4B LISA

Diiselmootorite ja maagaasil või veeldatud naftagaasil töötavate ottomootorite katsemenetlus, mis sisaldab ülemaailmset ühtlustatud raskeveokite sertifitseerimist (WDHC, üldine tehniline eeskiri (GTR) nr 4)

1. KOHALDAMISALA

Käesolevat lisa ei kohaldata esialgu käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse andmisel. Seda lisa kohaldatakse tulevikus.

2. Reserveeritud. (1)

3. MÕISTED, TÄHISED JA LÜHENDID

3.1. Mõisted

Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid:

3.1.1. „pidev regenereerimine” – heitgaasi järeltöötlussüsteemi regeneratsiooniprotsess, mis toimub pidevalt või vähemalt üks kord WHTC kuumkäivituskatse jooksul. Selline regenereerimisprotsess ei nõua eraldi katsemenetlust;

3.1.2. „viiteaeg” – aeg võrdluspunktis mõõdetava komponendi vahetamisest kuni 10 %-ni süsteemi reageeringu lõppväärtusest (t10), kusjuures proovivõttur on määratletud võrdluspunktina. Gaasiliste komponentide puhul on see mõõdetava komponendi ülekandmise aeg proovivõtturist detektorisse.

3.1.3. „deNOx süsteem” – heitgaaside järeltöötlussüsteem lämmastikoksiidide (NOx) heite vähendamiseks (st et siia kuuluvad praegu passiivsed ja aktiivsed lahjad NOx katalüsaatorid, NOx adsorberid ja valikulise katalüütilise redutseerimise (SCR) süsteemid);

3.1.4. „diiselmootor” – survesüüte põhimõttel töötav mootor;

3.1.5. „triiv” – erinevus mõõteseadme null- või intervallreaktsiooni vahel pärast ja enne heitgaasikatseid;

3.1.6. „mootoritüüpkond” – tootja koostatud mootorite rühm, mis on projekteeritud samalaadsete heitgaasikarakteristikutega, nagu on määratletud käesoleva lisa punktis 5.2; kõik ühe tüüpkonna mootorid peavad vastama kohaldatavatele heitkoguse piirnormidele;

3.1.7. „mootorisüsteem” – mootor, heitekontrollisüsteem ja sideliides (riistvara ja sõnumid) mootorisüsteemi elektroonilis(t)e juhtimisseadis(t)e (ECU) ja kõikide muude jõuseadmete või sõiduki juhtseadme(te) vahel;

3.1.8. „mootoritüüp” – mootorite kategooria, millesse kuuluvad mootorid ei erine üksteisest oluliste karakteristikute poolest;

3.1.9. „heitgaasi järeltöötlussüsteem” – katalüsaator (oksüdatsioonikatalüsaator või kolmeastmeline katalüsaator), tahkete osakeste filter, deNOx süsteem, deNOx ja tahkete osakeste ühisfilter või mõni muu heitkoguseid vähendav seade, mis on paigaldatud mootorist allavoolu. Käesolev määratlus ei hõlma heitgaasitagastust, mis on mootori lahutamatu osa;

3.1.10. „täisvoolulahjendusmeetod” – protsess, mille käigus segatakse kogu heitgaasivoog lahjendusõhuga, enne kui osa lahjendatud heitgaasivoost eraldatakse analüüsimiseks;

3.1.11. „gaasilised saasteained” – süsinikmonooksiid, süsivesinikud ja/või metaanist erinevad süsivesinikud (eeldatav aatomsuhe on diislikütusel töötava mootori puhul CH1,85, veeldatud naftagaasi küttel töötava mootori puhul CH2,525, maagaasi küttel töötava mootori puhul CH2,93 ja etanooli küttel töötava diiselmootori puhul CH3O0,5), metaan (eeldatav aatomsuhe on maagaasi küttel töötava mootori puhul CH4) ning lämmastikdioksiidi (lämmastikdioksiidi (NO2) ekvivalendina väljendatavad lämmastiku oksiidid;

3.1.12. „maksimaalne pöörlemiskiirus (n hi)” – suurim mootori pöörlemiskiirus, mille puhul on võimalik saavutada 70 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

3.1.13. „minimaalne pöörlemiskiirus (n lo)” – väikseim mootori pöörlemiskiirus, mille puhul on võimalik saavutada 55 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

3.1.14. „maksimaalne võimsus (Pmax)” – tootja poolt deklareeritud maksimaalne võimsus kilovattides (kW);

3.1.15. „maksimaalsele pöördemomendile vastav kiirus” – tootja poolt deklareeritud mootori pöörlemiskiirus, mille juures mootor saavutab suurima pöördemomendi;

3.1.16. „normaliseeritud pöördemoment” – mootori pöördemoment protsentides normaliseerituna maksimaalse võimaliku pöördemomendi suhtes mootori antud pöörlemiskiirusel;

3.1.17. „käitaja nõue” – mootori käitaja sisendsignaal mootori väljundi reguleerimiseks. Käitajaks võib olla isik (st käsitsi käitamine) või pöörlemissageduse regulaator (st automaatne käitamine), kes/mis annab mehaanilise või elektroonilise signaali, mis kutsub esile muutuse mootori väljundis. Signaal võib pärineda kas gaasipedaalilt või olla vastav signaal, seguklapi hoovalt või olla vastav signaal, ujuki hoovalt või olla vastav signaal, käigukangilt või olla vastav signaal või pärineda pöörlemissageduse regulaatori sättepunktist või olla vastav signaal;

3.1.18. „algmootor” – teatavast mootoritüüpkonnast valitud mootor, millel on kõnealust mootoritüüpkonda esindavad heitkoguse karakteristikud;

3.1.19. „tahkete osakeste järeltöötlusseade” – tahkete saasteainete heite vähendamiseks kavandatud heitgaasi järeltöötlussüsteem tahkete osakeste mehhaanilise, aerodünaamilise, difusioonilise või inertsiaalse eraldusega;

3.1.20. „osavoolulahjendusmeetod” – protsess, mille käigus enne tahkete osakeste proovivõtufiltrile suunamist üks osa heitgaasivoost eraldatakse ning segatakse sobivas koguses lahjendusõhuga;

3.1.21. „tahked osakesed” – ained, mis kogutakse eri filtrisse pärast heitgaasi lahjendamist puhta filtreeritud õhuga temperatuuril 315–325 K (42–52 °C); nendeks aineteks on eelkõige süsinik, kondenseerunud süsivesinikud ja sulfaadid ning nendega seotud vesi;

3.1.22. „perioodiline regenereerimine” – heitgaasi järeltöötlussüsteemi perioodiline regenereerimisprotsess, mis toimub vähem kui 100 tunni jooksul mootori normaalsest tööajast. Regeneratsioonitsüklite ajal võidakse heitenorme ületada;

3.1.23. „künnisega statsionaarse katse tsükkel” – katsetsükkel, mis koosneb reast statsionaarsetest katsefaasidest, kus iga faasi jaoks on kindlaksmääratud pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tingimused ning nende faaside vahel on kindlaksmääratud künnised (WHSC);

3.1.24. „nominaalkiirus” – suurim pöörlemissageduse regulaatori poolt lubatud täiskoormusel töötava mootori kiirus või pöörlemissageduse regulaatori puudumise korral kiirus, mille juures mootori väljundvõimsus on suurim, vastavalt tootja poolt müügi- ja hooldusdokumentides esitatavatele andmetele;

3.1.25. „reageerimisaeg” – aeg võrdluspunktis mõõdetava komponendi vahetamisest kuni 90 %-ni süsteemi reageeringu lõppväärtusest (t90), kusjuures proovivõttur on määratletud võrdluspunktina ning mõõdetava komponendi kontsentratsioonimuutus peab olema vähemalt 60 % skaala täisväärtusest ja see peab toimuma vähem kui 0,1 sekundiga. Süsteemi reageerimisaeg moodustub süsteemi viiteajast ja süsteemi kasvuajast.

3.1.26. „kasvuaeg” – aeg, mis kulub reageeringu näidu jõudmiseks 10 %-lt 90 %-ni lõppnäidust (t90 – t10 );

3.1.27. „intervallreaktsioon” – keskmine reaktsioon võrdlusgaasile 30 s pikkuse ajavahemiku jooksul;

3.1.28. „eriheitkogus” – saasteainete mass väljendatuna ühikutes g/kWh;

3.1.29. „katsetsükkel” – kindlaksmääratud kiiruse ja pöördemomendiga katsefaaside järjestus mootori katsetamiseks statsionaarsel režiimil (WHSC) või siirderežiimil (WHTC);

3.1.30. „ülekandeaeg” – aeg võrdluspunktis mõõdetava komponendi vahetamisest kuni 50 %-ni süsteemi reageeringu lõppväärtusest (t50 ), kusjuures proovivõttur on määratletud võrdluspunktina. Ülekandeaega kasutatakse erinevate mõõteinstrumentide signaalide ühtlustamiseks;

3.1.31. „siirdekatsetsükkel” – katsetsükkel, mille puhul kasutatakse normaliseeritud kiiruse ja pöördemomendi väärtusi, mis muutuvad ajas suhteliselt kiiresti (WHTC);

3.1.32. „kasulik tööiga” – teatav kaugus- ja/või ajavahemik, mille jooksul tuleb tagada vastavus asjakohastele gaasiliste saasteainete heite ja kübemeheite piirnormidele;

3.1.33. „nullreaktsioon” – keskmine reaktsioon nullgaasile 30 s ajavahemiku jooksul.

3.2. Üldised tähised

Tähis Ühik Mõiste a1 — Regressioonisirge tõus a0 — Regressioonisirge ja y-telje lõikepunkt A/F st — Stöhhiomeetriline õhu ja kütuse suhe c ppm/mahumahuprotsent Kontsentratsioon c d ppm/mahumahuprotsent Kontsentratsioon kuivas gaasis c w ppm/mahumahuprotsent Kontsentratsioon niiskes gaasis cb ppm/mahumahuprotsent Taustkontsentratsioon C d — SSV vooluhulgategur cgas ppm/mahumahuprotsent Gaasiliste saasteainete kontsentratsioon d m Läbimõõt d V m Venturi toru ahendi läbimõõt D 0 m3/s Mahtpumba kalibreerimiskõvera lõikepunkt D — Lahjendustegur Δt s Ajavahemik e gas g/kWh Gaasiliste saasteainete eriheitkogus e PM g/kWh Kübemeheite eriheitkogus e r g/kWh Eriheitkogus regeneratsiooni ajal e w g/kWh Kaalutud eriheitkogus E CO2 protsent NOx analüsaatori CO2 summutav mõju E E protsent Etaani eemaldamise efektiivsus E H2O protsent NOx analüsaatori vee summutav mõju E M protsent Metaani eemaldamise efektiivsus E NOx protsent NOx konverteri efektiivsus f Hz Andmevõtusagedus f a — Laboratooriumi atmosfääri arvestav tegur F s — Stöhhiomeetriline tegur H a g/kg Siseneva õhu absoluutne niiskus H d g/kg Lahjendusõhu absoluutne niiskus i — Hetkeväärtust tähistav alaindeks (nt 1 Hz) k c — Süsinikust olenev tegur k f,d m3/kütuse kg Põlemisgaaside täiendav ruumala kuivas heitgaasis k f,w m3/kütuse kg Põlemisgaaside täiendav ruumala niiskes heitgaasis k h,D — Diiselmootoritest eralduvate lämmastikuoksiidide niiskuskorrektsioonitegur k h,G — Ottomootoritest eralduvate lämmastikuoksiidide niiskuskorrektsioonitegur kr,u — Ülesvoolu regenereerimise korrektsioonitegur kr,d — Allavoolu regenereerimise korrektsioonitegur k w,a — Kuivalt sisenevalt õhult niiskele ülemineku tegur k w,d — Kuivalt lahjendusõhult niiskele ülemineku tegur k w,e — Kuivalt lahjendatud heitgaasilt niiskele ülemineku tegur k w,r — Kuivalt lahjendamata heitgaasilt niiskele ülemineku tegur K V — Kriitilise voolurežiimiga Venturi toru (CFV) kalibreerimisfunktsioon λ — Õhu ülejäägi suhtarv m b mg Lahjendusõhust kogutud tahkete osakeste proovi mass m d kg Kübemeproovifiltrid läbinud lahjendusõhuproovi mass m ed kg Tsükli jooksul lahjendatud heitgaasi kogumass m edf kg Tsükli jooksul lahjendatud heitgaasi ekvivalentmass m ew kg Tsükli jooksul tekkinud heitgaasi kogumass m f mg Kogutud tahkete osakeste proovi mass m f,d mg Lahjendusõhust kogutud tahkete osakeste proovi mass m gas g Katsetsükli jooksul tekkinud gaasiliste saasteainete heite mass m f mg Tahkete osakeste filtri mass m p mg Kogutud tahkete osakeste proovi mass m PM g Katsetsükli jooksul tekkinud kübemeheite mass m se kg Katsetsükli jooksul tekkinud heitgaasiproovi mass m sed kg Lahjendustunnelit läbiva lahjendatud heitgaasi mass m sep kg Tahkete osakeste kogumisfiltreid läbiva lahjendatud heitgaasi mass m ssd kg Sekundaarse lahjendusõhu mass M Nm Pöördemoment M a g/mol Siseneva õhu keskmine molaarmass M d g/mol Lahjendusõhu molaarmass M e g/mol Heitgaasi keskmine molaarmass M f Nm Paigaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav pöördemoment M gas g/mol Gaasiliste komponentide molaarmass M r Nm Eemaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav pöördemoment n — Mõõtmiste arv nr — Regeneratsiooniga tehtud mõõtmiste arv n p/min Mootori pöörlemiskiirus n hi p/min Maksimaalne mootori pöörlemiskiirus n lo p/min Minimaalne mootori pöörlemiskiirus n pref p/min Mootori eelistatud pöörlemiskiirus n p p/s Mahtpumba (PDP) töökiirus p a kPa Mootorisse siseneva õhu küllastunud auru rõhk p b kPa Atmosfääri kogurõhk p d kPa Küllastunud auru rõhk lahjendusõhus P f kW Paigaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav võimsus p p kPa Absoluutne rõhk p r kW Veeauru rõhk pärast jahutusvanni p s kPa Kuiva atmosfääri rõhk P kW Võimsus P r kW Eemaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav võimsus q mad kg/s Kuiva siseneva õhu massivoolukiirus q maw kg/s Niiske siseneva õhu massivoolukiirus q mCe kg/s Süsiniku massivoolukiirus lahjendamata heitgaasis q mCf kg/s Süsiniku massivoolukiirus mootorisse q mCp kg/s Süsiniku massivoolukiirus osavoolulahjendussüsteemis q mdew kg/s Niiske lahjendatud heitgaasi massivoolukiirus q mdew kg/s Niiske lahjendusõhu massivoolukiirus q medf kg/s Niiske lahjendatud heitgaasi ekvivalentmassi voolukiirus q mew kg/s Niiske heitgaasi massivoolukiirus q mex kg/s Lahjendustunnelist saadud proovi massivoolukiirus q mf kg/s Kütuse massivoolukiirus q mp kg/s Proovi massivoolukiirus osavoolulahjendussüsteemi qvCVS m3/s CVS mahtkiirus qvs dm3/min Heitgaasi analüsaatorisüsteemi voolukiirus qvt cm3/min Märgistusgaasi voolukiirus r2 — Determinatsioonikordaja r d — Lahjendusaste r D — SSV läbimõõtude suhe r h — FID süsivesinike kalibreerimistegur r m — FID metanooli kalibreerimistegur r p — SSV rõhkude suhe r s — Keskmine proovivõtusuhe ρ kg/m3 Tihedus ρ e kg/m3 Heitgaasi tihedus σ — Standardhälve s Standardhälve T K Absoluutne temperatuur T a K Siseneva õhu absoluutne temperatuur t s Aeg t 10 s Aeg astme sisendi ja 10 % näidu vahel t 50 s Aeg astme sisendi ja 50 % näidu vahel t 90 s Aeg astme sisendi ja 90 % näidu vahel u — Gaasilise komponendi ja heitgaasi tiheduste (või molaarmassi) suhe jagatud 100ga V 0 m3/p Ühele pumbapöördele vastav pumbatava mahtpumba gaasi ruumala V s dm3 Analüsaatori stendi süsteemi ruumala W act kWh Katsetsüklis tehtud tegelik töö W ref kWh Katsetsükli etalontsüklis tehtud töö X 0 m3/p Mahtpumba kalibreerimisfunktsioon

3.3. Kütuse koostise tähised ja lühendid

w ALF kütuse vesinikusisaldus, massiprotsent w BET kütuse süsinikusisaldus, massiprotsent w GAM kütuse väävlisisaldus, massiprotsent w DEL kütuse lämmastikusisaldus, massiprotsent w EPS kütuse hapnikusisaldus, massiprotsent α vesiniku molaarsuhe (H/C) γ väävli molaarsuhe (S/C) δ lämmastiku molaarsuhe (N/C) ε hapniku molaarsuhe (O/C)

vastab kütusele CHαO ε N δ S γ

3.4. Keemiliste ühendite tähised ja lühendid

C1 Süsivesinike C1-ekvivalent CH4 Metaan C2H6 Etaan C3H8 Propaan CO Süsinikmonooksiid CO2 Süsinikdioksiid DOP Dioktüülftalaat HC Süsivesinikud H2O Vesi NMHC Süsivesinikud, v.a metaan NOx Lämmastiku oksiidid NO Lämmastik(II)oksiid NO2 Lämmastikdioksiid PM Tahked osakesed

3.5. Lühendid

CFV Kriitilise voolurežiimiga Venturi toru CLD Kemoluminestsentsdetektor CVS Püsimahuproovivõtt deNOx NOx järeltöötlussüsteem Heitgaasitagastus Heitgaasitagastus FID Leekionisatsioonidetektor GC Gaasikromatograaf HCLD Kuumkemoluminestsentsdetektor HFID Kuumleekionisatsioonidetektor LPG Veeldatud naftagaas NDIR Hajumisvabal infrapunaspektromeetrial põhinev analüsaator NG Maagaas NMC Metaanist erinevate süsivesinike eemaldi PDP Mahtpump FS protsent Protsent skaala täisväärtusest PFS Osavoolusüsteem SSV Eelhelikiirusega Venturi toru VGT Muutuvgeomeetriaga turbiin

4. ÜLDNÕUDED

Mootorisüsteem peab olema projekteeritud, valmistatud ja koostatud nii, et normaaltingimustes kasutatav mootor vastaks oma kasuliku tööea jooksul käesoleva lisa sätetele vastavalt käesoleva eeskirja määratlusele, sealhulgas ka sõidukile paigaldatuna.

5. TOIMIVUSNÕUDED

5.1. Gaasiliste saasteainete heide ja kübemeheide

Gaasiliste saasteainete heide ja kübemeheide tuleb kindlaks määrata WHTC ja WHSC katsetsüklite abil, nagu on kirjeldatud punktis 7. Mõõtesüsteemid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsuse nõudele ja punktis 9.3 (gaasiliste saasteainete heite määramine), punktis 9.4 (kübemeheite määramine) ja 3. liites esitatud kirjeldustele.

Tüübikinnitusasutus võib tunnustada ka muid süsteeme või analüsaatoreid, kui näidatakse, et nende kasutamine annab samaväärseid tulemusi vastavalt punktile 5.1.1.

5.1.1. Samaväärsus

Süsteemi samaväärsuse määramise aluseks on korrelatsiooniuuring vaatlusaluse süsteemi ja ühe käesolevale lisale vastava süsteemi vahel, mis hõlmab vähemalt seitset näidisepaari.

Tulemused viitavad konkreetse tsükli heitkoguste kaalutud väärtusele. Korrelatsioonitest tuleb teha samas laboris, katsekambris ja samal katsemootoril ning peab eelistatavalt toimuma samal ajal. Näidisepaaride keskmiste väärtuste samaväärsus määratakse kindlaks 4. liite punktis A.4.3 kirjeldatud F- ja t-testide statistiliste andmetega, mis saadakse kirjeldatud laboris, katsekambris ja katsemootoril. Võõrväärtused määratakse kindlaks vastavalt standardile ISO 5725 ning jäetakse andmebaasist välja. Korrelatsioonitestides kasutatavad süsteemid peavad olema saanud tüübikinnitusasutuse heakskiidu.

5.2. Mootoritüüpkond

5.2.1. Üldised märkused

Mootoritüüpkonda iseloomustavad konstruktsiooniparameetrid. Need peavad olema samad kõigil tüüpkonna mootoritel. Mootori tootja võib otsustada, millised mootorid tüüpkonda kuuluvad, kui ta järgib punktis 5.2.3 loetletud kuuluvuse tingimusi. Tüübikinnitusasutus peab mootoritüüpkonna kinnitama. Tootja esitab tüübikinnitusasutusele asjakohase teabe mootoritüüpkonna liikmete heitkoguste kohta.

5.2.2. Erijuhud

Mõnel juhul võivad parameetrid vastastikust mõju avaldada. Neid mõjusid peab samuti arvesse võtma tagamaks, et ühte mootoritüüpkonda kuuluvad ainult samalaadsete heitgaasinäitajatega mootorid. Tootja peab need juhud kindlaks tegema ja neist tüübikinnitusasutusele teatama. Seejärel arvestatakse seda uue mootoritüüpkonna loomise tingimusena.

Tootja peab hea inseneritava alusel kindlaks tegema sellised punktis 5.2.3 loetlemata seadmed või tunnused, mis avaldavad suurt mõju heitkogusele, ning teatama nendest tüübikinnitusasutusele. Seejärel arvestatakse seda uue mootoritüüpkonna loomise tingimusena.

Lisaks punktis 5.2.3 loetletud parameetritele võib tootja kasutusele võtta täiendavaid tingimusi, mis võimaldavad määratleda kitsamaid mootoritüüpkondi. Need ei pea tingimata olema parameetrid, mis avaldavad mõju heitkogustele.

5.2.3. Mootoritüüpkonna parameetrid

5.2.3.1. Töötsükkel

a) kahetaktiline tsükkel

b) neljataktiline tsükkel

c) rootormootor

d) muu

5.2.3.2. Silindrite konfiguratsioon

5.2.3.2.1. Silindrite paigutus plokis

a) V-kujuliselt

b) reas

c) radiaalselt

d) muud (F-, W-kujuliselt jne)

5.2.3.2.2. Silindrite suhteline asend

Sama plokiga mootorid võivad kuuluda samasse tüüpkonda, kui nende silindrite läbimõõt keskpunktist keskpunkti on samad.

5.2.3.3. Põhiline jahutusagent

a) õhk

b) vesi

c) õli

5.2.3.4. Ühe silindri töömaht

5.2.3.4.1. Mootor, mille silindri töömaht on ≥ 0,75 dm3

Selleks et lugeda silindri töömahuga ≥ 0,75 dm3 mootorid samasse mootoritüüpkonda kuuluvaks, ei tohi nende üksikute silindrite töömahtude dispersioon ületada 15 % tüüpkonna suurima silindri töömahust.

5.2.3.4.2. Mootor, mille silindri töömaht on < 0,75 dm3

Selleks et lugeda silindri töömahuga < 0,75 dm3 mootorid samasse mootoritüüpkonda kuuluvaks, ei tohi nende üksikute silindrite töömahtude dispersioon ületada 30 % tüüpkonna suurima üksiku silindri töömahust.

5.2.3.4.3. Teistsuguse silindri töömahupiiriga mootor

Mootoreid, mille ühe silindri töömaht ületab punktides 5.2.3.4.1 ja 5.2.3.4.2 kindlaksmääratud piirnorme, võib lugeda samasse tüüpkonda kuuluvaks tüübikinnitusasutuse loal. See luba peab põhinema tehnilistel elementidel (arvutused, simulatsioonid, katsetulemused jne), mis näitavad, et piirnormi ületamine ei avalda olulist mõju heitgaasi kogusele.

5.2.3.5. Õhu sisselaske viis

a) ülelaadeta

b) survesisselase

c) vahejahutusega survesisselase

5.2.3.6. Kütusetüüp

a) diislikütus

b) maagaas (NG)

c) veeldatud naftagaas (LPG)

d) etanool

5.2.3.7. Põlemiskambri tüüp

a) jaotamata kamber

b) jaotatud kamber

c) muud tüübid

5.2.3.8. Süüte tüüp

a) sädesüüde

b) survesüüde

5.2.3.9. Klapid ning sisse- ja väljalaskeaknad

a) paigutus

b) klappide arv silindri kohta

5.2.3.10. Toitesüsteemi tüüp

a) vedelkütusetoide i) pump, (kõrgsurve)toru ja pihusti ii) reas- või jaotuspump iii) sõlmepump või pumppihusti iv) ühisanumpritse v) karburaator(id) vi) muud

b) gaasikütusetoide i) gaasiline ii) vedelik iii) segamisseadmed iv) muud

c) muud tüübid

5.2.3.11. Mitmesugused seadmed

a) heitgaasitagastus (EGR)

b) vee sissepritse

c) õhu sissepuhe

d) muud

5.2.3.12. Elektroonilise juhtimise strateegia

Elektroonilise juhtseade (ECU) olemasolu või puudumist mootoril loetakse tüüpkonna põhiparameetriks.

Elektrooniliselt juhitavate mootorite puhul peab tootja esitama tehnilised elemendid, mis selgitavad nende mootorite liigitamist samasse tüüpkonda, st põhjused, miks kõnealustelt mootoritelt võib eeldada vastamist samadele heitkoguse nõuetele.

Sellised elemendid võivad olla arvutused, simulatsioonid, hinnangud, sissepritseparameetrite kirjeldus, katsetulemused jne.

Juhitavad funktsioonid võivad olla näiteks järgmised:

a) ajastamine

b) sissepritsesurve

c) mitmekordne sissepritse

d) ülelaadimisrõhk

e) VGT

f) heitgaasitagastus

5.2.3.13. Heitgaasi järeltöötlussüsteemid

Mootoritüüpkonda kuuluvuse tunnusteks loetakse järgmiste seadmete talitlust ja kombinatsiooni:

a) oksüdatsioonikatalüsaator

b) kolmeastmeline katalüsaator

c) NOx valikulise redutseerimisega (redutseeriva aine lisamisega) deNOx süsteem

d) muud deNOx süsteemid

e) passiivse regeneratsiooniga tahkete osakeste püüdur

f) aktiivse regeneratsiooniga tahkete osakeste püüdur

g) muud tahkete osakeste püüdurid

h) muud seadmed

Kui algmootorina või tüüpkonna liikmena sertifitseeritud mootor on sertifitseeritud ilma järeltöötlussüsteemita, võib selle mootori lisada samasse mootoritüüpkonda, kui see on varustatud oksüdatsioonikatalüsaatoriga ning see ei nõua teistsuguste omadustega kütust.

Kui see nõuab eriomadustega kütust (nt tahkete osakeste püüdurid vajavad kütuse erilisandeid regeneratsiooniprotsessi tagamiseks), peab otsus selle mootori lisamise kohta samasse tüüpkonda põhinema tootja poolt esitatud tehnilistel elementidel. Need elemendid peavad näitama, et varustatud mootori eeldatav heitkogus vastab samale piirnormile nagu varustamata mootor.

Kui algmootorina või tüüpkonna liikmena, mille algmootor on varustatud sama järeltöötlussüsteemiga, sertifitseeritud mootor on sertifitseeritud koos järeltöötlussüsteemiga, ei tule seda mootorit lisada samasse mootoritüüpkonda, kui sellel varustatud kujul puudub järeltöötlussüsteem.

5.2.4. Algmootori valik

5.2.4.1. Diiselmootorid

Kui tüübikinnitusasutus on mootoritüüpkonna kooskõlastanud, kasutatakse tüüpkonna algmootori valimisel esmase kriteeriumina suurimat kütusekulu töötsükli kohta deklareeritud maksimaalsele pöördemomendile vastaval kiirusel. Kui kaks või enam mootorit vastavad sellele esmasele kriteeriumile, kasutatakse algmootori valimisel teisese kriteeriumina suurimat kütusekulu töötsükli kohta nominaalkiirusel.

5.2.4.2. Ottomootorid

Kui tüübikinnitusasutus on mootoritüüpkonna kooskõlastanud, kasutatakse tüüpkonna algmootori valimisel esmase kriteeriumina suurimat töömahtu. Juhul kui kaks või enam mootorit vastavad kõnealusele esmasele kriteeriumile, valitakse algmootor teiseste kriteeriumide kohaselt, mis järjestatakse järgmiselt:

a) suurim kütusekulu töötsükli kohta deklareeritud nimivõimsusel;

b) kõige varasem süüteajastus;

c) kõige madalam heitgaasitagastuse määr.

5.2.4.3. Märkused algmootori valiku kohta

Tüübikinnitusasutus võib otsustada, et tüüpkonna suurima heitkoguse selgitamiseks on parim viis katsetada täiendavaid mootoreid. Sellisel juhul peab mootori tootja esitama asjakohase teabe, mis võimaldab kindlaks määrata tõenäoliselt tüüpkonna suurima heitkogusega mootorid.

Kui tüüpkonda kuuluvatel mootoritel on muid tunnuseid, mis võivad heitgaaside kogust mõjutada, tuleb ka need tunnused kindlaks määrata ja nendega algmootori valimisel arvestada.

Kui tüüpkonna mootorid vastavad samadele heitkoguse väärtustele erinevate kasuliku tööea perioodide jooksul, arvestatakse seda algmootori valimisel.

6. KATSETINGIMUSED

6.1. Laborikatse tingimused

Mõõdetakse mootori sisselastava õhu absoluutset temperatuuri (T a) kelvinites ning kuiva atmosfääri rõhku (p s), mida väljendatakse kilopaskalites (kPa), ning määratakse parameeter f a järgmiselt. Mitmesilindriliste mootorite, näiteks V-mootorite puhul, mille väljalasketorustikud moodustavad omaette rühmad, võetakse kõnealuste rühmade keskmine temperatuur. Parameeter f a esitatakse koos katsetulemustega. Katsetulemuste parema korduvuse ja korratavuse huvides on soovitatav, et parameeter f a vastaks järgmisele tingimusele: 0,93 ≤ f a ≤ 1,07.

a) Diiselmootorid: Ülelaadeta ja mehaanilise ülelaadega mootorid: (1) Turboülelaaduriga mootorid siseneva õhu jahutusega või ilma: (2)

b) Ottomootorid: (3)

6.2. Vahejahutiga mootorid

Ülelaadeõhu temperatuur registreeritakse ning see võib nominaalkiiruse ja täiskoormuse juures erineda tootja poolt määratletud ülelaadeõhu maksimaalsest temperatuurist ± 5 K võrra. Jahutusagendi temperatuur peab olema vähemalt 293 K (20 °C).

Katselaborisüsteemi või välise ülelaadekompressori kasutamise korral tuleb jahutusagendi voolukiirus seadistada nii, et ülelaadeõhu temperatuur vastaks täpsusega ± 5 K tootja poolt määratletud ülelaadeõhu maksimaalsele temperatuurile nominaalkiiruse ja täiskoormuse juures. Õhu vahejahuti jahutusvedeliku temperatuuri ja voolukiirust ülal nimetatud seadepunkti juures ei tohi kogu katsetsükli vältel muuta, välja arvatud juhul, kui selle tulemuseks on ülelaadeõhu mitterepresentatiivne ülejahutamine. Õhu vahejahuti maht peab põhinema heal inseneritaval ning see peab olema toodetava mootori tegeliku paigalduse suhtes representatiivne. Laborisüsteem peab olema selline, et on tagatud kondensaadi minimaalne kogunemine. Kogu kogunenud kondensaat tuleb välja lasta ja kõik väljalaskekohad tuleb enne heitkoguse määramist sulgeda.

Kui mootori tootja on õhu vahejahutussüsteemis määratlenud rõhu languse piirid, siis tuleb tagada, et rõhu langus õhu vahejahutussüsteemis jääks mootori tootja määratletud töötingimustes tootja määratud piiri(desse). Rõhu langust mõõdetakse tootja määratletud kohtades.

6.3. Mootori võimsus

Eriheitkoguse määramise aluseks on mootori võimsus ja tsüklis tehtud tegelik töö vastavalt punktides 6.3.1–6.3.5 esitatud määratlustele.

6.3.1. Mootori üldised paigaldustingimused

Mootorit katsetatakse koos 7. liites loetletud abiseadmetega/seadmetega.

Kui abiseadmed/seadmed ei ole paigaldatud nõuetekohaselt, siis tuleb nende võimsust võtta arvesse vastavalt punktidele 6.3.2–6.3.5.

6.3.2. Heitkoguste määramiskatse ajaks paigaldatavad lisaseadmed/seadmed

Kui 7. liite kohaselt nõutavaid lisaseadmeid/seadmeid ei ole võimalik katsestendile paigaldada, siis tuleb nende tarbitav võimsus kindlaks määrata ja mootori (etalon- ja tegeliku mootori) mõõdetud võimsusest maha lahutada WHTC korral mootori kogu pöörlemiskiiruste vahemikus ning WHSC korral katsetatavate pöörlemiskiiruste puhul.

6.3.3. Katse ajaks eemaldatavad lisaseadmed/seadmed

Kui 7. liite kohaselt nõutavaid lisaseadmeid/seadmeid ei ole võimalik katsestendilt eemaldada, siis tuleb nende tarbitav võimsus kindlaks määrata ja mootori (etalon- ja tegeliku mootori) mõõdetud võimsusele liita WHTC korral mootori kogu pöörlemiskiiruste vahemikus ning WHSC korral katsetatavate pöörlemiskiiruste puhul. Kui see väärtus ületab 3 % maksimaalsest võimsusest katsekiirusel, teatatakse sellest tüübikinnitusasutusele.

6.3.4. Lisaseadmete omatarbevõimsuse kindlaksmääramine

Lisaseadmete/seadmete tarbitav võimsus määratakse kindlaks ainult juhul, kui

a) 7. liite kohaselt nõutavad lisaseadmed/seadmed ei ole mootorile paigaldatud ja/või

b) mootorile on paigaldatud lisaseadmed/seadmed, mis ei ole 7. liite kohaselt nõutavad.

Lisaseadmete omatarbevõimsuse väärtused ja lisaseadmete omatarbevõimsuse mõõtmis-/arvutusmeetodid edastab mootori tootja kõigi katsetsüklite mõõtmisalade kohta ning need kiidab heaks tüübikinnitusasutus.

6.3.5. Mootori töötsükkel

Etalon- ja tegeliku töötsükli arvutused (vt punkte 7.4.8 ja 7.8.6) põhinevad vastavalt punktile 6.3.1 mootori võimsusel. Sel juhul võrduvad valemis 4 P f ja P r nulliga ja P võrdub P m.

Kui lisaseadmed/seadmed on paigaldatud vastavalt punktidele 6.3.2 ja/või 6.3.3, siis kasutatakse nende omatarbevõimsust hetkvõimsuse P m,i korrigeerimiseks tsüklis järgmiselt:

(4)

kus:

P m,i mootori mõõdetud võimsus, kW P f,i paigaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav võimsus, kW P r,i eemaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav võimsus, kW

6.4. Mootori õhusisselaskesüsteem

Kasutada tuleb mootori õhusisselaskesüsteemi või katselaborisüsteemi, mille õhu sisselaskepiirang on ± 300 Pa tootja määratletud suurimast väärtusest puhta õhupuhasti korral nominaalkiiruse ja täiskoormuse juures. Piirangule vastav staatiline diferentsiaalrõhk mõõdetakse tootja poolt määratud kohas.

6.5. Mootori heitgaasisüsteem

Kasutada tuleb mootori heitgaasisüsteemi või katselaborisüsteemi, milles heitgaasi vasturõhk on vahemikus 80–100 % tootja poolt määratletud suurimast väärtusest nominaalkiiruse ja täiskoormuse juures. Kui maksimaalne piirang on 5 kPa või väiksem, siis peab seadepunkt erinema maksimaalväärtusest vähemalt 1 kPa võrra. Heitgaasisüsteem peab vastama heitgaasi proovivõtu nõuetele, mis on esitatud punktides 9.3.10 ja 9.3.11.

6.6. Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga mootor

Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga varustatud mootori puhul peab väljalasketoru läbimõõt vastama vähemalt kasutuseloleva toru läbimõõdule või –vastavalt tootjapoolsele määratlusele – vähemalt toru neljakordsele läbimõõdule, mis asub järeltöötlusseadme jaoks ette nähtud laiendussektsiooni algusosa sisselaskeavast ülesvoolu. Väljalasketorustiku ääriku või turboülelaaduri väljalaskeava ja heitgaasi järeltöötlussüsteemi vaheline kaugus peab vastama sõiduki konfiguratsioonile või tootja spetsifikatsioonides ette nähtud kaugusele. Heitgaasi vasturõhu või piirangu suhtes kehtivad samad, eespool nimetatud kriteeriumid ning neid võib reguleerida ventiiliga. Muudetava piiranguga järeltöötlusseadmetes on heitgaaside maksimaalne piirang määratletud tootja poolt määratud järeltöötluse tingimustega (kahjutustamine/vanandamine ja regenereerimise/koormuse tase). Kui maksimaalne piirang on 5 kPa või väiksem, siis peab sättepunkt erinema maksimaalväärtusest vähemalt 1 kPa võrra. Katalüsaatorita katse ning mootori kaardistamise ajaks võib järeltöötlusseadme mahuti eemaldada ning asendada samaväärse inaktiivset katalüsaatorikandjat sisaldava mahutiga.

Katsetsüklis mõõdetud heitkogused peavad välitingimustes esineva heite suhtes olema representatiivsed. Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga varustatud mootorite puhul, kus reaktiivi kasutamine on nõutav, peab tootja deklareerima kõikides katsetes kasutatud reaktiivi.

Mootorite puhul, mis on varustatud heitgaaside järeltöötlussüsteemidega, kus toimub pidev regenereerimine, ei ole eraldi katsemenetlus nõutav, kuid regenereerimisprotsessi olemus peab olema näidatud vastavalt punktile 6.6.1.

Mootorite puhul, mis on varustatud heitgaaside järeltöötlussüsteemidega, kus toimub perioodiline regenereerimine vastavalt punktis 6.6.2 kirjeldatule, tuleb heitkoguse mõõtmistulemusi korrigeerida selliselt, et võtta arvesse regeneratsioonisündmusi. Sellisel juhul sõltub keskmine heitkogus regeneratsioonisündmuse sagedusest, mida mõõdetakse selle järgi, kui suures osas katsetest regenereerimine toimub.

6.6.1. Pidev regenereerimine

Pideval regenereerimisprotsessil põhineva heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul mõõdetakse heitkoguseid stabiliseeritud järeltöötlussüsteemis, et heitenäitajad oleksid korratavad. Regenereerimisprotsess peab WHTC kuumkäivituskatse jooksul esinema vähemalt ühe korra ning tootja peab teatama, millistel normaaltingimustel regenereerimine toimub (tahmasisaldus, temperatuur, heitgaasi vasturõhk jne).

Regenereerimisprotsessi pideva toimumise tõendamiseks tuleb teostada vähemalt kolm WHTC kuumkäivituskatset. Selle näitamiseks soojendatakse mootorit vastavalt punktis 7.4.1 kirjeldatule, kütuseaurudel lastakse vastavalt punktis 7.6.3 kirjeldatule eralduda ja tehakse esimene WHTC kuumkäivituskatse. Järgmised kuumkäivituskatsed tehakse pärast kütuseaurude eraldumist punkti 7.6.3 kohaselt. Katsetuste ajal registreeritakse heitgaasi temperatuur ja rõhk (temperatuur enne ja pärast järeltöötlussüsteemi, heitgaasi vasturõhk jne).

Kui tootja teatatud tingimused ilmnevad katsete jooksul ning kolme (või enama) WHTC kuumkäivituskatse tulemused ei erine enam kui ± 25 protsenti või 0,005 g/kWh, olenevalt sellest, kumb on suurem, siis loetakse järeltöötlussüsteem pideva regenereerimisega tüüpi kuuluvaks ja katsetus vastab punkti 7.6 (WHTC) ja punkti 7.7 (WHSC) üldistele nõuetele.

Kui heitgaaside järeltöötlussüsteemil on turvarežiim, mis lülitub ümber perioodilise regenereerimise režiimile, siis kontrollitakse järeltöötlussüsteemi vastavalt punktile 6.6.2. Sel konkreetsel juhul võidakse kohaldatavaid heitkoguse piirnorme ületada ja kaalutud väärtusi ei arvutata.

6.6.2. Perioodiline regenereerimine

Perioodilise regenereerimise protsessil põhineva heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul mõõdetakse heitkogust vähemalt kolmes WHTC kuumkäivituskatses, kusjuures üks katse teostatakse stabiliseeritud järeltöötlussüsteemiga regenereerimise ajal ja kaks väljaspool seda aega ning tulemused kaalutakse valemi 5 kohaselt.

Regenereerimisprotsess peab ühe WHTC kuumkäivituskatse ajal esinema vähemalt ühe korra. Mootor võib olla varustatud lülitiga, mis hoiab regenereerimisprotsessi ära või võimaldab seda, tingimusel et see operatsioon ei mõjuta mootori esialgset kalibreeringut.

Tootja teatab, milliste normaaltingimuste parameetrite juures regenereerimisprotsess toimub (tahmasisaldus, temperatuur, heitgaasi vasturõhk jne) ning kui kaua see kestab. Samuti teatab tootja regenereerimistsüklite arvu, esitades katsete arvu, mille korral regenereerimine toimub, võrdlusena regenereerimiseta läbiviidavate katsete arvule. Sageduse kindlaksmääramise täpne kord põhineb hea inseneritava kohaselt saadud andmetel ja see lepitakse kokku tüübikinnitus- või sertifitseerimisasutusega.

Tootja valmistab ette järeltöötlussüsteemi, mida on koormatud eesmärgiga kutsuda esile regenereerimine WHTC katse ajal. Sellise katsetuse tegemiseks soojendatakse mootorit vastavalt punktis 7.4.1 kirjeldatule, kütuseaurudel lastakse vastavalt punktis 7.6.3 kirjeldatule eralduda ja tehakse esimene WHTC kuumkäivituskatse. Mootori soojendamise ajal ei tohi regenereerimist toimuda.

Keskmine eriheitkogus regenereerimisfaaside vahel määratakse mitme ligikaudu võrdse ajavahemiku tagant tehtud WHTC kuumkäivituskatse tulemuste aritmeetilisest keskmisest (g/kWh). Tuleb teha vähemalt üks WHTC kuumkäivituskatse vahetult enne ja üks WHTC kuumkäivituskatse vahetult pärast regenereerimise katsetust. Alternatiivina võib tootja esitada andmed, mis näitavad, et heitkogus püsib regeneratsioonifaaside vahel konstantsena (±25 % või 0,005 g/kWh). Sel juhul võib kasutada üksnes ühes WHTC kuumkäivituskatses eraldunud heitkoguseid.

Regenereerimise katse ajal registreeritakse kõik regenereerimise kindlaks tegemiseks vajalikud andmed (CO või NOx heitkogus, temperatuur enne ja pärast järeltöötlussüsteemi, heitgaasi vasturõhk jne).

Regenereerimise katse jooksul võib ületada kohaldatavaid heitkoguste piirnorme.

Katsemenetluse skeem on esitatud joonisel 2.

WHTC kuumkäivituse kaalutud heitkogus arvutatakse järgmiselt:

(5)

kus:

n regenereerimiseta toimunud WHTC kuumkäivituskatsete arv nr regenereerimisega toimunud WHTC kuumkäivituskatsete arv (vähemalt üks katse) keskmine eriheitkogus regenereerimise puudumisel, g/kWh keskmine eriheitkogus regenereerimise korral, g/kWh

kindlaks määramiseks on vajalikud järgmised eeldused:

a) kui regenereerimine toimub enam kui ühe WHTC kuumkäivituskatse ajal, siis viiakse täielikud WHTC kuumkäivituskatsed läbi järjestikuliselt ja heitkoguste kindlaks määramist jätkatakse mootori kütuseaurusid eraldamata ja mootorit välja lülitamata seni, kuni regenereerimine on lõppenud, ja arvutatakse WHTC kuumkäivituskatsetes saadud tulemuste keskväärtus;

b) kui regenereerimine lõpeb ükskõik millise WHTC kuumkäivituskatse ajal, siis jätkatakse katset täies mahus.

Kokkuleppel tüübikinnitusasutusega võib rakendada usaldusväärsel tehnilisel analüüsil põhinevaid regenereerimise kas korrutatavaid (c) või liidetavaid (d) korrektsioonitegureid.

c) Korrutatavad korrektsioonitegurid arvutatakse järgmiselt: (ülesvoolu) (6) (allavoolu) (6a)

d) Liidetavad korrektsioonitegurid arvutatakse järgmiselt: (ülesvoolu) (7) (allavoolu) (8)

Viitega punktis 8.6.3 esitatud eriheitkoguste arvutustele rakendatakse regenereerimise korrektsioonitegureid järgmiselt:

e) regenereerimiseta katses tuleb k r,u väärtus korrutada valemi 69 või 70 alusel leitud eriheitkogusega e või sellele liita,

f) regenereerimisega katses tuleb k r,d väärtust korrutada valemi 69 või 70 alusel leitud eriheitkogusega e või sellest lahutada.

Tootja nõudel võib regenereerimise korrektsioonitegureid

g) laiendada sama mootoritüüpkonna teistele liikmetele;

h) tüübikinnitusasutuse nõusolekul laiendada teistele mootoritüüpkondadele, milles kasutatakse sama järeltöötlussüsteemi, mille on tüübikinnitus- või sertifitseerimisasutus eelnevalt heaks kiitnud, lähtudes tootja esitatavatest andmetest, mis kinnitavad, et heitkogused on võrreldavad.

6.7. Jahutussüsteem

Mootori jahutamiseks kasutatakse süsteemi, mis on piisava mahuga, et tagada mootori tootja poolt ette nähtud normaalsed töötemperatuurid.

6.8. Määrdeõli

Tootja määrab kindlaks määrdeõli ja selleks peab olema müügilolev määrdeõli; katses kasutatava määrdeõli spetsifikaadid registreeritakse ja esitatakse koos katsetulemustega.

6.9. Etalonkütuse spetsifikatsioon

Etalonkütus on määratletud käesoleva lisa 2. liites diiselmootorite jaoks ning 6. ja 7. liites maagaasil ja veeldatud naftagaasil töötavate mootorite jaoks.

Kütuse temperatuur peab vastama tootja soovitustele.

6.10. Karterist eralduvad heitkogused

Karterist eralduvaid heitkoguseid ei tohi lasta vahetult keskkonda. Erandiks on turboülelaadurite, pumpade, ülelaadekompressoritega mootorid või õhu sisseimemiseks ette nähtud ülelaaduritega mootorid, mis võivad karterist eralduvaid heitkoguseid keskkonda lasta siis, kui need heitkogused lisatakse heitgaasidele (kas füüsiliselt või matemaatiliselt) kõikide heitkoguste katsete ajal. Seda erandit kasutavad tootjad peavad mootorid konstrueerima nii, et kõik karterist eralduvad heitkogused suunatakse heitkoguste kogumissüsteemi.

Käesoleva punkti tähenduses ei loeta vahetult keskkonda suunatavateks heitkogusteks selliseid karterist eralduvaid heitkoguseid, mis suunatakse kogu töötamise ajal heitgaasidesse heitgaaside järeltöötlusest ülesvoolu.

Lahtisest karterist eralduvad heitkogused suunatakse heitkoguste määramiseks väljalaskesüsteemi järgmiselt.

a) Torud peavad olema valmistatud sileda seinaga materjalist, mis juhib elektrit ega reageeri karterist pärinevate heitkogustega. Torud peavad olema nii lühikesed kui võimalik.

b) Laboris kasutatava karteri torustikus peab torupoognate arv olema minimaalne ning vältimatute torupoognate kõverusraadius peab olema maksimaalne.

c) Laboris kasutatava karteri torustik peab olema köetav, õhukese seinaga või isoleeritud ja peab vastama mootori tootja spetsifikatsioonidele karteri vasturõhu kohta.

d) Karteri heitgaasitorustik ühendatakse allavoolu mis tahes järeltöötlussüsteemi lahjendamata heitgaasi torustikust, allavoolu mis tahes paigaldatud heitgaasipiirikust ja piisavalt ülesvoolu mis tahes proovivõtturist, et tagada enne proovi võtmist piisav segunemine mootori heitgaasidega. Karteri heitgaasitoru peab ulatuma väljalasketorustiku vabasse ruumi, et vältida piirkihist tingitud mõju ja soodustada segunemist. Karteri heitgaasitoru väljund võib olla lahjendamata heitgaaside voo suhtes suvalise suunaga.

7. KATSEMENETLUSED

7.1. Heitkoguste määramise põhimõtted

Eriheitkoguste määramiseks peab mootor töötama punktides 7.2.1 ja 7.2.2 määratud katsetsüklite vältel. Eriheitkoguste määramine nõuab heitgaasides komponentide massi määramist ja mootori vastavat töötsüklit. Komponendid määratakse punktides 7.1.1 ja 7.1.2 kirjeldatud proovivõtumeetodite abil.

7.1.1. Pidev proovivõtt

Pideva proovivõtu korral määratakse komponentide kontsentratsioon pidevalt alates lahjendamata heitgaasist kuni lahjendatud heitgaasini. See kontsentratsioon korrutatakse (lahjendamata või lahjendatud) heitgaaside pideva voolukiirusega heitkoguste määramise kohas, et määrata komponendi massivoolukiirus. Komponendi heitkogus liidetakse pidevalt kogu katsetsükli jooksul. See summa vastab eraldunud komponendi kogumassile.

7.1.2. Perioodiline proovivõtt

Perioodilise proovivõtu korral võetakse lahjendamata või lahjendatud heitgaasidest pidevalt proove ja säilitatakse need hilisemaks määramiseks. Võetud proovi kogus peab olema võrdeline lahjendamata või lahjendatud heitgaasi voolukiirusega. Perioodilise proovivõtu näideteks on lahjendatud gaasiliste komponentide kogumine kotti ja tahkete osakeste kogumine filtrile. Perioodilise proovivõtu meetodil saadud kontsentratsioonid korrutatakse (lahjendamata või lahjendatud) heitgaaside kogumassi või massivoolukiirusega, mis vastab proovi võtmisele katsetsükli ajal. See korrutis vastab eraldunud komponendi kogumassile või massivoole. Tahkete osakeste kontsentratsiooni arvutamiseks jagatakse võrdeliselt eraldatud heitgaasist filtrile sadestunud tahked osakesed filtritud heitgaasi kogusega.

7.1.3. Mõõtmismeetodid

Käesolevas lisas rakendatakse kaht funktsionaalselt samaväärset mõõtmismeetodit. Mõlemat meetodit võib kasutada nii WHTC kui ka WHSC katsetsüklis:

a) gaasilised komponendid kogutakse pidevalt lahjendamata heitgaasist ning tahked osakesed määratakse osavoolulahjendussüsteemi abil;

b) gaasilised komponendid ja tahked osakesed määratakse täisvoolulahjendussüsteemi (CVS-süsteemi) abil.

Lubatud on nende kahe põhimõtte (st gaasiliste komponentide mõõtmine lahjendamata heitgaasist ja tahkete osakeste mõõtmine täisvoolust) mis tahes kombinatsioon.

7.2. Katsetsüklid

7.2.1. Siirdekatsetsükkel WHTC

WHTC siirdekatsetsükkel on esitatud 1. liite loetelus kui iga sekundi järel vahelduvatest normaliseeritud kiirustest ja pöördemomentidest koosnev järjestus. Katse läbiviimiseks katsekambris tuleb normaliseeritud väärtused teisendada mootori kaardistamiskõvera alusel konkreetse testitava mootori tegelikeks väärtusteks. Seda teisendust nimetatakse denormaliseerimiseks ning selliselt kavandatud katsetsükkel on testitava mootori etalontsükkel. Tsükkel tehakse katsestendil läbi nende kontrollkiiruse ja -pöördemomendi väärtustega ning registreeritakse tegelikud kiiruse, pöördemomendi ja võimsuse väärtused. Katse valideerimiseks tehakse pärast katse lõppu kiiruse, pöördemomendi ja võimsuse etalonväärtuste ja tegelike väärtuste regressioonanalüüs.

Pidurdamisest tingitud heitkoguste arvutamiseks arvutatakse tsükli tegelik töö, integreerides mootori tegeliku võimsuse tsükli vältel. Tsükli valideerimiseks peab tsükli vältel tehtud töö olema etalontsükliga määratud piirides.

Gaasiliste saasteainete jaoks võib kasutada kas pidevat kogumist (lahjendamata või lahjendatud heitgaas) või perioodilist kogumist (lahjendatud heitgaas). Tahkete osakeste proovi lahjendatakse konditsioneeritud lahjendusainega (näiteks välisõhuga) ning osakesed kogutakse ühele sobivale filtrile. WHTC katse skeem on esitatud joonisel 3.

7.2.2. Künnisega statsionaarse katse tsükkel WHSC

Künnisega statsionaarse katse tsükkel WHSC koosneb reast normaliseeritud kiiruse ja koormusega faasidest, mis teisendatakse iga katsetatava mootori jaoks etalonväärtuseks mootori kaardistamiskõvera alusel. Mootor töötab iga faasi puhul ettenähtud aja, seejuures muudetakse mootori pöörlemiskiirust ja koormust lineaarselt 20 ± 1 sekundi jooksul. Katse valideerimiseks tehakse pärast katse lõppu kiiruse, pöördemomendi ja võimsuse etalonväärtuste ja tegelike väärtuste regressioonanalüüs.

Katsetsükli ajal määratakse kõikide gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid, heitgaasivoog ja efektiivvõimsus. Gaasilisi saasteaineid võib registreerida pidevalt või koguda kogumiskotti. Tahkete osakeste proovi lahjendatakse konditsioneeritud lahjendusainega (näiteks välisõhuga). Kogu katsemenetluse jooksul võetakse üks proov, mis kogutakse ühele sobivale filtrile.

Pidurdamisest tingitud heitkoguste arvutamiseks arvutatakse tsükli tegelik töö, integreerides mootori tegeliku võimsuse tsükli vältel.

WHSC on näidatud tabelis 1. Kõikide faaside, välja arvatud 1. faas, käivitamine on määratud eelmise faasi künnisega.

Tabel 1

WHSC katsetsükkel

Faas Normaliseeritud kiirus (protsent) Normaliseeritud pöördemoment (protsent) Faasi kestus (s) koos 20 s künnisega 1 0 0 210 2 55 100 50 3 55 25 250 4 55 70 75 5 35 100 50 6 25 25 200 7 45 70 75 8 45 25 150 9 55 50 125 10 75 100 50 11 35 50 200 12 35 25 250 13 0 0 210 Summa 1 895

7.3. Üldine katsetsükkel

Järgmine diagramm toob välja üldised juhised, mida tuleb katsetamise ajal järgida. Iga astme üksikasju on kirjeldatud vastavates punktides. Vajaduse korral on juhistest kõrvalekaldumine lubatud, kuid vastavate punktide erinõuded on kohustuslikud.

WHTC puhul koosneb katsemenetlus külmkäivituskatsest, millele järgneb mootori loomulik või sundjahutus, kütuseaurude eraldumisperiood ja kuumkäivituskatse.

WHSC puhul koosneb katsemenetlus kuumkäivituskatsest, millele järgneb mootori eelkonditsioneerimine WHSC 9. faasi tasemel.

7.4. Mootori kaardistamine ja etalontsükkel

Katsele eelnevad mootori parameetrite määramine, mootori talitluse kontrollimised ja süsteemi kalibreerimised tuleb teostada enne mootori kaardistamist vastavalt punktis 7.3 esitatud üldisele katsejärjestusele.

WHTC ja WHSC etalontsükli saamiseks tuleb mootor kaardistada töötamisel täiskoormusega, et määrata kiiruse ja maksimaalse pöördemomendi ning kiiruse ja maksimaalse võimsuse vahelisele seosele vastavad kõverad. Kaardistamiskõverat kasutatakse mootori kiiruse (punkt 7.4.6) ja mootori pöördemomendi (punkt 7.4.7) denormaliseerimiseks.

7.4.1. Mootori soojendamine

Mootor soojendatakse kas tingimustes, mis vastavad võimsuse vahemikule 75–100 % maksimaalsest võimsusest, või tootja soovituse ja hea inseneritava kohaselt. Soojendusperioodi lõpul peab mootor töötama vähemalt 2 minutit, et jahutusvedeliku ja määrdeõli temperatuur stabiliseeruks väärtustel, mis võivad keskväärtustest erineda ± 2 % või seni, kuni mootori termostaat hakkab mootori temperatuuri reguleerima.

7.4.2. Kaardistamiskiiruse vahemiku määramine

Minimaalne ja maksimaalne kaardistamiskiirus määratakse järgmiselt:

Minimaalne kaardistamiskiirus = kiirus tühikäigul Maksimaalne kaardistamiskiirus = nhi × 1,02 või kiirus, mille puhul pöördemoment täiskoormusel langeb nullini, olenevalt sellest, kumb kiirus on väiksem.

7.4.3. Mootori kaardistuskõver

Pärast mootori stabiliseerimist punkti 7.4.1 kohaselt kaardistatakse mootor järgmise menetluse kohaselt:

a) mootorit ei koormata ja sellel lastakse töötada tühikäigu pöörlemiskiirusel;

b) mootoril lastakse töötada käitaja maksimaalse nõude kohaselt minimaalsel kaardistamiskiirusel;

c) mootori pöörlemiskiirust suurendatakse keskmiselt 8 ± 1 min–1 sekundis alates minimaalsest kaardistamiskiirusest kuni maksimaalseni või konstantse kiirusega, nii et üleminekuks minimaalselt kaardistamiskiiruselt maksimaalsele kulub 4–6 minutit. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi väärtused registreeritakse sagedusega vähemalt üks mõõtepunkt sekundis.

Kui negatiivse pöördemomendi määramiseks on valitud punktis 7.4.7 esitatud variant b, võib kaardistamiskõverat jätkata kohe käitaja minimaalse nõude kohaselt alates maksimaalsest kaardistamiskiirusest kuni minimaalseni.

7.4.4. Alternatiivne kaardistamine

Kui tootja arvab, et teatava mootori puhul ei ole eespool kirjeldatud kaardistusmeetod usaldusväärne või representatiivne, võib kasutada alternatiivset kaardistusmeetodit. Alternatiivne meetod peab vastama ettenähtud kaardistamismenetluse eesmärgile, mis seisneb kõikide katsetsüklites rakendatud mootori pöörlemiskiiruste puhul suurima võimaliku pöördemomendi määramises. Kõrvalekalded käesolevas punktis käsitletud kaardistamismeetodist ohutuse või representatiivsuse tagamiseks ning nende kõrvalekallete põhjendused peavad olema tüübikinnitusasutuse poolt kinnitatud. Reguleeritud või turboülelaaduriga mootori puhul ei tohi ühelgi juhul kasutada mootori pöörlemiskiiruse pidevat vähendamist.

7.4.5. Korduskatsed

Mootorit ei ole vaja enne iga katsetsüklit kaardistada. Mootor tuleb enne katsetsüklit uuesti kaardistada juhul, kui

a) viimasest kaardistamisest on asjatundjate hinnangul möödunud liiga palju aega või

b) mootorit on mehaaniliselt muudetud või uuesti kalibreeritud ning see võib mõjutada mootori tööd.

7.4.6. Mootori pöörlemiskiiruste tegelikeks väärtusteks ümberarvutamine

Etalontsüklite saamiseks tuleb 1. liites (WHTC) ja tabelis 1 (WHSC) esitatud normaliseeritud kiirused ümber arvutada tegelikeks väärtusteks järgmise valemi alusel:

(9)

n pref määramiseks tuleb arvutada mootori punkti 7.4.3 kohase kaardistuskõvera alusel integraal üleminekule n idle kuni n 95h vastavast maksimaalsest pöördemomendist.

Mootori pöörlemiskiirused joonistel 4 ja 5 on määratletud järgmiselt:

n lo mootori väikseim pöörlemiskiirus, mille puhul võimsus on 55 % maksimaalsest võimsusest n pref mootori pöörlemiskiirus, mille korral maksimaalse kaardistatud pöördemomendi integraal on 51 % integraali väärtustest vahemikus n idle kuni n 95h n hi mootori suurim pöörlemiskiirus, mille puhul võimsus on 70 % maksimaalsest võimsusest n idle tühikäigu pöörlemiskiirus n 95h mootori suurim pöörlemiskiirus, mille puhul võimsus on 95 % maksimaalsest võimsusest

Mootorite (peamiselt ottomootorite), mille puhul on pöörlemiskiiruse regulaatori tunnuskõver suure kaldega ja kütuse piirang ei võimalda mootori pöörlemiskiirust muuta kuni n hi või n 95h väärtuseni, kasutatakse järgmisi meetmeid:

n hi valemis 9 asendatakse n Pmax × 1,02 n 95h asendatakse n Pmax × 1,02

7.4.7. Mootori pöördemomendi tegelikeks väärtusteks ümberarvutamine

1. liites (WHTC) ja tabelis 1 (WHSC) esitatud mootori dünamomeetrilised andmed pöördemomendi väärtuste kohta on normaliseeritud maksimaalse pöördemomendi suhtes vastaval kiirusel. Etalontsüklite saamiseks tuleb kõikide kontrollkiiruste korral punkti 7.4.6 kohaselt leitud pöördemomendi väärtused ümber arvutada punkti 7.4.3 kohaselt määratud kaardistamiskõvera alusel tegelikeks väärtusteks järgmiselt:

(10)

kus:

M norm,i on normaliseeritud pöördemomendi väärtus protsentides M max,i on maksimaalne pöördemoment kaardistuskõveral, Nm M f,i on paigaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav pöördemoment, Nm M r,i on eemaldatavate lisaseadmete/seadmete tarbitav pöördemoment, Nm

Kui lisaseadmed/seadmed on paigaldatud punkti 6.3.1 ja 7. liite kohaselt, siis on M f ja M r väärtuseks null.

Etalontsükli saamiseks tuleb käituspunktide (1. liites m) negatiivsed pöördemomendi väärtused ümber arvutada tegelikeks väärtusteks, mis määratakse kindlaks ühel järgmistest viisidest:

a) negatiivse 40 % arvutamine vastava pöörete arvu juures esinevast positiivsest pöördemomendist;

b) mootori käitamiseks maksimaalselt kaardistamiskiiruselt minimaalsele üleminekuks vajaliku negatiivse pöördemomendi kaardistamine,

c) sellise negatiivse pöördemomendi määramine, mida on vaja mootori käitamiseks tühikäigul ja n hi väärtusel ning kõnealuste punktide vaheliseks lineaarseks interpoleerimiseks.

7.4.8. Etalontsükli töö arvutamine

Etalontsükli töö määratakse katsetsüklis nii, et mootori võimsuse hetkeväärtused arvutatakse sünkroonselt kontrollkiiruste ja -pöördemomentide väärtusest vastavalt punktides 7.4.6 ja 7.4.7 esitatud määratlustele. Etalontsükli töö W ref (kWh) saamiseks integreeritakse mootori võimsuse hetkeväärtused üle kogu katsetsüklile vastava aja. Kui lisaseadmed ei ole paigaldatud punkti 6.3.1 nõuete kohaselt, tuleb võimsuse hetkeväärtusi korrigeerida punktis 6.3.5 esitatud valemi (4) abil.

Sama meetodit kasutatakse nii mootori etalon- kui ka tegeliku võimsuse integreerimisel. Väärtuste kindlaksmääramisel etalontsükli naaberväärtuste ja mõõdetud naaberväärtuste vahelistes punktides kasutatakse lineaarset interpoleerimist. Tsükli tegeliku töö integreerimisel nullistatakse kõik negatiivsed pöördemomendi väärtused ja võetakse need arvesse. Kui integreerimissagedus on väiksem kui 5 Hz ning juhul, kui pöördemomendi positiivne väärtus muutub teatava ajavahemiku jooksul negatiivseks või negatiivne väärtus positiivseks, siis arvutatakse negatiivne osa ja see nullistatakse. Positiivne osa lisatakse integreeritud väärtusele.

7.5. Katse-eelsed menetlused

7.5.1. Mõõteseadmete paigaldamine

Mõõteseadmed ja proovivõtturid paigaldatakse nõuetekohaselt. Kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi, ühendatakse sellega väljalasketoru.

7.5.2. Proovide kogumiseks ette nähtud mõõteseadmete ettevalmistamine

Enne heitkoguste proovide kogumist tuleb teha järgmist:

a) lekete olemasolu tuleb kontrollida punkti 9.3.4 kohaselt 8 tundi enne heitkoguste proovide kogumist;

b) proovide perioodiliseks kogumiseks tuleb ühendada puhtad kogumisvahendid, näiteks vakumeeritud kotid;

c) kõik mõõteriistad tuleb sisse lülitada vastavalt mõõteriista tootja juhistele ning hea inseneritava kohaselt;

d) lahjendussüsteemid, proovivõtupumbad, jahutusventilaatorid ja andmekogumissüsteemid tuleb sisse lülitada;

e) voolukiirus proovivõtmisel tuleb reguleerida soovitud väärtuseni, soovi korral kasutada möödavoolutoru;

f) proovivõtusüsteemi soojusvahetid tuleb eelnevalt soojendada või jahutada temperatuurini, mis jääb katseks vajalikku töötemperatuuride vahemikku;

g) soojendatud või jahutatud elementide, näiteks proovivõtutorud, filtrid, jahutid ja pumbad, temperatuur peab olema töötemperatuuril stabiilne;

h) heitgaasi lahjendussüsteem tuleb voo saamiseks vähemalt 10 minutit enne katse tegemist sisse lülitada;

i) kõik elektroonilised integraatorid tuleb enne mis tahes katsefaasi alustamist nullistada või uuesti nullistada.

7.5.3. Gaasianalüsaatorite kontrollimine

Valida tuleb gaasianalüsaatori mõõtepiirkond. Lubatud on kasutada piirkonna automaatse või käsitsi ümberlülitusega heitgaasianalüsaatoreid. Katsetsükli ajal ei ole heitgaasianalüsaatori mõõtepiirkonna ümberlülitamine lubatud. Samuti ei ole katsetsükli ajal lubatud ümber lülitada ka analüsaatori operatsioonivõimendi(te) võimendusastet.

Kõikide analüsaatorite korral määratakse null- ja intervallreaktsioon punktis 9.3.3 esitatud spetsifikatsioonidele vastavate rahvusvaheliselt jälgitavate gaaside abil. FID-analüsaatorite mõõteintervall määratakse süsinikekvivalendi 1 alusel (C1).

7.5.4. Tahkete osakeste proovivõtufiltri ettevalmistamine

Vähemalt tund enne katset asetatakse iga filter tolmu eest kaitstud ja õhuvahetust võimaldavasse Petri tassi ning pannakse kaalukambrisse stabiliseeruma. Stabiliseerumisperioodi lõpus kaalutakse iga filter ning registreeritakse omakaal. Seejärel hoitakse filtrit suletud Petri tassis või tihendiga filtripesas kuni katses kasutamiseni. Filtrit kasutatakse kaheksa tunni jooksul pärast kaalukambrist väljavõtmist.

7.5.5. Lahjendussüsteemi reguleerimine

Täisvoolulahjendussüsteemi kogu lahjendatud heitgaasivoog või osavoolulahjendussüsteemi läbiv lahjendatud heitgaasivoog tuleb reguleerida nii, et süsteemi ei kondenseeruks vett ning filtri pinna temperatuur oleks 315–325 K (42–52 °C).

7.5.6. Tahkete osakeste proovivõtusüsteemi käivitamine

Tahkete osakeste proovivõtusüsteem käivitatakse ja see töötab möödavoolu põhimõttel. Lahjendusõhu tahkete osakeste foonisisalduse saab kindlaks määrata lahjendusõhust proovi võtmise teel enne heitgaasi sisenemist lahjendustunnelisse. Selle mõõtmise võib teha kas enne või pärast katset. Kui nimetatud mõõtmine tehakse tsükli alguses ja lõpus, võib arvutada keskväärtuse. Kui fooni mõõtmiseks kasutatakse teist proovivõtusüsteemi, tuleb see mõõtmine teha katsega samal ajal.

7.6. WHTC tsükli läbiviimine

7.6.1. Mootori jahutamine

Võib kasutada loomulikku jahtumist või sundjahutamist. Sundjahutamise korral tuleb lähtuda heast inseneritavast, et koostada mootorile jahutusõhku suunavaid süsteeme, jahutusõli läbi mootori määrdesüsteemi suunavaid süsteeme, eemaldada soojus jahutusvedelikust mootori jahutussüsteemi kaudu ning eemaldada soojus heitgaasi järeltöötlussüsteemist. Järeltöötlussüsteemi sundjahutuse korral ei tohi jahutusõhku kasutada enne, kui järeltöötlussüsteemi temperatuur on langenud alla katalüsaatori aktiveerimistemperatuuri. Keelatud on kasutada sellist jahutust, mis ei anna tulemuseks representatiivseid heitkoguseid.

7.6.2. Külmkäivituskatse

Külmkäivituskatset alustatakse siis, kui mootori määrdeõli, jahutusvedeliku ja järeltöötlussüsteemi temperatuurid on vahemikus 293–303 K (20–30 °C). Mootori käivitamiseks kasutatakse ühte järgmistest meetoditest:

a) mootor käivitatakse vastavalt kasutusjuhendis antud soovitustele, kasutades seeriatoodangu käivitusmootorit ja piisavalt laetud akut või sobivat toiteallikat, või

b) mootor käivitatakse dünamomeetri abil. Mootor tuleb käivitada kiirusel, mis ei erine selle tavapärasest tegelikust käivitamiskiirusest rohkem kui ± 25 %. Käivitamine lõpetatakse 1 sekundi jooksul pärast mootori käivitumist. Kui mootor ei käivitu 15 sekundi jooksul, käivitamine lõpetatakse ning tehakse kindlaks käivitumise nurjumise põhjus, välja arvatud juhul, kui kasutusjuhendis või hooldus- ja remondijuhendis on nimetatud tavapärasest pikemat käivitusaega.

7.6.3. Kütuseaurude eraldumise periood

Vahetult pärast külmkäivituskatse lõppu lastakse kütuseaurudel eralduda 10 ± 1 minuti jooksul, et valmistada mootor ette kuumkäivituskatseks.

7.6.4. Kuumkäivituskatse

Mootor käivitatakse pärast punktis 7.6.3 määratletud kütuseaurude eraldumisperioodi lõppu, kasutades punktis 7.6.2 kirjeldatud käivitusmeetodeid.

7.6.5. Katse käik

Nii külm- kui ka kuumkäivituskatse algab mootori käivitamisega. Pärast mootori töölehakkamist alustatakse tsükli juhtimist nii, et mootori töö vastab tsükli esimesele seadepunktile.

WHTC katse sooritatakse vastavalt punktis 7.4 esitatud etalontsüklile. Mootori pöörlemissageduse ja pöördemomendi seadepunktid antakse 5 Hz (soovitatavalt 10 Hz) või suurema sagedusega. Seadepunktid arvutatakse võrdlustsükli 1 Hz sagedusega seadepunktide vahel lineaarse interpolatsiooni teel. Mootori tegeliku pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi andmed registreeritakse vähemalt kord sekundis kogu katsetsükli kestel (1 Hz) ning signaale võib elektrooniliselt filtrida.

7.6.6. Heitkoguste kohta andmete kogumine

Katseseeria käivitamisel lülitatakse sisse mõõteseadmed, et samal ajal alustada

a) lahjendusõhu kogumist või analüüsimist, kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi;

b) lahjendamata või lahjendatud heitgaasi kogumist või analüüsimist, sõltuvalt kasutatavast meetodist;

c) lahjendatud heitgaasi koguse ning nõutavate temperatuuride ja rõhkude mõõtmist;

d) heitgaasi massivoolukiiruse registreerimist, kui analüüsitakse või kasutatakse lahjendamata heitgaasi;

e) dünamomeetri pöörlemissageduse ja pöördemomendi tagasisideandmete salvestamist.

Kui kasutatakse lahjendamata heitgaasi mõõtmist, mõõdetakse pidevalt saasteaine kontsentratsioone ((NM)HC, CO ja NOx) ja heitgaasi massivoolukiirust ning salvestatakse need andmed arvutisüsteemis sagedusega vähemalt 2 Hz. Kõik muud andmed võib salvestada vähemalt 1 Hz sagedusega. Analooganalüsaatorite korral salvestatakse reageering ning kalibreerimisandmeid võib andmete töötlemise ajal rakendada kas sidus- või vallastalitluses.

Täisvoolulahjendussüsteemi kasutamisel mõõdetakse HC ja NOx heitkoguseid lahjendustunnelis pidevalt vähemalt 2 Hz sagedusega. Keskmiste kontsentratsioonide määramine toimub analüsaatori signaalide integreerimise teel katsetsükli kestel. Süsteemi reageerimisaeg ei tohi olla pikem kui 20 sekundit ning seda kohandatakse vajaduse korral CVS voo kõikumistega ja proovivõtuaja/katsetsükli nihetega. CO, CO2 ja NMHC sisaldust võib määrata pidevmõõtmise signaalide integreerimise või tsükli ajal proovivõtukotti kogunenud heitgaasi kontsentratsioonide analüüsimise teel. Gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid lahjendusaines määratakse enne punkti, kus heitgaas siseneb lahjendustunnelisse kas integreerimise teel või proovi kogumisega kogumiskotti. Kõik muud vajalikud mõõdetavad andmed salvestatakse vähemalt kord sekundis (1 Hz).

7.6.7. Tahkete osakeste proovi võtmine

Katseseeria alguses lülitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem möödavoolult ümber tahkete osakeste kogumisele.

Kui kasutatakse osavoolulahjendussüsteemi, tuleb proovivõtupumpa (pumpasid) juhtida selliselt, et voolukiirus läbi tahkete osakeste proovivõtturi või ülekandetoru püsiks võrdeline punkti 9.4.6.1 kohaselt kindlaks määratud heitgaasi massivoolukiirusega.

Kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi, reguleeritakse proovivõtupump (pumbad) nii, et tahkete osakeste proovivõtturit või ülekandetoru läbiva voolu kiirus püsiks ettenähtud voolukiiruse juures täpsusega ±2,5 %. Kui kasutatakse voo kompenseerimist (uuritava gaasivoo proportsionaalset reguleerimist), tuleb näidata, et põhitoru voo ja tahkete osakeste voo suhe ei erine ettenähtud väärtusest üle ±2,5 % (välja arvatud proovivõtu esimese kümne sekundi jooksul). Salvestada tuleb keskmine temperatuur ja rõhk gaasimõõturi(te) või vooluhulga mõõteseadmete sisendite juures. Kui filtrile kogunevate tahkete osakeste suure koguse tõttu ei õnnestu ettenähtud voolukiirust täpsusega ±2,5 % kogu tsükli kestel säilitada, loetakse katse kehtetuks. Katse tehakse uuesti, kasutades väiksemat voolukiirust.

7.6.8. Mootori seiskumine ja seadmerike

Kui mootor külmkäivituskatse ajal seiskub, loetakse katse kehtetuks. Mootor tuleb eelkonditsioneerida ja uuesti käivitada vastavalt punktis 7.6.2 esitatud nõuetele ning katset tuleb korrata.

Kui mootor kuumkäivituskatse ajal seiskub, loetakse katse kehtetuks. Kütuseaurudel tuleb lasta mootorist eralduda vastavalt punktile 7.6.3 ning kuumkäivituskatset tuleb korrata. Külmkäivituskatset ei ole vaja sellisel juhul korrata.

Kui katsetsükli ajal tekib mõne vajaliku katseseadme rike, siis on katse kehtetu ning seda tuleb korrata eespool esitatud korras.

7.7. WHSC tsükli läbiviimine

7.7.1. Lahjendussüsteemi ja mootori eelkonditsioneerimine

Lahjendussüsteem ja mootor tuleb käivitada ja lasta soojeneda punkti 7.4.1 kohaselt. Pärast soojenemist tuleb mootor ja proovivõtusüsteem eelkonditsioneerida mootori töötamisel 9. faasile vastavas režiimis (vt punkti 7.2.2, tabel 1) vähemalt 10 minutit, samal ajal peab töötama ka lahjendussüsteem. Võib koguda kübemeheite fooni proovi. Selleks kasutatavaid proovivõtufiltreid ei ole vaja stabiliseerida ega kaaluda ning need võib minema visata. Voolukiiruse seadistus peab olema ligilähedane katses kasutavale voolukiirusele. Pärast eelkonditsioneerimist lülitatakse mootor välja.

7.7.2. Mootori käivitamine

5 ± Mootor käivitatakse üks minut pärast punktis 7.7.1 kirjeldatud 9. faasis toimunud eelkonditsioneerimise lõppu nii, nagu tootja on kasutusjuhendis soovitanud, kasutades vastavalt punktile 7.6.2 kas seeriatoodangu käivitusmootorit või dünamomeetrit.

7.7.3. Katse käik

Katset alustatakse pärast mootori käivitamist ühe minuti jooksul pärast seda, kui mootori töö vastab tsükli esimesele faasile (tühikäik).

WHSC katse sooritatakse vastavalt punkti 7.2.2 tabelis 1 esitatud katsefaaside järjestusele.

7.7.4. Heitkoguste kohta andmete kogumine

Katseseeria käivitamisel lülitatakse sisse mõõteseadmed, et samaaegselt alustada

a) lahjendusõhu kogumist või analüüsimist, kui kasutatakse täisvoolu lahjendussüsteemi;

b) lahjendamata või lahjendatud heitgaasi kogumist või analüüsimist, sõltuvalt kasutatavast meetodist;

c) lahjendatud heitgaasi koguse ning nõutavate temperatuuride ja rõhkude mõõtmist;

d) heitgaasi massivoolukiiruse registreerimist, kui analüüsitakse või kasutatakse lahjendamata heitgaasi;

e) dünamomeetri pöörlemissageduse ja pöördemomendi tagasisideandmete salvestamist.

Kui kasutatakse lahjendamata heitgaasi mõõtmist, mõõdetakse pidevalt saasteaine kontsentratsioone ((NM)HC, CO ja NOx) ja heitgaasi massivoolukiirust ning salvestatakse need andmed arvutisüsteemis sagedusega vähemalt 2 Hz. Kõik muud andmed võib salvestada vähemalt 1 Hz sagedusega. Analooganalüsaatorite korral salvestatakse reageering ning kalibreerimisandmeid võib andmete töötlemise ajal rakendada kas sidus- või vallastalitluses.

Täisvoolulahjendussüsteemi kasutamisel mõõdetakse pidevalt HC ja NOx heitkoguseid lahjendustunnelis vähemalt 2 Hz sagedusega. Keskmiste kontsentratsioonide määramine toimub analüsaatori signaalide integreerimise teel katsetsükli kestel. Süsteemi reageerimisaeg ei tohi olla pikem kui 20 sekundit ning seda kohandatakse vajaduse korral CVS voo kõikumistega ja proovivõtuaja/katsetsükli nihetega. CO, CO2 ja NMHC sisaldust võib määrata pidevmõõtmise signaalide integreerimise või tsükli ajal proovivõtukotti kogunenud heitgaasi kontsentratsioonide analüüsimise teel. Gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid lahjendusaines määratakse enne punkti, kus heitgaas siseneb lahjendustunnelisse kas integreerimise teel või proovi kogumisega kogumiskotti. Kõik muud vajalikud mõõdetavad andmed salvestatakse vähemalt kord sekundis (1 Hz).

7.7.5. Tahkete osakeste proovi võtmine

Katseseeria alguses lülitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem möödavoolult ümber tahkete osakeste kogumisele. Kui kasutatakse osavoolulahjendussüsteemi, tuleb proovivõtupumpa (pumpasid) juhtida selliselt, et voolukiirus läbi tahkete osakeste proovivõtturi või ülekandetoru püsiks võrdeline punkti 9.4.6.1 kohaselt määratud heitgaasi massivoolukiirusega.

Kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi, reguleeritakse proovivõtupump (pumbad) nii, et tahkete osakeste proovivõtturit või ülekandetoru läbiva voolu kiirus püsiks ettenähtud voolukiiruse juures täpsusega ±2,5 %. Kui kasutatakse voo kompenseerimist (uuritava gaasivoo proportsionaalset reguleerimist), tuleb näidata, et põhitoru voo ja tahkete osakeste voo suhe ei erine ettenähtud väärtusest üle ±2,5 % (välja arvatud proovivõtu esimese kümne sekundi jooksul). Salvestada tuleb keskmine temperatuur ja rõhk gaasimõõturi(te) või vooluhulga mõõteseadmete sisendite juures. Kui filtrile kogunevate tahkete osakeste suure koguse tõttu ei õnnestu ettenähtud voolukiirust täpsusega ±2,5 % kogu tsükli kestel säilitada, loetakse katse kehtetuks. Katse tehakse uuesti, kasutades väiksemat voolukiirust.

7.7.6. Mootori seiskumine ja seadmerike

Kui mootor tsükli ajal seiskub, loetakse katse kehtetuks. Mootor tuleb eelkonditsioneerida vastavalt punktile 7.7.1, uuesti käivitada vastavalt punktile 7.7.2 ning katset tuleb korrata.

Kui katsetsükli ajal tekib mõne vajaliku katseseadme rike, siis on katse kehtetu ning seda tuleb korrata eespool esitatud korras.

7.8. Katsejärgsed menetlused

7.8.1. Toimingud pärast katset

Pärast katse lõppemist lõpetatakse heitgaasi massivoolukiiruse ja lahjendatud heitgaasi mahu mõõtmine ja gaasivool kogumiskottidesse ning lülitatakse välja tahkete osakeste proovivõtupump. Integreeriva analüsaatorite süsteemi korral jätkub proovivõtt süsteemi reageerimisaja lõppemiseni.

7.8.2. Proportsionaalse proovivõtu kontrollimine

Kõikide proportsionaalsete perioodiliste proovivõttude, näiteks kogumiskotiproovi või tahkete osakeste proovi puhul tuleb kontrollida, kas proportsionaalne proovivõtt toimus punktide 7.6.7 ja 7.7.5 kohaselt. Kõik proovid, mis ei vasta nendele nõuetele, on kehtetud.

7.8.3. Tahkete osakeste konditsioneerimine ja kaalumine

Tahkete osakeste filter paigutatakse kaane või tihendiga konteineritesse või suletakse filtripesad, et kaitsta filtreid keskkonnast pärineva saaste eest. Selliselt kaitstud filtrid pannakse uuesti kaalumiskambrisse. Filtreid tuleb konditsioneerida vähemalt üks tund ja seejärel kaaluda punkti 9.4.5 kohaselt. Filtri brutokaal registreeritakse.

7.8.4. Triivi kontrollimine

Võimalikult kiiresti, kuid mitte hiljem kui 30 minutit pärast katsetsükli lõppemist või kütuseaurude eraldumise perioodil määratakse gaasianalüsaatori null- ja mõõtepiirkonnale vastav reaktsioon. Käesoleva punkti raames on tsükkel määratletud järgmiselt:

a) WHTC puhul: täielik järjestus külm – kütuseaurude eraldumine – kuum;

b) WHTC kuumkäivituskatse puhul (punkt 6.6): järjestus kütuseaurude eraldumine – kuum;

c) korduva regenereerimisega WHTC kuumkäivituskatse puhul (punkt 6.6) kuumkäivituskatsete koguarv;

d) WHSC puhul katsetsükkel.

Analüsaatori triivi puhul kasutatakse järgmisi meetmeid:

a) reaktsioonid, mis vastavad katse-eelsele nullile ja katsejärgsele nullile ning mõõtepiirkonnale, võib sisestada kohe punktis 8.6.1 esitatud valemisse 66 ilma triivi määramata;

b) kui triivi erinevus katse-eelsete ja katsejärgsete tulemuste vahel on alla 1 % täisskaalast, siis võib määratud kontsentratsioone kasutada korrigeerimata või võib neid korrigeerida triivi suhtes punkti 8.6.1 kohaselt;

c) kui triivi erinevus katse-eelsete ja katsejärgsete tulemuste vahel on 1 % täisskaalast või sellest suurem, siis tuleb katse lugeda kehtetuks või tuleb määratud kontsentratsioone korrigeerida triivi suhtes punkti 8.6.1 kohaselt.

7.8.5. Kogumiskotis oleva gaasiproovi analüüs

Võimalikult kiiresti tuleb teha järgmist:

a) kogumiskotis olevaid gaasiproove tuleb analüüsida mitte hiljem kui 30 minuti jooksul pärast kuumkäivituskatse lõppemist ja külmkäivituskatse puhul kütuseaurude eraldumisperioodi ajal;

b) fooniproove tuleb analüüsida mitte hiljem kui 60 minuti jooksul pärast kuumkäivituskatse lõppemist.

7.8.6. Tsükli töö valideerimine

Kõik mootori käivitamise ajal registreeritud punktid tuleb enne tsükli töö arvutamist välja jätta. Tsükli tegelik töö määratakse kogu katsetsükli jaoks, selleks arvutatakse mootori võimsuse hetkeväärtused sünkroonselt kiiruse ja pöördemomentide tegelikest väärtustest. Tsükli tegeliku töö W act (kWh) arvutamiseks integreeritakse mootori võimsuse hetkeväärtused üle kogu katsetsükli. Kui lisaseadmed/seadmed ei ole paigaldatud punkti 6.3.1 nõuete kohaselt, siis tuleb võimsuse hetkeväärtusi korrigeerida punktis 6.3.5 esitatud valemi (4) abil.

Punktis 7.4.8 kirjeldatud meetodit kasutatakse ka mootori tegeliku töö mõõteväärtuste integreerimiseks.

Tsükli tegelikku tööd Wact võrreldakse etalontsükli tööga Wref ning selle abil arvutatakse pidurdamisest tingitud heitkogused (vt punkt 8.6.3).

Wact väärtus peab moodustama Wref väärtusest 85– 105 %.

7.8.7. Katsetsükli statistiline valideerimine

WHTC ja WHSC korral arvutatakse lineaarne regressioon pöörlemiskiiruse, pöördemomendi ja võimsuse tegelike väärtuste (n act, M act, P act) ja etalontsükli väärtuste (n ref, M ref, P ref) vahel.

Tegelike ja etalontsükli väärtuste vahelisest viiteajast tuleneva nihke minimeerimiseks võib kogu mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi signaalide järjestust kontrollkiiruse ja pöördemomendi järjestuse suhtes ajaliselt nihutada ette- või tahapoole. Kui tagasisidesignaale nihutatakse, tuleb nii pöörlemiskiirust kui ka pöördemomenti nihutada samal määral ning samas suunas.

Kasutatakse vähimruutude meetodit järgmise kõige sobivama võrrandi vormis valemiga:

(11)

kus:

y pöörlemiskiiruse (min–1), pöördemomendi (Nm) või võimsuse (kW) tegelik väärtus a1 regressioonisirge tõus x pöörlemiskiiruse (min–1), pöördemomendi (Nm) või võimsuse (kW) etalonväärtus a0 regressioonisirge ja y-telje lõikepunkt

Hinnangu standardviga (SEE) üleminekul y-väärtuselt x-väärtusele ja determinatsioonikordaja (r2) arvutatakse iga regressioonisirge jaoks.

Kõnealune analüüs soovitatakse teha sagedusel 1 Hz. Katse loetakse kehtivaks, kui tabelis 2 (WHTC) või tabelis 3 (WHSC) esitatud kriteeriumid on täidetud.

Tabel 2

Regressioonisirge tolerantsid WHTC puhul

Pöörlemiskiirus Pöördemoment Võimsus Hinnangu standardviga (SEE) y arvutamisel x järgi maksimaalselt 5 % katses kasutatud suurimast pöörlemiskiirusest maksimaalselt 10 % mootori maksimaalsest pöördemomendist maksimaalselt 10 % mootori maksimaalsest võimsusest Regressioonisirge tõus, a1 0,95–1,03 0,83–1,03 0,89–1,03 Determinatsioonikordaja r2 vähemalt 0,970 vähemalt 0,850 vähemalt 0,910 Regressioonisirge ja y-telje lõikumise punkt a0 maksimaalselt 10 % tühikäigule vastavast pöörlemiskiirusest ± 20 Nm või ± 2 % maksimaalsest pöördemomendist, olenevalt sellest, kumb väärtus on suurem ± 4 kW või ± 2 % maksimaalsest võimsusest olenevalt sellest, kumb väärtus on suurem





Tabel 3

Regressioonisirge tolerantsid WHSC puhul

Pöörlemiskiirus Pöördemoment Võimsus Hinnangu standardviga (SEE) y arvutamisel x järgi maksimaalselt 1 % katses kasutatud suurimast pöörlemiskiirusest maksimaalselt 2 % mootori maksimaalsest pöördemomendist maksimaalselt 2 % mootori maksimaalsest võimsusest Regressioonisirge tõus, a1 0,99–1,01 0,98–1,02 0,98–1,02 Determinatsioonikordaja r2 vähemalt 0,990 vähemalt 0,950 vähemalt 0,950 Regressioonisirge ja y-telje lõikumise punkt a0 maksimaalselt 1 % katses kasutatud suurimast pöörlemiskiirusest ± 20 Nm või ± 2 % maksimaalsest pöördemomendist, olenevalt sellest, kumb väärtus on suurem ± 4 kW või ± 2 % maksimaalsest võimsusest olenevalt sellest, kumb väärtus on suurem

Ainult regressiooni puhul on lubatud punktide väljajätmine tabelis 4 märgitud kohtades enne regressioonarvutust. Samas ei ole lubatud nende punktide väljajätmine tsükli töö ja heitkoguste arvutamise puhul. Punkti väljajätmist võib rakendada kogu tsüklile või tsükli mis tahes osale.

Tabel 4

Punktid, mille väljajätmine regressioonanalüüsist on lubatud

Sündmus Tingimused Punktide lubatud väljajätmised Käitaja minimaalne nõue (tühikäik) n ref = 0 % ning M ref = 0 % ning M act > (M ref – 0,02M max. mapped torque) ning M act > (M ref + 0,02M max. mapped torque) pöörlemiskiirus ja võimsus Käitaja minimaalne nõue (käituspunkt) M ref < 0 % pöörlemiskiirus ja pöördemoment Käitaja minimaalne nõue n act ≤ 1,02 n ref ja M act > M ref või n act > n ref ja M act ≤ M ref' või n act > 1,02 n ref ja M ref < M act ≤ (M ref + 0,02M max. mapped torque) võimsus ja kas pöördemoment või pöörlemiskiirus Käitaja maksimaalne nõue n act < n ref ja M act ≥ M ref või n act ≥ 0,98 n ref ja M act < M ref või n act < 0,98 n ref ja M ref > M act ≥ (M ref – 0,02 M max. mapped torque) võimsus ja kas pöördemoment või pöörlemiskiirus

8. HEITKOGUSTE ARVUTAMINE

Lõplik katsetulemus ümardatakse ühes etapis vastavas heitestandardis ettenähtud komakohtade arvuni ning lisatakse veel tähenduslik komakoht vastavalt kohaldatavale standardile ASTM E 29-06B. Pidurdamisest tingitud heiteni viivate vahepealsete väärtuste ümardamine ei ole lubatud.

Arvutuste näited on esitatud 6. liites.

Heitkoguste arvutamine molaarsuhte alusel GTR nr [xx] 7. liite kohaselt, milles käsitletakse laevamootorite (kaubalaevamootorite) (NRMM) heitkoguste analüüsiprotokolli, on lubatud eelneval kokkuleppel tüübikinnitusasutusega.

8.1. Kuivalt gaasilt niiskele ülemineku tegurid

Kui heide on mõõdetud kuivas heitgaasis, teisendatakse mõõdetud kontsentratsioon vastavaks niiske heitgaasi mõõtmistulemusele järgmise valemi abil:

(12)

kus:

c d kontsentratsioon kuivas heitgaasis, ppm või mahuprotsent kw kuival gaasilt niiskele ülemineku tegur (k w,a, k w,e või k w,d olenevalt kasutatavast valemist).

8.1.1. Lahjendamata heitgaas

(13)

või

(14)

või

(15)

arvestades, et

(16)

ning

(17)

kus:

H a sisselastava õhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta w ALF kütuse vesinikusisaldus, massiprotsent q mf,i kütuse massivoolu hetkkiirus, kg/s q mad,I kuiva sisselastava õhu massivoolu hetkkiirus, kg/s p r veeauru rõhk pärast jahutusvanni, kPa p b atmosfääri kogurõhk, kPa w DEL kütuse lämmastikusisaldus, massiprotsent w EPS kütuse hapnikusisaldus, massiprotsent α kütuse vesiniku molaarsuhe c CO2 kuiva CO2 sisaldus, % c CO kuiva CO sisaldus, %

Valemid 13 ja 14 on põhimõtteliselt samaväärsed teguriga 1,008 valemites 13 ja 15 ning on valemi 14 nimetaja täpsema väärtuse lähenduseks.

8.1.2. Lahjendatud heitgaas

(18)

või

(19)

arvestades, et

(20)

kus:

α kütuse vesiniku molaarsuhe c CO2w niiske CO2 sisaldus, % c CO2d kuiva CO2 sisaldus, % H d lahjendusõhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta H a sisselastava õhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta D lahjendustegur (vt punkt 8.5.2.3.2)

8.1.3. Lahjendusõhk

(21)

arvestades, et

(22)

kus:

H d lahjendusõhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta

8.2. Atmosfääriõhu niiskust arvestavad NOx sisalduse parandustegurid

Kuna NOx heitkogus oleneb atmosfääriõhu tingimustest, korrigeeritakse NOx kontsentratsiooni niiskuse suhtes punktis 8.2.1 või 8.2.2 esitatud parandusteguri abil. Sisselastava õhu niiskuse Ha võib leida suhtelise niiskuse, kastepunkti, auruõhu ja/või kuiva/märja termomeetri abil tehtud mõõtmiste tulemuste kaudu, kasutades üldtunnustatud valemeid.

8.2.1. Diiselmootorid

(23)

kus:

H a sisselastava õhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta

8.2.2. Ottomootorid

(24)

kus:

H a sisselastava õhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta

8.3. Tahkete osakeste filtri üleslükkejõu parandustegur

Proovivõtufiltri massi tuleb korrigeerida sellele õhus mõjuva üleslükke suhtes. Üleslüket arvestav parandus sõltub proovivõtufiltri tihedusest, õhu tihedusest ja kaalude kalibreerimisvihi tihedusest ning ei arvesta tahkete osakeste enda üleslüket. Üleslüket arvestavat parandustegurit tuleb rakendada nii filtri omamassi kui ka filtri brutomassi korral.

Kui filtrimaterjali tihedus ei ole teada, kasutatakse järgmisi tihedusi:

a) teflonkattega klaaskiudfilter: 2 300 kg/m3

b) teflonmembraanfilter: 2 144 kg/m3

c) teflonmembraanfilter koos polümetüülpenteenist kinnitusrõngaga: 920 kg/m3

Roostevabast terasest kalibreerimisvihtide puhul kasutatakse tihedust 8 000 kg/m3. Kui kalibreerimisviht on mõnest muust materjalist, peab selle tihedus olema teada.

Kasutatakse järgmist valemit:

(25)

arvestades, et

(26)

kus:

m uncor korrigeerimata tahkete osakeste filtri mass, mg ρ a õhu tihedus, kg/m3 ρ w kaalude kalibreerimisvihi tihedus, kg/m3 ρ f tahkete osakeste proovivõtufiltri tihedus, kg/m3 p b atmosfääri kogurõhk, kPa T a õhu temperatuur kaalumiskeskkonnas, K 28,836 õhu keskmine molaarmass etalonniiskuse (282,5 K) juures, g/mol 8,3144 universaalne gaasikonstant

Punktides 8.4.3 ja 8.5.3 kasutatav tahkete osakeste mass mp arvutatakse järgmiselt:

(27)

kus:

m f,G üleslükke suhtes korrigeeritud tahkete osakeste filtri brutomass, mg m f,T üleslükke suhtes korrigeeritud tahkete osakeste filtri omamass, mg

8.4. Osavoolulahjendus (PFS) ja gaasiliste saasteainete heite mõõtmine lahjendamata heitgaasis

Gaasiliste saasteainete kontsentratsiooni hetkeväärtuse signaale kasutatakse heitkoguse massi arvutamiseks. Selleks korrutatakse need heitgaasi massivoolu hetkkiirusega. Heitgaasi massivoolukiirust võib mõõta otse või arvutada siseneva õhu voolu ja kütusevoolu kiiruse mõõtmise meetodi, märgistusgaasi mõõtmise meetodi või sisselastava õhu ja õhu/kütuse suhte mõõtmise abil. Eritähelepanu pöörata erinevate mõõteseadmete reageerimisaegadele. Nende erinevuste arvessevõtmiseks tuleb signaalid ajaliselt sünkroniseerida. Tahkete osakeste puhul kasutatakse heitgaasi massivoolukiiruse signaale osavoolulahjendussüsteemi juhtimiseks, et võtta heitgaasi massivoolukiirusega proportsionaalne proov. Proportsionaalsuse kvaliteeti tuleb kontrollida, kasutades regressioonanalüüsi proovi ja heitgaasivoo vahel vastavalt punktile 9.4.6.1. Kogu katse skeem on esitatud joonisel 6.

8.4.1. Heitgaasi massivoolukiiruse määramine

8.4.1.1. Sissejuhatus

Heitkoguste arvutamiseks lahjendamata heitgaasis ning osavoolulahjendussüsteemi reguleerimiseks peab teada olema heitgaasi massivoolukiirus. Heitgaasi massivoolukiirus määratakse vastavalt ükskõik millisele punktides 8.4.1.3–8.4.1.7 kirjeldatud meetodile.

8.4.1.2. Reageerimisaeg

Heitkoguse arvutamiseks peab ükskõik millise punktides 8.4.1.3–8.4.1.7 kirjeldatud meetodi korral reageerimisaeg olema võrdne või väiksem analüsaatori reageerimisajast (≤ 10 s), mis on nõutav vastavalt punktile 9.3.5.

Osavoolulahjendussüsteemi reguleerimiseks on nõutav lühem reageerimisaeg. Reaalajas juhitavate osavoolulahjendussüsteemide korral peab reageerimisaega olema < 0,3 s. Eelreguleerimisega osavoolulahjendussüsteemide korral, mis põhinevad eelnevalt registreeritud katsetulemustel, peab heitgaasi voolukiiruse mõõtmisel olema reageerimisaeg < 5 s, seejuures peab kasvuaeg olema ≤ 1 s. Süsteemi reageerimisaeg on määratud mõõteriista tootja poolt. Nõuded heitgaasivoo ja osavoolulahjendussüsteemi kombineeritud reageerimisajale on esitatud punktis 9.4.6.1.

8.4.1.3. Otsese mõõtmise meetod

Heitgaasi hetkevoolu otsest mõõtmist võib teha järgmiste süsteemidega:

a) rõhkude vahel põhinevad seadmed, näiteks kulumõõtur (täpsemalt vt ISO 5167);

b) ultraheli-vooluhulgamõõtur;

c) keerisvoolu-heitgaasimõõtur.

Heitkogust mõjutavate mõõtmisvigade vältimiseks tuleb võtta kasutusele ettevaatusabinõud. Ettevaatusabinõud hõlmavad seadmete hoolikat paigaldamist mootori heitgaasisüsteemi vastavalt seadme tootja soovitustele ja heale inseneritavale. Eelkõige tuleb silmas pidada, et seadme paigaldamine ei mõjutaks mootori tööd ega heitkoguseid.

Vooluhulgamõõturid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele.

8.4.1.4. Õhu ja kütuse mõõtmise meetod

See hõlmab õhu- ja kütusevoolu mõõtmist sobivate vooluhulgamõõturite abil. Heitgaasi hetkevoolu arvutatakse järgmiselt:

(28)

kus:

q mew,i heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s q maw,i sisselastava õhu massivoolu hetkkiirus, kg/s q mf,i kütuse massivoolu hetkkiirus, kg/s

Vooluhulgamõõturid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele, kuid peavad olema piisavalt täpselt ka selleks, et vastata heitgaasivoo lineaarsusnõuetele.

8.4.1.5. Märgistusgaasi mõõtmise meetod

See hõlmab märgistusgaasi kontsentratsiooni mõõtmist heitgaasis.

Teatav kogus inertgaasi (nt puhast heeliumi) lastakse märgistusgaasina heitgaasivoogu. Gaas seguneb ja lahjeneb heitgaasiga, kuid see ei tohi reageerida väljalasketorus. Seejärel mõõdetakse gaasi kontsentratsioon heitgaasiproovis.

Selleks et tagada märgistusgaasi täielik segunemine, tuleb heitgaasi proovivõttur paigaldada märgistusgaasi sisselaskekohast allavoolu vähemalt 1 m või väljalasketoru 30-kordsele läbimõõdule vastavale kaugusele olenevalt sellest, kumb on suurem. Proovivõttur võib asetseda sisselaskekohale lähemal juhul, kui täielikku segunemist kinnitab märgistusgaasi kontsentratsiooni võrdlemine etalonkontsentratsiooniga, kui märgistusgaas lastakse sisse mootorist ülesvoolu.

Märgistusgaasi voolukiirus reguleeritakse selliseks, et märgistusgaasi kontsentratsioon pärast segunemist mootori tühikäigul jääb väiksemaks märgistusgaasi analüsaatori skaala lõppväärtusest.

Heitgaasivoogu arvutatakse järgmiselt:

(29)

kus:

q mew,i heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s qvt märgistusgaasi voolukiirus, cm3/min c mix,i märgistusgaasi hetkesisaldus pärast segunemist, ppm ρ e heitgaasi tihedus, kg/m3 (vrd tabel 4) c b märgistusgaasi taustkontsentratsioon sisselastavas õhus, ppm

Märgistusgaasi taustkontsentratsiooni (c b) määramiseks võib leida vahetult enne ja pärast katset mõõdetud taustkontsentratsioonide keskväärtuse.

Kui taustkontsentratsioon on väiksem kui 1 % märgistusgaasi kontsentratsioonist pärast segunemist (c mix.i) maksimaalse heitgaasivoo juures, võib taustkontsentratsiooni mitte arvestada.

Kogu süsteem peab vastama punkti 9.2 lineaarsusnõuetele heitgaasivoo jaoks.

8.4.1.6. Õhuvoolu ning õhu ja kütuse suhte mõõtmise meetod

See hõlmab heitgaasi massi arvutamist õhuvoolu ning õhu ja kütuse suhte abil. Heitgaasi hetkemassivoolu arvutatakse järgmiselt:

(30)

arvestades, et

(31)

(32)

kus:

q maw,i sisselastava õhu massivoolu hetkkiirus, kg/s A/F st stöhhiomeetriline õhu ja kütuse suhe, kg/kg λ i õhu hetkeülejäägi suhtarv c CO2d kuiva CO2 sisaldus, % c COd kuiva CO sisaldus, ppm c HCw niiske HC sisaldus, ppm

Õhuvooluhulgamõõtur ja analüsaatorid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele ning kogu süsteem peab vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele heitgaasivoo jaoks.

Kui õhu ülejäägi suhtarvu mõõtmiseks kasutatakse sellist õhu ja kütuse suhte mõõteseadet nagu tsirkooniumsensor, peab see vastama punkti 9.3.2.7 määratlusele.

8.4.1.7. Süsinikubilansi meetod

See hõlmab heitgaaside massi arvutamist kütusevoo ja heitgaasi süsinikuühendeid sisaldavate komponentide alusel. Heitgaasi hetkemassivoolu arvutatakse järgmiselt:

(33)

arvestades, et

(34)

ning

(35)

kus:

q mf,i kütuse massivoolu hetkkiirus, kg/s H a sisselastava õhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta w BET kütuse süsinikusisaldus, massiprotsent w ALF kütuse vesinikusisaldus, massiprotsent w DEL kütuse lämmastikusisaldus, massiprotsent w EPS kütuse hapnikusisaldus, massiprotsent c CO2d kuiva CO2 sisaldus, % c CO2d,a kuiva CO2 sisaldus sisselastavas õhus, % c CO kuiva CO sisaldus, ppm c HCw niiske HC sisaldus, ppm

8.4.2. Gaasiliste saasteainete määramine

8.4.2.1. Sissejuhatus

Katsetamiseks esitatud mootorist väljuvas lahjendamata heitgaasis leiduvaid gaasilisi saasteaineid määratakse punktis 9.3 ja 3. liites kirjeldatud mõõte- ja proovivõtusüsteemidega. Andmete hindamist on kirjeldatud punktis 8.4.2.2.

Punktides 8.4.2.3 ja 8.4.2.4 on kirjeldatud kaht arvutusmeetodit, mis on samaväärsed 2. liites etalonkütuse korral esitatuga. Punktis 8.4.2.3 esitatud meetod on lihtsam, sest selles kasutatakse komponendi ja heitgaasi tiheduse suhte u väärtuste jaoks tabeldatud andmeid. Punktis 8.4.2.4 esitatud meetod on täpsem 2. liite spetsifikatsioonidest kõrvale kalduva kvaliteediga kütuste korral, kuid eeldab kütuse koostise elementanalüüsi.

8.4.2.2. Andmete hindamine

Heitkoguste suhtes olulised andmed registreeritakse ja säilitatakse vastavalt punktis 7.6.6 esitatud nõuetele.

Gaasiliste komponentide heitkoguste arvutamiseks tuleb registreeritud kontsentratsioonide ja heitgaasi massivoo kõverad viia ajalisse vastavusse punktis 3.1.30 määratletud ülekandeajaga. Selleks määratakse kindlaks iga gaasilise saasteaine analüsaatori ja heitgaasi massivoolusüsteemi reageerimisaeg vastavalt punktidele 8.4.1.2 ja 9.3.5 ning registreeritakse.

8.4.2.3. Massiheite arvutamine tabeldatud väärtuste põhjal

Saasteainete massi (g/katse) kindlaksmääramiseks arvutatakse vastavalt punktile 8.4.2.2 ajalisse vastavusse viidud saasteainete kontsentratsioonist lahjendamata heitgaasis ja heitgaasi massivoolukiirusest heite hetkemass, integreeritakse hetkeväärtused üle kogu tsükli ning korrutatakse integreeritud väärtused tabelist 5 võetud u väärtustega. Kui mõõtmised toimuvad kuiva aine alusel, siis enne mis tahes järgmise arvutuse tegemist kasutatakse kontsentratsiooni hetkeväärtuste parandamiseks punktile 8.1 vastavat kuivalt gaasile niiskele gaasile ülemineku tegurit.

NOx arvutamiseks korrutatakse massiheide vajaduse korral niiskuskorrektsiooniteguriga k h,D või k h,G, mis on kindlaks määratud punkti 8.2 kohaselt.

Kasutatakse järgmist valemit:

(g/katse) (36)

kus:

u gas heitgaasi komponendi vastav väärtus tabelist 5 c gas,i komponendi kontsentratsiooni hetkeväärtus heitgaasis, ppm qmew,i heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s f andmevõtusagedus, Hz n mõõtmiste arv

Tabel 5

Lahjendamata heitgaasi u väärtused ja komponentide tihedused

Kütus ρ e Gaas NOx CO HC CO2 O2 CH4 ρ gas [kg/m3] 2,053 1,250 (2) 1,9636 1,4277 0,716 u gas (3) Diislikütus 1,2943 0,001586 0,000966 0,000479 0,001517 0,001103 0,000553 Etanool 1,2757 0,001609 0,000980 0,000805 0,001539 0,001119 0,000561 CNG (4) 1,2661 0,001621 0,000987 0,000528 (5) 0,001551 0,001128 0,000565 Propaan 1,2805 0,001603 0,000976 0,000512 0,001533 0,001115 0,000559 Butaan 1,2832 0,001600 0,000974 0,000505 0,001530 0,001113 0,000558 LPG (6) 1,2811 0,001602 0,000976 0,000510 0,001533 0,001115 0,000559

8.4.2.4. Massiheite arvutamine täpsete valemite põhjal

Saasteainete massi (g/katsetsükkel) määramiseks arvutatakse vastavalt punktile 8.4.2.2 ülekandeajaga ajalisse vastavusse viidud saasteainete kontsentratsioonist lahjendamata heitgaasis, u väärtustest ja heitgaasi massivoolukiirusest heite hetkemass ning integreeritakse hetkeväärtused üle kogu tsükli. Kuivas heitgaasis mõõtmise korral võetakse enne edasisi arvutusi kontsentratsiooni hetkeväärtuste puhul arvesse kuivalt gaasilt niiskele gaasile ülemineku tegureid vastavalt punktile 8.1.

NOx arvutamiseks korrutatakse massiheide niiskuskorrektsiooniteguriga k h,D või k h,G, mis on kindlaks määratud punkti 8.2 kohaselt.

Kasutatakse järgmist valemit:

(g/katse) (37)

kus:

u gas,i on arvutatud valemi 38 või 39 põhjal c gas,i komponendi kontsentratsiooni hetkeväärtus heitgaasis, ppm qm ew,i heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s f andmevõtusagedus, Hz n mõõtmiste arv

u hetkeväärtused arvutatakse järgmiselt:

(38)

või

(39)

arvestades, et

(40)

kus:

M gas heitgaasi komponendi molaarmass, g/mol (vrd 6. liide) M e,i heitgaasi keskmise molaarmassi hetkeväärtus, g/mol ρ gaas gaasi komponendi tihedus, kg/m3 ρ e,i heitgaasi hetketihedus, kg/m3

Heitgaasi keskmine molaarmass Me tuletatakse kütuse üldisest koostisest CH α O ε N δ Sγ, eeldades täielikku põlemist, järgmiselt:

(41)

kus:

q maw,i niiske sisselastava õhu massivoolu hetkkiirus, kg/s q mf,i kütuse massivoolu hetkkiirus, kg/s H a sisselastava õhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta M a kuiva sisselastava õhu keskmine molaarmass = 28,965 g/mol

Heitgaasi tihedus ρ e tuletatakse järgmiselt:

(42)

kus:

q mad,i kuiva sisselastava õhu massivoolu hetkkiirus, kg/s q mf,i kütuse massivoolu hetkkiirus, kg/s H a sisselastava õhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta k fw kütusest olenev parandustegur niiske heitgaasi korral (valem 16) punktis 8.1.1

8.4.3. Tahkete osakeste määramine

8.4.3.1. Andmete hindamine

Tahkete osakeste mass arvutatakse punktis 8.3 esitatud valemi 27 alusel. Tahkete osakeste kontsentratsiooni hindamiseks registreeritakse katsetsükli jooksul läbi filtrite voolava proovi kogumass (m sep).

Tüübikinnitusasutuse eelneval loal võib tahkete osakeste massi korrigeerida punkti 7.5.6 kohaselt kindlaksmääratud lahjendusõhu tahkete osakeste kontsentratsiooni võrra kooskõlas hea inseneritava ja kasutatava tahkete osakeste mõõtesüsteemi eriomadustega.

8.4.3.2. Massiheite arvutamine

Sõltuvalt süsteemi ülesehitusest arvutatakse tahkete osakeste mass (g/katse) kas punktides 8.4.3.2.1 või 8.4.3.2.2 esitatud meetodi abil pärast tahkete osakeste proovifiltri üleslükke korrektsiooni vastavalt punktile 8.3.

8.4.3.2.1. Proovivõtusuhtel põhinev arvutus

(43)

kus:

m p tsükli jooksul kogutud tahkete osakeste proovi mass, mg r s keskmine proovivõtusuhe tsükli jooksul

arvestades, et

(44)

kus:

m se tsüklis kogutud proovi mass, kg m ew tsükli heitgaasi kogumassivool, kg m sep tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasi mass, kg m sed lahjendustunneli läbinud lahjendatud heitgaasi mass, kg

Täisproovivõtusüsteemi puhul on m sep ja m sed identsed.

8.4.3.2.2. Lahjendusastmel põhinev arvutus

(45)

kus:

m p tsükli jooksul kogutud tahkete osakeste proovi mass, mg m sep tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasi mass, kg m edf tsükli jooksul tekkinud ekvivalentse lahjendatud heitgaasi mass, kg

Tsükli jooksul tekkinud ekvivalentse lahjendatud heitgaasi kogumass arvutatakse järgmiselt:

(46)

(47)

(48)

kus:

qm edf,i ekvivalentse lahjendatud heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s qm ew,i on heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s r d,i hetkelahjendusaste qm dew,i lahjendatud heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s qm dw,i lahjendusõhu massivoolu hetkkiirus, kg/s f andmevõtusagedus, Hz n mõõtmiste arv

8.5. Täisvoolulahjendusega mõõtmine (CVS)

Massiheite arvutamiseks kasutatakse üle kogu tsükli integreeritud või kotti kogutud gaasiliste komponentide kontsentratsioonile vastavaid signaale, mis korrutatakse lahjendatud heitgaasi massivoolukiirusega. Heitgaasi massivoolukiirust mõõdetakse püsimahu proovivõtmise süsteemi (CVS-süsteemi) abil, milles võidakse kasutada mahtpumpa (PDP), kriitilise voolurežiimiga Venturi toru (CFV) või eelhelikiirusega Venturi toru (SSV) koos voolu kompenseerimisega või ilma selleta.

Gaasiproovi koti kasutamise ja tahkete osakeste proovide võtmise korral tuleb võtta CVS-süsteemi lahjendatud heitgaasist proportsionaalne proov. Voolu kompensatsioonita süsteemi korral ei tohi gaasiproovi voolu ja CVS-voolu suhe erineda katse seadepunktist rohkem kui ±2,5 %. Voolu kompenseerimisega süsteemi korral peab iga üksiku voolukiiruse kõikumine püsima oma võrdlusvoolukiiruse suhtes ±2,5 % piires.

Kogu katse skeem on esitatud joonisel 7.

8.5.1. Lahjendatud heitgaasivoo määramine

8.5.1.1. Sissejuhatus

Heitkoguste arvutamiseks lahjendatud heitgaasis peab teada olema lahjendatud heitgaasi massivoolukiirus. Katsetsükli kogu lahjendatud heitgaasivoog (kg/katse) arvutatakse tsükli jooksul mõõdetud väärtuste ja voolu mõõteseadme vastavate kalibreerimisandmete põhjal (mahtpumba puhul V 0 või kriitilise voolurežiimiga Venturi toru puhul K V, SSV puhul C d) ühe punktides 8.5.1.2–8.5.1.4 kirjeldatud meetodi abil. Kui tahkete osakeste (m sep) proovi koguvool ületab 0,5 % CVS-koguvoolust (m ed), tuleb CVS-voolu korrigeerida m sep suhtes või tuleb tahkete osakeste proovi vool enne voolu mõõteseadet juhtida tagasi CVS-süsteemi.

8.5.1.2. Mahtpumba ja püsimahuproovivõtu süsteem

Tsükli massivoolu arvutamine toimub järgmiselt, kui lahjendatud heitgaasi temperatuur hoitakse soojusvaheti abil kogu tsükli vältel täpsusega ± 6 K:

(49)

kus:

V 0 pumba ühe pöördega pumbatava gaasi maht katsetingimustes, m3/pööre n P pumba pöörete koguarv katse ajal p p absoluutrõhk pumba sisselaskeava juures, kPa T lahjendatud heitgaasi keskmine temperatuur pumba sisselaskeava juures, K

Voolu kompenseerimisega süsteemi (soojusvahetita süsteemi) kasutamise korral arvutatakse saasteainete hetkemassid ja integreeritakse need üle kogu tsükli. Sellisel juhul arvutatakse lahjendatud heitgaasi hetkemass järgmiselt:

(50)

kus:

n P,i pumba pöörete koguarv ajavahemikus

8.5.1.3. Kriitilise voolurežiimiga Venturi toru ja püsimahuproovivõtu süsteem

Tsükli massivoolu arvutamine toimub järgmiselt, kui lahjendatud heitgaasi temperatuur hoitakse soojusvaheti abil kogu tsükli vältel täpsusega ± 11 K:

(51)

kus:

t tsükli aeg, s K V kriitilise voolurežiimiga Venturi toru kalibreerimiskoefitsient standardtingimustes p p absoluutne rõhk Venturi toru sissevooluava juures, kPa T absoluutne temperatuur Venturi toru sisselaskeava juures, K

Voolu kompenseerimisega süsteemi (soojusvahetita süsteemi) kasutamise korral arvutatakse saasteainete hetkemassid ja integreeritakse need üle kogu tsükli. Sellisel juhul arvutatakse lahjendatud heitgaasi hetkemass järgmiselt:

(52)

kus:

Δti ajavahemik, s

8.5.1.4. Eelhelikiirusega Venturi toru ja püsimahuproovivõtu süsteem

Tsükli massivoolu arvutamine toimub järgmiselt, kui lahjendatud heitgaasi temperatuur hoitakse soojusvaheti abil kogu tsükli vältel ± 11 K piires:

(53)

arvestades, et

(54)

kus:

A 0 on 0,006111 SI-süsteemi ühikute d V SSV ahendi läbimõõt, m C d SSV vooluhulgategur p p absoluutne rõhk Venturi toru sissevooluava juures, kPa T temperatuur Venturi toru sissevooluava juures, K r p absoluutsete staatiliste rõhkude suhe SSV ahendi ja sissevooluava juures, r D SSV ahendi läbimõõdu d ja sisselasketoru siseläbimõõdu D suhe

Voolu kompenseerimisega süsteemi (soojusvahetita süsteemi) kasutamise korral arvutatakse saasteainete hetkemassid ja integreeritakse need üle kogu tsükli. Sellisel juhul arvutatakse lahjendatud heitgaasi hetkemass järgmiselt:

(55)

kus:

Δt i ajavahemik, s

Reaalajas arvutamist alustatakse kas C d mõistlikust väärtusest nagu 0,98 või Q ssv mõistlikust väärtusest. Kui arvutamine algab Q ssv väärtusest, kasutatakse Q ssv esialgset väärtust Reynoldsi arvu hindamiseks.

Kõikide saasteainekatsete kestel peab Reynoldsi arv SSV ahendis jääma Reynoldsi arvude vahemikku, mida kasutatakse punkti 9.5.4 kohase kalibreerimiskõvera saamiseks.

8.5.2. Gaasiliste komponentide määramine

8.5.2.1. Sissejuhatus

Katsetamiseks toodud motorist väljuvas lahjendatud heitgaasis leiduvaid gaasilisi komponente mõõdetakse 3. liites kirjeldatud meetoditega. Heitgaasi lahjendatakse filtritud välisõhu, tehisõhu või lämmastikuga. Täisvoolusüsteemi voolumaht peab olema piisavalt suur, et täielikult kõrvaldada vee kondenseerumine lahjendus- ja proovivõtusüsteemides. Andmete hindamise ja arvutuste meetodeid on kirjeldatud punktides 8.5.2.2 ja 8.5.2.3.

8.5.2.2. Andmete hindamine

Heitkoguste suhtes olulised andmed registreeritakse ja säilitatakse vastavalt punktis 7.6.6 esitatud nõuetele.

8.5.2.3. Massiheite arvutamine

8.5.2.3.1. Püsiva massivoolukiirusega süsteemid

Soojusvahetiga süsteemides määratakse saasteainete mass järgmise valemi abil:

(g/katse) (56)

kus:

u gas heitgaasi komponendi vastav väärtus tabelist 6 c gas fooni suhtes korrigeeritud komponendi keskmine kontsentratsioon, ppm m ed tsükli lahjendatud heitgaasi kogumass, kg

Kuivas heitgaasis mõõtmise korral tehakse ümberarvutus niiskele gaasile vastavalt punktile 8.1.

NOx arvutamiseks korrutatakse massiheide vajadusel niiskuskorrektsiooniteguriga k h,D või k h,G, mis on kindlaks määratud punkti 8.2 kohaselt.

u väärtused on esitatud tabelis 6. u gas väärtuste arvutamisel eeldatakse, et lahjendatud heitgaasi tihedus on võrdne õhu tihedusega. Seetõttu on u gas väärtused identsed gaasi üksikute komponentide puhul, kuid erinevad HC puhul.

Tabel 6

Lahjendatud heitgaasi u väärtused ja komponentide tihedused

Kütus ρ de Gaas NOx CO HC CO2 O2 CH4 ρ gas [kg/m3] 2,053 1,250 (7) 1,9636 1,4277 0,716 u gas (8) Diislikütus 1,293 0,001588 0,000967 0,000480 0,001519 0,001104 0,000553 Etanool 1,293 0,001588 0,000967 0,000795 0,001519 0,001104 0,000553 CNG (9) 1,293 0,001588 0,000967 0,000517 (10) 0,001519 0,001104 0,000553 Propaan 1,293 0,001588 0,000967 0,000507 0,001519 0,001104 0,000553 Butaan 1,293 0,001588 0,000967 0,000501 0,001519 0,001104 0,000553 LPG (11) 1,293 0,001588 0,000967 0,000505 0,001519 0,001104 0,000553

Alternatiivselt võib u väärtusi arvutada punktis 8.4.2.4 kirjeldatud täpse arvutusmeetodi alusel järgmiselt:

(57)

kus:

M gas heitgaasi komponendi molaarmass, g/mol (vrd 6. liide) M e heitgaasi keskmine molaarmass, g/mol M d lahjendusõhu keskmine molaarmass = 28,965 g/mol D lahjendustegur (vt punkt 8.5.2.3.2)

8.5.2.3.2. Fooni suhtes korrigeeritud kontsentratsioonide määramine

Saasteainete tegelike kontsentratsioonide saamiseks lahutatakse lahjendusõhu gaasiliste saasteainete keskmised taustkontsentratsioonid mõõdetud kontsentratsioonidest. Saasteainete taustkontsentratsioonide keskmised väärtused võib määrata nn proovikoti meetodil või pideva mõõtmise ja integreerimise abil. Kasutatakse järgmist valemit:

(58)

kus:

c gas,e lahjendatud heitgaasis mõõdetud komponendi kontsentratsioon, ppm c d lahjendusõhus mõõdetud komponendi kontsentratsioon, ppm D lahjendustegur

Lahjendustegur arvutatakse järgmiselt:

a) diisel- ja veeldatud naftagaasil töötavad gaasimootorid (59)

b) maagaasil töötavad gaasimootorid (60)

kus:

c CO2,e CO2 kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis, mahuprotsent c HC,e HC kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis, ppm C1 c NMHC,e NMHC kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis, ppm C1 c CO,e CO kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis, ppm F S stöhhiomeetriline tegur

Stöhhiomeetriline tegur arvutatakse järgmiselt:

(61)

kus:

α kütuse vesiniku molaarsuhe (H/C)

Kui kütuse koostis ei ole teada, võib alternatiivselt kasutada järgmisi stöhhiomeetrilisi tegureid:

F S(diislikütus) = 13,4 F S(veeldatud naftagaas) = 11,6 F S = 9,5

8.5.2.3.3. Voolu kompenseerimisega süsteemid

Saasteainete massi (g/katse) määramiseks soojusvahetita süsteemide puhul arvutatakse heitkoguste hetkemassid ning integreeritakse hetkeväärtused üle kogu tsükli. Seega tuleb fooni suhtes korrigeerida kontsentratsioonide hetkeväärtuseid. Kasutatakse järgmist valemit:

(62)

kus:

c gas,e lahjendatud heitgaasis mõõdetud komponendi kontsentratsioon, ppm c d lahjendusõhus mõõdetud komponendi kontsentratsioon, ppm m ed,i lahjendatud heitgaasi hetkemass, kg m ed lahjendatud heitgaasi üldmass tsükli jooksul, kg u gas tabeldatud väärtus tabelist 6 D lahjendustegur

8.5.3. Tahkete osakeste määramine

8.5.3.1. Massiheite arvutamine

Tahkete osakeste mass (g/katse) arvutatakse pärast punkti 8.3. kohast tahkete osakeste proovifiltri korrektsiooni üleslükke suhtes järgmiselt:

(63)

kus:

m p tsükli jooksul kogutud tahkete osakeste proovi mass, mg m sep tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasi mass, kg m ed tsükli lahjendatud heitgaasi mass, kg

arvestades, et

(64)

kus:

m set tahkete osakeste filtrist läbivoolava kahekordselt lahjendatud heitgaasi mass, kg m ssd sekundaarse lahjendusõhu mass, kg

Kui lahjendusõhu tahkete osakeste fooni määratakse punkti 7.5.6 kohaselt, võib tahkete osakeste massi korrigeerida fooni suhtes. Sellisel juhul arvutatakse tahkete osakeste mass (g/katse) järgmiselt:

(65)

kus:

m sep tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasi mass, kg m ed tsükli lahjendatud heitgaasi mass, kg m sd fo