Ainult ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni originaaltekstidel on rahvusvahelise avaliku õiguse kohaselt õiguslik toime. Käesoleva eeskirja staatust ja jõustumise kuupäeva tuleb kontrollida ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirjade staatust käsitleva dokumendi TRANS/WP.29/343 viimasest versioonist, mis on kättesaadav Internetis: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.

ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni (UN/ECE) eeskiri nr 49 – Diiselmootorite ja (maagaasi ja veeldatud naftagaasi küttel töötavate) ottomootorite heide

Ühtsed sätted, milles käsitletakse meetmeid, mis on võetud sõidukite diiselmootoritest pärinevate gaasiliste saasteainete heite ja kübemeheite vastu ning sõidukites kasutatavatest maagaasil või veeldatud naftagaasil töötavatest ottomootoritest pärineva gaasiliste saasteainete heite vastu

(4. versioon)

Sisaldab kogu kehtivat teksti kuni:

05-seeria muudatused – jõustumiskuupäev:

SISUKORD

PEATÜKK

LISAD

1. REGULEERIMISALA

kategooriatesse N1, N2 ja M2 1/ kuuluvad sõidukid, millele on paigaldatud diislikütusel töötav diiselmootor, ja kategooriasse N1 1/ kuuluvad sõidukid, millele on paigaldatud maagaasil või veeldatud naftagaasil töötav ottomootor.

2. MÕISTED

kasulik tööiga – käesoleva eeskirja punkti 5.2.1 tabeli ridade B1, B2 või C kohaselt tüübikinnituse saanud sõidukite ja mootorite nõuetekohane kaugus- ja/või ajavahemik, mis on määratletud käesoleva eeskirja punktis 5.3 (heitekontrollisüsteemide vastupidavus), mille vastavuse tagamine asjakohaste gaasiliste saasteainete heite, kübemeheite ja suitsuheite tase on osa tüübikinnitusest;

kasvuaeg –aeg, mis kulub reageeringu näidu jõudmiseks vahemikku 10 %–90 % lõppnäidust (t90 – t10); see on seadme reageerimine pärast seda, kui mõõdetav komponent on seadmeni jõudnud. Kasvuaja jaoks on proovivõttur määratletud võrdluspunktina;

reaktiiv – iga aine, mida hoitakse sõidukis asuvas paagis ning mis heitekontrollisüsteemi nõudmisel varustab heitgaasi järeltöötlussüsteemi (kui see on vajalik);

mis tahes heitekontrollisüsteemi talitluse halvenemine või häire, sealhulgas elektrihäired, mis võivad põhjustada seda, et heide ületab OBD-piirväärtusi, või seda, et kui reguleeritavad saasteained ületavad OBD-piirväärtusi, ei jõua heited heitgaasi järeltöötlussüsteemi tegevusulatusse;

gaasilised saasteained – süsinikmonooksiid, süsivesinikud (eeldatav aatomsuhe on diislikütusel töötava mootori puhul CH1,85, veeldatud naftagaasi küttel töötava mootori puhul CH2,525, maagaasi küttel töötava mootori puhul (NMHC) CH2,93 ja etanooli küttel töötava diiselmootori puhul CH3O0,5), metaan (eeldatav aatomsuhe on maagaasi küttel töötava mootori puhul CH4) ning lämmastikdioksiidi (NO2) ekvivalendina väljendatavad lämmastiku oksiidid;

heitgaasi järeltöötlussüsteem – katalüsaator (oksüdatsioonikatalüsaator või kolmeastmeline katalüsaator), tahkete osakeste filter, deNOx süsteem, deNOx ja tahkete osakeste ühisfilter või mõni muu heidet vähendav seade, mis on paigaldatud mootorist allavoolu; käesolev määratlus ei hõlma heitgaasitagastust, mis, kui see on paigaldatud, on mootorisüsteemi lahutamatu osa;

mootoritüüpkond – valmistaja koostatud mootorite rühm, mis on projekteeritud samalaadsete heitgaasikarakteristikutega, nagu on määratletud käesoleva eeskirja punktis 7; kõik ühe tüüpkonna mootorid peavad vastama kohaldatavatele heite piirnormidele;

heitekontrollistrateegia (ECS) – konstruktsioonielement või konstruktsioonielementide kogum, mis on sõiduki või mootori üldkonstruktsiooni pandud selleks, et kontrollida heitgaase, ning millesse kuulub üks BECS ja üks AECS komplekt;

viiteaeg – aeg võrdluspunktis mõõdetava komponendi vahetamisest kuni 10 %ni süsteemi reageeringu lõppväärtusest (t10). Gaasiliste komponentide puhul on see põhiliselt mõõdetava komponendi ülekandmise aeg proovivõtturist detektorisse. Viiteaja jaoks on proovivõttur määratletud võrdluspunktina;

deNOx ja tahkete osakeste ühisfilter – heitgaasi järeltöötlussüsteem, mis on konstrueeritud nii, et see vähendab üheaegselt lämmastiku oksiidide (NOx) ja tahkete osakeste (PT) heidet;

põhiline heitekontrollistrateegia (BECS) – heitekontrollistrateegia, mis on aktiivne mootori käituskiiruse ja -koormuse vahemikus, kui AECS ei ole aktiveeritud; silmas on peetud järgmisi strateegiaid, kuid nende loetelu ei ole ammendav:

3. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE

3.1. Tüübikinnituse taotlemine mootoritüübile või mootoritüüpkonnale kui eraldi tehnilisele seadmele

3.2. Tüübikinnituse taotlemine sõidukile seoses sõiduki mootoriga

3.3. Tüübikinnituse taotlemine kinnitatud mootoritüübiga sõidukile

3.4. Pardadiagnostikasüsteemid

Valmistaja peab kirjeldama meetmeid, mida on rakendatud, et takistada EECU või mõne muu punktis 3.4.1.3 käsitletud liidese parameetri võltsimist või muutmist.

4. TÜÜBIKINNITUS

4.1. Tüübikinnituse andmine universaalse kütusekasutuse korral

Universaalse kütusekasutuse korral antakse tüübikinnitus juhul, kui on täidetud järgmised tingimused:

5. lisas kindlaksmääratud etalonkütuste GR (kütus 1) ja G25 (kütus 2) kasutamisel peab algmootor vastama käesoleva eeskirja nõuetele tingimusel, et mootori kütusetoidet kahe katse vahel ei reguleerita. Pärast kütusevahetust on siiski lubatud üks mõõtmisteta kohanduskatse ühe Euroopa siirdekatsetsükli kohta. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse töötada lisa 4A 2. liite punktis 3 kirjeldatud menetluse kohaselt.

Maagaasil töötava mootori puhul, mis kohastub nii H-gaaside kui ka L-gaasidega ning mille ümberlülitamine H-gaasilt L-gaasile toimub lüliti abil, katsetatakse algmootorit etalonkütuse lüliti kõikides asendites, mis vastavad 5. lisas kindlaksmääratud asjakohastele etalonkütustele. H-gaasidele vastavas asendis katsetatakse mootorit kütusega GR (kütus 1) ja kütusega G23 (kütus 3), L-gaasidele vastavas asendis aga kütusega G25 (kütus 2) ja kütusega G23 (kütus 3). Algmootor peab vastama käesoleva eeskirja nõuetele lüliti mõlemas asendis tingimusel, et mootori kütusetoidet kahe katse vahel ei reguleerita. Pärast kütusevahetust on siiski lubatud üks mõõtmisteta kohanduskatse ühe Euroopa siirdekatsetsükli kohta. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse töötada lisa 4A 2. liite punktis 3 kirjeldatud menetluse kohaselt

Veeldatud naftagaasil töötava algmootori puhul tuleb näidata, et algmootor suudab kohanduda igasuguse koostisega müügilolevate kütustega. Veeldatud naftagaaside C3 ja/või C4 sisaldus varieerub. See varieerumine kajastub ka etalonkütustes. 5. lisas kindlaksmääratud etalonkütuste A ja B kasutamisel peab algmootor vastama käesoleva eeskirja nõuetele tingimusel, et mootori kütusetoidet kahe katse vahel ei reguleerita. Pärast kütusevahetust on siiski lubatud üks mõõtmisteta kohanduskatse ühe Euroopa siirdekatsetsükli kohta. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse töötada 4A. lisa 2. liite punktis 3 kirjeldatud menetluse kohaselt.

4.2. Kütuserühmade piiranguga tüübikinnitus

Kütuserühmade piiranguga tüübikinnitus antakse järgmistel tingimustel.

Algmootorit katsetatakse asjakohasse kütuserühma kuuluva 5. lisas kindlaksmääratud etalonkütusega. Vajalikud H-gaaside hulka kuuluvad kütused on GR (kütus 1) ja G23 (kütus 3), vajalikud L-gaaside hulka kuuluvad kütused on G25 (kütus 2) ja G23 (kütus 3). Algmootor peab vastama käesoleva eeskirja nõuetele tingimusel, et mootori kütusetoidet kahe katse vahel ei reguleerita. Pärast kütusevahetust on siiski lubatud üks mõõtmisteta kohanduskatse ühe Euroopa siirdekatsetsükli kohta. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse töötada lisa 4A 2. liite punktis 3 kirjeldatud menetluse kohaselt.

4.3. Tüüpkonda kuuluva mootoritüübi kinnitamine seoses heitgaasis esinevate saasteainetega

Maagaasi küttel töötava mootori puhul peab tüübikinnitusmärgil riigi tähisele järgnema liide, mis näitab, millise gaasirühma suhtes on tüübikinnitus antud. See järelliide on järgmine:

H, kui mootor on saanud tüübikinnituse H-gaasi kütte suhtes ja on vastavalt kalibreeritud;

L, kui mootor on saanud tüübikinnituse L-gaasi kütte suhtes ja on vastavalt kalibreeritud;

HL, kui mootor on saanud tüübikinnituse nii H- kui ka L-gaasi kütte suhtes ja on vastavalt kalibreeritud;

Ht, kui mootor on saanud tüübikinnituse teatava erikoostisega H-gaaside segu suhtes ja on vastavalt kalibreeritud, kusjuures mootorit on võimalik kohandada kütusetoite peenreguleerimise abil ka mõne muu erikoostisega H-gaaside segu kasutamiseks;

Lt, kui mootor on saanud tüübikinnituse teatava erikoostisega L-gaaside segu suhtes ja on vastavalt kalibreeritud, kusjuures mootorit on võimalik kohandada kütusetoite peenreguleerimise abil ka mõne muu erikoostisega L-gaaside segu kasutamiseks;

HLt, kui mootor on saanud tüübikinnituse teatava erikoostisega H- või L-gaaside segu suhtes ja on vastavalt kalibreeritud, kusjuures mootorit on võimalik kohandada kütusetoite peenreguleerimise abil ka mõne muu erikoostisega H- või L-gaaside segu kasutamiseks.

Märgised kinnitatakse mootori osale, mis on vajalik mootori normaalseks tööks ja mida mootori kasutusaja jooksul harilikult ei asendata. Lisaks sellele tuleb märgised paigutada selliselt, et pärast mootori tööks vajalike abiseadmete paigaldamist oleksid need keskmist kasvu inimesele kergesti nähtavad.

5. SPETSIFIKAADID JA KATSED

5.1. Üldnõuded

Osad, mille ülesanne on vajaduse korral mõjutada diisel- ja gaasimootorist pärinevat gaasiliste saasteainete heidet ja kübemeheidet, peavad olema projekteeritud, valmistatud, koostatud ja paigaldatud nii, et normaaltingimustes kasutatav mootor vastaks käesoleva eeskirja sätetele.

Täiendav heitekontrollistrateegia (AECS), mida rakendatakse punktis 5.1.5.4 nimetatud kasutustingimustes ning mille tulemuseks on kohaldatava heite katsetsükli ajal tavaliselt kasutatava heitekontrollistrateegiaga (ECS) võrreldes erinev või muudetud strateegia, on lubatud juhul, kui kooskõlas punkti 5.1.7 nõuetega tõestatakse täielikult, et meede ei vähenda jäädavalt heitekontrollisüsteemi tõhusust. Kõigil muudel juhtudel käsitatakse sellist strateegiat katkestusstrateegiana.

Täiendav heitekontrollistrateegia (AECS), mida ei rakendata punktis 5.1.5.4 nimetatud kasutustingimustes, on lubatud juhul, kui kooskõlas punkti 5.1.7 nõuetega tõestatakse täielikult, et meede on vajalik kui miinimumstrateegia punkti 5.1.5.6 kohaldamiseks keskkonnakaitse ja muude tehniliste aspektide suhtes. Kõigil muudel juhtudel käsitatakse sellist strateegiat katkestusstrateegiana.

Täiendavat heitekontrollistrateegiat (AECS) võib rakendada mootori või sõiduki puhul tingimusel, et AECS töö on hõlmatud kohaldatavas tüübikinnituskatses ning aktiveeritakse vastavalt punktile 5.1.5.6.

kui seda kasutatakse selleks, et teha järeleandmisi konkreetsetel ümbritsevatel tingimustel või töötingimustel ühe reguleeritava saasteaine kontrolli osas, eesmärgiga säilitada kontroll muude reguleeritavate saasteainete üle heite piirnormide raames, mis on kohased asjaomasele mootorile. Sellise AECSi eesmärk on kompenseerida loomulikult esinevaid nähtusi ning teha seda viisil, mis tagab piisava kontrolli heite kõikide komponentide üle.

see aktiveeritakse samal viisil, et piirata sõiduki töötamist eesmärgiga julgustada juhti rakendama vajalikke meetmeid, et tagada NOx kontrollimeetmete nõuetekohane toimimine mootorisüsteemis.

tehnilisele teenistusele tüübikinnitustaotluse esitamisel üleantav vormikohaste dokumentide pakett, mis sisaldab ECSi ja vajaduse korral pöördemomendi piiraja täielikku kirjeldust. Andmed võib esitada lühidalt juhul, kui nendest ilmneb, et on identifitseeritud kõik väljundparameetrid, mis on saadud üksikute sisendparameetrite reguleerimispiiride maatriksi alusel. See teave lisatakse käesoleva eeskirja punktis 3 nõutud dokumentatsioonile;

Igal heitekontrolliseadmega varustatud sõidukil peab saama vältida andmete muutmist, välja arvatud valmistaja lubatud juhtudel. Valmistaja annab andmete muutmise loa juhul, kui muutmine on vajalik sõiduki diagnostikaks, tehnohoolduseks, ülevaatuseks, moderniseerimiseks või remondiks. Kõik ümberprogrammeeritavad arvutikoodid ja tööparameetrid peavad olema võltsimiskindlad ning kaitstud vähemalt tasemel, mis vastab standardile ISO DIS 15031-7 (SAE J2186) tingimusel, et turvalisusega seotud teabevahetus toimub diagnostikaliidese abil käesoleva eeskirja lisa 9A punkti 6 kohaselt. Kõik eemaldatavad kalibreerimismälukiibid peavad olema isoleermaterjaliga kapseldatud, kaetud pitseeritud ümbrisega või kaitstud elektronalgoritmidega ega tohi olla muudetavad erivahendeid või -meetodeid kasutamata.

5.2. Spetsifikaadid seoses gaasiliste saasteainete heite ja kübeme- ning suitsuheitega

Punkti 5.2.1 tabelite ridade B1, B2 või C seotud tüübikinnituskatsete puhul määratakse heite piirnormid Euroopa statsionaarse katse tsükli, Euroopa koormuskatsetsükli ja Euroopa siirdekatsetsükli abil.

Gaasimootorite puhul määratakse gaasiliste saasteainete heited Euroopa siirdekatsetsükli abil.

Euroopa statsionaarse katse tsükli ja Euroopa koormuskatsetsükli protseduure on kirjeldatud lisa 4A 1. liites, Euroopa siirdekatsetsükli protseduuri on kirjeldatud lisa 4A 2. ja 3. liites.

Katsetamiseks esitatud mootorist pärinevat gaasiliste saasteainete heidet ja kübeme- ning suitsuheidet mõõdetakse vastavalt vajadusele lisa 4A 4. liites kirjeldatud meetodite abil. Lisa 4A 7. liites on kirjeldatud soovitatavat gaasiliste saasteainete heite analüüsimise seadet, soovitatavat kübemeproovi võtmise seadet ja soovitatavat suitsumõõteseadet.

Tehniline teenistus võib tunnustada muud ka muid katseseadmeid või analüsaatoreid, kui näidatakse, et nende kasutamine annab vastavates katsetsüklites samaväärseid tulemusi. Katseseadmete samaväärsuse kindlaksmääramise aluseks on seitset või enamat näidistepaari hõlmav korrelatsiooniuuring vaatlusaluse katseseadme ja ühe käesolevale eeskirjale vastava etalonseadme vahel. Kübemeheite puhul peetakse etalonseadmeks ainult standardi ISO 16183 nõuetele vastavat täisvoolulahjendussüsteemiga või osavoolulahjendussüsteemiga katseseadet. Tulemused viitavad konkreetse tsükli heitetasemele. Korrelatsioonikatsetus tuleb teha samas laboris, katsekambris ja samal katsemootoril ning peab eelistatavalt toimuma samal ajal. Näidisepaaride keskmiste väärtuste samaväärsus määratakse kindlaks käesoleva eeskirja 4. liites kirjeldatud F- ja t-katsete andmetega, mis saadakse kirjeldatud laboris, katsekambris ja katsemootoril. Võõrväärtused määratakse kindlaks vastavalt standardile ISO 5725 ning jäetakse andmebaasist välja. Uue katseseadme lisamiseks käesolevasse eeskirja tuleb selle samaväärsus määrata võrdluskatsete korratavuse ja korduvteostatavuse arvutuste alusel vastavalt standardile ISO 5725.

Euroopa siirdekatsetsüklis võib valmistaja valikul metaanist erinevate süsivesinike massi asemel määrata süsivesinike üldmassi. Sellisel juhul on süsivesinike massi üldnorm samasugune, nagu on kehtestatud tabelis 2 metaanist erinevate süsivesinike jaoks.

5.3. Vastupidavus- ja halvendustegurid

Valmistaja peab tõestama, et punkti 5.2.1 tabelite ridades B1, B2 või C toodud piirnormidega seoses tüübikinnituse saanud diisel- või gaasimootor vastab nendele heite piirnormidele järgmise kasuliku tööea jooksul:

5.4. Pardadiagnostikasüsteem (OBD-süsteem)

Diiselmootorile, mille tüübikinnituses on osutatud punkti 5.2.1 tabelite reas B1 või C esitatud heite piirnormidele, või sellise mootoriga käitatavale sõidukile tuleb paigaldada pardadiagnostikasüsteem (OBD-süsteem), mille abil antakse sõiduki juhile rikkest märku, kui punkti 5.4.4 tabeli reas B1 või C esitatud OBD lubatud piirnorme on ületatud. Heitekontrolli OBD-süsteem peab vastama käesoleva eeskirja lisa 9A nõuetele.

diiselmootori kübemeheite filtris, kui see on paigaldatud;

deNOx süsteem, kui see on paigaldatud;

katalüsaator, kui see on paigaldatud eraldi tehnilise seadmena, olenemata sellest, kas see on lämmastiku oksiidide eemaldamise süsteemi (deNOx süsteemi) või diiselmootori kübemeheite filtri osa või mitte;

Alates 1. oktoobrist 2008 uute tüübikinnituste puhul ja alates 1. oktoobrist 2009 kõigi tüübikinnituste puhul tuleb diisel- ja gaasimootorile, mille tüübikinnituses on osutatud punkti 5.2.1 tabelite reas B2 või C esitatud heite piirnormidele, või sellise mootoriga käitatavale sõidukile paigaldada pardadiagnostikasüsteem, mille abil teatatakse sõiduki juhile rikkest, kui punkti 5.4.4 tabeli reas B2 või C esitatud OBD lubatud piirnorme ületatakse. Heitekontrolli pardadiagnostikasüsteem (OBD-süsteem) peab vastama käesoleva eeskirja lisa 9A nõuetele.

5.5. Nõuded NOx kontrollimeetmete nõuetekohase toimimise tagamiseks

Kõik käesoleva punktiga hõlmatud mootorisüsteemid peavad olema projekteeritud, ehitatud ja paigaldatud nii, et need vastaksid nõuetele mootori kogu kasuliku tööea jooksul.

Valmistaja annab uute raskeveokite või raskeveokite mootorite omanikele kirjaliku juhendi või korraldab sellise juhendi edastamise, milles on märgitud, et kui sõiduki heitekontrollisüsteem ei tööta korralikult, annab rikkeindikaator (MI) sellest juhile märku ning mootor hakkab seejärel töötama alatalitlusel.

Juhendites nähakse ette, et nõuetekohaste omadustega reaktiivi kasutamine ja nende lisamine näidustuste olemasolul on kohustuslik, et sõiduk vastaks asjaomase sõiduki- või mootoritüübile välja antud vastavustunnistusele.

Juhendites on kirjas, et sellise sõiduki kasutamine, mis ei tarbi ühtegi reaktiivi, kuigi see on saasteainete heite vähendamise seisukohalt nõutav, võib olla kriminaalkorras karistatav, ning et selle tõttu võivad sõiduki registreerinud riigis või mõnes teises riigis, kus sõidukit kasutatakse, muutuda kehtetuks sõidukite ostmiseks või kasutamiseks kehtestatud soodustingimused.

Kui NOx tase ületab punkti 5.4.4 tabelis antud OBD-piirnormid, vähendab pöördemomendi piiraja mootori talitlust vastavalt punkti 5.5.5 nõuetele nii, et sõidukijuht seda kindlasti märkab. Kui pöördemomendi piiraja on aktiveerunud, jätkub juhi teavitamine vastavalt punkti 5.5.3.2 nõuetele ja kustutamiskindel veakood salvestatakse vastavalt punktile 5.5.3.3.

Üksnes heitgaasitagastust ja mitte ühtegi muud NOx heitgaasi järeltöötlussüsteemi kasutavate mootorisüsteemide puhul võib valmistaja kasutada punkti 5.5.3.1 nõuete kohaseks NOx taseme kindlaksmääramiseks alternatiivset meetodit. Tüübikinnituse ajal tõestab valmistaja, et NOx taseme kindlaksmääramise alternatiivne meetod on punktis 5.5.3.1 esitatud nõuetega võrreldes sama õigeaegne ja täpne ning toob kaasa punktides 5.5.3.2, 5.5.3.3 ja 5.5.3.4 kirjeldatud tagajärjed.

Sõidukite puhul, milles on reaktiivide kasutamine käesoleva punkti nõuete täitmiseks nõutav, teavitatakse juhti reaktiivi hulgast sõidukile paigaldatud reaktiivipaagis spetsiaalse, sõiduki armatuurlaual asuva mehaanilise või elektroonilise näidiku abil. Hoiatus antakse ka juhul, kui reaktiivi on:

Mootorisüsteemid on varustatud vahenditega, millega määratakse kindlaks, kas sõidukis on valmistaja poolt kinnitatud ja käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud reaktiivi omadustele vastav vedelik.

Nagu on viidatud käesoleva eeskirja lisa 9A punktis 6.8.3, peab standardse diagnostikaliidese jadapordi kaudu olema võimalik teada saada reaktiivi keskmist kulu ja keskmist nõutavat reaktiivikulu mootorisüsteemis kas mootori eelneva 48tunnise tööaja jooksul või aja jooksul, mis kulus vähemalt 15liitrise tarbimise saavutamiseks, olenevalt sellest, kumb periood on pikem.

reaktiivivool või reaktiivi sissepritse heitgaasi järeltöötlussüsteemi sissepritsekohale nii lähedalt kui see on tehniliselt võimalik.

Kui reaktiivi doseerimine katkeb, kohaldatakse punktis 5.5.4.12 sätestatud meetmeid. Meetmeid ei kohaldata, kui katkestuse kutsub esile mootori elektronjuhtseade, kuna mootori töötingimused on sellised, et reaktiivi doseerimine pole mootori heitetaset silmas pidades nõutav, tingimusel et valmistaja on tüübikinnitusasutust selgesõnaliselt teavitanud, millal sellised töötingimusi kohaldatakse.

Heitekontrolli seiresüsteemi võib deaktiveerida, kui mitterežiimne strateegia on aktiivne ja tulemuseks on pöördemomendi vähenemine madalama tasemeni kui punktis 5.5.5.3 vastavale sõidukikategooriale määratud tasemed.

Kui heitekontrolli seiresüsteem on teinud kindlaks, et häire on kõrvaldatud, võib kõnealuse häirega seotud veakoodi süsteemi mälust kustutada, välja arvatud punktis 5.5.7.5 osutatud juhtudel, ning vajaduse korral deaktiveeritakse pöördemomendi piiraja vastavalt punktile 5.5.5.6.

Mootoritüüpkonna või OBD-mootoritüüpkonna vastavust nimetatud punkti nõuetele võib tõestada tüüpkonna ühe mootori (algmootori) heitekontrolli seiresüsteemi katsetega, tingimusel et valmistaja tõestab tüübikinnitusasutusele, et kogu mootoritüüpkonna heitekontrolli seiresüsteemid on samasugused.

Kõnealusesse nimekirja kuuluvate toimimisvigade tüüpilised näited on tühi reaktiivipaak, toimimisviga, mille tagajärjeks on reaktiivi doseerimise katkemine, ebapiisav reaktiivi kvaliteet, liiga väike reaktiivikulu, heitgaasi mittenõuetekohane tagastusvool või heitgaasitagastuse deaktiveerumine.

Kvalifikatsioonietapi jaoks mõõdetakse NOx heidet Euroopa siirdekatsetsükli abil vastavalt lisa 4A 2. liite sätetele. Euroopa siirdekatsetsükli tulemust kasutatakse, et määrata kindlaks, milline on NOx kontrollisüsteemi eeldatav reaktsioon demonstratsiooni käigus (pöördemomendi vähenemine ja/või hoiatussignaal). Häire simuleeritakse nii, et NOx tase ei ületaks ühtki punktis 5.5.3.2 või 5.5.3.4 antud piirtaset rohkem kui 1 g/kWh võrra.

Punktis 5.5.5.3 ettenähtud tase, mille pöördemomendi piiraja peab pöördemomendi vähendamisel saavutama, kinnitatakse koos mootori üldise talitluse kinnitamisega vastavalt eeskirjale nr 85. Demonstreerimisel tõestab valmistaja tüübikinnitusasutusele, et mootori elektronjuhtseadmesse on lisatud nõuetekohane pöördemomendi piiraja. Eraldi pöördemomendi mõõtmine demonstreerimise ajal ei ole nõutav.

tüübikinnitusasutus on kinnitanud konstruktsioonielemendid, mis näitavad, et kõnealused kustutamiskindlad andmed on salvestatud arvutimällu vastavalt käesoleva eeskirja lisa 9A punktile 3.9.2 vähemalt 400 päevaks või 9 600 mootori töötunniks.

käesoleva eeskirja lisa 9A punktis 3.9.2 nimetatud kustutamiskindla loendaja abil on võimalik kindlaks määrata aeg, mille jooksul hoiatussignaal oli katseseeria ajal aktiivne, ning tüübikinnitusasutusele on võimalik tõestada, et skänner ei saa seda koodi kustutada;

OBD skänneri abil on võimalik kinnitada punktis 5.5.3.3 kirjeldatud sobiva kustutamiskindla veakoodi olemasolu OBD arvutimälus ning tüübikinnitusasutusele on võimalik tõestada, et skänner ei saa seda koodi kustutada;

6. SÕIDUKILE PAIGALDATUD MOOTOR

7. MOOTORITÜÜPKOND

7.1. Mootoritüüpkonna parameetrid

Mootori valmistaja poolt kindlaksmääratud mootoritüüpkond peab vastama standardi ISO 16185 sätetele.

7.2. Algmootori valik

Kui tüüpkonna mootoritel on ka muid iseärasusi, mida võiks pidada heitgaasi taset mõjutavateks, tuleb need iseärasused kindlaks teha ja neid arvestada algmootori valimisel.

Tüüpkonna algmootori valiku esmane kriteerium on suurim kütusekulu ühe töötsükli kohta deklareeritud maksimaalsele pöördemomendile vastaval pöörlemiskiirusel. Kui esmasele kriteeriumile vastavad kaks või enam mootorit, kasutatakse algmootori valimisel teisese kriteeriumina suurimat kütusekulu ühe töötsükli kohta nominaalsel pöörlemiskiirusel. Teatavatel asjaoludel võib tüübikinnitusasutus otsustada, et tüüpkonna kõrgeima heitetaseme selgitamiseks on parim viis katsetada teist mootorit. Sellisel juhul võib tüübikinnitusasutus valida katsetamiseks veel ühe mootori tunnuste põhjal, mis viitavad selle võimalikule kõrgeimale heitetasemele tüüpkonna mootorite hulgas.

Teatavatel asjaoludel võib tüübikinnitusasutus otsustada, et tüüpkonna kõrgeima heitetaseme selgitamiseks on parim viis katsetada teist mootorit. Sellisel juhul võib tüübikinnitusasutus valida katsetamiseks veel ühe mootori tunnuste põhjal, mis viitavad selle võimalikule kõrgeimale heitetasemele tüüpkonna mootorite hulgas.

7.3. OBD-mootoritüüpkonda määratlevad parameetrid

OBD-mootoritüüpkonda võib määratleda põhiliste konstruktsiooniparameetrite alusel, mis peavad olema ühised kõigil tüüpkonna mootoritel.

Mootorisüsteemide ühte ja samasse OBD-mootoritüüpkonda kuulumist peavad näitama järgmised ühised põhiparameetrid:

mootorid, mis ei kuulu samasse mootoritüüpkonda, võivad kuuluda samasse OBD-mootoritüüpkonda, tingimusel et eespool nimetatud kriteeriumid on täidetud.

8. TOOTMISE VASTAVUS NÕUETELE

Tootmise nõuetele vastavusega seotud menetluste korral tuleb järgida kokkuleppe 2. liites (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) kehtestatud korda, milles nähakse ette järgmised nõuded.

Partiist võetakse juhusliku valimi alusel kolm mootorit. Kui punkti 5.2.1 tabelite ridade A järgse tüübikinnituse andmiseks mootorile on vajalikud ainult Euroopa statsionaarsed katsed ja Euroopa koormuskatsed või ainult Euroopa siirdekatsed, tuleb toodete nõuetele vastavuse kontrollimiseks kasutada samu katseid. Tüübikinnitusasutuse nõusolekul rakendatakse kõikide teiste punkti 5.2.1 tabelite ridade A, B1, B2 või C järgse tüübikinnituse saanud mootorite puhul toodete nõuetele vastavuse kontrollimiseks kas Euroopa statsionaarse katse tsüklit ja Euroopa koormuskatsetsüklit või Euroopa siirdekatsetsüklit. Vastavad piirnormid on esitatud käesoleva eeskirja punktis 5.2.1.

Kui gaasimootor, mille katsetamisel kasutatakse müügilolevat kütust, ei vasta nõuetele ning katsetulemused vaidlustatakse, tuleb katsed teha etalonkütusega, mida kasutati algmootori katsetamisel, või punktides 4.1.3.1. ja 4.2.1.1 osutatud võimaliku täiendava kütusega 3, millega oli lubatud katsetada algmootorit. Seejärel arvutatakse katsetulemused ümber, kasutades vastavalt vajadusele punktides 4.1.4, 4.1.5.1 ja 4.2.1.2 kirjeldatud tegureid r, ra või rb. Tulemusi ei korrigeerita, kui r, ra või rb on väiksem kui üks. Mõõdetud ja arvutatud tulemused peavad näitama, et mootor vastab piirnormidele kõikide asjakohaste kütuste puhul (gaasimootorite puhul kütused 1 ja 2 ning vajaduse korral kütus 3, veeldatud naftagaasi küttel töötavate mootorite puhul kütused A ja B).

8.4. Pardadiagnostika (OBD)

9. KASUTUSELOLEVATE SÕIDUKITE/MOOTORITE NÕUETELE VASTAVUS

10. KARISTUSED TOODETE NÕUETELE MITTEVASTAVUSE KORRAL

11. KINNITATUD TÜÜBI MUUTMINE JA TÜÜBIKINNITUSE LAIENDAMINE

pidada ebatõenäoliseks, et tehtud muudatused põhjustavad märgatavat ebasoovitavat mõju, ja leida, et muudetud tüüp vastab jätkuvalt nõuetele, või

12. TOOTMISE LÕPETAMINE

Kui tüübikinnituse valdaja lõpetab käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud tüübi tootmise, teatab ta sellest tüübikinnituse andnud asutusele. Selle teate saanud tüübikinnitusasutus teatab tootmise lõpetamisest teistele käesolevat eeskirja rakendavatele 1958. aasta kokkuleppe osalistele, kasutades selleks käesoleva eeskirja lisas 2A või 2B esitatud näidiste kohast vormi.

13. ÜLEMINEKUSÄTTED

13.1. Üldsätted

13.2. Uued tüübikinnitused

13.3. Vanade tüübikinnituste kehtivusaeg

13.4. Gaasimootorid

13.5. Kasutuselolevate sõidukite asendusmootorid

Käesolevat eeskirja rakendavad kokkuleppe osapooled võivad jätkata tüübikinnituse andmist mootoritele, mis vastavad eelnevate muudatuste seeriatega muudetud käesoleva eeskirja nõuetele või 05-seeria muudatustega muudetud käesoleva eeskirjaga ettenähtud tasemetele, kui need mootorid on mõeldud kasutamiseks kasutusel oleva sõiduki asendusmootorina ning kui sõiduki kasutuselevõtu kuupäeval oli nende mootorite suhtes kohaldatav varasem standard.

14. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE JA HALDUSASUTUSTE NIMED NING AADRESSID

Käesolevat eeskirja kohaldavad 1958. aasta kokkuleppe osapooled esitavad Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni sekretariaadile tüübikinnituskatsete tegemise eest vastutavate tehniliste teenistuste ning tüübikinnitusi andvate haldusasutuste nimed ja aadressid; nendele asutustele tuleb saata teistes riikides väljaantud vormikohased tunnistused tüübikinnituse andmise, sellest keeldumise, tüübikinnituse laiendamise või tüübikinnituse tühistamise kohta.

(1) Maagaas.

(2) Veeldatud naftagaas.

(3) Eeskirja nr 83 kohaldatakse ainult sõidukite suhtes, mille tuletatud mass on ≤ 2 840 kg, laiendusena kategooriasse M1 või N1 kuuluvale sõidukile antud tüübikinnitusele.

(4) „R49 või R83” tähendab, et valmistajad võivad saada tüübikinnituse käesoleva eeskirja või eeskirja nr 83 kohaselt, vt punkt 1.2.

(5) Kohaldatav ainult punkti 5.2.1 tabeli 2 etapi C suhtes.

(6) Kohaldamiskuupäevad vastavalt punktile 5.4.2.

(7) Käesoleva eeskirja punktis 5.4.1 nähakse heitgaasi järeltöötlussüsteemide katalüütilise/filtri efektiivsuse kao või halvenemise seire asemel ette olulise talitlushäire seire. Olulise talitlushäire näited on esitatud käesoleva eeskirja lisa 9A punktides 3.2.3.2 ja 3.2.3.3.

(8) 1 – Saksamaa, 2 – Prantsusmaa, 3 – Itaalia, 4 – Holland, 5 – Rootsi, 6 – Belgia, 7 – Ungari, 8 – Tšehhi Vabariik, 9 – Hispaania, 10 – Serbia, 11 – Ühendkuningriik, 12 – Austria, 13 – Luksemburg, 14 – Šveits, 15 – (vaba), 16 – Norra, 17 – Soome, 18 – Taani, 19 – Rumeenia, 20 – Poola, 21 – Portugal, 22 – Vene Föderatsioon, 23 – Kreeka, 24 – Iirimaa, 25 – Horvaatia, 26 – Sloveenia, 27 – Slovakkia, 28 – Valgevene, 29 – Eesti, 30 – (vaba), 31 – Bosnia ja Hertsegoviina, 32 – Läti, 33 – (vaba), 34 – Bulgaaria, 35 – (vaba), 36 – Leedu, 37 – Türgi, 38 – (vaba), 39 – Aserbaidžaan, 40 – endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, 41 – (vaba), 42 – Euroopa Ühendus (tüübikinnitusi annavad selle Euroopa Ühenduse liikmesriigid, kes kasutavad oma Euroopa Majanduskomisjoni tüübikinnitusmärke), 43 – Jaapan, 44 – (vaba), 45 – Austraalia, 46 – Ukraina, 47 – Lõuna-Aafrika ja 48 – Uus-Meremaa, 49 – Küpros, 50 – Malta, 51 – Korea Vabariik, 52 – Malaisia, 53 –Tai ja 56 – Montenegro. Edasised numbrid antakse muudele riikidele kronoloogilises järjekorras, kui nad ratifitseerivad kokkuleppe, milles käsitletakse ratassõidukitele ning neile paigaldatavatele ja/või nendel kasutatavatele seadmetele ja osadele ühtsete tehniliste nõuete kehtestamist ning nende nõuete alusel antud tüübikinnituste vastastikuse tunnustamise tingimusi, või ühinevad selle kokkuleppega; Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretär teatab kokkuleppe osapooltele nendele riikidele antud numbritest.

(9) Vastavalt käesoleva eeskirja punkti 5.2.1 tabelitele.

(10) Vastavalt käesoleva eeskirja punktile 5.4 jäetakse OBD I etapis välja gaasimootorid.

(11) Vastavalt käesoleva eeskirja punktile 5.5.

(12) Kuni 1. oktoobrini 2008 kehtib järgmine: „ümbritsev temperatuur vahemikus 279–303 K (6–30 oC)”.

(13) Temperatuurivahemik kuulub läbivaatamisele vastavalt käesoleva eeskirjale, pöörates erilist tähelepanu alumise temperatuuripiiri asjakohasusele.

(14) Mootorite puhul, mille silindri töömaht on alla 0,75 dm3 ja nominaalne pöörlemiskiirus üle 3 000 min-1.

(15) Ainult maagaasi küttel töötavate mootorite puhul.

(16) Ei kohaldata gaasimootorite puhul etappides B1 ja B2.

(17) Mootorite puhul, mille silindri töömaht on alla 0,75 dm3 ja nominaalne pöörlemiskiirus üle 3 000 min-1.

(18) Vastavalt käesoleva eeskirja punkti 5.2.1 tabelitele.

(19) Vastavalt käesoleva eeskirja punktile 5.4 jäetakse OBD I etapis välja gaasimootorid.

(20) Vastavalt käesoleva eeskirja punktile 5.5.

Vähemalt kolmest mootorist koosnev valim moodustatakse selliselt, et partii puhul, mille mootoritest 40 % on defektsed, on tõenäosus, et partii läbib katsed, 0,95 (valmistaja risk = 5 %), ning partii puhul, mille mootoritest 65 % on defektsed, on tõenäosus, et partii läbib katsed, 0,1 (tarbija risk = 10 %).

Kui partii puhul mõõdetud teatava saasteaine heitetasemete naturaallogaritmid (pärast vastava halvendusteguri rakendamist) on x1, x2, … xi ja heitetaseme piirnormi naturaallogaritm on L, võib määratleda järgmised suurused:

Vähemalt kolmest mootorist koosnev valim moodustatakse selliselt, et partii puhul, mille mootoritest 40 % on defektsed, on tõenäosus, et partii läbib katsed, 0,95 (valmistaja risk = 5 %), ning partii puhul, mille mootoritest 65 % on defektsed, on tõenäosus, et partii läbib katsed, 0,1 (tarbija risk = 10 %).

Vähemalt kolmest mootorist koosnev valim moodustatakse selliselt, et partii puhul, mille mootoritest 30 % on defektsed, on tõenäosus, et partii läbib katsed, 0,90 (valmistaja risk = 10 %), ning partii puhul, mille mootoritest 65 % on defektsed, on tõenäosus, et partii läbib katsed, 0,1 (tarbija risk = 10 %).

Kõnealuse statistilise meetodiga uuritakse hüpoteesi, et valimi heite standardhälve ja keskväärtus, mis määratakse vaatlusaluse seadme puhul, ei erine etalonseadme standardhälbest ja mõõdetud heidete valimi keskväärtusest. Hüpoteesi tõesust kontrollitakse F ja t väärtuste 5 % olulisusastme põhjal. 7–10 näidisepaari F ja t kriitilised väärtused on esitatud allpool olevas tabelis. Kui allpool esitatud valemite põhjal arvutatud F ja t väärtused on suuremad kui F ja t kriitilised väärtused, ei ole vaatlusalune seade samaväärne.

Seadme samaväärsuse määramise aluseks vastavalt käesoleva eeskirja punktile 5.2 on vähemalt seitset näidisepaari hõlmav korrelatsiooniuuring vaatlusaluse seadme ja ühe käesolevale eeskirjale vastava etalonseadme vahel, kusjuures kasutatakse sobivat katsetsüklit (sobivaid katsetsükleid). Kohaldatavateks samaväärsuse kriteeriumideks on F-test ja kahepoolne Studenti t-test.

Vastavalt käesoleva eeskirja lisa 9A punkti 5 sätetele peab sõiduki valmistaja OBD-seadmega ühildatavate varu- ja talitlusosade, diagnostikavahendite ning katseseadmete tootmise võimaldamiseks esitama järgmise lisateabe, välja arvatud juhul, kui kõnealune teave on kaitstud intellektuaalomandi õigustega või kui see on valmistajate või originaalseadmete valmistaja(te)ga seotud tarnijate oskusteabe osa. Käesolevas punktis esitatud teavet tuleb korrata käesoleva eeskirja lisas 2A.

Euroopa statsionaarse katse tsükli, Euroopa koormuskatsetsükli ja Euroopa siirdekatsetsüklile vastava referentstsükli puhul peab dünamomeetri seadistus põhinema punktis 8.2 osutatud mootori kasulikul võimsusel P(n). Mootor on soovitatav katsestendile paigaldada netoseisundis. Sellisel juhul on P(m) ja P(n) identsed. Kui mootorit ei ole võimalik või otstarbekohane katsetada netoseisundis, korrigeeritakse dünamomeetri seadistust vastavalt netoseisundile eespool esitatud valemi abil.

Katse ajaks eemaldatakse seadmed, mis on vajalikud ainult sõiduki tööks (näiteks õhukompressor, kliimaseade jne). Kui lisaseadmeid ei saa eemaldada, määratakse nende energiatarve ning liidetakse see katsetsükli (katsetsüklite) ajal mõõdetud mootori üldvõimsusele.

Tüübi identifitseerimisandmed, kui need on märgitud sõidukile, ning nende asukoht: …

Vastavalt käesoleva eeskirja 1. lisa 4. liite sätetele esitab mootori/sõiduki valmistaja käesolevas liites esitatud teabe, et võimaldada OBD-seadmega ühildatavate varu- ja talitlusosade, diagnostikavahendite ning katseseadmete valmistamist. Mootori/sõiduki valmistaja ei pea sellist teavet esitama, kui see on kaitstud intellektuaalomandi õigustega või kui see on valmistajate või originaalseadmete valmistaja(te)ga seotud tarnijate oskusteabe osa.

Kui HL-rühma maagaasil töötaval mootoril/sõidukil on ülalkujutatud märk, tähendab see, et vastav mootori/sõiduki tüüp on kinnitatud Ühendkuningriigis (E11) vastavalt eeskirjale nr 49 (heiteetapp G) ja eeskirjale nr 24 (1) . Tüübikinnitusnumbrite esimesed kaks kohta näitavad, et vastava tüübikinnituste andmise kuupäeval sisaldas eeskiri nr 49 05-seeria muudatusi ja eeskiri nr 24 sisaldas 03-seeria muudatusi.

Kui mootoril/sõidukil on ülalkujutatud märk, tähendab see, et vastav mootori/sõiduki tüüp on kinnitatud Ühendkuningriigis (E11) vastavalt eeskirjale nr 49 ja on saanud tüübikinnitusnumbri 052439. Märk näitab, et tüübikinnitus anti vastavalt 05-seeria muudatusi sisaldava eeskirja nr 49 nõuetele, järgides selle eeskirja punktis 4.6.3 kindlaksmääratud asjakohaseid heiteetappe.

Kui mootoril/sõidukil on ülalkujutatud märk, tähendab see, et vastav mootori/sõiduki tüüp on kinnitatud Ühendkuningriigis (E11) vastavalt eeskirjale nr 49 ja on saanud tüübikinnitusnumbri 052439. Märk näitab, et tüübikinnitus anti vastavalt 05-seeria muudatusi sisaldava eeskirja nr 49 nõuetele, järgides selle eeskirja punktis 4.6.3 kindlaksmääratud asjakohaseid heiteetappe.

Kui mootoril/sõidukil on ülalkujutatud märk, tähendab see, et vastav mootori/sõiduki tüüp on kinnitatud Ühendkuningriigis (E11) vastavalt eeskirjale nr 49 ja on saanud tüübikinnitusnumbri 052439. Märk näitab, et tüübikinnitus anti vastavalt 05-seeria muudatusi sisaldava eeskirja nr 49 nõuetele, järgides selle eeskirja punktis 4.6.3 kindlaksmääratud asjakohaseid heitetappe.

Kui mootoril/sõidukil on ülalkujutatud märk, tähendab see, et vastav mootori/sõiduki tüüp on kinnitatud Ühendkuningriigis (E11) vastavalt eeskirjale nr 49 ja on saanud tüübikinnitusnumbri 052439. Märk näitab, et tüübikinnitus anti vastavalt 05-seeria muudatusi sisaldava eeskirja nr 49 nõuetele, järgides selle eeskirja punktis 4.6.3 kindlaksmääratud asjakohaseid heiteetappe.

Kui mootoril/sõidukil on ülalkujutatud märk, tähendab see, et vastav mootori/sõiduki tüüp on kinnitatud Ühendkuningriigis (E11) vastavalt eeskirjale nr 49 ja on saanud tüübikinnitusnumbri 052439. Märk näitab, et tüübikinnitus anti vastavalt 05-seeria muudatusi sisaldava eeskirja nr 49 nõuetele, järgides selle eeskirja punktis 4.6.3 kindlaksmääratud asjakohaseid heiteetappe.

Väljalasketoru on sirge toru, mille pikkus alates proovivõtturi tipust on vähemalt kuus toru läbimõõtu ülesvoolu ja kolm läbimõõtu allavoolu.

Punktides 3.2 ja 3.3 ning joonistel 23 ja 24 on esitatud soovitatavate suitsususe mõõtesüsteemide üksikasjalikud kirjeldused. Erinevate konfiguratsioonide puhul võib saada samaväärseid tulemusi ning seetõttu ei ole täpne vastavus joonistele 23 ja 24 vajalik. Lisateabe saamiseks ja seadmesüsteemide töö kooskõlastamiseks on lubatud kasutada lisaseadmeid, nagu mõõteriistad, ventiilid, solenoidid, pumbad ja lülitid. Teatavad süsteemide täpsuse tagamiseks mittevajalikud seadmed võib ära jätta, kui see on heade inseneritavadega kooskõlas.

Kui PSP, PTT, SDT ja FH ümbritseva õhu temperatuur on alla 293 K (20 oC), tuleb rakendada ettevaatusabinõusid, et vältida tahkete osakeste kadusid lahjendustunneli jahedatele seintele ladestumise tõttu. Seetõttu soovitatakse tunnelit eespool nimetatud piires soojendada ja/või isoleerida. Ühtlasi soovitatakse, et filtri pinnatemperatuur proovivõtu ajal ei oleks alla 293 K (20 oC).

Tahkete osakeste ülekandetoru maksimaalne pikkus ei tohi olla üle 1 020 mm ja see peab olema nii lühike kui võimalik. Nagu on osutatud allpool (osavoolu- ning täisvoolulahjendussüsteemid proovivõtuga osavoolust), lisatakse sellele proovivõtturi (vastavalt SP, ISP, PSP, vt punktid 2.2 ja 2.3) pikkus.

Täisvoolulahjendussüsteemi lahjendustunnelist DT võetud lahjendatud heitgaasiproov suunatakse läbi tahkete osakeste proovivõtturi PSP ja tahkete osakeste ülekandetoru PTT sekundaarsesse lahjendustunnelisse SDT, kus see veel kord lahjendatakse. Seejärel juhitakse gaasiproov läbi filtripesa(de), milles on tahkete osakeste proovivõtufiltrid. Lahjendusõhu voolukiirus on tavaliselt konstantne; gaasiproovi voolukiirust reguleerib vooluregulaator FC3. Voolu kompenseerimise elektroonilise süsteemi EFC (vt joonis 20) olemasolu korral kasutatakse kogu lahjendatud heitgaasivoolu käsusignaalina FC3-le.

Käesolevas eeskirjas käsitletakse täisvoolulahjendussüsteemi kahekordset lahjendussüsteemi (joonis 22) tavapärase tahkete osakeste proovivõtusüsteemi (nagu on kujutatud joonisel 21) modifikatsioonina. Kahekordses lahjendussüsteemis on olemas kõik tahkete osakeste proovivõtusüsteemi osad, nagu filtripesad ja proovivõtupump.

see paigaldatakse avaga ülesvoolu lahjendustunneli (DT) keskteljel asuvasse punkti, milles lahjendusõhk ja heitgaas on hästi segunenud, ligikaudu tunneli kümnekordse läbimõõdu kaugusele heitgaasi lahjendustunnelisse sisenemise punktist allavoolu;

Kahekordse lahjenduse puhul viiakse lahjendustunnelist võetud proov sekundaarsesse lahjendustunnelisse, kus seda veelgi lahjendatakse ning seejärel läbi proovivõtufiltrite juhitakse (punkt 2.4, joonis 22). Mahtpumba või kriitilise voolurežiimiga Venturi toru maht peab olema piisav, et lahjendatud heitgaasivoo temperatuur lahjendustunnelis DT ei tõuseks proovivõtupiirkonnas üle 464 K (191 oC). Sekundaarne lahjendussüsteem peab andma piisavalt sekundaarset lahjendusõhku, et kahekordselt lahjendatud heitgaasivoo temperatuur vahetult enne tahkete osakeste põhifiltrit ei tõuseks üle 325 K (52 oC).

peab olema piisavalt väikese läbimõõduga, et tekiks turbulentne vool (Reynoldsi arv üle 4 000), ning piisava pikkusega, et heitgaas ja lahjendusõhk täielikult seguneksid; kasutada võib segamisotsikut;

Väljalasketoru pikkus alates mootori väljalaskekollektorist, turboülelaaduri väljalaskeavast või järeltöötlusseadmest lahjendustunnelini ei tohi olla üle 10 meetri. Kui väljalasketoru pikkus mootori väljalaskekollektorist, turboülelaaduri väljalaskeavast või järeltöötlusseadmest allavoolu on üle nelja meetri, tuleb isoleerida kõik üle nelja meetri pikkused torud, välja arvatud süsteemi suitsususe mõõtur, kui see on olemas. Isoleerkihi paksus peab olema vähemalt 25 mm. Isoleermaterjali soojusjuhtivus temperatuuril 673 K ei tohi olla üle 0,1 W/mK. Väljalasketoru termilise inertsi vähendamiseks on soovitatav, et paksuse ja läbimõõdu suhe ei ületaks 0,015. Painduvate osade maksimaalne pikkus peab vastama pikkuse ja läbimõõdu suhtele 12 või olema alla selle.

Tahkete osakeste kogumiseks viiakse lahjendatud heitgaasiproov tahkete osakeste proovivõtusüsteemi (punkt 2.4, joonised 21 ja 22). Kui seda tehakse otse, nimetatakse lahjendust ühekordseks lahjenduseks. Kui proov lahjendatakse veel kord sekundaarses lahjendustunnelis, nimetatakse lahjendust kahekordseks lahjenduseks. See on kasulik juhul, kui filtri pinna temperatuurinõudeid ei ole võimalik ühekordse lahjenduse korral täita. Punkti 2.4 joonisel 22 kirjeldatakse kahekordset lahjendussüsteemi tahkete osakeste proovivõtusüsteemi modifikatsioonina, sest enamik selle seadmetest on samad mis tavalises tahkete osakeste proovivõtusüsteemis, kuigi osaliselt on tegemist lahjendussüsteemiga.

Venturi toru paigaldatakse lahjendustunnelisse DT negatiivse rõhu tekitamiseks ülekandetoru TT väljalaskeava piirkonnas. TT läbiva gaasi voolukiirus määratakse impulsivahetuse teel Venturi toru piirkonnas ning see on põhimõtteliselt proportsionaalne ülelaadekompressori PB voolu kiirusega, mis tagab konstantse lahjendusastme. Kuna impulsivahetusele avaldavad mõju temperatuur ülekandetoru TT väljalaskeava juures ning EP ja DT rõhkude vahe, on tegelik lahjendusaste madalal koormusel natuke väiksem kui suure koormuse puhul.

Mitme toruga seadme puhul (joonis 17) on heitgaasi proportsionaalseks jaotamiseks vaja vooluregulaatorit, et hoida diferentsiaalrõhk torustiku väljalaskeava ja TT väljalaskeava vahel nullis. Reguleeritakse lahjendustunnelisse DT sisseviidava õhu voolu kiirust, kontrollides seda ülekandetoru TT väljalaskeava juures.

Proportsionaalse proovi saamiseks lahjendamata heitgaasist paigaldatakse väljalasketorusse EP torude süsteem (mitmest torust koosnev seade). Üks toru viib heitgaasi lahjendustunnelisse DT ja teiste torude kaudu väljub heitgaas niisutuskambrisse DC. Torud peavad olema ühesuguste mõõtmetega (sama läbimõõt, pikkus, käänderaadius), nii et heitgaasi jaotumise aeg sõltub torude üldarvust. Proportsionaalseks jaotumiseks on vaja reguleerimissüsteemi, mis tagab nulliga võrduva rõhkude vahe torude süsteemi niisutuskambrisse DC avaneva klapi ja ülekandetoru väljalaskeava vahel. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja voolujaoturis FD3 võrdelised ning ülekandetoru TT läbiv vool on heitgaasivoolu püsiva suurusega osa. Kõnealused kaks punkti peavad olema ühendatud rõhkude vahe anduriga DPT. Reguleerimine, mis tagab nulliga võrduva diferentsiaalrõhu, toimub vooluregulaatori FC1 abil.

Heitgaasi isokineetilisel jaotamisel on vaja reguleerimissüsteemi, mis tagab, et rõhkude erinevus EP ja ISP puhul on null. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja proovivõtturis ISP identsed ning ISP-d läbiv massivool on heitgaasivoolu püsiva suurusega osa. ISP peab olema ühendatud rõhkude vahe anduriga DPT. Reguleerimine, mis tagab nulliga võrduva rõhkude vahe EP ja ISP vahel, toimub vooluregulaatori FC1 abil.

Väljalasketoru võib olla isoleeritud. Väljalasketoru termilise inertsi vähendamiseks on soovitatav, et toru paksuse ja läbimõõdu suhe ei ületaks 0,015. Painduvate osade maksimaalne pikkus peab vastama pikkuse ja läbimõõdu suhtele 12 või olema alla selle. Kõverusi peab olema võimalikult vähe, et vähendada inertsi kumuleerumist. Kui süsteemis kasutatakse stendisummutit, võib ka selle isoleerida.

Lahjendamata heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT läbi proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT. Heitgaasivoolu jaotamist ja lahjendustunnelisse DT suunduvat voolu reguleeritakse vooluregulaatori FC2 abil, mis korrigeerib vastavalt ülelaadekompressori PB ja imipumba SB voolusid (või kiirusi). See on võimalik, sest tahkete osakeste proovivõtusüsteemi abil võetud proov juhitakse tagasi lahjendustunnelisse DT. Käsusignaalidena vooluregulaatorile FC2 võib kasutada GEXHW, GAIRW või GFUEL väärtusi. Lahjendusõhu voolukiirust mõõdetakse voolumõõturiga FM1, täisvoolukiirust voolumõõturiga FM2. Lahjendusaste arvutatakse kahe kõnealuse voolukiiruse põhjal.

Lahjendamata heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT kaudu. Tunnelit läbiva voolu koguhulka reguleeritakse vooluregulaatori FC3 ning tahkete osakeste proovivõtupumba P abil (vt joonis 18). Lahjendusõhu voolu reguleeritakse vooluregulaatori FC2 abil, mille puhul väärtused GEXHW, GAIRW või GFUEL on kasutatavad käsusignaalidena soovitud heitgaasijaotiste saamiseks. Uuritava gaasi vool lahjendustunnelisse DT on täisvoolu ja lahjendusõhu voolu vahe. Lahjendusõhu voolu kiirust mõõdetakse voolumõõturiga FM1, täisvoolukiirust tahkete osakeste süsteemi voolumõõturiga FM3 (vt joonis 21). Lahjendusaste arvutatakse kahe kõnealuse voolukiiruse põhjal.

Lahjendamata heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT ülekandetoru TT kaudu voolujaoturi FD3 abil, mis koosneb mitmest väljalasketorusse EP paigaldatud samade mõõtmetega (läbimõõt, pikkus ja käänderaadius) torust. Heitgaas, mis läbib ühte kõnealustest torudest, juhitakse lahjendustunnelisse DT ning ülejäänud torusid läbiv heitgaas voolab läbi niisutuskambri DC. Seega määrab heitgaasi jaotuse torude üldarv. Jaotuse pidevaks reguleerimiseks on vaja, et rõhkude vahe DC ja TT väljalaskeava vahel võrduks nulliga, ning seda mõõdetakse rõhkude vahe anduriga DPT. Nulliga võrduv rõhkude vahe saadakse värske õhu sisselaskmise abil lahjendustunnelisse DT ülekandetoru sisselaskeava juures. Märgistusgaasi (CO2 või NOx) kontsentratsioone mõõdetakse lahjendamata heitgaasis, lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus heitgaasianalüsaatori (analüsaatorite) EGA abil. Need on vajalikud heitgaasijaotuse kontrollimiseks ning neid saab jaotamise täpsuse eesmärgil kasutada sissevoolava õhu voolukiiruse reguleerimiseks. Lahjendusaste arvutatakse märgistusgaasi kontsentratsioonidest.

Lahjendamata heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT kaudu avasid või Venturi torusid sisaldava voolujaoturi abil. Esimene (FD1) asetseb EPs, teine (FD2) asetseb TTs. Peale selle on tarvis kahte rõhureguleerimisventiili (PCV1 ja PCV2), mis EP vasturõhu ja DTs oleva rõhu reguleerimise teel säilitavad konstantse heitgaasijaotuse. PCV1 paikneb EPs väljalasketorust SP allavoolu, PCV2 asub ülelaadekompressori PB ja DT vahel. Märgistusgaasi (CO2 või NOx) kontsentratsioonid mõõdetakse nii lahjendamata heitgaasis, lahjendatud heitgaasis kui ka lahjendusõhus heitgaasianalüsaatori (analüsaatorite) EGA abil. Need on vajalikud heitgaasijaotuste kontrollimiseks ning neid saab kasutada PCV1 ja PCV2 reguleerimiseks, et kontrollida jaotamise täpsust. Lahjendusaste arvutatakse märgistusgaasi kontsentratsioonidest.

Lahjendamata heitgaas juhitakse Venturi toru VN poolt lahjendustunnelis DT tekitatud negatiivse rõhu tõttu proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT kaudu väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT. Gaasivoolu kiirus TTs oleneb impulsivahetusest Venturi piirkonnas ning on seetõttu mõjutatud gaasi absoluutsest temperatuurist TT väljalaskeava juures. Sellest tulenevalt ei ole heitgaasijaotus antud voolu kiiruse juures konstantne ning lahjendusaste madalamal koormusel on veidi väiksem kui suure koormuse puhul. Märgistusgaasi (CO2 või NOx) kontsentratsioonid mõõdetakse lahjendamata heitgaasis, lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus heitgaasianalüsaatori (analüsaatorite) EGA abil ning lahjendusaste arvutatakse sellisel viisil mõõdetud väärtustest.

Lahjendamata heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT ülekandetoru TT kaudu isokineetilise proovivõtturi ISP abil. Heitgaasitoru ja proovivõtturi sisselaskeava vahelist heitgaasi rõhkude vahet mõõdetakse rõhuanduri DPT abil. Saadud signaal edastatakse vooluregulaatorisse FC1, millega reguleeritakse ülelaadekompressorit PB nii, et rõhkude vahe proovivõtturi otsa juures püsib nullis. Selleks võetakse väike osa lahjendusõhust, mille voolukiirus on juba kindlaks määratud voolumõõturi FM1 abil, ning juhitakse see pneumaatilise ava kaudu ülekandetorusse TT. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja proovivõtturis ISP identsed ning väljalasketoru ISP ja ülekandetoru TT läbib püsiva suurusega (jaotatud) heitgaasivoolu osa. Jaotustegur määratakse EP ja ISP ristlõikepindalade põhjal. Lahjendusõhk imetakse läbi DT imipumba SB abil ning FM1 abil mõõdetakse voolu kiirus DT sisselaskeava juures. Lahjendusaste arvutatakse lahjendusõhuvoolu ja jaotusastme põhjal.

Lahjendamata heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT ülekandetoru TT kaudu isokineetilise proovivõtturi ISP abil. Heitgaasitoru ja proovivõtturi sisselaskeava vahelist heitgaasi rõhkude vahet mõõdetakse rõhuanduri DPT abil. Saadud signaal edastatakse vooluregulaatorisse FC1, millega reguleeritakse imipumpa SB nii, et rõhkude vahe proovivõtturi otsa juures püsib nullis. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja proovivõtturis ISP identsed ning väljalasketoru ISP ja ülekandetoru TT läbib püsiva suurusega (jaotatud) heitgaasivoolu osa. Jaotustegur määratakse EP ja ISP ristlõikepindalade põhjal. Lahjendusõhu voolukiirust mõõdetakse voolumõõturi FM1 abil. Lahjendusaste arvutatakse lahjendusõhu voolu ja jaotusteguri põhjal.

Kõnealustes süsteemides seatakse ülekandetorusse voolav gaasivoog kiiruse ja/või rõhu osas vastavusse heitgaasi põhivooluga ning seetõttu peab heitgaasivool proovivõtturi juures olema häireteta ja ühtlane. Selle saavutamiseks kasutatakse tavaliselt resonaatorit ning proovivõtupunktist ülesvoolu asetatud sirget juurdevoolutoru. Jaotussuhe arvutatakse seejärel kergesti mõõdetavate väärtuste põhjal, nagu on näiteks torude läbimõõdud. Tuleks märkida, et isokineesi kasutatakse ainult voolutingimuste kohandamisel, mitte suuruste järgi jaotamise kohandamisel. Viimane ei ole tavaliselt vajalik, kuna tahked osakesed on küllalt väikesed, et gaasivooluga ühineda.

Lahjendussüsteemi kirjeldus on esitatud joonistel 11–19 ning see põhineb heitgaasivoolu osa lahjendamisel. Heitgaasivoo jaotamise ja sellele järgneva lahjendusprotsessi võib sooritada eri tüüpi lahjendussüsteemide abil. Tahkete osakeste kogumiseks juhitakse kogu lahjendatud heitgaas või ainult osa lahjendatud heitgaasist tahkete osakeste kogumissüsteemi (punkt 2.4, joonis 21). Esimest meetodit nimetatakse täisproovivõtumenetluseks ning teist meetodit osaproovivõtumenetluseks.

Punktides 2.2, 2.3 ja 2.4 ning joonistel 11–22 esitatakse soovitatavate lahjendus- ja proovivõtusüsteemide üksikasjalik kirjeldus. Erinevad konfiguratsioonid annavad samaväärseid tulemusi ning seetõttu ei ole täpne vastavus kõnealustele joonistele vajalik. Lisateabe saamiseks ja seadmete süsteemide töö kooskõlastamiseks on lubatud kasutada lisaseadmeid, nagu mõõteriistad, ventiilid, solenoidid, pumbad ja lülitid. Teatavad süsteemide täpsuse tagamiseks mittevajalikud seadmed võib ära jätta, kui see on heade inseneritavadega kooskõlas.

Metaanist erinevate süsivesinike eemaldi (NMC) oksüdeerib kõik süsivesinikud peale metaani (CH4) süsinikdioksiidiks (CO2) ja veeks (H2O) ning uuritava proovi voolamisel läbi NMC määrab FID ainult metaani (CH4). Proovigaasikoti kasutamise korral ühendatakse proovivõtuliini külge voolu kõrvalejuhtimise süsteem (vt punkt 1.2, joonis 8), mille abil saab voolu eemaldist läbi või mööda juhtida, nagu on kujutatud joonise 10 ülaosas. NMHC mõõtmisel jälgitakse FID analüsaatori mõlemat väärtust (HC ja CH4) ning need salvestatakse. Integreerimismeetodi kasutamise korral paigaldatakse HSL1 paralleelselt tavapärase FID analüsaatoriga (vt punkt 1.2, joonis 8) NMC koos teise FIDga, nagu on kujutatud joonise 10 alumises osas. NMHC mõõtmisel jälgitakse mõlema FID analüsaatori väärtusi (HC ja CH4) ning need salvestatakse.

NMHC määramisel kasutatakse leekionisatsioonidetektoriga varustatud automaatset gaasikromatograafi. Heitgaas kogutakse proovivõtukotti ja osa kogutud proovist sisestatakse gaasikromatograafi. Proov lahutatakse Porapaki kolonnis kaheks osaks (CH4/õhk/CO ja NMCH/CO2/H2O). Molekulaarsõelaga täidetud kolonnis eraldatakse metaan (CH4) õhust ja süsinikmonooksiidist (CO), enne kui see juhitakse leekionisatsioonidetektorisse kontsentratsiooni mõõtmiseks. Kogu töötsükli alates ühe proovi sisestamisest kuni järgmise proovi sisestamiseni võib sooritada 30 sekundiga. NMHC määramiseks tuleb HC kontsentratsiooni koguväärtusest lahutada CH4 kontsentratsioon (vt käesoleva lisa 2. liite punkt 4.3.1).

Gaasikromatograafilise meetodi korral sisestatakse väike mõõdetud kogus uuritavat proovi analüüsikolonni, kus inertne kandegaas selle edasi kannab. Kolonnis eraldatakse saasteained keemispunktide järgi nii, et need elueeritakse kolonnist eri aegadel. Seejärel suunatakse need läbi detektori, mis annab elektrisignaali, mille tugevus oleneb saasteaine kontsentratsioonist. Kuna see ei ole pidev analüüsimeetod, saab seda kasutada ainult koos uuritava gaasi kotti kogumisega, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 4. liite punktis 3.4.2.

olema kuumutatav ja isoleeritud kogu pikkuses, nii et miinimumtemperatuur oleks 328 K (55 oC), et vältida vee kondenseerumist.

Soovitatav on kasutada sirget roostevabast terasest otsast suletud mitme avaga proovivõtturit. Sisediameeter ei tohi olla suurem proovivõtuliini sisediameetrist. Proovivõtturi seinte paksus ei tohi olla üle 1 mm. Proovivõtturi kolmel eri radiaaltasandil peab olema vähemalt kolm ava, mille suurus võimaldab proovi võtta ligikaudu samast voolust. Proovivõttur peab katma vähemalt 80 % väljalasketoru läbimõõdust. Kasutada on lubatud ühte või kahte proovivõtturit

Punktis 1.2 ning joonistel 7 ja 8 esitatakse soovitatavate proovivõtu- ja analüüsisüsteemide üksikasjalik kirjeldus. Erinevad konfiguratsioonid annavad samaväärseid tulemusi ning seetõttu ei ole täpne vastavus joonistele 7 ja 8 vajalik. Täiendava teabe saamiseks ja alasüsteemide töö kooskõlastamiseks võib kasutada lisaseadmeid, nagu mõõteriistad, ventiilid, solenoidid, pumbad ja lülitid. Osad, mis ei ole vajalikud süsteemide täpsuse tagamiseks, võib ära jätta, kui see on heade inseneritavadega kooskõlas.

Järgmisel joonisel on esitatud proovivõtupunktid, kus süsinikuvoolu kontrollitakse. Süsinikuvoolu arvutamise erivalemid iga punkti kohta on esitatud allpool.

Mootorist lähtub teadaolev süsinikuvool ning jälgides sama süsinikuvoolu väljalasketorus ja osavoolu väljalaset tahkete osakeste proovivõtusüsteemist on võimalik kindlaks teha lekke ulatus ja voolu mõõtmise täpsus. Sellise kontrolli eeliseks on see, et komponendid toimivad temperatuuri ja voolu suhtes mootori tegelikes katsetingimustes.

Ainult väga väike osa heitgaasides sisalduvast süsinikust on pärit kütusest ja sellest minimaalne osa on heitgaasis CO2-na. See on CO2 mõõtmisel põhineva süsteemi vastavustõendamise kontrolli aluseks.

Suitsususe mõõturit soojendatakse ja see stabiliseeritakse valmistaja soovituste kohaselt. Kui suitsususe mõõtur on varustatud mõõteseadme optika tahmumist vältiva õhu läbipuhumise süsteemiga, aktiveeritakse ka see süsteem ning seda reguleeritakse valmistaja soovituste kohaselt.

Suitsususe mõõturit tuleb kalibreerida nii sageli, kui see on käesolevas eeskirjas ettenähtud täpsusnõuete täitmiseks vajalik. Käesolevas osas kirjeldatakse käesoleva lisa 4. liite punktis 5 ja 7. liite punktis 3 nimetatud osade kalibreerimismeetodeid.

Sõltumatu võrdlev voolukulumõõtur katsevoolu jaoks sobiva mõõtmispiirkonnaga ühendatakse järjestikku ja tihedalt proovivõtturiga. Selle voolukulumõõturi ülekandeaeg peaks olema väiksem kui 100 ms vooluastme suuruse kohta, mida reageeringuaja mõõtmisel kasutatakse, voolu piiramine peab olema piisavalt väike, et mitte mõjutada osavoolulahjendussüsteemi dünaamilist toimimist ning see peaks vastama heale inseneritavale.

Soovitatav on läbi viia süsinikuvoolu kontroll, selleks et tuvastada mõõtmis- ja kontrolliprobleeme ja kontrollida osavoolusüsteemi nõuetekohast toimimist. Süsinikuvoolu kontrolli peaks tegema vähemalt iga kord, kui paigaldatakse uus mootor või muudetakse midagi olulist katsekambri konfiguratsioonis.

Kübemeheite mõõtesüsteemi kalibreerimine piirdub voolukulumõõturitega, mida kasutatakse proovivoolu ja lahjenduse suhte kindlaksmääramiseks. Iga voolukulumõõturit tuleb kalibreerida nii sageli, kui see on käesolevas eeskirjas ettenähtud täpsusnõuete täitmiseks vajalik. Kasutatavat kalibreerimismeetodit kirjeldatakse punktis 3.2.

Kriitilisele voolule vastava vahemiku määramiseks kantakse graafikule Kv väärtused Venturi toru sissevoolurõhu funktsioonina. Kriitilise (tõkestatud) voolu puhul on Kv väärtus suhteliselt püsiv. Rõhu langedes (vaakum kasvab) Venturi toru tõkestus kaob ja Kv väheneb ning sellest järeldub, et kriitilise voolurežiimiga Venturi toru töötab väljaspool lubatavat piirkonda.

on tähtis, et sellel kontrollimisel on NO2 kontsentratsioon NO võrdlusgaasis minimaalne, sest summutuse arvutustes ei ole arvesse võetud NO2 absorbeerumist vees.

Eeldades, et kütuse aatomsuhe H/C on 1,8: 1, arvutatakse eeldatav veeauru suurim kontsentratsioon diiselmootorite heitgaasis katse ajal (Hm, %) lahjendamata CO2 võrdlusgaasi kontsentratsiooni (punkti 1.9.2.1 kohaselt mõõdetud parameeter A) alusel järgmiselt:

NO võrdlusgaas kontsentratsiooniga 80–100 % tavalise mõõtepiirkonna skaala lõppväärtusest juhitakse läbi (H)CLD ja NO väärtus registreeritakse väärtusena D. Seejärel barboteeritakse NO võrdlusgaas läbi vee toatemperatuuril ning juhitakse läbi (H)CLD, NO väärtus registreeritakse väärtusena C. Määratakse analüsaatori absoluutne töörõhk ja vee temperatuur ning need registreeritakse vastavalt väärtustena E ja F. Määratakse barbotööris oleva vee temperatuurile F vastav segu küllastunud auru rõhk ja see registreeritakse väärtusena G. Segu veeauru kontsentratsioon (H, %) arvutatakse järgmiselt:

Seda kontrolli rakendatakse ainult niiske gaasi kontsentratsiooni mõõtmisel. Vee summutava mõju arvutamisel peab arvesse võtma, et NO intervallgaas lahjendatakse veeauruga ning et veeauru kontsentratsiooni segus tuleb reguleerida, et see vastaks eeldatavale kontsentratsioonile katse ajal.

CO2 võrdlusgaas kontsentratsiooniga 80–100 % suurima mõõtepiirkonna lõppväärtusest juhitakse läbi NDIR analüsaatori ning CO2 väärtus registreeritakse väärtusena A. Seejärel lahjendatakse võrdlusgaasi ligikaudu 50 % NO võrdlusgaasiga ning see juhitakse läbi NDIR ja (H)CLD analüsaatorite, kusjuures registreeritakse CO2 ja NO väärtused vastavalt väärtusena B ja C. Seejärel CO2 vool katkestatakse, läbi (H)CLD juhitakse ainult NO võrdlusgaas ja NO väärtus registreeritakse väärtusena D.

CLD (ja HCLD) analüsaatorite puhul tuleb tähelepanu pöörata kahele gaasile. Need on CO2 ja veeaur. Kõnealuste gaaside summutav mõju on võrdeline nende kontsentratsiooniga ning seetõttu tuleb katseliselt kindlaks määrata summutustase katses esinevate suurimate eeldatavate kontsentratsioonide puhul.

CO analüsaatori tööd võivad segada vesi ja CO2. Seetõttu barboteeritakse CO2 võrdlusgaas, mille kontsentratsioon on 80–100 % katse suurima mõõtepiirkonna lõppväärtusest, läbi vee toatemperatuuril ning tulemus registreeritakse. Analüsaatori näit ei tohi erineda üle 1 % skaala lõppväärtusest, kui mõõtepiirkond on võrdne 300 ppm või sellest suurem, või üle 3 ppm, kui mõõtepiirkond on alla 300 ppm.

Kui heitgaas sisaldab lisaks uuritavale gaasile veel muid gaase, võib see näitu mitmel viisil moonutada. NDIR mõõtevahendite puhul esinev interferents on positiivne juhul, kui segav gaas avaldab uuritava gaasiga samalaadset mõju, kuid vähemal määral. NDIR mõõtevahendite puhul esineb negatiivne interferents juhul, kui segav gaas laiendab mõõdetava gaasi neeldumisriba, ning CLD mõõtevahendite puhul juhul, kui segav gaas summutab kiirgust. Interferentsi kontroll punktide 1.9.1 ja 1.9.2 kohaselt tehakse enne analüsaatorite esmakordset kasutamist ning pärast suuremate hooldustööde tegemist.

Konverteri kasutegur ei tohi olla alla 90 %, kuid on eriti soovitatav, et kasutegur oleks 95 %.

NO mõõterežiimi lülitamisel, kui osonaator on desaktiveeritud, katkestatakse ka hapniku või tehisõhu vool. Analüsaatori NOx näidu kõrvalekalle punkti 1.7.2 kohasel mõõtmisel saadud väärtusest võib olla kuni ± 5 % (analüsaator on NO mõõterežiimi).

Seejärel lülitatakse NO analüsaator NOx mõõterežiimi, nii et gaasisegu (koostisega NO, NO2, O2 ja N2) voolab läbi konverteri. Kontsentratsiooni väärtus a registreeritakse (analüsaator on NOx mõõterežiimis).

Seejärel osonaator aktiveeritakse, et tekitada piisavalt osooni, millega alandatakse NO kontsentratsiooni ligikaudu 20 protsendini (minimaalselt 10 %) punktis 1.7.2 esitatud kalibreerimiskontsentratsioonist. Kontsentratsiooni väärtus d registreeritakse (analüsaator on NO mõõterežiimis).

T-liitmiku kaudu lisatakse gaasivoole pidevalt hapnikku või nullõhku, kuni saadud kontsentratsiooni näit on ligikaudu 20 % väiksem punktis 1.7.2 esitatud kalibreerimisgaasi kontsentratsioonist (analüsaator on NO mõõterežiimis). Kontsentratsiooni väärtus c tuleb registreerida. Osonaator on kogu toimingu ajal desaktiveeritud.

CLA ja HCLD kalibreeritakse kõige sagedamini kasutatavas mõõtepiirkonnas null- ja võrdlusgaasi kasutades vastavalt valmistaja spetsifikaadile (NO sisaldus peab moodustama umbes 80 % mõõtepiirkonnast ning gaaside segu NO2 kontsentratsioon peab olema alla 5 % NO kontsentratsioonist). NOx analüsaator peab olema NO mõõterežiimis, et võrdlusgaas ei läbiks konverterit. Kontsentratsiooni näit tuleb registreerida.

Teise meetodina võib rakendada kontsentratsiooni astmelist muutmist proovivõtutoru alguses ümberlülitamise teel nullgaasilt võrdlusgaasile. Kui mõõtevahendi näit on pärast nõuetekohast ajavahemikku algkontsentratsioonist ligikaudu 1 % madalam, osutab see kalibreerimisega või lekkega seotud probleemidele.

Soovi korral võib segamisseadet kontrollida ka oma laadilt lineaarse vahendiga, näiteks kasutades NO gaasi koos CLDga. Vahendi võrdlusväärtus kohandatakse selle võrdlusgaasiga, mis on vahendiga vahetult ühendatud. Segamisseadme kasutatavaid seadistusi kontrollitakse ning nimiväärtust võrreldakse vahendi mõõdetud kontsentratsiooniga. Nende vahe peab igas punktis olema ± 1 % piires nimiväärtusest.

Märkus: On lubatud kasutada ka muid gaasisegusid tingimusel, et gaasid omavahel ei reageeri.

(saasteainete piirnorm ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)

(saasteainete piirnorm ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO)

Iga analüsaatorit tuleb kalibreerida nii sageli, kui see on käesoleva eeskirja kohaste täpsusnõuete täitmiseks vajalik. Käesolevas jaotises kirjeldatakse 4. liite punktis 3 ja 7. liite punktis 1 nimetatud analüsaatorite kalibreerimise meetodit.

Neutraalhallid valgusfiltrid on täppisseadmed ning on kasutamisel kergesti kahjustatavad. Neid tuleks käsitseda võimalikult vähe ja ettevaatlikult, et filtrit mitte kriimustada ega määrida.

Euroopa koormuskatsetsükli puhul vajatakse suitsususe mõõtmise ja andmetöötlussüsteemi, mis koosneb kolmest funktsionaalsest üksusest. Üksused võib integreerida üheks osaks või need võivad toimida omavahel ühendatud osade süsteemina. Kolm funktsionaalset üksust on:

qmdew ja qmdw absoluutne täpsus on ± 2 % skaala lõppväärtusest. qmdew ja qmdw vahe maksimumsuurus on 0,2 % ning lineaarsusviga on ±0,2 % suurimast katse ajal saadud qmdew väärtusest.

Sel juhul ei piisa qmdew ja qmdw täpsusest ± 2 %,selleks et tagada qmp piisav täpsus. Kui gaasivool määratakse kindlaks diferentsiaalvoolu mõõtmisega, peaks erinevuse suurim lubatud viga olema selline, et qmp täpsus jääks vahemikku ± 5 %, juhul kui lahjendusaste väiksem kui 15. Seda saab arvutada, võttes iga mõõtmisvahendi vigade ruutkeskmise.

Kambris (või ruumis) ei tohi olla saastet (näiteks tolmu), mis võiks langeda tahkete osakeste filtritele stabiliseerumise ajal. Kõrvalekalded punktis 4.2.1 esitatud nõuetest on lubatud juhul, kui need ei kesta üle 30 minuti. Kaaluruum peaks enne personali sisenemist ruumi vastama ettenähtud tingimustele. Nelja tunni jooksul pärast proovivõtufiltri (filtrite paari) kaalumist, kuid eelistatavalt samal ajal, tuleb kaaluda vähemalt kaks kasutamata võrdlusfiltrit. Need peavad olema proovivõtufiltritega ühesuurused ja samast materjalist.

Heite määramise katse jaoks tuleb filtrid paigutada filtripesa komplekti, mis vastab 7. liite punkti 2.2 nõuetele. Filtripesa komplekti ehitus peab võimaldama saavutada voolu ühtlane jaotus filtri sadestuspinnal. Kiire toimega ventiilid paigaldatakse kas filtripesast üles- või allavoolu. Vahetult filtripesast ülesvoolu võib paigaldada inertse eelklassifitseerija 50 % katkestuspunktiga 2,5 μm ja 10 μm vahel. Eelklassifitseerija kasutamine on eriti soovitatav, kui kasutatakse avatud toru proovivõtturit, mis on suunatud ülesvoolu heitevoo suunas.

Juhul kui eelnevate katsete põhjal pole katsetsüklis pärast voolukiiruste ja lahjendussuhte optimeerimist tõenäoline saavutada nõutavat väikseimat filtri täitumust, võib asjaomaste osapoolte (valmistaja ja tüübikinnitusasutus) vahel kokku leppides kasutada ka väiksemat filtri täitumust, kui on võimalik tõestada, et see vastab punkti 4.2 täpsusnõuetele, nt 0,1 μg kaaludega.

Nõutavad väikseimad filtri täitumused kõige tavalisemate filtrimõõtude puhul on esitatud tabelis 10. Suurematele filtrimõõtudele vastav väikseim filtri täitumus on 0,065 mg/1 000 mm2 filtripinna kohta.

Soovitatavad on tahkete osakeste filtrid vähemalt 47 mm või 70 mm läbimõõduga. Suurema läbimõõduga filtrite kasutamine on lubatud (punkt 4.1.4), kuid väiksema diameetriga filtreid ei tohi kasutada.

Hargneva väljalasketorustikuga mitmesilindrilise mootori puhul peab proovivõtturi sissevooluava asuma piisavalt kaugel allavoolu tagamaks, et proov esindab kõigi silindrite keskmisi heitgaasikoguseid. Kui tegemist on mitmesilindrilise mootoriga, mille väljalasketorustikud moodustavad omaette rühmad, nagu V-kujulise mootorikonfiguratsiooni korral, soovitatakse kombineerida proovivõtturist ülespoole jäävaid väljalasketorustikke. Kui seda ei saa teha, on lubatud võtta proov suurima kübemeheitega rühmast. Kasutada võib ka teisi meetodeid, mille vastavus eespool nimetatud meetoditele on tõestatud. Saasteainete sisalduse määramiseks heitgaasis tuleb kasutada heitgaasivoo üldmassi.

Osavoolulahjendussüsteemi ehitus peab võimaldama võtta proportsionaalse lahjendamata heitgaasi proovi mootori heitgaasivoolust, arvestades seega muutustega heitgaasivoolu määras, ning et saaks lahjendusõhu proovi temperatuuril alla 325 K (52 oC) testfiltri juures. Seetõttu on eriti tähtis täpselt kindlaks määrata lahjendusaste või proovivõtusuhe rdil või rs, täites käesoleva lisa 5. liite punkti 3.2.1 täpsusnõudeid. Kasutada võib erinevaid eraldusmeetodeid, kusjuures jaotusviisist sõltub olulisel määral see, milliseid proovivõtu seadmeid ja protseduure kasutatakse (7. liite punkt 2.2).

Tahkete osakeste määramiseks on vaja lahjendussüsteemi. Lahjendamise võib teha osavoolulahjendussüsteemiga või kahekordse täisvoolulahjendussüsteemiga. Lahjendussüsteemi voolumaht peab olema piisavalt suur, et oleks täielikult välistatud vee kondenseerumine lahjendus- ja proovivõtusüsteemis. Lahjendatud heitgaasi temperatuur vahetult filtrihoidjatest ülesvoolu peab olema madalam kui 325 K (52 oC). On lubatud reguleerida lahjendusõhu niiskust enne lahjendussüsteemi sisenemist ning spetsiaalne niiskuse eemaldamine on kasulik, kui lahjendusõhu niiskus on suur. Lahjendusõhu temperatuur lahjendustunneli sissepääsu vahetus läheduses peab olema üle 288 K (15 oC).

saasteainete proove võetakse pidevalt ning integreeritakse üle kogu tsükli; see meetod on kohustuslik HC ja NOx mõõtmise puhul.

Hargneva väljalasketorustikuga mitmesilindrilise mootori puhul peab proovivõtturi sissevooluava asuma piisavalt kaugel allavoolu tagamaks, et proov esindab kõigi silindrite keskmisi heitgaasikoguseid. Mitmesilindriliste mootorite, näiteks V-mootorite puhul, millel on väljalasketorustiku harude selgesti eristatavad rühmad, soovitatakse kombineerida proovivõtturist ülespoole jäävaid väljalasketorustikke. Kui seda ei saa teha, on lubatud võtta proov suurima kübemeheitega rühmast. Kasutada võib ka teisi meetodeid, mille vastavus eespool nimetatud meetoditele on tõestatud. Saasteainete sisalduse määramiseks heitgaasis tuleb kasutada heitgaasivoo üldmassi.

Gaasiliste saasteainete proovivõtturid tuleb paigaldada vähemalt 0,5 m või väljalasketoru kolmekordsele läbimõõdule vastavale kaugusele (olenevalt sellest, kumb on suurem) heitgaasisüsteemi väljalaskeavast ülesvoolu, kuid piisavalt mootori lähedale tagamaks, et heitgaasi temperatuur proovivõtturi juures on vähemalt 343 K (70 oC).

Õhu ja kütuse suhte mõõtmisseadmena heitgaasivoolu kindlaksmääramiseks vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktis 4.2.5 täpsustatule kasutatakse suure ulatusega õhu ja kütuse suhte sensorit või tsirkoonium-tüüpi lambda-sensorit. Sensor tuleb paigaldada vahetult väljalasketorule, kus heitgaasi temperatuur on piisavalt kõrge, et süsteemi ei kondenseeruks vett.

Lämmastiku oksiidide määramiseks kuivas heitgaasis kasutatakse kemoluminestsentsdetektoriga või kuumkemoluminestsentsdetektoriga varustatud analüsaatorit koos NO2/NO konverteriga. Kui määramine toimub niiskes heitgaasis, kasutatakse kuumkemoluminestsentsdetektoriga varustatud analüsaatorit, kusjuures konverterit hoitakse temperatuuril üle 328 K (55 oC) tingimusel, et vee summutava mõju kontrolli (vt 4. lisa 5. liite punkt 1.9.2.2) tulemused on rahuldavad.

Analüsaator ei tohi kõrvale kalduda nominaalsest kalibreerimispunktist rohkem kui ± 2 % näidust kogu mõõtmispiirkonnas, välja arvatud null, või rohkem kui 0,3 % skaala maksimaalväärtusest, olenevalt sellest, kumb on suurem. Täpsus määratakse kindlaks vastavalt kalibreerimisnõuetele, mis on esitatud käesoleva lisa 5. liite punktis 1.6.

Mõõteväärtused täisskaalast 15 % võrra väiksemal skaalaosal on samuti vastuvõetavad juhul, kui näidikute (arvutid, andmelugerid) täpsus ja eraldusvõime on piisav täisskaalast 15 % väiksemas ulatuses. Sellisel juhul tuleb teha täiendav kalibreerimine vähemalt neljas nullist erinevas, üksteisest võimalikult võrdsel kaugusel asuvas mõõtepunktis, et tagada kalibreerimiskõverate täpsus vastavalt käesoleva lisa 5. liite punktile 1.6.4.

Selleks et tagada märgistusgaasi täielik segunemine, tuleb heitgaasi proovivõttur paigaldada märgistusgaasi sisselaskekohast allavoolu vähemalt 1 m või väljalasketoru 30-kordsele läbimõõdule vastavale kaugusele olenevalt sellest, kumb on suurem. Proovivõttur võib asetseda sisselaskekohale lähemal, kui täielikku segunemist kinnitab märgistusgaasi kontsentratsiooni võrdlemine võrdluskontsentratsiooniga, kui märgistusgaas lastakse sisse mootorist ülesvoolu.

See hõlmab märgistusgaasi kontsentratsiooni mõõtmist heitgaasis. Teatav kogus inertgaasi (nt puhast heeliumi) lastakse märgistusgaasina heitgaasivoolu. Gaas segatakse ja lahjendatakse heitgaasiga, kuid see ei jõua väljalasketorusse. Seejärel mõõdetakse gaasi sisaldus heitgaasiproovis.

Osavoolulahjendussüsteemi kontrollimiseks on nõutav lühem reageeringuaeg. On-line-kontrolliga osavoolulahjendussüsteemide puhul on nõutav reageeringuaeg ≤ 0,3 sekundit. Eelnevalt registreeritud katsel põhineva eelkontrolliga osavoolulahjendussüsteemide puhul peab heitgaasi voolu mõõtmissüsteemi reageeringuaeg olema ≤ 5 sekundit kasvuajaga ≤ 1 sekund. Süsteemi reageeringuaja täpsustab seadme valmistaja. Nõuded heitgaasivoolu- ja osavoolulahjendussüsteemi kombineeritud reageeringuaja suhtes on esitatud punktis 3.8.3.2.

Etalontsükli ja tsükli tegeliku töö integreerimisel nullistatakse kõik negatiivsed pöördemomendi väärtused ja võetakse need arvesse. Kui integreerimissagedus on väiksem kui 5 hertsi ning juhul, kui pöördemomendi positiivne väärtus muutub teatava ajavahemiku jooksul negatiivseks või negatiivne väärtus positiivseks, siis arvutatakse negatiivne osa ja nullistatakse. Positiivne osa lisatakse integreeritud väärtusele.

qmp,i ja qmew,i vahelise korrelatsiooni saamiseks kasutatakse tegeliku katse ajal võetud andmeid, mille puhul qmew,i aeg on nihutatud qmp,i suhtes t50,F võrra (t50,P ei mängi nihutamisel rolli). See tähendab, et ajaline nihe qmew ja qmp vahel on nende käesoleva lisa 5. liite punktis 3.3 kindlaksmääratud ülekandeaegade vahe.

Valikuliselt võib teha eelkatse ning kasutada eelkatse heitgaasi massivoolusignaali, et kontrollida proovigaasi voolu tahkete osakeste süsteemi (eelkontroll). Selline menetlus on nõutav, kui tahkete osakeste süsteemi ülekandeaeg t50,P või heidete massivoolusignaali ülekandeaeg t50,F või mõlemad on > 0,3 s. Osavoolulahjendussüsteemi nõuetekohane kontroll saavutatakse, kui qmp kontrolliva eelkatse qmew,pre ajakõverat nihutatakse eelkontrolliaja t50,P + t50,F võrra.

Kogu süsteemi reageeringuaeg on kavandatud nii, et oleks tagatud osakeste representatiivne proov qmp,i, mis on proportsionaalne heitgaasi massivooluga. Proportsionaalsuse kindlaksmääramiseks tuleb teha qmp,i regressioonanalüüs vastandatuna qmew,i regressioonanalüüsile vähemalt 1 Hz andmehõivesageduse juures, kusjuures täidetud peavad olema järgmised kriteeriumid:

Osavoolulahjendussüsteemi reguleerimiseks on vaja kiire reaktsiooniga süsteemi. Süsteemi ülekandeaeg määratakse kindlaks käesoleva lisa 5. liite punktis 3.3 kirjeldatud menetlusega. Kui heitgaasivoolu mõõtmise (vt punkt 4.2.1) ja osavoolu süsteemi liidetud ülekandeaeg on ≤ 0,3 s, võib kasutada on-line-kontrolli meetodit. Kui ülekandeaeg ületab 0,3 s, tuleb kasutada eelnevalt registreeritud katsel põhinevat eelreguleerimist. Sellisel juhul on kasvuaeg ≤ 1 s ja kombinatsiooni viiteaeg ≤ 10 s.

Kui voolu kompenseerimist ei kasutata, reguleeritakse proovivõtupump (proovivõtupumbad) nii, et tahkete osakeste proovivõtuseadet või ülekandetoru läbiva voolu kiirus püsiks ettenähtud voolukiiruse juures täpsusega ± 5 %. Kui kasutatakse voolu kompenseerimist (uuritava gaasi voolu proportsionaalset reguleerimist), tuleb näidata, et põhitoru voolu ja tahkete osakeste voolu suhe ei erine ettenähtud väärtusest üle ± 5 % (välja arvatud proovivõtu esimesed kümme sekundit).

Gaasiliste saasteainete massiheite arvutamiseks viiakse registreeritud sisalduste kõverad ja heitgaasi massivoolukiiruse kõver ajalisse vastavusse ülekandeajast, nagu on kindlaks määratud käesoleva eeskirja jaotises 2. Seega määratakse iga gaasilise saasteaine analüsaatori ja heitgaasi massivoolusüsteemi reageeringuaeg vastavalt käesoleva lisa 5. liite punktidele 4.2.1 ja 1.5 ning need registreeritakse.

Katseseeriat alustatakse, kui mootor on jõudnud tühikäigu pöörlemiskiiruseni. Katse toimub etalontsükli kohaselt, nagu on ette nähtud käesoleva liite punktis 2. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi seadistuspunktid seadistatakse sagedusele 5 Hz (soovitatavalt 10 Hz) või enamale. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tagasisideandmed registreeritakse vähemalt kord sekundis kogu katsetsükli kestel ning signaalid võib elektrooniliselt filtreerida.

Maagaasi ja veeldatud naftagaasi küttel töötavad mootorid töötatakse sisse Euroopa siirdekatsetsükli abil. Mootori sissetöötamiseks viiakse läbi vähemalt kaks Euroopa siirdekatsetsüklit, kuni viimases Euroopa siirdekatsetsüklis mõõdetud CO heite tase ei ületa eelmises Euroopa siirdekatsetsüklis mõõdetud CO heite taset enam kui 10 %.

mootorit on mehaaniliselt muudetud või uuesti kalibreeritud ning see võib mõjutada mootori tööd.

Kõik punkti 1.2 kohaselt registreeritud andmepunktid ühendatakse lineaarse interpolatsiooni abil. Saadud pöördemomendi kõver on kaardistuskõver ning seda kasutatakse mootoritsükli normaliseeritud pöördemomendi väärtuste ümberarvutamiseks katsetsükli tegelikeks pöördemomendi väärtusteks, nagu on kirjeldatud käesoleva liite punktis 2.

Besseli algoritm on olemuselt rekursiivne. Seega on algoritmi rakendamise korral vaja esmaseid sisendväärtusi Si-1 ja Si-2 ning esmaseid väljundväärtusi Yi-1 ja Yi-2. Nendeks väärtusteks võib võtta 0.

Vajalik piirsagedus fc on sagedus, mis tagab filtri nõuetekohase reageeringuaja tF. Kui kõnealune sagedus on punktis 7.1.1 osutatud iteratsioonimeetodi abil määratud, arvutatakse välja Besseli algoritmi tegelikud konstandid E ja K. Besseli algoritmi rakendatakse seejärel suitsususe hetkeväärtuste suhtes (k-väärtus), nagu on kirjeldatud punktis 7.1.2:

Filtri piirsageduse (fc) arvutused põhinevad sisendiastmel 0–1 ≤ 0,01 sek (vt 6. lisa). Reageeringuaeg on ajavahemik, mille jooksul Besseli väljundsignaal kasvab 10 protsendilt (t10) 90 protsendini (t90) nimetatud astmelisest funktsioonist. See saadakse fc väärtuse itereerimise teel kuni t90–t10 ≈ tF. fc esimest iteratsiooni väljendatakse järgmise valemi abil:

Besseli algoritmi puhul on reageeringuaeg (tF) suitsususe mõõturi mehaanilise ja elektrilise reageeringuaja funktsioon, nagu on määratletud käesoleva lisa 4. liites, ning selle arvutamiseks kasutatakse järgmist võrrandit:

Besseli algoritmi kasutatakse 1 sekundi keskmiste väärtuste arvutamiseks suitsususe hetkeliste lugemite põhjal, ümber arvutatuna punkti 7.3.1 kohaselt. Algoritm jäljendab teise järgu madalpääsfiltrit ning selle kasutamine nõuab iteratiivseid arvutusi koefitsientide kindlaksmääramiseks. Need koefitsiendid on suitsususe mõõturi süsteemi reageeringuaja ja proovivõtusageduse funktsioon. Seetõttu tuleb punktis 7.1.1 ettenähtud toimingut korrata iga kord, kui süsteemi reageeringuaeg ja/või proovivõtusagedus muutuvad.

Gaasiliste saasteainete kontsentratsioonide hindamiseks arvutatakse meeriku näidu keskmine väärtus iga faasi viimase 30 sekundi jooksul ning meeriku näidu keskmiste väärtuste ja vastavate kalibreerimisandmete põhjal määratakse igas katsefaasis süsivesinike (HC), süsinikmonooksiidi (CO) ja lämmastiku oksiidide (NOx) keskmised kontsentratsioonid (conc). Kasutada võib ka teistsugust registreerimisviisi, kui see kindlustab samaväärsete andmete saamise.

Selleks et arvutada lahjendatud heitgaasis oleva heite kogust täisvoolu lahjendussüsteemi abil, peab olema teada lahjendatud heitgaasivool. Lahjendatud heitgaasi voolukiirus (qmdev) mõõdetakse iga faasi ajal PDP-CVS, CFV-CVS või SSV-CVS süsteemi abil vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktis 4.1 esitatud üldvalemitele. Lugemi täpsus peab olema ± 2 % või parem ning see määratakse kindlaks käesoleva lisa 5. liite punkti 2.4 nõuete kohaselt.

Suitsususe keskmiste väärtuste suhtelised standardhälbed iga kontrollpöörlemiskiiruse juures (SVA, SVB, SVC, mis on arvutatud käesoleva liite punkti 6.3.3 kohaselt igal järjestikusel koormusastmel vastavalt igale kontrollpöörlemiskiirusele) peavad olema alla 15 % keskmisest väärtusest või alla 10 % punkti 5.2 tabelis 1 esitatud piirnormidest, olenevalt sellest, kumb väärtus on suurem. Suurema erinevuse korral korratakse järjestust, kuni kolm järjestikust koormusastet vastavad valiidsuskriteeriumidele.

Nullväärtuse ja skaala maksimaalväärtuse kontroll tehakse suitsususe registreerimisrežiimis, sest suitsususe skaalal on kaks täpselt määratletavat kalibreerimispunkti, suitsusus 0 % ja suitsusus 100 %. Seejärel, kui seade on k-näidu registreerimisrežiimile tagasi reguleeritud, arvutatakse täpne valguse neeldumistegur mõõdetud suitsususe ja suitsususe mõõturi valmistaja poolt esitatud LA väärtuse alusel.

Enne nullpunkti ja skaala maksimaalväärtuse kontrollimist tuleb suitsususe mõõturit seadme valmistaja soovituste kohaselt soojendada ja stabiliseerida. Kui suitsususe mõõtur on varustatud mõõteseadme optika tahmumist vältiva õhu läbipuhumise süsteemiga, aktiveeritakse ka see süsteem ning reguleeritakse valmistaja soovituste kohaselt.

Mõõtmisprotseduur on identne NOx mõõtmise protseduuriga tsükli 13. faasis ning see sooritatakse käesoleva liite punktide 2.7.3, 2.7.5 ja 4.1 ning 4. lisa punkti 3 kohaselt.

Kogu katseprotseduuri jooksul kasutatakse ühte filtrit. Katsetsükli puhul kindlaksmääratud kaalutegureid arvestatakse heitgaasi massivooluga proportsionaalse proovi võtmise abil tsükli igas üksikus faasis. See on võimalik proovi voolukiiruse, proovivõtuaja ja/või lahjendusastme reguleerimise teel nii, et oleks täidetud punktis 6.6 esitatud efektiivsete kaalutegurite kriteerium.

Minimaalne pöörlemiskiirus nlo määratakse arvutamise teel ning see vastab 50 %le deklareeritud maksimaalsest kasulikust võimsusest P(n), nagu on kindlaks määratud 1. lisa punktis 8.2. nlo on väikseim mootori pöörlemiskiirus, mis vastab sellele võimsuse väärtusele võimsuskõveral.

Maksimaalne pöörlemiskiirus nhi määratakse arvutamise teel ning see vastab 70 %le deklareeritud maksimaalsest kasulikust võimsusest P(n), nagu on kindlaks määratud 1. lisa punktis 8.2. nhi on suurim mootori pöörlemiskiirus, mis vastab sellele võimsuse väärtusele võimsuskõveral.

Keskmine heitetase kahe regenereerimisfaasi vahel määratakse mitme peaaegu võrdse Euroopa siirdekatsetsükli aritmeetilisest keskmisest. On soovitav teha vähemalt üks Euroopa siirdekatsetsükkel vahetult enne ja üks vahetult pärast regenereerimise katset. Alternatiivina võib valmistaja esitada andmed, mis näitavad, et heited püsivad regeneratsioonifaaside vahel konstantsena (± 15 %). Sellisel juhul võib kasutada ainult ühe Euroopa siirdekatsetsükli heiteid.

Regenereerimise protsess peab esinema Euroopa siirdekatsetsükli jooksul vähemalt ühe korra. Mootor võib olla varustatud lülitiga, mis hoiab regenereerimise protsessi ära või võimaldab seda, tingimusel et see operatsioon ei mõjuta mootori esialgset kalibreeringut.

Mootori jahutamiseks kasutatakse süsteemi, mis on piisava mahuga, et tagada mootori valmistaja poolt ettenähtud normaalsed töötemperatuurid.

Eespool nimetatud saasteainete taset mõõdetakse eelnevalt soojendatud mootoriga sooritatava nõuetekohase siirdekatsetsükli ajal, mis põhineb peamiselt veoautodele ja bussidele paigaldatud võimsate mootorite maanteesõidurežiimil, kusjuures eelnevalt lahjendatakse kogu heitgaas konditsioneeritud välisõhuga (püsimahtproovi (CVS) seade, mis võimaldab tahkete osakeste kahekordset lahjendamist) või määratakse kindlaks gaasilised komponendid lahjendamata heitgaasis ja tahked osakesed osavoolulahjendussüsteemiga. Kasutades mootori pöördemomendi ja pöörlemiskiirusega seotud tagasisidesignaale dünamomeetriliselt stendilt, integreeritakse võimsus katsetsükli aja järgi ning saadakse mootori kogu tsükli töö. Püsimahtproovi seadme puhul määratakse NOx ja HC kontsentratsioonid tsükli ajal analüsaatorisignaalide integreerimise abil, kusjuures CO, CO2 ja NMHC kontsentratsioonide määramiseks kasutatakse analüsaatorisignaalide integreerimist või proovivõttu kottidesse. Kui mõõtmised tehakse lahjendamata heitgaasiga, määratakse tsükli jooksul kõik gaasilised komponendid analüsaatorisignaalide integreerimise abil. Kübemeheite mõõtmiseks kogutakse proportsionaalne proov nõuetekohastele filtritele. Saasteainete massiheite arvutamiseks määratakse lahjendamata või lahjendatud heitgaasi voolu kiirus katsetsükli jooksul. Massiheite väärtused jagatakse mootori tööga ning saadakse iga saasteaine heite kogus grammides ühe kilovatt-tunni kohta, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 2. liites.

Heitgaasis esinevate saasteainete taset jälgitakse eelnevalt soojendatud mootori sätestatud järjestikuste tööetappide jooksul pidevalt, võttes proove lahjendamata või lahjendatud heitgaasist. Katsetsükkel koosneb reast kiirus- ja võimsusfaasidest, mis hõlmavad diiselmootorite tüüpilise töövahemiku. Iga faasi jooksul määratakse kõikide saasteainete kontsentratsioonid, heitgaasivool ja kasulik võimsus ning mõõdetud väärtused kaalutakse. Tahkete osakeste mõõtmiseks lahjendatakse heitgaasi konditsioneeritud välisõhuga, kasutades osavoolu- või täisvoolulahjendussüsteemi. Tahked osakesed kogutakse ühele nõuetekohastele filtrile proportsionaalselt iga režiimi kaaluteguritega. Arvutatakse iga saasteaine kogus grammides ühe kilovatt-tunni kohta, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 1. liites. Peale selle mõõdetakse lämmastiku oksiidide sisaldus tehnilise teenistuse poolt valitud kolmes kontrollpiirkonnas asuvas punktis ning mõõdetud väärtusi võrreldakse väärtustega, mis on arvutatud valitud kontrollpunkte hõlmavate katsetsükli faaside alusel. Lämmastiku oksiidide kontrollimisega tagatakse mootorist pärineva heite kontrolli efektiivsus mootori tavapärases tööpiirkonnas.

LISA 4B

Diiselmootorite ja maagaasi või veeldatud naftagaasi küttel töötavate ottomootorite katsemenetlus, mis sisaldab ülemaailmset ühtlustatud raskeveokite sertifitseerimist (WDHC, üldine tehniline eeskiri (GTR) nr 4)

1. KOHALDATAVUS

Käesolevat lisa ei kohaldata esialgu käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse andmisel. See muutub kohaldatavaks tulevikus.

3. MÕISTED, TÄHISED JA LÜHENDID

3.1. Mõisted

Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid:

3.1.1. pidev regenereerimine – heitgaasi järeltöötlussüsteemi regeneratsiooniprotsess, mis toimub pidevalt või vähemalt üks kord WHTC kuumkäivituskatse jooksul. Selline regenereerimisprotsess ei nõua spetsiaalset katsemenetlust;

3.1.2. viiteaeg – aeg võrdluspunktis mõõdetava komponendi vahetamisest kuni 10 %ni süsteemi reageeringu lõppväärtusest (t10), kusjuures proovivõttur on määratletud võrdluspunktina. Gaasiliste komponentide puhul on see mõõdetava komponendi ülekandmise aeg proovivõtturist detektorisse, kusjuures proovivõttur on määratletud võrdluspunktina;

3.1.3. deNOx süsteem – heitgaaside järeltöötlussüsteem lämmastiku oksiidide (NOx) heite vähendamiseks (s.t et siia kuuluvad praegu passiivsed ja aktiivsed lahjad NOx katalüsaatorid, NOx adsorberid ja valikulise katalüütilise redutseerimise (SCR) süsteemid);

3.1.4. diiselmootor – survesüüte põhimõttel töötav mootor;

3.1.5. mootoritüüpkond – valmistaja koostatud mootorite rühm, mis on projekteeritud samalaadsete heitgaasikarakteristikutega, nagu on määratletud käesoleva lisa punktis 5.2; kõik ühe tüüpkonna mootorid peavad vastama kohaldatavatele heite piirnormidele;

3.1.6. mootorisüsteem – mootor, heitekontrollisüsteem ja sideliides (riistvara ja sõnumid) mootorisüsteemi elektroonilis(t)e juhtimisseadis(t)e ja kõikide muude jõuseadmete või sõiduki juhtseadme(te) vahel;

3.1.7. mootoritüüp – mootorite kategooria, millesse kuuluvad mootorid ei erine oluliste karakteristikute poolest;

3.1.8. heitgaasi järeltöötlussüsteem – katalüsaator (oksüdatsioonikatalüsaator või kolmeastmeline katalüsaator), tahkete osakeste filter, deNOx süsteem, deNOx ja tahkete osakeste ühisfilter või mõni muu heidet vähendav seade, mis on paigaldatud mootorist allavoolu. Käesolev määratlus ei hõlma heitgaasitagastust, mis on mootori lahutamatu osa;

3.1.9. täisvoolulahjendusmeetod – protsess, mille käigus kogu heitgaasivool segatakse lahjendusõhuga, enne kui osa lahjendatud heitgaasivoolust eraldatakse analüüsimiseks;

3.1.10. gaasimootor – maagaasi või veeldatud naftagaasi küttel töötav mootor;

3.1.11. gaasilised saasteained – süsinikmonooksiid, süsivesinikud ja/või metaanist erinevad süsivesinikud (eeldatav aatomsuhe on diislikütusel töötava mootori puhul CH1,85, veeldatud naftagaasi küttel töötava mootori puhul CH2,525, maagaasi küttel töötava mootori puhul CH2,93 ja etanooli küttel töötava diiselmootori puhul CH3O0,5), metaan (eeldatav aatomsuhe on maagaasi küttel töötava mootori puhul CH4) ning lämmastikdioksiidi (lämmastikdioksiidi (NO2) ekvivalendina väljendatavad lämmastiku oksiidid;

3.1.12. maksimaalne pöörlemiskiirus (nhi) – suurim mootori pöörlemiskiirus, mille puhul on võimalik saavutada 70 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

3.1.13. minimaalne pöörlemiskiirus (nlo) – väikseim mootori pöörlemiskiirus, mille puhul on võimalik saavutada 55 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

3.1.14. maksimaalne võimsus (Pmax) – valmistaja poolt deklareeritud maksimaalne võimsus kilovattides (kW);

3.1.15. maksimaalsele pöördemomendile vastav kiirus – valmistaja poolt deklareeritud mootori pöörlemiskiirus, mille juures mootor saavutab suurima pöördemomendi;

3.1.16. algmootor – teatavast mootoritüüpkonnast valitud mootor, mille emissioonikarakteristikud on selle mootoritüüpkonna suhtes representatiivsed;

3.1.17. tahkete osakeste järeltöötlusseade – kübemeheite vähendamiseks kavandatud heitgaasi järeltöötlussüsteem tahkete osakeste mehhaanilise, aerodünaamilise, difusioonilise või inertsiaalse eraldusega;

3.1.18. osavoolulahjendusmeetod – protsess, mille käigus enne tahkete osakeste proovivõtufiltrile suunamist üks osa heitgaasivoolust eraldatakse ning segatakse sobivas koguses lahjendusõhuga;

3.1.19. tahked osakesed – aine, mis kogutakse eri filtrisse pärast heitgaasi lahjendamist puhta filtreeritud õhuga temperatuuril 315–325 K (42–52 oC), mis on mõõdetu vahetult filtrile järgnevas punktis; sellised osakesed koosnevad eelkõige süsinikust, kondenseerunud süsivesinikest ja sulfaatidest koos nendega seotud veega;

3.1.20. osakoormus – mootori teataval pöörlemiskiirusel tekkiv suurima võimaliku pöördemomendi osa;

3.1.21. perioodiline regenereerimine – heitekontrolliseadme perioodiline regenereerumisprotsess, mis toimub vähem kui 100 tunni jooksul mootori normaalsest tööajast; regeneratsioonitsüklite ajal võivad heitenormid olla ületatud;

3.1.22. künnisega statsionaarse katse tsükkel – katsetsükkel, mis koosneb reast statsionaarsetest katsefaasidest, kus iga faasi jaoks on kindlaksmääratud pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tingimused ning nende faaside vahel on kindlaksmääratud künnised (WHSC);

3.1.23. nominaalne kiirus – suurim pöörlemissageduse regulaatori poolt lubatud täiskoormusel töötava mootori kiirus või pöörlemissageduse regulaatori puudumise korral kiirus, mille juures mootori väljundvõimsus on suurim, vastavalt valmistaja poolt müügi- ja hooldusdokumentides esitatavatele andmetele;

3.1.24. reageeringuaeg – aeg võrdluspunktis mõõdetava komponendi vahetamisest kuni 90 %ni seadme reageeringu lõppväärtusest (t90), kusjuures proovivõttur on määratletud võrdluspunktina ning mõõdetava komponendi kontsentratsioonimuutus peab olema vähemalt 60 % skaala täisväärtusest ja see peab toimuma vähem kui 0,1 sekundiga; Seadme reageeringuaeg moodustub seadme viiteajast ja seadme kasvuajast.

3.1.25. kasvuaeg – aeg, mis kulub reageeringu näidu jõudmiseks 10 %lt kuni 90 %ni lõppnäidust (t90 – t10);

3.1.26. heite erimass – saasteainete mass väljendatuna ühikutes g/kWh;

3.1.27. katsetsükkel – kindlaksmääratud kiiruse ja pöördemomendiga katsefaaside järjestus mootori katsetamiseks statsionaarsel režiimil (WHSC katse) või siirderežiimil (WHTC);

3.1.28. ülekandeaeg – aeg võrdluspunktis mõõdetava komponendi vahetamisest kuni 50 %ni süsteemi reageeringu lõppväärtusest (t50), kusjuures proovivõttur on määratletud võrdluspunktina. Ülekandeaega kasutatakse erinevate mõõteinstrumentide signaalide ühtlustamiseks;

3.1.29. siirdekatsetsükkel – katsetsükkel, kus kasutatakse normaliseeritud kiiruse ja pöördemomendi väärtusi, mis muutuvad ajas suhteliselt kiiresti (WHTC);

3.1.30. kasulik tööiga – teatav kaugus- ja/või ajavahemik, mille jooksul tuleb tagada vastavus asjakohastele gaasiliste saasteainete heite ja kübemeheite piirnormidele.

Joonis 1

Süsteemi reaktsiooni määratlused

3.2. Üldised tähised

Tähis Ühik Mõiste A/F st — Stöhhiomeetriline õhu ja kütuse suhe c ppm/mahu % Kontsentratsioon c d ppm/mahu % Kontsentratsioon kuivas gaasis c w ppm/mahu % Kontsentratsioon niiskes gaasis cb ppm/mahu % Taustkontsentratsioon C d — SSV vooluhulgategur d m Diameeter d V m Venturi toru piiriku diameeter D 0 m3/s Mahtpumba kalibreerimiskõvera lõikepunkt D — Lahjendustegur Δt s Ajavahemik e gas g/kWh Gaasiliste saasteainete heite erimass e PM g/kWh Kübemeheite erimass e p g/kWh Heite erimass regeneratsiooni ajal e w g/kWh Kaalutud heite erimass E CO2 % NOx analüsaatori CO2 summutav mõju E E % Etaani eemaldamise kasutegur E H2O % NOx analüsaatori vee summutav mõju E M % Metaani eemaldamise kasutegur E NOx % NOx konverteri efektiivsus f Hz Andmevõtusagedus f a — Laboratooriumi atmosfääri arvestav tegur F s — Stöhhiomeetriline tegur H a g/kg Siseneva õhu absoluutne niiskus H d g/kg Lahjendusõhu absoluutne niiskus i — Hetkväärtust tähistav alaindeks (nt 1 Hz) k f — Kütusest olenev tegur k h, D — Diiselmootoritest pärinevate lämmastiku oksiidide niiskuskorrektsioonitegur k h, G — Ottomootoritest pärinevate lämmastiku oksiidide niiskuskorrektsioonitegur k r — Regeneratsioonitegur k w, a — Kuivalt sisenevalt õhult niiskele ülemineku tegur k w, d — Kuivalt lahjendusõhult niiskele ülemineku tegur k w, e — Kuivalt lahjendatud heitgaasilt niiskele ülemineku tegur k w, r — Kuivalt lahjendamata heitgaasilt niiskele ülemineku tegur K V — Kriitilise voolurežiimiga Venturi toru kalibreerimisfunktsioon λ — Õhu ülejäägi suhtarv m d kg Kübemeproovifiltrid läbinud lahjendusõhuproovi mass m ed kg Tsükli jooksul lahjendatud heitgaasi kogumass m edf kg Tsükli jooksul lahjendatud heitgaasi ekvivalentmass m ew kg Tsükli jooksul tekkinud heitgaasi kogumass m f mg Kogutud tahkete osakeste proovi mass m f, d mg Põhifiltrile kogutud tahkete osakeste proovi mass m gas g Katsetsükli jooksul tekkinud gaasiliste saasteainete heite mass m PM g Katsetsükli jooksul tekkinud kübemeheite mass m se kg Katsetsükli jooksul tekkinud heitgaasiproovi mass m sed kg Lahjendustunnelit läbiva lahjendatud heitgaasi mass m sep kg Tahkete osakeste kogumisfiltreid läbiva lahjendatud heitgaasi mass m ssd kg Sekundaarse lahjendusõhu mass M a g/mol Siseneva õhu molekulmass M e g/mol Heitgaasi molekulmass M gas g/mol Gaasiliste osade molekulmass n — Mõõtmiste arv nr — Regeneratsiooni ajal tehtud mõõtmiste arv n min-1 Mootori pöörlemiskiirus n hi min-1 Mootori maksimaalne pöörlemiskiirus n lo min-1 Mootori minimaalne pöörlemiskiirus n pref min-1 Mootori eelistatud pöörlemiskiirus n p r/s Mahtpumba pöörlemiskiirus p a kPa Mootorisse siseneva õhu küllastunud auru rõhk p b kPa Atmosfääri kogurõhk p d kPa Lahjendusõhu küllastunud auru rõhk p p kPa Absoluutrõhk p r kPa Veeauru rõhk pärast jahutusvanni p s kPa Kuiv atmosfäärirõhk qm ad kg/s Kuiva siseneva õhu massivoolukiirus qm aw kg/s Niiske siseneva õhu massivoolukiirus qm Ce kg/s Süsiniku massivoolukiirus Lahjendamata heitgaasis qm Cf kg/s Süsiniku massivoolukiirus mootorisse qm Cp kg/s Süsiniku massivoolukiirus osavoolulahjendussüsteemis qm dew kg/s Niiske lahjendatud heitgaasi massivoolukiirus qm dw kg/s Niiske lahjendusõhu massivoolukiirus qm edf kg/s Ekvivalentse lahjendatud niiske heitgaasi massivoolukiirus qm ew kg/s Niiske heitgaasi massivoolukiirus qm ex kg/s Lahjendustunnelist saadud proovi massivoolukiirus qm f kg/s Kütuse massivoolukiirus qm p kg/s Proovi massivoolukiirus osavoolulahjendussüsteemi qv CVS m3/s CVS mahtkiirus qv s dm3/min Heitgaasi analüsaatorisüsteemi voolukiirus qv t cm3/min Märgistusgaasi voolukiirus r d — Lahjendusaste r D — SSV diameetrite suhe r h — FID süsivesinike kalibreerimistegur r m — FID metanooli kalibreerimistegur r p — SSV rõhkude suhe r s — Keskmine proovivõtusuhe ρ kg/m3 Tihedus ρe kg/m3 Heitgaasi tihedus σ Standardhälve T K Absoluutne temperatuur T a K Siseneva õhu absoluutne temperatuur t s Aeg t 10 s Aeg astme sisendi ja 10 % näidu vahel t 50 s Aeg astme sisendi ja 50 % näidu vahel t 90 s Aeg astme sisendi ja 90 % näidu vahel u — Gaasilise komponendi ja heitgaasi tiheduste suhe V 0 m3/r Ühele pumbapöördele vastav pumbatava PDP gaasi ruumala V s dm3 Analüsaatori stendi süsteemi ruumala W act kWh Katsetsükli tegelik töö W ref kWh Katsetsükli etalontsükli töö X 0 m3/r Mahtpumba kalibreerimisfunktsioon

3.3. Kütuse koostise tähised ja lühendid

w ALF kütuse vesinikusisaldus, massiprotsent w BET kütuse süsinikusisaldus, massiprotsent w GAM kütuse väävlisisaldus, massiprotsent w DEL kütuse lämmastikusisaldus, massiprotsent w EPS kütuse hapnikusisaldus, massiprotsent α vesiniku molaarsuhe (H/C) γ väävli molaarsuhe (S/C) δ lämmastiku molaarsuhe (N/C) ε hapniku molaarsuhe (O/C)

kütuse CHαOεNδSγ puhul

3.4. Keemiliste ühendite tähised ja lühendid

C1 Süsivesinike C1-ekvivalent CH4 Metaan C2H6 Etaan C3H8 Propaan CO Süsinikmonooksiid CO2 Süsinikdioksiid DOP Dioktüülftalaat HC Süsivesinikud H2O Vesi NMHC Süsivesinikud, v.a metaan NOx Lämmastiku oksiidid NO Lämmastik(II)oksiid NO2 Lämmastikdioksiid PM Tahked osakesed

3.5. Lühendid

CFV Kriitilise voolurežiimiga Venturi toru CLD Kemoluminestsentsdetektor CVS Püsimahuproovivõtt deNOx NOx järeltöötlussüsteem EGR Heitgaasitagastus FID Leekionisatsioonidetektor GC Gaasikromatograaf HCLD Kuumkemoluminestsentsdetektor HFID Kuumleekionisatsioonidetektor LPG Veeldatud naftagaas NDIR Hajumisvabal infrapunaspektromeetrial põhinev analüsaator NG Maagaas NMC Metaanist erinevate süsivesinike eemaldi PDP Mahtpump % FS Protsent skaala täisväärtusest PFS Osavoolusüsteem SSV Eelhelikiirusega Venturi toru VGT Muutuvgeomeetriaga turbiin

4. ÜLDNÕUDED

Mootorisüsteem peab olema projekteeritud, valmistatud ja koostatud nii, et normaaltingimustes kasutatav mootor vastaks oma kasuliku tööea jooksul käesoleva lisa sätetele vastavalt käesoleva eeskirja määratlusele.

5. SOORITUSNÕUDED

5.1. Gaasiliste saasteainete heide ja kübemeheide

Mootori gaasiliste saasteainete heide ja kübemeheide tuleb kindlaks määrata WHTC ha WHSC katsetsüklite abil, nagu on kirjeldatud jaotises 7. Mõõtesüsteemid peavad vastama punkti 9.2 lineaarsusnõuetele, punktide 9.3 (gaasiliste saasteainete heite mõõtmine) ja 9.4 (tahkete osakeste mõõtmine) nõuetele ning käesoleva lisa 3. liitele.

Tüübikinnitusasutus võib tunnustada ka muid süsteeme või analüsaatoreid, kui näidatakse, et nende kasutamine annab samaväärseid tulemusi vastavalt punktile 5.1.1.

5.1.1. Samaväärsus

Süsteemi samaväärsuse määramise aluseks on korrelatsiooniuuring vaatlusaluse süsteemi ja ühe käesolevale lisale vastava süsteemi vahel, mis hõlmab vähemalt seitset näidisepaari.

Tulemused viitavad konkreetse tsükli kaalutud heidete väärtusele. Korrelatsioonikatsetus tuleb teha samas laboris, katsekambris ja samal katsemootoril ning peab eelistatavalt toimuma samal ajal. Näidisepaaride keskmiste väärtuste samaväärsus määratakse kindlaks 4. liites kirjeldatud F- ja t-katsete andmetega, mis saadakse kirjeldatud laboris, katsekambris ja katsemootoril. Võõrväärtused määratakse kindlaks vastavalt standardile ISO 5725 ning jäetakse andmebaasist välja. Korrelatsioonikatsetustes kasutatavad süsteemid peavad olema saanud tüübikinnitusasutuse heakskiidu.

5.2. Mootoritüüpkond

5.2.1. Üldosa

Mootoritüüpkonda iseloomustavad konstruktsiooniparameetrid. Need peavad olema samad kõigil tüüpkonna mootoritel. Mootori valmistaja võib otsustada, millised mootorid tüüpkonda kuuluvad, kui ta järgib punktis 5.2.3 loetletud kuuluvuse tingimusi. Tüübikinnitusasutus peab mootoritüüpkonna kinnitama. Valmistaja esitab tüübikinnitusasutusele asjakohase teabe mootoritüüpkonna liikmete heitetasemete kohta.

5.2.2. Erijuhtumid

Mõnel juhul võivad parameetrid vastastikust mõju avaldada. Neid mõjusid peab samuti arvesse võtma tagamaks, et ühte mootoritüüpkonda kuuluvad ainult samalaadsete heitgaasinäitajatega mootorid. Valmistaja peab need juhud kindlaks tegema ja neist tüübikinnitusasut