ET Euroopa Liidu Teataja L 148/55

Rahvusvahelise avaliku õiguse alusel on õiguslik toime ainult ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni originaaltekstidel. Käesoleva eeskirja staatust ja jõustumise kuupäeva tuleb kontrollida ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni staatust käsitleva dokumendi TRANS/WP.29/343 viimasest versioonist, mis on kättesaadav Internetis:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni (UN/ECE) eeskiri nr 38 – Mootorsõidukite ja nende haagiste tagumiste udulaternate tüübikinnituse ühtsed sätted

Sisaldab kogu kehtivat teksti seisuga:

eeskirja algversiooni 14. täiendus – jõustumise kuupäev: 15. oktoober 2008

12. täienduse 1. parandus – jõustumise kuupäev: 10. märts 2009

SISUKORD

EESKIRI

0. Reguleerimisala

1. Mõisted

2. Tüübikinnituse taotlemine

3. Märgistus

4. Tüübikinnitus

5. Üldised nõuded

6. Valgustugevus

7. Katsetusmetoodika

8. Kuumuskindluskatse

9. Valguse värvus

10. Toodete vastavus nõuetele

11. Karistused nõuetele mittevastava toodangu eest

12. Tootmise lõpetamine

13. Tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste ja haldusasutuste nimed ja aadressid

LISAD

1. lisa — Teatis mootorsõidukite ja nende haagiste tagumiste udulaternate tüübikinnituse andmise või selle laiendamise, tüübikinnituse andmisest keeldumise, tüübikinnituse tühistamise või mootorsõidukite ja nende haagiste tagumiste udulaternate tootmise lõpetamise kohta vastavalt eeskirjale nr 38

2. lisa — Tüübikinnitusmärkide kujundus

3. lisa — Fotomeetrilised mõõtmised

4. lisa — Toodete vastavuskontrolli miinimumnõuded

5. lisa — Näidiste võtmise miinimumnõuded

0. REGULEERIMISALA

Käesolevat eeskirja kohaldatakse L3-, L4-, L5-, L7-, M-, N-, O- ja T-kategooria (1) sõidukite tagumiste udulaternate suhtes.

1. MÕISTED

Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid.

1.1. „Tagumine udulatern” – tagumistest ääretulelaternatest eredama punase signaaliga latern, mis muudab sõiduki tagantpoolt paremini märgatavaks.

1.2. Käesolevas eeskirjas kasutatakse tüübikinnituse taotluse esitamise ajal kehtivas eeskirjas nr 48 ja selle muudatustes sätestatud mõisteid.

1.3. „Eri tüüpi tagumised udulaternad” – laternad, mis erinevad üksteisest järgmiste oluliste tunnuste poolest: a) kaubanimi või kaubamärk; b) optilise süsteemi näitajad (valgustugevus, valguse jaotusnurk, hõõglambi kategooria, valgusallika moodul jne); c) valgustugevust reguleeriv juhtseadis (vajaduse korral); laternat ei loeta kuuluvaks teise tüüpi, kui tal on teist värvi hõõglamp või filter.

1.4. Käesoleva eeskirja viidetega standardhõõglampidele ja eeskirjale nr 37 osutatakse tüübikinnituse taotluse esitamise ajal kehtivale eeskirjale nr 37 ja selle muudatuste seeriale.

2. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLUS

2.1. Tüübikinnituse taotluse esitab kaubanime või kaubamärgi omanik või tema nõuetekohaselt volitatud esindaja. Taotluses täpsustatakse, kas seadme valgustugevus on muutumatu või muudetav.

Taotleja soovi korral määratakse taotluses kindlaks, kas seadet saab sõidukile paigaldada nullteljest erinevate kallete all sõiduki baastasandite ja maapinna suhtes või seda saab pöörata ümber nulltelje; sellised paigaldamise erijuhud märgitakse teatises.

2.2. Tagumise udulaterna tüübi taotlusele tuleb lisada:

2.2.1. piisavalt üksikasjalikud joonised (kolmes eksemplaris), mis võimaldavad kindlaks määrata tagumise udulaterna tüübi ning millel on geomeetriliselt kujutatud laterna sõidukile paigaldamise asend; katsetustes nullteljena kasutatav vaatlustelg (horisontaalnurk H = 0°; vertikaalnurk V = 0°) ning punkt, mis võetakse kõnealustes katsetustes nullkeskmeks;

2.2.2. lühike tehniline kirjeldus, milles on esitatud (v.a mitteasendatavate valgusallikatega laternate puhul): a) ettenähtud hõõglambi või hõõglampide kategooria(d), milleks on üks tüübikinnituse taotluse esitamise ajal kehtivas eeskirjas nr 37 ja selle muudatuste seerias sisalduvatest kategooriatest, ja/või b) valgusallika mooduli tunnuskood; c) F2 kategooria tagumise udulaterna puhul valgustugevust reguleeriva juhtseadise lühikirjeldus;

2.2.3. kaks näidist. Kui tagumised udulaternad on ette nähtud paigaldamiseks ainult sõiduki paremale või vasakule küljele, siis võivad kaks esitatud näidist olla täpselt ühesugused ning ette nähtud paigaldamiseks sõiduki ühele ja samale küljele. F2 kategooria tagumise udulaterna puhul tuleb taotlusele lisada valgustugevust reguleeriv juhtseadis või generaator, mis tekitab samasuguseid signaale.

3. MÄRGISTUS

Tüübikinnituse saamiseks esitatud tagumise udulaterna tüübi näidistele peab olema kantud:

3.1. taotleja kaubanimi või kaubamärk; see märgistus peab olema selgesti loetav ja kustumatu;

3.2. selgesti loetav ja kustumatu märgistus (v.a mitteasendatavate valgusallikatega laternate puhul), millelt on näha: — ettenähtud hõõglambi kategooria(d) ja/või — valgusallika mooduli tunnuskood;

3.3. piisava suurusega ala punktiga 4.3 ettenähtud tüübikinnitusmärgi ja lisatähiste jaoks; see koht on näidatud eespool punktis 2.2.1 osutatud joonistel;

3.4. normpinge või pingevahemiku ja normvõimsuse märgistus (valgusallika elektroonilise juhtseadisega või valgustugevust reguleeriva juhtseadisega ja/või mitteasendatavate valgusallikatega ja/või valgusallika mooduli(te)ga laternate puhul).

3.5. Valgusallika mooduli(te)ga laternate puhul peab valgusallika mooduli(te)le olema kantud: 3.5.1. taotleja kaubanimi või kaubamärk; see märgistus peab olema selgesti loetav ja kustumatu; 3.5.2. mooduli tunnuskood; see märgistus peab olema selgesti loetav ja kustumatu. Tunnuskood algab tähtedega „MD”, mis tähistab sõna „moodul”, millele järgneb punktiga 4.3.1.1 ettenähtud tüübikinnitusmärk ilma ringjooneta. Kui kasutatakse mitut mitteidentset valgusallika moodulit, järgnevad nimetatud tähtedele lisatähised või -märgid. See tunnuskood tuleb näidata eespool punktis 2.2.1 nimetatud joonistel; tüübikinnitusmärk ei pea olema sama mis laternal, milles moodulit kasutatakse, kuid mõlemad märgistused peavad olema sama taotleja esitatud; 3.5.3. normpinge või pingevahemiku ja maksimaalse normvõimsuse märgistus.

3.6. Valgusallika elektroonilisele juhtseadisele või valgustugevust reguleerivale juhtseadisele, mis kuulub laterna juurde, aga ei sisaldu laterna korpuses, peab olema kantud tootja nimi ja tunnusnumber.

4. TÜÜBIKINNITUS

4.1. Tüübikinnitus antakse, kui tüübikinnituse saamiseks esitatud kaks tagumist udulaternat vastavad käesoleva eeskirja nõuetele.

4.2. Igale kinnituse saanud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Kokkuleppeosaline ei tohi anda sama numbrit teist tüüpi käesoleva eeskirja reguleerimisalasse kuuluvale tagumisele udulaternale. Tüübikinnitusnumbri kaks esimest numbrit näitavad tüübikinnituse andmise ajaks käesolevasse eeskirja viimati tehtud muudatuste seeriat. Käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele edastatakse teade tagumise udulaterna tüübi kinnitamise või tüübikinnituse andmisest keeldumise kohta käesoleva eeskirja 1. lisa näidisele vastaval vormil ning kinnituse taotleja esitatud joonisel formaadis, mis ei ole suurem kui A4 (210 × 297 mm) ja on esitatud võimaluse korral mõõtkavas 1:1.

4.3. Igal tagumisel udulaternal, mis vastab käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud tüübile, peab olema lisaks eespool punktides 3.1 ja 3.2 kirjeldatud märgistusele ja üksikasjadele:

4.3.1. rahvusvaheline tüübikinnitusmärk, mis koosneb: 4.3.1.1. ringjoonega ümbritsetud E-tähest, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi eraldusnumber (2); 4.3.1.2. tüübikinnitusnumbrist;

4.3.2. lisatähis F, millele järgneb number 1, kui seadme valgustugevus on muutumatu, ja number 2, kui seadme valgustugevus on muudetav;

4.3.3. F-tähe lähedale võib paigutada tüübikinnitusnumbri kaks esimest kohta, mis näitavad käesolevasse eeskirja viimati tehtud muudatuste seeriat.

4.4. Punktides 4.3.1 ja 4.3.2 osutatud märk ja tähis peavad olema kustumatud ja selgesti loetavad ka siis, kui tagumine udulatern on sõidukile paigaldatud.

4.5. Sõltumatud laternad

Kui eri tüüpi laternad, millel on ühesugune sama või eri värvi hajutiklaas, vastavad mitme määruse nõuetele, võib kasutada ühtset rahvusvahelist tüübikinnitusmärki, mis koosneb ringjoonega ümbritsetud E-tähest, millele järgnevad kinnituse andnud riigi eraldusnumber ja tüübikinnitusnumber. Tüübikinnitusmärgi võib kinnitada ükskõik kuhu lambi peale, eeldusel et

4.5.1. märk on nähtav pärast laternate sõidukile paigaldamist;

4.5.2. laternale märgitakse iga laterna tunnusmärk, mis vastab tüübikinnituse aluseks olnud eeskirjale, ning tüübikinnituse andmise kuupäevaks eeskirja viimati tehtud peamiste tehniliste muudatuste seeria ja vajadusel nõuetekohane nool;

4.5.3. tüübikinnitusmärgi osade mõõtmed ei tohi olla väiksemad kui tüübikinnituse aluseks olnud eeskirjas üksikmärkidest väikseima jaoks ettenähtud miinimummõõtmed;

4.5.4. laterna korpusel on eespool punktis 3.3 kirjeldatud ala ning tegelikule talitusele vastav tüübikinnitusmärk;

4.5.5. käesoleva eeskirja 2. lisa näidises E on esitatud tüübikinnitusmärgi ja eespool nimetatud lisatähiste näidised.

4.6. Kui kaks või enam laternat on osa samast grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternatest koosnevast üksusest, antakse tüübikinnitus ainult juhul, kui kõik asjaomased laternad vastavad käesoleva või mõne muu eeskirja nõuetele. Kui asjaomased laternad ei vasta ühegi eeskirja nõuetele, ei tohi neid sellises grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternatest koosnevas üksuses kasutada.

4.6.1. Kui grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternad vastavad mitme eeskirja nõuetele, võib kasutada ühtset rahvusvahelist tüübikinnitusmärki, mis koosneb ringjoonega ümbritsetud E-tähest, millele järgnevad tüübikinnituse andnud riigi eraldusnumber, tüübikinnitusnumber ja vajaduse korral nõutav nool. Selle tüübikinnitusmärgi võib paigutada ükskõik kuhu grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternatel, eeldusel et: 4.6.1.1. märk on nähtav pärast laternate sõidukile paigaldamist; 4.6.1.2. ühtegi grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternate valgust edastavat osa ei saa eemaldada, eemaldamata samaaegselt tüübikinnitusmärki;

4.6.2. iga laterna tunnusmärk, mis vastab tüübikinnituse aluseks olnud eeskirjale, ning tüübikinnituse andmise kuupäevaks eeskirja viimati tehtud peamiste tehniliste muudatuste seeria ja vajadusel nõuetekohane nool tuleb märkida: 4.6.2.1. asjakohasele valgust kiirgavale pinnale või 4.6.2.2. laternate grupile sellisel viisil, et kõik grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternad oleks selgesti tuvastatavad (vt kolme võimalikku näidet 2. lisas).

4.6.3. Tüübikinnitusmärgi osade mõõtmed ei tohi olla väiksemad kui tüübikinnituse aluseks olnud eeskirjas üksikmärkidest väikseima jaoks ettenähtud miinimummõõtmed.

4.6.4. Igale kinnitatud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Sama kokkuleppe osaline ei tohi anda sama numbrit teisele käesoleva eeskirja reguleerimisalasse kuuluvale grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternate tüübile.

4.7. 2. lisas on esitatud üheotstarbeliste laternate (joonis 1) ja grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternate (joonis 2) tüübikinnitusmärkide kujunduse näidised koos kõikide eespool osutatud lisatähistega.

5. ÜLDISED NÕUDED

5.1. Iga näidis peab vastama allpool punktides esitatud nõuetele.

5.2. Tagumised udutuled peavad olema projekteeritud ja ehitatud nii, et tavapärastes kasutustingimustes oleks vaatamata võimalikule vibratsioonile tagatud nende tavapärane toimimine ning säiliksid käesoleva eeskirjaga ettenähtud näitajad.

5.3. Valgusallika moodulite puhul kontrollitakse, kas:

5.3.1. valgusallika moodul(id) on projekteeritud vastavalt järgmistele tingimustele: a) ühtegi valgusallika moodulit ei tohi paigaldada üheski muus asendis peale kindlaksmääratud õige asendi ning seda saab eemaldada üksnes tööriista(de) abil; b) kui seadmes kasutatakse enam kui ühte valgusallikat, tuleb ühe ja sama laterna korpuses kasutada ühesuguste näitajatega valgusallika mooduleid;

5.3.2. valgusallika moodul(id) on avamiskindlad.

5.4. Juhul kui F2 kategooria tagumiste udulaternate valgustugevust reguleeriv juhtseadis on rikkis ja laterna valgustugevus ületab F või F1 kategooria ülempiiri, peavad F või F1 kategooria muutumatu valgustugevusega laternatele kehtestatud nõuded olema automaatselt täidetud.

5.5. Asendatavate hõõglampide puhul:

5.5.1. võib kasutada kõiki eeskirja nr 37 alusel tüübikinnituse saanud hõõglampide kategooriaid, eeldusel et nende kasutamist ei ole piiratud tüübikinnitustaotluse esitamise ajal kehtinud eeskirjaga nr 37 ega selle muudatuste seeriaga;

5.5.2. peab seadme ehitus võimaldama hõõglampi paigaldada vaid õiges asendis;

5.5.3. peab hõõglambi pesa vastama Rahvusvahelise Elektrotehnikakomisjoni (IEC) väljaandes nr 60061 esitatud näitajatele. Sellega seoses kohaldatakse hõõglambi asjaomase kategooria pesa andmelehte.

6. VALGUSTUGEVUS

6.1. Kummagi näidise valgustugevus ei tohi olla väiksem allpool esitatud valgustugevuse miinimumväärtusest ega suurem selle maksimumväärtusest ning seda mõõdetakse nulltelje suhtes allpool näidatud suundades (väljendatuna nulltelje kraadides).

6.2. Valgustugevus piki telge H vahemikus 10° vasakule ja 10° paremale ning piki telge V vahemikus 5° üles ja 5° alla ei tohi olla väiksem kui 150 cd.

6.3. Valgustugevus kõigis nähtavates suundades ei tohi ületada 300 cd muutumatu valgustugevusega (F või F1) seadme puhul ega 840 cd muudetava valgustugevusega (F2) seadme puhul.

6.4. Mitme valgusallikaga üheotstarbelise laterna ühe valgusallika häire korral peab latern vastama valgustugevuse miinimumnõuetele ega tohi ületada maksimaalset valgustugevust, kui kõik valgusallikad põlevad.

6.5. Valgustugevust reguleeriv juhtseadis ei tohi tekitada signaale, mille puhul valgustugevus:

6.5.1. jääb väljapoole punktides 6.2 ja 6.3 nimetatud vahemikku ja

6.5.2. ületab punktis 6.3 esitatud F või F1 kategooria maksimumväärtusi: a) ainult päevastest ja öistest kasutustingimustest sõltuvate süsteemide puhul: öistes kasutustingimustes; b) muude süsteemide puhul: standardsetes kasutustingimustes (3).

6.6. Nullteljesuunaline nähtav pind ei tohi olla suurem kui 140 cm2.

6.7. 3. lisas on esitatud üksikasjalikud andmed mõõtmismeetodite kohta, mida võib kasutada kahtluse korral.

7. KATSETUSMETOODIKA

7.1. Kõik fotomeetrilised ja kolorimeetrilised mõõtmised toimuvad järgmiselt:

7.1.1. kui tegemist on asendatava valgusallikaga laternaga, mis ei ole varustatud valgusallika elektroonilise juhtseadise ega valgustugevust reguleeriva juhtseadisega ja millel on laterna jaoks ettenähtud kategooriasse kuuluv värvitu või värviline standardhõõglamp, rakendatakse pinget, mis tekitab asjaomase kategooria hõõglambi jaoks nõutava etalonvalgusvoo;

7.1.2. kui tegemist on mitteasendatava valgusallikaga (hõõglambid jm) laternaga, rakendatakse vastavalt 6,75 V, 13,5 V või 28,0 V;

7.1.3. kui tegemist on süsteemiga, mille puhul valgusallika elektrooniline juhtseadis või valgustugevust reguleeriv juhtseadis on osa laternast, (4) rakendatakse laterna sisendklemmidele tootja osutatud pinget või, kui pinget ei ole märgitud, 6,75 V, 13,5 V või 28,0 V;

7.1.4. kui tegemist on süsteemiga, mille puhul valgusallika elektrooniline juhtseadis või valgustugevust reguleeriv juhtseadis ei ole osa laternast, rakendatakse laterna sisendklemmidele tootja osutatud pinget.

7.2. Katselabor võib paluda tootjal edastada talle valgusallika käitamiseks ja talitlemiseks vajaliku valgusallika elektroonilise juhtseadise või valgustugevust reguleeriva juhtseadise.

7.3. Kui tegemist on F2 kategooria tagumiste udulaternatega, mille puhul kasutatakse valgustugevuse muutmiseks valgustugevust reguleerivat juhtseadist, teostatakse fotomeetrilised mõõtmised taotleja kirjelduse põhjal.

7.4. Laternale rakendatav pinge märgitakse käesoleva eeskirja 1 lisas esitatud vormi kohases teatises.

7.5. Iga laterna (v.a hõõglampidega) valgustugevuse väärtused, mida mõõdetakse ühe minuti möödumisel seadme käivitamisest ja seejärel 30 minuti pärast, peavad vastama miinimum- ja maksimumnõuetele. Valgustugevuse jaotuse pärast seadme üheminutilist töötamist saab arvutada kolmekümne tööminuti järel mõõdetud valgustugevuse põhjal, kasutades selleks igas mõõtepunktis üks minut pärast seadme käivitamist punktis HV mõõdetud valgustugevuse väärtuse ning 30 minuti pärast mõõdetud valgustugevuse väärtuse suhet.

7.6. Kindlaks tuleb määrata valgussignaalseadme nullteljesuunalise nähtava pinna piirid.

8. KUUMUSKINDLUSKATSE

8.1. Laternat katsetatakse pärast 20-minutilist soojenemist ühe tunni pikkuse pideva töötamise kestel. Keskkonna temperatuur peab olema 23 °C ± 5 °C. Kasutatav hõõglamp peab kuuluma laterna jaoks ettenähtud kategooriasse ning seda tuleb toita pingega, mis annab testimispingele vastava kindlaksmääratud keskmise võimsuse.

8.2. Kui ette on nähtud ainult maksimumvõimsus, siis reguleeritakse katsel pinge nii, et saadakse 90 % kindlaksmääratud võimsusest. Eespool osutatud kindlaksmääratud keskmine või maksimumvõimsus valitakse kõikidel juhtudel pingevahemikust 6, 12 ja 24 V sellisel pingel, mille puhul see omandab suurima väärtuse.

8.3. Kui tegemist on valgusallikaga, mis on valgustugevuse muutmiseks varustatud elektroonilise juhtseadisega, viiakse katse läbi tingimustes, kus valgustugevus on vähemalt 90 % maksimaalsest valgustugevusest.

8.4. Kui laterna temperatuur on ühtlustunud ümbritseva õhu temperatuuriga, ei tohi laternal esineda märgatavaid muutusi, deformeerumist, pragunemist ega värvimuutust.

9. VALGUSE VÄRVUS

3. lisa punktis 3 kujutatud valgusjaotusala ulatuses kiiratava ja punktis 7 kirjeldatud tingimustel mõõdetava valguse värvus peab olema punane.

Sellest alast väljaspool ei tohi värvus järsult muutuda.

Samad nõuded kehtivad ka F2 kategooria tagumiste udulaternate muudetava valgustugevuse vahemiku suhtes.

Mitteasendatavate valgusallikatega (hõõglambid jm) varustatud laternate puhul tuleb kolorimeetriliste näitajate kontrollimiseks kasutada lambis sisalduvaid valgusallikaid, nagu on ette nähtud käesoleva eeskirja punkti 7.1 vastavas alapunktis.

10. TOODETE VASTAVUS NÕUETELE

Toodete vastavust nõuetele tuleb kontrollida vastavalt kokkuleppe liitele 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) järgmistel tingimustel:

10.1. käesoleva eeskirja raames kinnituse saanud laternaid tuleb toota nii, et need vastaksid kinnitatud tüübile, täites punktides 6 ja 9 sätestatud nõudeid;

10.2. täita tuleb käesoleva eeskirja 4. lisaga ettenähtud toodete vastavuskontrolli miinimumnõudeid;

10.3. täita tuleb käesoleva eeskirja 5. lisaga ettenähtud näidiste võtmise miinimumnõudeid;

10.4. tüübikinnituse andnud asutus võib igal ajal kontrollida igas tootmisüksuses kasutatavaid vastavuskontrolli meetodeid. Neid kontrolle tehakse tavaliselt kord kahe aasta jooksul.

11. KARISTUSED NÕUETELE MITTEVASTAVA TOODANGU EEST

11.1. Tagumise udulaterna tüübile antud tüübikinnituse võib tühistada, kui eespool esitatud nõuded ei ole täidetud või kui punktides 4.3.1 ja 4.3.2 osutatud tüübikinnitusmärgiga tagumine udulatern ei vasta kinnituse saanud tüübile.

11.2. Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tema poolt varem antud tüübikinnituse, teatab ta sellest kohe teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, kasutades käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidisele vastavat teatise vormi.

12. TOOTMISE LÕPETAMINE

Kui käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse omanik lõpetab kinnituse saanud tagumise udulaterna tüübi tootmise, peab ta sellest teatama kinnituse andnud asutusele. Asjakohase teatise saamisel teatab asutus sellest teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele 1958. a kokkuleppe osapooltele, kasutades selleks käesoleva eeskirja 1. lisale vastavat teatise vormi.

13. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE JA HALDUSASUTUSTE NIMED JA AADRESSID

Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised peavad edastama ÜRO sekretariaadile tüübikinnituskatsete tegemise eest vastutavate tehniliste teenistuste ja nende haldusasutuste nimed ja aadressid, kes annavad tüübikinnituse ja kellele tuleb saata vormikohased teated teistes riikides väljaantud tüübikinnituste, tüübikinnituste andmisest keeldumise või tüübikinnituste tühistamise kohta.

(1) Nagu on määratletud sõidukite ehitust käsitleva konsolideeritud resolutsiooni (R.E.3) 7. lisas (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2, mida on viimati muudetud 4. muudatusega).

(2) 1 – Saksamaa, 2 – Prantsusmaa, 3 – Itaalia, 4 – Madalmaad, 5 – Rootsi, 6 – Belgia, 7 – Ungari, 8 – Tšehhi Vabariik, 9 – Hispaania, 10 – Serbia, 11 – Ühendkuningriik, 12 – Austria, 13 – Luksemburg, 14 – Šveits, 15 – (vaba), 16 – Norra, 17 – Soome, 18 – Taani, 19 – Rumeenia, 20 – Poola, 21 – Portugal, 22 – Vene Föderatsioon, 23 – Kreeka, 24 – Iirimaa, 25 – Horvaatia, 26 – Sloveenia, 27 – Slovakkia, 28 – Valgevene, 29 – Eesti, 30 – (vaba), 31 – Bosnia ja Hertsegoviina, 32 – Läti, 33 – (vaba), 34 – Bulgaaria, 35 – (vaba), 36 – Leedu, 37 – Türgi, 38 – (vaba), 39 – Aserbaidžaan, 40 – endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, 41 – (vaba), 42 – Euroopa Ühendus (tüübikinnitusi annavad liikmesriigid, kasutades oma Euroopa Majanduskomisjoni sümbolit), 43 – Jaapan, 44 – (vaba), 45 – Austraalia, 46 – Ukraina, 47 – Lõuna-Aafrika, 48 – Uus-Meremaa, 49 – Küpros, 50 – Malta, 51 – Korea Vabariik, 52 – Malaisia, 53 –Tai, 54 ja 55 – (vabad), 56 – Montenegro. Teistele riikidele antakse edasised numbrid kronoloogilises järjekorras, kui nad ratifitseerivad kokkuleppe, milles käsitletakse ratassõidukitele ning neile paigaldatavatele ja/või nendel kasutatavatele seadmetele ja osadele ühtsete tehniliste nõuete kehtestamist ning nende nõuete alusel antud tüübikinnituste vastastikuse tunnustamise tingimusi, või ühinevad selle kokkuleppega; Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretär teatab kokkuleppeosalistele nendele riikidele antud numbrid.

(3) Hea nähtavus (MOR (meteorological optical range) > 2 000 m, määratletud vastavalt Maailma Meteoroloogiaorganisatsiooni juhendile: WMO, Guide to Meteorological Instruments and Methods of Observation, kuues väljaanne, ISBN: 92–63-16008-2, lk 1.9.1/1.9.11, Genf 1996) ja puhas hajutiklaas.

(4) Käesolevas eeskirjas tähendab väljend „on osa laternast”, et seadis sisaldub füüsiliselt laterna korpuses või paikneb korpusest väljaspool (sellest eraldi või sellega ühendatuna), kuid kuulub samasse süsteemi, sest tootja on tarninud selle koos laternaga.

1 LISA TEATIS (Suurim formaat: A4 (210 × 297 mm))

2. LISA TÜÜBIKINNITUSMÄRKIDE KUJUNDUS Joonis 1 (Üheotstarbeliste laternate märgistus) NÄIDIS A Joonis 2 (Grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternate lihtsustatud märgistus) (Püst- ja põikjooned näitavad skemaatiliselt valgussignaalseadme kuju. Need ei ole tüübikinnitusmärgi osad.) NÄIDIS B NÄIDIS C NÄIDIS D Märkus: kolm tüübikinnitusmärgi näidist (näidised B, C ja D) kujutavad kahest või enamast grupeeritud, kombineeritud või kokkuühendatud laternast moodustuva valgustusseadme kolme võimalikku märgistamisviisi. Joonisel kujutatud tüübikinnitusmärgiga seade on tüübikinnituse saanud Madalmaades (E4), kannab tüübikinnitusnumbrit 3333 ning selle koosseisu kuuluvad: muudetava valgustugevusega tagumine suunatulelatern (kategooria 2b), mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirja nr 6 01-seeria muudatustega; muudetava valgustugevusega punane tagumine ääretulelatern (R2), mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirja nr 7 02-seeria muudatustega; muudetava valgustugevusega tagumine udulatern (F2), mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirja nr 38 algversiooniga; tagurdustulelatern (AR), mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirja nr 23 algversiooniga; muudetava valgustugevusega piduritulelatern (S2), mis on saanud tüübikinnituse kooskõlas eeskirja nr 7 02-seeria muudatustega. NÄIDIS E Sõltumatute laternate märgistus Joonis 3 Valgusallika moodulid

3. LISA FOTOMEETRILISED MÕÕTMISED 1. Fotomeetriliste mõõtmiste läbiviimisel tuleb kasutada asjakohast hajapeegelduse vastast kaitset. 2. Kui mõõtmistulemused vaidlustatakse, tehakse mõõtmised järgmiste nõuete kohaselt: 2.1. mõõtmiskaugus tuleb valida nii, et kehtiks pöördvõrdeline sõltuvus kauguse ruudust; 2.2. mõõteseadme vastuvõtja nurgaava valguse nullkeskme poolt vaadatuna on vahemikus 10′–1°; 2.3. konkreetse vaatlussuuna puhul kehtiv valgustugevuse nõue on täidetud, kui nõutav valgustugevus tuvastatakse suunas, mis ei erine vaatlussuunast üle veerand kraadi. 3. Juhul kui seadet saab paigaldada sõidukile rohkem kui ühte asendisse või teatavasse asendite vahemikku, tuleb fotomeetrilisi mõõtmisi korrata iga asendi puhul või tootja määratud nullteljele vastava ala äärmistes asendites. 4. Kui valguse visuaalsel vaatlusel selgub, et valgustugevus erineb paiguti oluliselt, tuleb kontrollida, et valgustugevus ei langeks telgedest väljaspool rombis, mille moodustavad mõõtmispiirid, kusagil alla 75 cd (vt diagramm allpool). 5. Mitme valgusallikaga laternate fotomeetriline mõõtmine Fotomeetriliste tööparameetrite kontrollimisel 5.1. mitteasendatavate valgusallikate (hõõglambid jms) puhul: kasutatakse laternas olevaid valgusallikaid vastavalt käesoleva eeskirja punktile 7.1; 5.2. asendatavate valgusallikate puhul: kui neis on hõõglambid pingega 6,75 V, 13,5 V või 28,0 V, parandatakse valgustugevuse väärtusi. Parandustegur on etalonvalgusvoo ja rakendatud pinge (6,75 V, 13,5 V või 28,0 V) juures saadud valgusvoo keskväärtuse suhe. Ühegi kasutatava hõõglambi tegelik valgusvoog ei tohi erineda keskväärtusest üle ± 5 %. Teisalt võib kõigi paigaldusasendite puhul kasutada standardhõõglampi, mis töötab konkreetse etalonvalgusvoo juures, kusjuures kõigi asendite puhul teostatud üksikmõõtmised liidetakse.

4. LISA Toodete vastavuskontrolli miinimumnõuded kontrollimenetlused 1. ÜLDISED 1.1. Tooted vastavad käesoleva eeskirja mehaanilistele ja geomeetrianõuetele, kui erinevused ei ületa vältimatuid tootmishälbeid. 1.2. Masstoodanguna valmistatavate laternate vastavust fotomeetriliste tööparameetrite nõuetele ei vaidlustata juhul, kui käesoleva eeskirja punkti 7 kohaselt juhuslikult katsetamiseks valitud laternate fotomeetriliste tööparameetrite mõõtmisel: 1.2.1. ei erine ükski mõõdetud väärtus käesoleva eeskirjaga ettenähtud väärtustest enam kui 20 %; 1.2.2. kui laternal on asendatav valgusallikas ja kui kirjeldatud katse tulemused ei vasta nõuetele, korratakse katseid teist standardhõõglampi kasutades. 1.3. Käesoleva eeskirja punkti 7 kohasel katsete tegemisel peavad olema täidetud trikromaatiliste koordinaatide suhtes kohaldatavad nõuded. 2. TOOTJA TEOSTATAVA TOODETE VASTAVUSKONTROLLI MIINIMUMNÕUDED Tüübikinnitusmärgi omanik peab sobiva ajavahemiku järel tegema igale laterna tüübile vähemalt järgmised katsed. Katsed tuleb teostada vastavalt käesoleva eeskirja sätetele. Kui mõni näidis ei vasta asjaomase katsetüübi nõuetele, tuleb võtta uued näidised ja katsetada neid. Tootja peab võtma meetmeid asjaomase toote nõuetele vastavuse tagamiseks. 2.1. Katsete laad Käesoleva eeskirja kohased nõuetele vastavuse katsed tehakse fotomeetriliste ja kolorimeetriliste näitajate kontrollimiseks. 2.2. Katsemenetlus 2.2.1. Katsed tehakse üldiselt käesolevas eeskirjas kirjeldatud meetodite järgi. 2.2.2. Tootja teostatavatel nõuetele vastavuse katsetel võib tüübikinnituskatsete eest vastutava pädeva asutuse nõusolekul kasutada võrdväärseid meetodeid. Tootjal on kohustus tõestada, et kasutatavad meetodid on käesolevas eeskirjas sätestatud meetoditega võrdväärsed. 2.2.3. Punktide 2.2.1 ja 2.2.2 kohaldamine nõuab katseseadmete regulaarset kalibreerimist ja nende mõõteandmete vastandamist pädeva asutuse mõõtmistulemustele. 2.2.4. Kõikidel juhtudel, eriti halduslikul kontrollimisel ja näidiste võtmisel, tuleb võrdlusmeetoditena kasutada käesolevas eeskirjas sätestatud meetodeid. 2.3. Näidiste võtmine Laternate näidised valitakse ühtliku toodangupartii hulgast juhuslikkuse põhimõttel. Ühtlik partii tähendab tootja tootmismeetodite kohaselt määratletud sama tüüpi laternate rühma. Hindamine hõlmab tavaliselt üksikute tehaste seeriatoodangut. Tootja võib siiski koguda sama seadmetüübi kohta andmeid eri tehastest, kui need tehased töötavad sama kvaliteedisüsteemi ja -juhtimise alusel. 2.4. Mõõdetud ja registreeritud fotomeetrilised näitajad Laternate näidistel teostatakse eeskirjas ettenähtud fotomeetrilised mõõtmised, et määrata kindlaks miinimumväärtused 3. lisas loetletud punktides ning nõutavad trikromaatilised koordinaadid. 2.5. Nõuetele vastavuse kriteeriumid Tootja peab katsetulemusi statistiliselt töötlema ning määratlema koos pädeva asutusega oma toodete nõuetele vastavust reguleerivad kriteeriumid nii, et oleks täidetud käesoleva eeskirja punktis 10.1 sätestatud toodete vastavushindamise nõuded. Toodete nõuetele vastavuse kriteeriumid peavad olema niisugused, et 5. lisas kirjeldatud pistelise kontrolli (esimese näidiste võtmise) läbimise minimaalne tõenäosus on 0,95 (95 % kindlusega).