanguna valmistatavate esilaternate nõuetele vastavust juhul, kui esilaternate mõõteväärtuste kõrvalekalded on järgmised: 3.1.1.1. näidis C C1: ühel esilaternal 0 % ühel esilaternal mitte rohkem kui 20 % C2: mõlemal esilaternal rohkem kui 0 % kuid mitte rohkem kui 20 % edasi näidisele D 3.1.1.2. näidis D D1: C2 korral mõlemal esilaternal 0 % 3.1.2. või kui näidise C puhul on täidetud punkti 1.2.2 tingimused. 3.2. Nõuetele vastavus vaidlustatakse 3.2.1. Vastavalt käesoleva lisa joonisel 1 kujutatud näidiste võtmise menetlusele tuleb masstoodanguna valmistatavate esilaternate nõuetele vastavus vaidlustada ja tootjalt toodangu nõuetele vastavaks muutmist (ühtlustamist) nõuda juhul, kui esilaternate mõõteväärtuste kõrvalekalded on järgmised: 3.2.1.1. näidis D D2: C2 korral ühel esilaternal rohkem kui 0 % kuid mitte rohkem kui 20 % ühel esilaternal mitte rohkem kui 20 % 3.2.1.2. või kui näidise C puhul ei ole täidetud punkti 1.2.2 tingimused. 3.3. Tüübikinnituse tühistamine Nõuetele vastavus tuleb vaidlustada ja punkti 11 sätteid kohaldada juhul, kui käesoleva lisa joonisel 1 kujutatud näidiste võtmise menetlust järgides on esilaternate mõõteväärtuste kõrvalekalded järgmised: 3.3.1. näidis C C3: ühel esilaternal mitte rohkem kui 20 % ühel esilaternal rohkem kui 20 % C4: mõlemal esilaternal rohkem kui 20 % 3.3.2. näidis D D3: C2 korral ühel esilaternal 0 või rohkem kui 0 % ühel esilaternal rohkem kui 20 % 3.3.3. või kui näidiste C ja D puhul ei ole täidetud punkti 1.2.2 tingimused. 4. VARJU PIIRI VERTIKAALASENDI MUUTUMINE Varju piiri vertikaalasendi kuumusest tingitud muutumise kontrollimiseks kohaldatakse järgmist menetlust. Ühte käesoleva lisa joonisel 1 kujutatud näidiste võtmise menetlusele võetud näidise A esilaternat katsetatakse vastavalt 4. lisa punktis 2.1 kirjeldatud menetlusele pärast seda, kui sellele on kolm korda järjest rakendatud 4. lisa punktis 2.2.2 kirjeldatud tsüklit. Esilatern loetakse nõuetele vastavaks, kui Dr ei ületa1,5 mrad. Kui nimetatud väärtus on suurem kui 1,5 mrad, kuid ei ületa 2,0 mrad, katsetatakse teist esilaternat ning seejärel ei tohi mõlemale näidisele registreeritud absoluutsete väärtuste keskmine ületada 1,5 mrad. Kui aga kõnealune 1,5 mrad nõue ei ole näidise A puhul täidetud, tehakse sama menetlus näidise B kahe esilaternaga ja Dr väärtus ei tohi neist kummagi puhul ületada 1,5 mrad. Joonis 1 (1) Sulgudes olevad tähed viitavad vasakpoolse liikluse jaoks mõeldud esilaternatele.

10. LISA Eesmiste lähitulelaternate varju piiri kontrollimine mõõtmiste abil 1. ÜLDOSA Kui kohaldatakse käesoleva eeskirja punkti 6.2.2.4, katsetatakse varju piiri kvaliteeti punkti 2 nõuete kohaselt ning tuld reguleeritakse mõõteriistade abil vertikaalset ja horisontaalset vastavalt punkti 3 nõuetele. Enne varju piiri kvaliteedi mõõtmist ja mõõteriistade abil joondamise menetlust on vajalik visuaalne eeljoondamine vastavalt käesoleva eeskirja punktidele 6.2.2.1 ja 6.2.2.2. 2. VARJU PIIRI KVALITEEDI MÕÕTMINE Miinimumteravuse mõõtmiseks skaneeritakse vertikaalselt varju piiri horisontaalosa nurgasammuga 0,05°: a) mõõtekaugusel 10 m ligikaudu 10 mm läbimõõduga detektoriga või b) mõõtekaugusel 25 m ligikaudu 30 mm läbimõõduga detektoriga. Katses kasutatud mõõtekaugus märgitakse teatisevormi punkti 9 (vt käesoleva eeskirja 1. lisa). Maksimumteravuse mõõtmiseks skaneeritakse vertikaalselt varju piiri horisontaalosa nurgasammuga 0,05° ainult mõõtekaugusel 25 m ligikaudu 30 mm läbimõõduga detektoriga. Varju piiri kvaliteet loetakse vastuvõetavaks, kui vähemalt ühe mõõtmiste seeria tulemused vastavad punktide 2.1–2.3 nõuetele. 2.1. Nähtav ei ole rohkem kui üks varju piir (1) . 2.2. Varju piiri teravus Teravustegur G määratakse kindlaks, skaneerides vertikaalselt varju piiri horisontaalosa 2,5° nurga all joonest V-V, kus: G = (log Eβ – log E(β + 0.1°)), kus β = vertikaalne asend kraadides. Väärtus G ei tohi olla väiksem kui 0,13 (miinimumteravus) ega suurem kui 0,40 (maksimumteravus). 2.3. Lineaarsus Horisontaalse varju piiri see osa, mida kasutatakse vertikaalseks reguleerimiseks, on horisontaalne vahemikus 1,5°–3,5° joonest V-V (vt joonis 1). a) Varju piiri gradiendi käänupunktid vertikaaljoontel 1,5°, 2,5° ja 3,5° korral leitakse vastavalt valemile: (d2 (log E) / dβ2 = 0). b) Maksimaalne vertikaalne vahemaa käänupunktide vahel ei tohi ületada 0,2°. 3. VERTIKAALNE JA HORISONTAALNE REGULEERIMINE Kui varju piir vastab käesoleva lisa punkti 2 kvaliteedinõuetele, võib tule reguleerida mõõteriistade abil. Joonis 1 Varju piiri kvaliteedi mõõtmine 3.1. Vertikaalne reguleerimine Varju piiri horisontaalne osa skaneeritakse vertikaalselt 2,5° nurga all joonest V-V, liikudes altpoolt joont B üles (vt joonis 2). Käänupunkt (kus d2 (log E) / dv2 = 0) määratakse kindlaks ja paigutatakse joonele B, mis asub 1 % joonest H-H allpool. 3.2. Horisontaalne reguleerimine Taotleja valib ühe järgmistest horisontaalse joonduse meetoditest: a) joone 0,2 D meetod (vt joonis 2). Pärast laterna vertikaalset joondamist skaneeritakse 5° vasakult 5° paremale piki üht vertikaalset joont kohal 0,2° D. Maksimumgradient G, mis leitakse valemiga G = (log Eβ – log E(β + 0.1°)), kus β on horisontaalasend kraadides, ei tohi olla väiksem kui 0,08. Joonel 0,2 D leitud käänupunkt asetatakse joonele A; Joonis 2 Vertikaalne ja horisontaalne reguleerimine mõõteriistade abil – horisontaaljoone skaneerimise meetod b) kolme joone meetod (vt joonis 3). Pärast laterna vertikaalset joondamist skaneeritakse piki kolme vertikaalset joont punktist 2° D punktini 2° U nurga all 1° R, 2° R ja 3° R. Vastavad maksimumgrandiendid G, mis leitakse valemiga: G = (log Eβ – log E(β + 0.1°)) kus β on vertikaalasend kraadides, ei tohi olla väiksemad kui 0,08. Kolmel joonel leitud käänupunktide abil tuletatakse sirgjoon. Selle joone ja vertikaalse joondamise käigus leitud joone B lõikepunkt paigutatakse joonele V. Joonis 3 Vertikaalne ja horisontaalne reguleerimine mõõteriistade abil – kolme joone skaneerimise meetod (1) Käesolevat punkti tuleks muuta, kui võetakse kasutusele objektiivne katsemeetod.