4. LISA

Katsemenetlus

1. Sissejuhatus Käesoleva lisa aluseks on ülemaailmse raskesõidukite ühtlustatud sertifitseerimise menetluse (WHDC) üldine tehniline norm nr 4.

3. Mõisted, tähised ja lühendid

3.1. Mõisted Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid:

3.1.1. „deklareeritud maksimaalne võimsus (Pmax)“ – tootja tüübikinnitustaotluses deklareeritud maksimaalne võimsus EMK kilovattides (kasulik võimsus);

3.1.2. „viivitusaeg“ – aeg võrdluspunktis mõõdetava koostisosa muutumisest hetkeni, mil saavutatakse 10 % süsteemi reageeringu lõppnäidust (t10), kui proovivõttur on määratletud võrdluspunktina. Gaasiliste koostisosade puhul on see aeg, mis kulub mõõdetava koostisosa liikumiseks proovivõtturist detektorisse;

3.1.3. „triiv“ – erinevus mõõteseadme null- või võrdlusnäidu vahel enne ja pärast heitekatseid;

3.1.4. „täisvoolulahjendusmeetod“ – protsess, mille käigus kogu heitgaasivool segatakse lahjendusõhuga, enne kui osa lahjendatud heitgaasivoolust eraldatakse analüüsimiseks;

3.1.5. „maksimaalne pöörlemissagedus (nhi)“ – suurim mootori pöörlemissagedus, mille puhul on võimalik saavutada 70 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

3.1.6. „minimaalne pöörlemissagedus (nlo)“ – mootori väikseim pöörlemissagedus, mille puhul on võimalik saavutada 55 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

3.1.7. „maksimaalne võimsus (Pmax)“ – tootja deklareeritud maksimaalne võimsus kilovattides (kW);

3.1.8. „maksimaalse pöördemomendi pöörlemissagedus“ – tootja deklaratsiooni järgi mootori pöörlemissagedus, mille korral mootor saavutab suurima pöördemomendi;

3.1.9. „normaliseeritud pöördemoment“ – mootori pöördemoment protsentides normaliseerituna maksimaalse võimaliku pöördemomendi suhtes mootori konkreetsel pöörlemissagedusel;

3.1.10. „käitaja nõue“ – mootori käitaja sisendsignaal mootori väljundi reguleerimiseks. Käitajaks võib olla isik (st käsitsi käitamine) või pöörlemissageduse regulaator (st automaatne käitamine), kes/mis annab mehaanilise või elektrilise sisendsignaali, mis põhjustab muutuse mootori väljundis. Sisendsignaal võib olla gaasipedaali, seguklapi hoova, ujuki hoova, käigukangi või pöörlemissageduse regulaatori seadepunkti füüsiline asend või eelnimetatutelt saabuv elektriline signaal;

3.1.11. „osavoolulahjendusmeetod“ – protsess, mille käigus enne tahkete osakeste proovivõtufiltrile suunamist üks osa heitgaasivoolust eraldatakse ning segatakse sobivas koguses lahjendusõhuga;

3.1.12. „astmeline püsikatsetsükkel“ – katsetsükkel, mis koosneb mitmest mootori püsikatsefaasist, kus iga faasi jaoks on kindlaksmääratud pöörlemissageduse ja pöördemomendi tingimused ning nende faaside vahel on kindlaksmääratud astmed (WHSC);

3.1.13. „nimipöörlemissagedus“ – tootja müügi- ja hooldusdokumentides esitatud andmete järgi suurim pöörlemissagedus täiskoormusel, mida võimaldab pöörlemissageduse regulaator, või pöörlemissageduse regulaatori puudumise korral mootori maksimumvõimsuse pöörlemissagedus;

3.1.14. „reageerimisaeg“ – aeg võrdluspunktis mõõdetava koostisosa muutumisest kuni hetkeni, mil saavutatakse 90 % süsteemi reageeringu lõppnäidust (t90), kui proovivõttur on määratletud võrdluspunktina, ning mõõdetava koostisosa kontsentratsioonimuutus on vähemalt 60 % kogu mõõteulatusest ja see muutumine toimub vähem kui 0,1 sekundiga. Süsteemi reageerimisaeg koosneb süsteemi viivitusajast ja süsteemi siirdeajast;

3.1.15. „siirdeaeg“ – aeg, mis kulub reageeringu näidu jõudmiseks 10 protsendist 90 protsendini lõppnäidust (t90 – t10);

3.1.16. „võrdlusnäit“ – keskmine reageering võrdlusgaasile 30 sekundi jooksul;

3.1.17. „eriheide“ – heitkogus väljendatuna grammides kilovatt-tunni kohta (g/kWh);

3.1.18. „katsetsükkel“ – kindlaksmääratud pöörlemissageduse ja pöördemomendiga katsepunktide järjestus mootori katsetamiseks püsiseisundis (ülemaailmne ühtlustatud püsikatsetsükkel, WHSC) või siirdeseisundis (ülemaailmne ühtlustatud siirdekatsetsükkel, WHTC);

3.1.19. „ülekandeaeg“ – aeg võrdluspunktis mõõdetava koostisosa muutumisest kuni hetkeni, mil saavutatakse 50 % süsteemi reageeringu lõppnäidust (t50), kui proovivõttur on määratletud võrdluspunktina. Ülekandeaega kasutatakse erinevate mõõtevahendite signaalide vastavusse seadmiseks;

3.1.20. „siirdekatsetsükkel“ – normaliseeritud pöörlemissageduse ja pöördemomendi väärtuste järjestusega katsetsükkel, kus need väärtused muutuvad ajas suhteliselt kiiresti (WHTC);

3.1.21. „nullnäit“ – keskmine reageering nullgaasile 30 sekundi jooksul.

Joonis 1

Süsteemi reageeringu määratlused

3.2. Üldised tähised Tähis Ühik Mõiste a1 – regressioonisirge tõus a0 – regressioonisirge ja Y-telje lõikepunkt A/Fst – õhu ja kütuse stöhhiomeetriline suhe c ppm/mahu% kontsentratsioon cd ppm/mahu% kontsentratsioon kuivas heitgaasis cw ppm/mahu% kontsentratsioon niiskes heitgaasis cb ppm/mahu% taustkontsentratsioon Cd – Venturi toru vooluhulgategur cgas ppm/mahu% kontsentratsioon gaasilistes koostisosades osakest/cm3 tahkete osakeste keskmine kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis, korrigeerituna standardtingimustele vastavaks (273,2 K ja 101,33 kPa), osakest kuupsentimeetris cs,i osakest/cm3 tahkete osakeste kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis üksikmõõtmisel tahkete osakeste loenduriga, korrigeerituna standardtingimustele vastavaks (273,2 K ja 101,33 kPa) d m läbimõõt di tahkete osakeste elektrilise liikuvuse läbimõõt (30, 50 või 100 nm) dV m Venturi toru düüsi läbimõõt D0 m3/s mahtpumba kalibreerimiskõvera vabaliige D – lahjendustegur Δt s ajavahemik e tahkete osakeste arv heites kWh kohta egas g/kWh gaasiliste koostisosade eriheide ePM g/kWh tahkete osakeste eriheide er g/kWh eriheide regenereerimise ajal ew g/kWh kaalutud eriheide ECO2 % CO2 summutav mõju NOx-i analüsaatorile EE % etaani eemaldamise tõhusus EH2O % vee summutav mõju NOx-i analüsaatorile EM % metaani eemaldamise tõhusus ENOx % NOx-i konverteri tõhusus f Hz andmevõtusagedus fa – laboratooriumi atmosfääritegur Fs – stöhhiomeetriline tegur – lenduvate tahkete osakeste püüduri tahkete osakeste kontsentratsiooni keskmine vähendustegur, mis sõltub lahjenduse seadetest katses Ha g/kg sisselaskeõhu absoluutne niiskus Hd g/kg lahjendusõhu absoluutne niiskus i – hetkväärtust tähistav alaindeks (nt 1 Hz) k – kalibreerimistegur, millega korrigeeritakse tahkete osakeste loenduri tulemusi, lähtudes võrdlusvahendiga saadud tulemustest, kui tahkete osakeste loendur seda ise arvesse ei võta. Kui tahkete osakeste loendur võtab kalibreerimistegurit arvesse, on selles valemis k = 1 kc – süsinikust olenev tegur kf,d m3/kg kütus põlemisgaaside täiendav ruumala kuivas heitgaasis kf,w m3/kg kütus põlemisgaaside täiendav ruumala niiskes heitgaasis kh,D – survesüütemootori NOx-i niiskuse parandustegur kh,G – sädesüütemootori NOx-i niiskuse parandustegur kr regenereerimise parandustegur vastavalt punktile 6.6.2 või kui mootoril puudub perioodilise regenereerimisega järeltöötlussüsteem, siis kr = 1 kr,d 2. regenereerimise parandustegur allapoole korrigeerimiseks kr,u 3. regenereerimise parandustegur ülespoole korrigeerimiseks kw,a – sisselaskeõhu kuivalt niiskele ümberarvutuse parandustegur kw,d – lahjendusõhu kuivalt niiskele ümberarvutuse parandustegur kw,e – lahjendatud heitgaasi kuivalt niiskele ümberarvutuse parandustegur kw,r – lahjendamata heitgaasi kuivalt niiskele ümberarvutuse parandustegur KV – Venturi toru düüs kalibreerimisfunktsioon λ – heitgaasi küttesegu mb mg kogutud lahjendusõhu tahkete osakeste proovi mass md kg tahkete osakeste proovivõtufiltrid läbinud lahjendusõhu proovi mass med kg katsetsükli lahjendatud heitgaasi kogumass medf kg katsetsükli lahjendatud ekvivalentheitgaasi mass mew kg katsetsükli heitgaasi kogumass mex kg tahkete osakeste arvu kindlaksmääramiseks vajaliku proovi võtmisel lahjendustunnelist eraldatud lahjendatud heitgaasi kogumass mf mg tahkete osakeste mass proovivõtufiltris mgas g katsetsükli gaasilise heite mass mp mg kogutud tahkete osakeste proovi mass mPM g katsetsükli tahkete osakeste heite mass mPM,corr g/katse tahkete osakeste mass, mida on korrigeeritud, et eraldada tahkete osakeste arvu kindlaksmääramise proovivõtuvooluhulk mse kg katsetsükli heitgaasiproovi mass msed kg lahjendustunnelit läbiva lahjendatud heitgaasi mass msep kg tahkete osakeste kogumisfiltreid läbiva lahjendatud heitgaasi mass mssd kg sekundaarse lahjendusõhu mass M Nm pöördemoment Ma g/mol sisselaskeõhu molaarmass Md g/mol lahjendusõhu molaarmass Me g/mol heitgaasi molaarmass Mf Nm paigaldatavate lisaseadmete/varustuse pöördemomenditarve Mgas g/mol gaasiliste koostisosade molaarmass Mr Nm eemaldatavate lisaseadmete/varustuse pöördemomenditarve N – tahkete osakeste arv heites katsetsükli vältel n – mõõtmiste arv nr – mõõtmiste arv regenereerimisega n min-1 mootori pöörlemissagedus nhi min-1 mootori maksimaalne pöörlemissagedus nlo min-1 mootori minimaalne pöörlemissagedus npref min-1 mootori eelistatav pöörlemissagedus np r/s mahtpumba pöörlemissagedus Ncold – tahkete osakeste koguarv heites WHTC külmkäivituskatsetsükli vältel Nhot – tahkete osakeste koguarv heites WHTC kuumkäivituskatsetsükli vältel Nin tahkete osakeste kontsentratsioon ülesvoolu Nout tahkete osakeste kontsentratsioon allavoolu pa kPa mootori sisselaskeõhu küllastunud auru rõhk pb kPa kogu õhurõhk pd kPa lahjendusõhu küllastunud auru rõhk pp kPa absoluutne rõhk pr kPa veeauru rõhk pärast jahutusvanni ps kPa kuiv õhurõhk P kW võimsus Pf kW paigaldatavate lisaseadmete/varustuse võimsustarve Pr kW eemaldatavate lisaseadmete/varustuse võimsustarve qex kg/s tahkete osakeste arvu proovi massivooluhulk qmad kg/s kuiva sisselaskeõhu massivooluhulk qmaw kg/s niiske sisselaskeõhu massivooluhulk qmCe kg/s süsiniku massivooluhulk lahjendamata heitgaasis qmCf kg/s süsiniku massivooluhulk mootorisse qmCp kg/s süsiniku massivooluhulk osavoolulahjendussüsteemis qmdew kg/s lahjendatud niiske heitgaasi massivooluhulk qmdw kg/s niiske lahjendusõhu massivooluhulk qmedf kg/s lahjendatud niiske ekvivalentheitgaasi massivooluhulk qmew kg/s niiske heitgaasi massivooluhulk qmex kg/s lahjendustunnelist eraldatud proovi massivooluhulk qmf kg/s kütuse massivooluhulk qmp kg/s proovi massivooluhulk heitgaasis osavoolulahjendussüsteemi qsw kg/s lahjendustunnelisse tagasi suunatud massivooluhulk, millega kompenseeritakse tahkete osakeste arvu kindlaksmääramiseks eraldatud proovi massivooluhulk qvCVS m3/s püsimahuproovi võtmise mahuvooluhulk qvs dm3/min heitgaasianalüsaatorisüsteemi vooluhulk qvt cm3/min märgistusgaasi vooluhulk r2 – determinatsioonikordaja rd – lahjendusaste rD – Venturi toru läbimõõtude suhe rh – leekionisatsioonidetektori süsivesinike kalibreerimistegur rm – leekionisatsioonidetektori metanooli kalibreerimistegur rp – Venturi toru rõhkude suhe rs – keskmine proovivõtusuhe s standardhälve kg/m3 tihedus ρe kg/m3 heitgaasi tihedus – standardhälve T K absoluutne temperatuur Ta K sisselaskeõhu absoluutne temperatuur t s aeg t10 s aeg astmelise sisendi ja 10 % näidu vahel (lõppnäidust) t50 s aeg astmelise sisendi ja 50 % näidu vahel (lõppnäidust) t90 s aeg astmelise sisendi ja 90 % näidu vahel (lõppnäidust) u – gaasilise koostisosa ja heitgaasi tiheduse (või molaarmassi) suhe jagatud 1000ga V0 m3/r mahtpumba ühele pöördele vastav gaasi ruumala Vs dm3 analüsaatoristendi süsteemi ruumala Wact kWh tegelik töö katsetsüklis Wact,cold kWh tegelik töö WHTC külmkäivituskatsetsüklis vastavalt punktile 7.8.6 Wact, hot kWh tegelik töö WHTC kuumkäivituskatsetsüklis vastavalt punktile 7.8.6 Wref kWh töö võrdlustsüklis X0 m3/r mahtpumba kalibreerimisfunktsioon

3.3. Kütuse koostise tähised ja lühendid wALF kütuse vesinikusisaldus, massi% wBET kütuse süsinikusisaldus, massi% wGAM kütuse väävlisisaldus, massi% wDEL kütuse lämmastikusisaldus, massi% wEPS kütuse hapnikusisaldus, massi% α vesiniku moolisuhe, H/C γ väävli moolisuhe, S/C δ lämmastiku moolisuhe, N/C ε hapniku moolisuhe, O/C kütuse CHαOεNδSγ puhul

3.4. Keemiliste ühendite tähised ja lühendid C1 süsivesinike C1-ekvivalent CH4 metaan C2H6 etaan C3H8 propaan CO süsinikoksiid CO2 süsinikdioksiid DOP dioktüülftalaat HC süsivesinikud H2O vesi NMHC mitte-metaansed süsivesinikud NOx lämmastikoksiidid NO lämmastikdioksiid NO2 lämmastikdioksiid PM tahked osakesed

3.5. Lühendid CFV Venturi toru düüs CLD kemoluminestsentsdetektor CVS püsimahuproovi võtmine deNOx NOx-i järeltöötlussüsteem EGR heitgaasitagastus ET aurustamistoru FID leekionisatsioonidetektor FTIR Fourier’ teisendusega infrapunaanalüsaator GC gaasikromatograaf HCLD kuumkemoluminestsentsdetektor HFID kuumleekionisatsioonidetektor LDS laserdioodspektromeeter LPG veeldatud naftagaas NDIR mittehajusa infrapunase kiirguse analüsaator NG maagaas NMC metaanieraldajata analüsaator OT väljalasketoru PDP mahtpump FS % % kogu mõõteulatusest PCF tahkete osakeste eelseparaator PFS osavoolusüsteem PNC tahkete osakeste loendur PND tahkete osakeste lahjendusseade PTS tahkete osakeste ülekandesüsteem PTT tahkete osakeste ülekandetoru SSV Venturi toru VGT muutuvgeomeetriaga turboülelaadur VPR lenduvate tahkete osakeste püüdur WHSC ülemaailmne ühtlustatud püsikatsetsükkel WHTC ülemaailmne ühtlustatud siirdekatsetsükkel

4. Üldnõuded Mootorisüsteem peab olema projekteeritud, valmistatud ja koostatud nii, et normaaltingimustes kasutatav mootor vastaks oma kasuliku tööea jooksul käesoleva lisa nõuetele käesoleva eeskirja määratluste kohaselt, sealhulgas ka sõidukile paigaldatuna.

5. Talitlusnõuded

5.1. Gaasiliste ja tahkete saasteainete heide Mootori gaasiliste ja tahkete saasteainete heide tuleb kindlaks määrata WHTC ja WHSC katsetsüklite abil, nagu on kirjeldatud punktis 7. Mõõtesüsteemid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele, punktis 9.3 esitatud tehnilisele kirjeldusele (gaasiliste saasteainete heite mõõtmine) ning punkti 9.4 (tahkete osakeste mõõtmine) ja käesoleva lisa 2. liite nõuetele. Tüübikinnitusasutus võib tunnustada ka muid süsteeme või analüsaatoreid, kui näidatakse, et nende kasutamine annab samaväärseid tulemusi vastavalt punktile 5.1.1.

5.1.1. Samaväärsus Süsteemi samaväärsuse kindlakstegemise alus on seitsme (või rohkema) proovipaariga korrelatsiooniuuring, milles katsetatavat süsteemi võrreldakse ühe käesolevas lisas kindlaks määratud süsteemiga. „Tulemuste“ all mõeldakse konkreetse tsükli heitkoguse kaalutud väärtust. Korrelatsioonikatse tuleb teha samas laboris, samas katsekambris, samal mootoril ja eelistatavalt samal ajal. Proovipaaride keskmiste väärtuste samaväärsus määratakse kindlaks 3. liite punktis A.3.3 kirjeldatud F- ja t-katsete statistiliste andmetega, mis saadakse kirjeldatud laboris, katsekambris ja mootoril. Võõrväärtused määratakse kindlaks vastavalt standardile ISO 5725 ja jäetakse andmebaasist välja. Korrelatsioonikatsetes kasutatavad süsteemid peavad olema saanud tüübikinnitusasutuselt tüübikinnituse.

5.2. Mootoritüüpkond

5.2.1. Üldine Mootoritüüpkonda iseloomustavad konstruktsiooniparameetrid. Need peavad olema samad kõigil tüüpkonna mootoritel. Mootori tootja võib otsustada, millised mootorid kuuluvad mootoritüüpkonda, kui on täidetud punktis 5.2.3 loetletud kuuluvuse kriteeriumid. Mootoritüüpkond peab saama tüübikinnitusasutuselt tüübikinnituse. Tootja esitab tüübikinnitusasutusele asjakohase teabe mootoritüüpkonna liikmete heitetasemete kohta.

5.2.2. Erijuhud Mõnel juhul võivad parameetrid avaldada vastastikust mõju. Seda tuleb arvesse võtta tagamaks, et samasse mootoritüüpkonda kuuluvad ainult samalaadsete heitekarakteristikutega mootorid. Need juhud teeb kindlaks tootja ning teatab tüübikinnitusasutusele. Seejärel võetakse neid arvesse uue mootoritüüpkonna loomise tingimusena. Tootja peab hea inseneritava alusel kindlaks tegema sellised punktis 5.2.3 loetlemata seadmed või omadused, mis avaldavad suurt mõju heitetasemele, ning teatama nendest tüübikinnitusasutusele. Seejärel võetakse neid arvesse uue mootoritüüpkonna loomise tingimusena. Peale punktis 5.2.3 loetletud parameetritele võib tootja kasutusele võtta täiendavaid tingimusi, mis võimaldavad määratleda kitsamaid mootoritüüpkondi. Need ei pea tingimata olema parameetrid, mis avaldavad mõju heitetasemele.

5.2.3. Mootoritüüpkonda määratlevad parameetrid

5.2.3.1. Töötsükkel a) kahetaktiline töötsükkel; b) neljataktiline töötsükkel; c) rootormootor; d) muud.

5.2.3.2. Silindrite konfiguratsioon

5.2.3.2.1. Silindrite paiknemine plokis a) V; b) reas; c) radiaalselt; d) muud (F, W jne).

5.2.3.2.2. Silindrite suhteline paiknemine Sama mootoriplokiga mootorid võivad kuuluda samasse tüüpkonda, kui nende silindrite kesktelgede vahekaugused on samad.

5.2.3.3. Peamine jahutusaine a) õhk; b) vesi; c) õli.

5.2.3.4. Ühe silindri töömaht

5.2.3.4.1. Mootor, mille silindri töömaht on ≥ 0,75 dm 3 Selleks et lugeda mootorid, mille silindri töömaht on ≥ 0,75 dm3, samasse mootoritüüpkonda kuuluvaks, ei tohi nende silindrite töömahud erineda üle 15 % tüüpkonna suurimast silindri töömahust.

5.2.3.4.2. Mootor, mille silindri töömaht on < 0,75 dm 3 Selleks et lugeda mootorid, mille silindri töömaht on < 0,75 dm3, samasse mootoritüüpkonda kuuluvaks, ei tohi nende silindrite töömahud erineda üle 30 % tüüpkonna suurimast silindri töömahust.

5.2.3.4.3. Teistsuguse silindri töömahupiiriga mootor Mootoreid, mille ühe silindri töömaht ületab punktides 5.2.3.4.1 ja 5.2.3.4.2 kindlaksmääratud piirnorme, võib lugeda samasse tüüpkonda kuuluvaks tüübikinnitusasutuse loal. See luba peab toetuma tehnilistele põhjendustele (arvutus, matkemodelleerimine, katsed jne), mis näitavad, et piirnormi ületamine ei avalda heitkogusele olulist mõju.

5.2.3.5. Õhu sisselaskemeetod a) ülelaadeta; b) ülelaadega; c) ülelaadega, vahejahutiga.

5.2.3.6. Kütusetüüp a) diislikütus; b) maagaas; c) veeldatud naftagaas; d) etanool.

5.2.3.7. Põlemiskambri tüüp a) jaotamata; b) jaotatud; c) muud.

5.2.3.8. Süüte tüüp a) sädesüüde; b) survesüüde.

5.2.3.9. Klapid ning sisse- ja väljalaskevad a) konfiguratsioon; b) klappide arv silindri kohta.

5.2.3.10. Toitesüsteemi tüüp a) Vedelkütuse etteande tüüp: i) pump, (kõrgsurve)toru ja pihusti; ii) reas- või jaotuspump; iii) sõlmepump või pumppihusti; iv) ühisanum; v) karburaator(id); vi) muud. b) Gaaskütuse etteande tüüp: i) gaas; ii) vedelik; iii) segamisseadmed; iv) muud. c) Muud tüübid.

5.2.3.11. Mitmesugused seadmed a) heitgaasitagastus; b) vee pihustamine; c) õhu sissepuhe; d) muud.

5.2.3.12. Elektroonilise juhtimise põhimõte Elektroonilise juhtseadme olemasolu või puudumist mootoril peetakse tüüpkonna põhiparameetriks. Elektroonilise juhtseadmega mootorite puhul peab tootja esitama tehnilised põhjendused, mis selgitavad nende mootorite liigitamist samasse tüüpkonda, st põhjused, miks nendelt mootoritelt võib eeldada vastamist samadele heitenõuetele. Nendeks põhjendusteks võivad olla arvutused, matkemodelleerimine, hinnangud, sissepritseparameetrite kirjeldus, katsed jne. Juhitavad funktsioonid võivad olla näiteks: a) ajastus; b) sissepritse rõhk; c) hargpritse; d) ülelaaderõhk; e) muutuvgeomeetriaga turboülelaadur; f) heitgaasitagastus.

5.2.3.13. Heitgaasi järeltöötlussüsteemid Mootoritüüpkonda kuuluvuse kriteeriumiks loetakse järgmiste seadmete tööpõhimõtet ja kombinatsiooni: a) oksüdatsioonikatalüsaator; b) kolmeastmeline katalüsaator; c) NOx-i selektiivse taandamisega (redutseerija lisamisega) deNOx-i süsteem; d) muud deNOx-i süsteemid; e) passiivse regenereerimisega tahkete osakeste püüdur; f) aktiivse regenereerimisega tahkete osakeste püüdur; g) muud tahkete osakeste püüdurid; h) muud seadmed. Kui algmootorina või tüüpkonna liikmena sertifitseeritud mootor on sertifitseeritud ilma järeltöötlussüsteemita, võib selle mootori lisada samasse mootoritüüpkonda, kui see on varustatud oksüdatsioonikatalüsaatoriga ega vaja teistsuguste omadustega kütust. Kui selle mootori jaoks on vaja eriomadustega kütust (näiteks kütuse erilisandeid tahkete osakeste püüduri jaoks regenereerimisprotsessi tagamiseks), peab selle mootori samasse tüüpkonda lisamise otsus põhinema tootja esitatud tehnilistel põhjendustel. Need põhjendused peavad näitama, et selle seadmega varustatud mootori eeldatav heitetase vastab samale piirnormile kui selle seadmeta mootoril. Kui algmootorina või sellise tüüpkonna liikmena, mille algmootor on varustatud sama järeltöötlussüsteemiga, sertifitseeritud mootor on sertifitseeritud koos järeltöötlussüsteemiga, ei saa seda mootorit lisada samasse mootoritüüpkonda, kui selle varustuses puudub järeltöötlussüsteem.

5.2.4. Algmootori valik

5.2.4.1. Survesüütemootorid Kui tüübikinnitusasutus on mootoritüüpkonna kooskõlastanud, kasutatakse tüüpkonna algmootori valimisel esmase kriteeriumina suurimat kütusekulu töötsükli kohta deklareeritud maksimaalse pöördemomendi pöörlemissagedusel. Kui kaks või enam mootorit vastavad sellele esmasele kriteeriumile, kasutatakse algmootori valimisel teisese kriteeriumina suurimat kütusekulu töötsükli kohta nimipöörlemissagedusel.

5.2.4.2. Sädesüütemootorid Kui tüübikinnitusasutus on mootoritüüpkonna kooskõlastanud, kasutatakse tüüpkonna algmootori valimisel esmase kriteeriumina suurimat töömahtu. Juhul kui kaks või enam mootorit vastavad sellele esmasele kriteeriumile, valitakse algmootor teisese kriteeriumi kohaselt järgmises järjekorras: a) suurim kütusekulu töötsükli kohta deklareeritud nimivõimsuse pöörlemissagedusel; b) varaseim süüteajastus; c) madalaim heitgaasitagastuse määr.

5.2.4.3. Märkused algmootori valiku kohta Tüübikinnitusasutus võib otsustada, et parim viis tüüpkonna halvima heiteolukorra väljaselgitamiseks on täiendavate mootorite katsetamine. Sellisel juhul peab mootori tootja esitama asjakohase teabe, mis võimaldab kindlaks määrata mootorid, mille heitetase on tüüpkonnas tõenäoliselt suurim. Kui tüüpkonna mootoritel on muid tunnuseid, mis võivad heitkogust mõjutada, tuleb ka need tunnused kindlaks määrata ja nendega algmootori valimisel arvestada. Kui tüüpkonna mootorid vastavad samadele heiteväärtustele kasuliku tööea erinevatel perioodidel, arvestatakse seda algmootori valimisel.

6. Katsetingimused

6.1. Laborikatse tingimused Mõõdetakse mootori sisselaskeõhu absoluutset temperatuuri (Ta) kelvinites ja kuiva õhurõhku (ps) kilopaskalites ning määratakse kindlaks parameeter fa järgmiselt. Mitmesilindriliste mootorite, näiteks V-mootorite puhul, mille sisselaskekollektorid moodustavad eraldi rühmad, võetakse arvesse nende rühmade keskmine temperatuur. Parameetri fa väärtus esitatakse koos katsetulemustega. Katsetulemuste parema korduvuse ja korratavuse huvides on soovitatav, et parameetri fa väärtus oleks 0,93 ≤ fa ≤ 1,07. a) Survesüütemootorid Ülelaadeta ja mehaanilise ülelaadega mootorid: (1) Turboülelaaduriga mootorid sisselaskeõhu jahutusega või ilma: (2) b) Sädesüütemootorid (3)

6.2. Ülelaadeõhu vahejahutiga mootorid Ülelaadeõhu temperatuur registreeritakse ning see võib nimipöörlemissageduse ja täiskoormuse korral erineda tootja määratud ülelaadeõhu maksimaalsest temperatuurist ± 5 K võrra. Jahutusaine temperatuur peab olema vähemalt 293 K (20 °C). Katselabori süsteemi või välise puhuri kasutamise korral tuleb jahutusaine vooluhulk seada nii, et ülelaadeõhu temperatuur vastab (± 5 K) tootja määratud ülelaadeõhu maksimaalsele temperatuurile nimipöörlemissageduse ja täiskoormuse korral. Ülelaadeõhu vahejahuti jahutusvedeliku temperatuuri ja vooluhulka ülalnimetatud seadepunkti korral ei tohi kogu katsetsükli vältel muuta, välja arvatud juhul, kui selle tulemuseks on ülelaadeõhu mitterepresentatiivne ülejahutamine. Ülelaadeõhu vahejahuti maht peab põhinema heal inseneritaval ning see peab olema toodetava mootori kasutuselolevale paigaldisele iseloomulik. Laborisüsteem peab olema selline, et on tagatud kondensaadi minimaalne kogunemine. Kogu kogunenud kondensaat tuleb välja lasta ja kõik väljalaskekohad tuleb enne heitekatset kindlalt sulgeda. Kui mootori tootja on õhu vahejahutussüsteemis kindlaks määranud rõhulanguse piirid, siis tuleb tagada, et rõhulangus õhu vahejahutussüsteemis jääb mootori tootja määratud töötingimustes tootja määratud piiridesse. Rõhulangust mõõdetakse tootja määratud kohtades.

6.3. Mootori võimsus Eriheite mõõtmise aluseks on mootori võimsus ja tsüklis tehtud töö, nagu on kindlaks määratud punktides 6.3.1–6.3.5.

6.3.1. Üldine mootoripaigaldis Mootorit katsetatakse koos 6. liites loetletud lisaseadmete/varustusega. Kui lisaseadmed/varustus ei ole paigaldatud nõuetekohaselt, siis tuleb nende võimsust võtta arvesse, nagu on kindlaks määratud punktides 6.3.2–6.3.5.

6.3.2. Heitekatse ajaks paigaldatavad lisaseadmed/varustus Kui käesoleva lisa 6. liite kohaselt nõutavaid lisaseadmeid/varustust ei ole võimalik katsestendile paigaldada, siis tuleb nende võimsustarve kindlaks määrata ja mõõdetud mootori (võrdlus- ja tegelikust) võimsusest maha arvata mootori kogu pöörlemissageduste vahemikus (WHTC korral) või kõigi katsetatavate pöörlemissageduste puhul (WHSC korral).

6.3.3. Katse ajaks eemaldatavad lisaseadmed/varustus Kui käesoleva lisa 6. liite kohaselt mittenõutavaid lisaseadmeid/varustust ei ole võimalik katsestendilt eemaldada, siis tuleb nende võimsustarve kindlaks määrata ja mõõdetud mootori (võrdlus- ja tegelikule) võimsusele liita mootori kogu pöörlemissageduste vahemikus (WHTC korral) või kõigi katsetatavate pöörlemissageduste puhul (WHSC korral). Kui see väärtus on suurem kui 3 % maksimaalsest võimsusest katsepöörlemissagedusel, tõendatakse seda tüübikinnitusasutusele.

6.3.4. Lisaseadmete võimsustarbe kindlaksmääramine Lisaseadmete/varustuse võimsustarve määratakse kindlaks ainult juhul, kui a) käesoleva lisa 6. liite kohaselt nõutavad lisaseadmed/varustus ei ole mootorile paigaldatud ja/või b) mootorile on paigaldatud lisaseadmed/varustus, mis ei ole käesoleva lisa 6. liite kohaselt nõutavad. Lisaseadmete võimsustarbe väärtused ja lisaseadmete võimsustarbe mõõtmis-/arvutusmeetodi esitab mootori tootja katsetsüklite kogu käitusulatuse kohta ning need kiidab heaks tüübikinnitusasutus.

6.3.5. Mootori töö tsüklis Tsüklis tehtud võrdlus- ja tegeliku töö arvutused (vt punkt 7.4.8 ja 7.8.6) põhinevad mootori võimsusel punkti 6.3.1 kohaselt. Sel juhul on valemis 4 Pf ja Pr võrdsed nulliga ning P = Pm. Kui lisaseadmed/varustus on paigaldatud vastavalt punktidele 6.3.2 ja/või 6.3.3, siis kasutatakse nende võimsustarvet tsükli hetkevõimsuse Pm,i iga väärtuse korrigeerimiseks järgmiselt: (4) kus: Pm,i on mootori mõõdetud võimsus, kW; Pf,i on paigaldatavate lisaseadmete/varustuse võimsustarve, kW; Pr,i eemaldatavate lisaseadmete/varustuse võimsustarve, kW.

6.4. Mootori õhuvõtusüsteem Kasutada tuleb mootori õhuvõtusüsteemi või katselabori süsteemi, mis tagab õhuvõtu voolutakistuse ± 300 Pa tootja määratud suurimast väärtusest puhta õhupuhasti korral nimipöörlemissagedusel ja täiskoormusel. Voolutakistusele vastav staatiline rõhulangus mõõdetakse tootja määratud kohas.

6.5. Mootori väljalaskesüsteem Kasutada tuleb mootori väljalaskesüsteemi või katselabori süsteemi, mis tagab väljalasketorustiku vasturõhu 80–100 % tootja määratud suurimast väärtusest nimipöörlemissagedusel ja täiskoormusel. Kui maksimaalne voolutakistus on 5 kPa või väiksem, siis ei tohi seadeväärtus olla maksimumväärtusest väiksem rohkem kui 1,0 kPa võrra. Väljalaskesüsteem peab vastama heitgaasi proovivõtu nõuetele, mis on esitatud punktides 9.3.10 ja 9.3.11.

6.6. Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga mootor Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga mootori puhul peab väljalasketoru läbimõõt vastama kasutusel oleva toru läbimõõdule või tootja määratud läbimõõdule vähemalt toru neljakordse läbimõõdu pikkusel lõigul järeltöötlusseadet sisaldavast laiendussektsioonist ülesvoolu. Väljalaskekollektori ääriku või turboülelaaduri väljavooluava ja heitgaasi järeltöötlusseadme vahekaugus peab vastama sõiduki konfiguratsioonis või tootja tehnilises kirjelduses ettenähtud kaugusele. Väljalasketorustiku vasturõhu või voolutakistuse suhtes kehtivad samad eespool nimetatud kriteeriumid ning neid võib reguleerida ventiiliga. Muudetava voolutakistusega järeltöötlusseadmetes oleneb heitgaasi maksimaalne voolutakistus tootja kindlaks määratud järeltöötlustingimustest (kahjutustamine/vanandamine ja regenereerimine/koormustase). Kui maksimaalne voolutakistus on 5 kPa või väiksem, siis ei tohi seadeväärtus olla maksimumväärtusest väiksem rohkem kui 1,0 kPa võrra. Järeltöötluse mahuti võib mudelkatse ning mootori tunnusjoone koostamise ajaks eemaldada ning asendada samaväärse, passiivset katalüsaatori kandjat sisaldava mahutiga. Katsetsüklis mõõdetud heitkogused peavad olema tegelikes kasutustingimustes esinevale heitele iseloomulikud. Mootorite puhul, mille heitgaasi järeltöötlussüsteemis on nõutav reagendi kasutamine, peab tootja esitama kõikides katsetes kasutatava reagendi andmed. Mootorite puhul, mille heitgaasi järeltöötlussüsteemis toimub pidev regenereerimine, ei ole eraldi katse nõutav, kuid regenereerimisprotsessi tuleb tõendada vastavalt punktile 6.6.1. Mootorite puhul, mille heitgaasi järeltöötlussüsteemis toimub perioodiline regenereerimine vastavalt punktile 6.6.2, tuleb heitkoguse mõõtmistulemusi korrigeerida, arvestades regenereerimissündmusi. Sel juhul sõltub keskmine heitkogus regenereerimise sagedusest, mida arvestatakse selle järgi, kui suures osas katsetest regenereerimine toimus.

6.6.1. Pidev regenereerimine Pideval regenereerimisprotsessil põhineva heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul mõõdetakse heitkoguseid stabiliseeritud järeltöötlussüsteemis, et heitenäitajad oleksid korratavad. Regenereerimisprotsess peab WHTC kuumkäivituskatsetsükli jooksul esinema vähemalt ühe korra ning tootja peab teatama, millistel normaaltingimustel regenereerimine toimub (tahmasisaldus, temperatuur, väljalasketorustiku vasturõhk jne). Regenereerimisprotsessi pideva toimumise tõendamiseks tuleb teha vähemalt kolm WHTC kuumkäivituskatset. Selle tõendamise jaoks soojendatakse mootorit vastavalt punktile 7.4.1, kütuseaurudel lastakse eralduda vastavalt punktile 7.6.3 ja tehakse esimene WHTC kuumkäivituskatse. Järgmised kuumkäivituskatsed tehakse pärast kütuseaurude eraldumist punkti 7.6.3 kohaselt. Katsete ajal registreeritakse heitgaasi temperatuur ja rõhk (temperatuur enne ja pärast järeltöötlussüsteemi, väljalasketorustiku vasturõhk jne). Kui katsete jooksul esinevad tootja teatatud tingimused ning kolme (või enama) WHTC kuumkäivituskatsetsükli tulemused ei erine enam kui ± 25 protsenti või 0,005 g/kWh (kumb on suurem), siis loetakse järeltöötlussüsteem pideva regenereerimisega tüüpi kuuluvaks ja katse vastavaks punkti 7.6 (WHTC) ja punkti 7.7 (WHSC) nõuetele. Kui heitgaasi järeltöötlussüsteemil on ohutusfunktsioon, mis lülitab perioodilise regenereerimise režiimile, tuleb seda kontrollida vastavalt punktile 6.6.2. Sel konkreetsel juhul võib kohaldatavaid heite piirnorme ületada ja kaalutud väärtusi ei arvutata.

6.6.2. Perioodiline regenereerimine Perioodilise regenereerimise protsessil põhineva heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul mõõdetakse heitkogust vähemalt kolmes WHTC kuumkäivituskatses, kusjuures üks katse tehakse stabiliseeritud järeltöötlussüsteemiga regenereerimise ajal ja kaks siis, kui regenereerimist ei toimu, ning tulemuste kaalutud väärtused arvutatakse valemi 5 kohaselt. Regenereerimisprotsess peab ühe WHTC kuumkäivituskatsetsükli ajal toimuma vähemalt ühe korra. Mootor võib olla varustatud lülitiga, mis tõkestab või võimaldab regenereerimisprotsessi, tingimusel et see ei mõjuta mootori esialgset kalibreeringut. Tootja teatab, milliste normaaltingimuste parameetrite korral regenereerimisprotsess toimub (tahmasisaldus, temperatuur, väljalasketorustiku vasturõhk jne) ning kui kaua see kestab. Samuti teatab tootja regenereerimistsüklite sageduse, esitades regenereerimisega katsete arvu ja võrdluseks regenereerimiseta katsete arvu. Sageduse kindlaksmääramise täpne kord põhineb hea inseneritava kohaselt saadud andmetel ja see lepitakse kokku tüübikinnitus- või sertifitseerimisasutusega. Tootja valmistab ette järeltöötlussüsteemi, mis on koormatud, et kutsuda WHTC katse ajal esile regenereerimine. Sellise katse tegemiseks soojendatakse mootorit vastavalt punktile 7.4.1, kütuseaurudel lastakse eralduda vastavalt punktile 7.6.3 ja tehakse esimene WHTC kuumkäivituskatse. Mootori soojendamise ajal ei tohi regenereerimist toimuda. Keskmine eriheide regenereerimiste vahel määratakse kindlaks mitme ligikaudu võrdse ajavahemiku tagant tehtud WHTC kuumkäivituskatsetsükli tulemuste aritmeetilise keskmisena (g/kWh). Tuleb teha vähemalt üks WHTC kuumkäivituskatsetsükkel vahetult enne ja üks WHTC kuumkäivituskatsetsükkel vahetult pärast regenereerimisega katset. Alternatiivina võib tootja esitada andmed, mis näitavad, et heitkogus püsib regenereerimiste vahel konstantne (± 25 % või 0,005 g/kWh, kumb on suurem). Sel juhul võib kasutada ainult ühe WHTC kuumkäivituskatsetsükli heitkogust. Regenereerimisega katse vältel registreeritakse kõik regenereerimise tuvastamiseks vajalikud andmed (CO või NOx-i heitkogus, temperatuur enne ja pärast järeltöötlussüsteemi, väljalasketorustiku vasturõhk jne). Regenereerimisega katse vältel võib ületada kohaldatavaid heitkoguste piirnorme. Katse käigu skeem on esitatud joonisel 2.

Joonis 2

Perioodilise regenereerimise skeem

WHTC kuumkäivituskatsetsükli kaalutud heitkogus arvutatakse järgmiselt:

(5)

kus:

n on regenereerimiseta WHTC kuumkäivituskatsete arv; nr on regenereerimisega WHTC kuumkäivituskatsete arv (vähemalt üks katse); on keskmine eriheide regenereerimiseta, g/kWh; on keskmine eriheide regenereerimisega, g/kWh.

kindlaksmääramiseks on kehtivad järgmised eeldused:

a) kui regenereerimine toimub enam kui ühe WHTC kuumkäivituskatsetsükli ajal, siis tehakse täielikud WHTC kuumkäivituskatsed järjest ja heitkoguste mõõtmist jätkatakse mootori kütuseaurusid eraldamata ja mootorit seiskamata seni, kuni regenereerimine on lõppenud, seejärel arvutatakse WHTC kuumkäivituskatsetes saadud tulemuste keskmine väärtus;

b) kui regenereerimine lõpeb mis tahes WHTC kuumkäivituskatsetsükli ajal, siis jätkatakse katset täies mahus.

Kokkuleppel tüübikinnitusasutusega võib rakendada usaldusväärsel tehnilisel analüüsil põhinevaid multiplikatiivseid (c) või aditiivseid (d) regenereerimise parandustegureid;

c) multiplikatiivne parandustegur arvutatakse järgmiselt: (ülespoole)(6) (allapoole)(6a)

d) aditiivne parandustegur arvutatakse järgmiselt: k r,u = e w – e (ülespoole)(7) k r,d = e w – e r (allapoole)(8)

Punktis 8.6.3 esitatud eriheite arvutuste kohaselt rakendatakse regenereerimise parandustegureid järgmiselt:

e) regenereerimiseta katses tuleb valemiga 69 või 70 arvutatud eriheite väärus e korrutada või vastavalt liita parandusteguriga kr,u;

f) regenereerimisega katses tuleb valemiga 69 või 70 arvutatud eriheite väärus e korrutada või vastavalt liita parandusteguriga kr,d.

Tootja taotluse korral võib regenereerimise parandustegureid

g) laiendada sama mootoritüüpkonna teistele liikmetele;

h) tüübikinnitusasutuse nõusolekul laiendada teistele mootoritüüpkondadele, milles kasutatakse sama järeltöötlussüsteemi, mille on tüübikinnitus- või sertifitseerimisasutus eelnevalt heaks kiitnud, lähtudes tootja esitatavatest andmetest, mis kinnitavad, et heitkogused on sarnased.

6.7. Jahutussüsteem Kasutatakse mootori jahutussüsteemi, mis on piisava mahuga, et tagada mootori tootja ette nähtud normaalne töötemperatuur.

6.8. Määrdeõli Tootja määrab kindlaks määrdeõli ja see peab olema turul saadaolevale määrdeõlile iseloomulike omadustega. Katses kasutatava määrdeõli tehniline kirjeldus registreeritakse ja esitatakse koos katsetulemustega.

6.9. Etalonkütuse tehniline kirjeldus Etalonkütused on kindlaks määratud 5. lisas. Kütuse temperatuur peab vastama tootja soovitustele.

6.10. Karteri heide Karteri heide vahetult ümbritsevasse keskkonda ei ole lubatud, välja arvatud turboülelaadurite, pumpade, ülelaadekompressorite või õhuvõtu ülelaaduritega mootorite korral, kui nendest ümbritsevasse keskkonda eraldunud heitkogused lisatakse heitgaasile (kas füüsiliselt või matemaatiliselt) kõikide heitekatsete ajal. Seda erandit kasutav tootja peab mootori paigaldama nii, et karteri kogu heide suunatakse heitekogumissüsteemi. Käesoleva punkti tähenduses ei peeta vahetult ümbritsevasse keskkonda suunatavaks karteri heidet, mis kogu töötamise ajal suunatakse heitgaasi hulka heitgaasi järeltöötlusseadmest ülesvoolu. Avatud tüüpi kaarteri heide suunatakse heitkoguste mõõtmiseks väljalaskesüsteemi järgmiselt: a) karteri tuulutustorud peavad olema valmistatud siledaseinalisest materjalist, mis juhib elektrit ega reageeri karteri heitega. Torud peavad olema nii lühikesed kui võimalik; b) laboris kasutatavas karteri tuulutustorustikus peab käänukohti olema nii vähe kui võimalik ja vältimatute põlvede raadius peab olema maksimaalne; c) laboris kasutatav karteri tuulutustorustik peab olema soojendatav, õhukeseseinaline või isoleeritud ja peab vastama mootori tootja esitatud karteri vasturõhu nõuetele; d) karteri tuulutustorustik ühendatakse lahjendamata heitgaasi torustikuga allavoolu mis tahes järeltöötlussüsteemist ja mis tahes paigaldatud heitgaasi voolutakistusest ning piisavalt ülesvoolu mis tahes proovivõtturist, et tagada piisav segunemine mootori heitgaasiga enne proovivõtukohta. Karteri tuulutustoru peab ulatuma heitgaasi vabavoolu piirkonda, et vältida piirkihi mõju ja soodustada segunemist. Karteri tuulutustoru väljavooluava võib lahjendamata heitgaasi voolu suhtes asetseda mis tahes suunas.

6.11.1. Karteri rõhku mõõdetakse heitekatse tsüklite ajal sobivas asukohas. Rõhku mõõdetakse õlimõõtevarda ava kaudu kaldtorumanomeetriga.

6.11.1.1. Sisselaskekollektori rõhku mõõdetakse täpsusega ± 1 kPa.

6.11.1.2. Karteri rõhku mõõdetakse täpsusega ± 0,01 kPa.

7. Katse käik

7.1. Heitkoguste mõõtmise põhimõtted Eriheite mõõtmiseks peab mootor töötama punktides 7.2.1 ja 7.2.2 kindlaks määratud katsetsüklite vältel. Eriheite mõõtmiseks tuleb kindlaks määrata heitgaasi koostisosade mass ja on vaja mootori vastavat töötsüklit. Koostisosad määratakse kindlaks punktides 7.1.1 ja 7.1.2 kirjeldatud proovivõtumeetodite abil.

7.1.1. Pidev proovivõtt Pideva proovivõtu korral määratakse kindlaks koostisosade kontsentratsioon pidevalt alates lahjendamata heitgaasist kuni lahjendatud heitgaasini. Koostisosa massivooluhulga kindlaksmääramiseks korrutatakse see kontsentratsiooni väärtus (lahjendamata või lahjendatud) heitgaasi pideva vooluhulgaga heiteproovi võtmise kohas. Koostisosa heitkogused summeritakse pidevalt kogu katsetsükli jooksul. See summa vastab eraldunud koostisosa kogumassile.

7.1.2. Partiina proovivõtt Partiina proovivõtu puhul võetakse lahjendamata või lahjendatud heitgaasist pidevalt proove, mis säilitatakse hilisemaks mõõtmiseks. Võetud proovi kogus peab olema võrdeline lahjendamata või lahjendatud heitgaasi vooluhulgaga. Partiina proovivõtu näideteks on lahjendatud gaasiliste koostisosade kogumine kotti ja tahkete osakeste kogumine filtrile. Partiina proovivõtul saadud kontsentratsioonid korrutatakse (lahjendamata või lahjendatud) heitgaasi kogumassi või massivooluhulgaga, mis vastab proovi võtmisele katsetsükli ajal. See korrutis vastab eraldunud koostisosa kogumassile või massivooluhulgale. Tahkete osakeste kontsentratsiooni arvutamiseks tuleb heitgaasist proportsionaalselt eraldatud heitgaasist filtrile sadestunud tahkete osakeste kogus jagada filtreeritud heitgaasi kogusega.

7.1.3. Mõõtmismeetodid Käesolevas lisas rakendatakse kaht talitluslikult samaväärset mõõtmismeetodit. Mõlemat meetodit võib kasutada nii WHTC kui ka WHSC katsetsüklis: a) gaasilisi koostisosi kogutakse lahjendamata heitgaasist pidevalt ja tahked osakesed määratakse kindlaks osavoolulahjendussüsteemi abil; b) gaasilised koostisosad ja tahked osakesed määratakse kindlaks täisvoolulahjendussüsteemi abil (püsimahuproovi võtmise süsteem). Lubatud on nende kahe meetodi mis tahes kombinatsioon (näiteks gaasiliste koostisosade mõõtmine lahjendamata heitgaasis ja tahkete osakeste mõõtmine täisvoolus).

7.2. Katsetsüklid

7.2.1. WHTC siirdekatsetsükkel WHTC siirdekatsetsükkel on esitatud 1. liite loetelus kui normaliseeritud pöörlemissageduste ja pöördemomentide järjestus iga sekundi järel. Katse tegemiseks mootori katsekambris tuleb normaliseeritud väärtused mootori tunnusjoone alusel teisendada konkreetse katsetatava mootori tegelikeks väärtusteks. Seda teisendust nimetatakse denormaliseerimiseks ning selliselt kavandatud katsetsükkel on katsetatava mootori võrdlustsükkel. Tsükkel tehakse katsekambris pöörlemissageduse ja pöördemomendi nende võrdlusväärtustega ning registreeritakse tegelikud pöörlemissageduse, pöördemomendi ja võimsuse väärtused. Katse kinnitamiseks tehakse pärast katse lõppu pöörlemissageduse, pöördemomendi ja võimsuse võrdlusväärtuste ja tegelike väärtuste regressioonanalüüs. Eriheite arvutamiseks arvutatakse tsüklis tehtud tegelik töö, integreerides mootori tegeliku võimsuse kogu tsüklile. Tsükli kinnitamiseks peab tsüklis tehtud tegelik töö olema võrdlustsükliga määratud piirides. Gaasiliste saasteainete jaoks võib kasutada kas pidevat proovivõtmist (lahjendamata või lahjendatud heitgaas) või partiina proovivõtmist (lahjendatud heitgaas). Tahkete osakeste proovi lahjendatakse ettevalmistatud lahjendusõhuga (näiteks ümbritseva keskkonna õhuga) ning osakesed kogutakse ühele sobivale filtrile. WHTC katse skeem on esitatud joonisel 3.

Joonis 3

WHTC katsetsükkel

7.2.2. WHSC astmeline püsikatsetsükkel WHSC astmeline püsikatsetsükkel koosneb mitmest normaliseeritud pöörlemissageduse ja koormusega režiimist, mis teisendatakse mootori tunnusjoone alusel võrdlusväärtuseks iga katsetatava mootori jaoks. Mootor töötab igal režiimil ettenähtud aja, seejuures muudetakse mootori pöörlemissagedust ja koormust lineaarselt 20 ± 1 sekundi jooksul. Katse kinnitamiseks tehakse pärast katse lõppu pöörlemissageduse, pöördemomendi ja võimsuse võrdlusväärtuste ja tegelike väärtuste regressioonanalüüs. Katsetsükli ajal määratakse kindlaks kõikide gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid, heitgaasi vooluhulk ja võimsus. Gaasilisi saasteaineid võib registreerida pidevalt või koguda proovivõtukotti. Tahkete osakeste proovi lahjendatakse ettevalmistatud lahjendusõhuga (näiteks ümbritseva keskkonna õhuga). Kogu katse kohta võetakse üks proov, mis kogutakse ühele sobivale filtrile. Eriheite arvutamiseks arvutatakse tsüklis tehtud tegelik töö, integreerides mootori tegeliku võimsuse kogu tsüklile. WHSC tsükkel on esitatud tabelis 1. Kõikide režiimide, välja arvatud 1. režiim, käivitamine on määratud eelmise režiimi astmega. Tabel 1 WHSC katsetsükkel Režiim Normaliseeritud pöörlemissagedus (%) Normaliseeritud pöördemoment (%) Režiimi kestus (s) sh aste 20 sekundit 1 0 0 210 2 55 100 50 3 55 25 250 4 55 70 75 5 35 100 50 6 25 25 200 7 45 70 75 8 45 25 150 9 55 50 125 10 75 100 50 11 35 50 200 12 35 25 250 13 0 0 210 Kokku 1 895

7.3. Üldine katse käik Diagrammil on kujutatud üldised juhised, mida tuleb katse ajal järgida. Iga astme üksikasju on kirjeldatud vastavates punktides. Vajaduse korral on juhistest kõrvalekaldumine lubatud, kuid vastavate punktide erinõuded on kohustuslikud. WHTC puhul koosneb katse käik külmkäivituskatsest, millele järgneb mootori loomulik või sundjahutus, kütuseaurude eraldumise periood ja kuumkäivituskatse. WHSC puhul koosneb katse käik kuumkäivituskatsest, millele järgneb mootori ettevalmistamine WHSC 9. režiimil.

7.4. Mootori tunnusjoone koostamine ja võrdlustsükkel Enne mootori tunnusjoone koostamist vastavalt punktis 7.3 esitatud üldisele katse käigule tuleb teha katse-eelne mootori mõõtmine, mootori talitluse kontrollimine ja süsteemi kalibreerimine. WHTC ja WHSC võrdlustsükli saamise aluseks tuleb koostada mootori tunnusjoon töötamisel täiskoormusega, et määrata kindlaks pöörlemissageduse ja maksimaalse pöördemomendi ning pöörlemissageduse ja maksimaalse võimsuse seoseid kirjeldavad kõverad. Tunnusjoont kasutatakse mootori pöörlemissageduse (punkt 7.4.6) ja mootori pöördemomendi (punkt 7.4.7) denormaliseerimiseks.

7.4.1. Mootori soojendamine Mootorit soojendatakse võimsusel 75–100 % maksimaalsest võimsusest või tootja soovituse ja hea inseneritava kohaselt. Soojendusperioodi lõpul peab mootor töötama vähemalt 2 minutit või kuni mootori termostaat hakkab mootori temperatuuri reguleerima, et jahutusvedeliku ja määrdeõli temperatuur stabiliseeruks väärtusel, mis võib selle keskmisest väärtustest erineda ± 2 %.

7.4.2. Tunnusjoone koostamise pöörlemissageduse vahemiku kindlaksmääramine Tunnusjoone koostamise minimaalne ja maksimaalne pöörlemissagedus määratakse kindlaks järgmiselt: tunnusjoone koostamise minimaalne pöörlemissagedus = tühikäigu pöörlemissagedus; tunnusjoone koostamise maksimaalne pöörlemissagedus = nhi x 1,02 või pöörlemissagedus, mille puhul täiskoormuse pöördemoment langeb nullini (kumb on väiksem).

7.4.3. Mootori tunnusjoon Pärast mootori stabiliseerimist punkti 7.4.1 kohaselt toimub mootori tunnusjoone koostamine järgmiselt: a) mootorit ei koormata ja see töötab tühikäigu pöörlemissagedusel; b) mootor töötab käitaja maksimaalse nõude kohaselt tunnusjoone koostamise minimaalsel pöörlemissagedusel; c) mootori pöörlemissagedust suurendatakse keskmiselt 8 ± 1 min-1 sekundis alates tunnusjoone koostamise minimaalsest pöörlemissagedusest maksimaalse pöörlemissageduseni või konstantse muutumiskiirusega nii, et tunnusjoone koostamise minimaalselt pöörlemissageduselt maksimaalsele pöörlemissagedusele üleminekuks kulub 4–6 minutit. Mootori pöörlemissageduse ja pöördemomendi väärtused registreeritakse vähemalt üks kord sekundis. Kui negatiivse võrdluspöördemomendi kindlaksmääramiseks on valitud punktis 7.4.7 esitatud variant b, võib tunnusjoone koostamist kohe jätkata käitaja minimaalse nõude kohaselt alates tunnusjoone koostamise maksimaalsest pöörlemissagedusest kuni minimaalseni.

7.4.4. Alternatiivne tunnusjoone koostamine Kui tootja leiab, et teatava mootori puhul ei ole eespool kirjeldatud tunnusjoone koostamise meetod usaldusväärne või representatiivne, võib kasutada tunnusjoone koostamise alternatiivset meetodit. Alternatiivne meetod peab vastama ettenähtud tunnusjoone koostamise käigu eesmärgile, milleks on katsetsüklites mootori kõikide pöörlemissageduste puhul suurima võimaliku pöördemomendi kindlaksmääramine. Kõrvalekalded käesolevas punktis käsitletud tunnusjoone koostamise meetodist ohutuse või representatiivsuse tagamiseks ning nende kõrvalekallete põhjendused peavad saama tüübikinnitusasutuste heakskiidu. Pöörlemissageduse regulaatori või turboülelaaduriga mootori puhul ei tohi pöördemomendi kõvera saamiseks ühelgi juhul arvestada mootori vähenevat pöörlemissagedust.

7.4.5. Korduskatsed Mootori tunnusjoone koostamist ei ole vaja teha enne igat katsetsüklit. Enne katsetsüklit tuleb mootori tunnusjoon uuesti koostada, kui: a) eelmisest tunnusjoone koostamisest on asjatundjate hinnangul möödunud liiga palju aega või b) mootorit on mehaaniliselt muudetud või uuesti kalibreeritud ning see võib mõjutada mootori tööomadusi.

7.4.6. Mootori pöörlemissageduse denormaliseerimine Võrdlustsüklite saamiseks tuleb 1. liites (WHTC) ja tabelis 1 (WHSC) esitatud normaliseeritud pöörlemissagedused denormaliseerida järgmise valemiga: nref = nnorm x (0,45 x nlo + 0,45 x npref + 0,1 x nhi – nidle) x 2,0327 + nidle (9) npref-i kindlaksmääramiseks tuleb punkti 7.4.3 kohase mootori tunnusjoone alusel vastavast maksimaalsest pöördemomendist arvutada integraal nidle kuni n95h. Joonistel 4 ja 5 esitatud mootori pöörlemissagedused on järgmised: nnorm on 1. liites ja tabelis 1 esitatud normaliseeritud pöörlemissagedus jagatud 100ga; nlo on mootori väikseim pöörlemissagedus, mille puhul võimsus on 55 % maksimaalsest võimsusest; npref on mootori pöörlemissagedus, mille korral tunnusjoone koostamise maksimaalse pöördemomendi integraal on 51 % integraali väärtustest vahemikus nidle kuni n95h; nhi on mootori suurim pöörlemissagedus, mille puhul võimsus on 70 % maksimaalsest võimsusest; nidle on tühikäigu pöörlemissagedus n95h on mootori suurim pöörlemissagedus, mille puhul võimsus on 95 % maksimaalsest võimsusest. Mootorite (peamiselt sädesüütemootorite) puhul, mille pöörlemissageduse regulaatori kõver on järsu languga ja kütuse etteandepiirang ei võimalda mootori pöörlemissagedust muuta väärtuseni nhi või n95h, kasutatakse järgmist: nhi asendatakse valemis 9 väärtusega nPmax x 1,02; n95h asendatakse väärtusega nPmax x 1,02.

Joonis 4

Katsepöörlemissageduste kindlaksmääramine

Joonis 5

npref-i kindlaksmääramine

7.4.7. Mootori pöördemomendi denormaliseerimine Käesoleva lisa 1. liites (WHTC) ja tabelis 1 (WHSC) esitatud mootori pöördemomendi väärtused, mis on saadud veojõustendil, on normaliseeritud maksimaalse pöördemomendi järgi vastaval pöörlemissagedusel. Võrdlustsüklite saamiseks tuleb iga võrdluspöörlemissageduse korral punkti 7.4.6 kohaselt leitud pöördemomendi väärtused denormaliseerida punkti 7.4.3 kohaselt määratud tunnusjoone abil järgmiselt: (10) kus: Mnorm,i on normaliseeritud pöördemomendi väärtus, %; Mmax,i on maksimaalne pöördemoment tunnusjoonel, Nm; Mf,i on paigaldatavate lisaseadmete/varustuse pöördemomenditarve, Nm; Mr,i on eemaldatavate lisaseadmete/varustuse pöördemomenditarve, Nm. Kui lisaseadmed/varustus on paigaldatud käesoleva lisa punkti 6.3.1 ja 6. liite kohaselt, siis on Mf ja Mr väärtus null. Võrdlustsükli saamiseks tuleb käituspunktide (m käesoleva lisa 1. liites) negatiivsed pöördemomendi väärtused võtta kasutusele võrdlusväärtustena, mis määratakse kindlaks ühel järgmistest viisidest: a) negatiivne 40 % positiivsest pöördemomendist vastaval pöörlemissagedusel; b) tunnusjoone koostamise maksimaalselt pöörlemissageduselt minimaalsele pöörlemissagedusele üleminekul mootori käitamiseks vajaliku negatiivse pöördemomendi tunnusjoone koostamine; c) mootori käitamiseks tühikäigul ja väärtusel nhi vajaliku negatiivse pöördemomendi kindlaksmääramine ja lineaarne interpoleerimine nende punktide vahel.

7.4.8. Võrdlustsüklis tehtud töö arvutamine Võrdlustsüklis tehtud töö määratakse kogu katsetsükli kohta kindlaks nii, et mootori võimsuse hetkväärtused arvutatakse sünkroonselt võrdluspöörlemissageduste ja -pöördemomentide väärtuse jaoks vastavalt punktidele 7.4.6 ja 7.4.7. Võrdlustsüklis tehtud töö Wref (kWh) saamiseks integreeritakse mootori võimsuse hetkväärtused kogu katsetsükli vältel. Kui lisaseadmed ei ole paigaldatud punkti 6.3.1 nõuete kohaselt, tuleb võimsuse hetkväärtusi korrigeerida punktis 6.3.5 esitatud valemi 4 abil. Sama meetodit kasutatakse mootori võrdlus- ja tegeliku võimsuse integreerimisel. Võrdlusväärtuste või mõõdetud väärtuste vahelistes punktides kasutatakse väärtuste kindlaksmääramiseks lineaarset interpoleerimist. Tsüklis tehtud tegeliku töö integreerimisel nullitakse ja võetakse arvesse kõik negatiivsed pöördemomendi väärtused. Kui integreerimissagedus on väiksem kui 5 Hz ja kui pöördemomendi väärtus muutub teatava ajavahemiku jooksul positiivsest negatiivseks või negatiivsest positiivseks, siis arvutatakse negatiivne osa ja see nullitakse. Positiivne osa lisatakse integreeritud väärtusele.

7.5. Katsele eelnev tegevus

7.5.1. Mõõtevahendite paigaldamine Mõõtevahendid ja proovivõtturid tuleb nõuetekohaselt paigaldada. Kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi, ühendatakse sellega väljalasketoru.

7.5.2. Mõõtevahendite ettevalmistamine proovivõtuks Enne heitgaasiproovide võtmist tehakse järgmist: a) kaheksa tundi enne heiteproovi võtmist kontrollitakse lekete puudumist punkti 9.3.4 kohaselt; b) partiina proovivõtu jaoks ühendatakse külge puhtad kogumisvahendid, näiteks vaakumkotid; c) kõik mõõtevahendid käivitatakse vastavalt mõõtevahendi tootja juhistele ja heale inseneritavale; d) lahjendussüsteemid, proovivõtupumbad, jahutusventilaatorid ja andmekogumissüsteemid lülitatakse sisse; e) proovi vooluhulk reguleeritakse soovitud tasemele, kasutades soovi korral möödavoolu; f) proovivõtusüsteemi soojusvahetid eelsoojendatakse või eeljahutatakse temperatuurini, mis jääb katseks ettenähtud vajaliku töötemperatuuri vahemikku; g) soojendatud või jahutatud osad (näiteks proovivõtutorud, filtrid, jahutid, pumbad) stabiliseeritakse nende töötemperatuuril; h) voolamine heitgaasi lahjendussüsteemis lülitatakse sisse vähemalt 10 minutit enne katse algust; i) kõik elektroonilised integraatorid tuleb enne iga katse alustamist nullida või uuesti nullida.

7.5.3. Gaasianalüsaatorite kontrollimine Valida tuleb gaasianalüsaatori mõõtepiirkond. Kasutada on lubatud mõõtepiirkonna automaatse või käsitsi ümberlülitamisega heitgaasianalüsaatoreid. Katsetsükli ajal ei ole heitgaasianalüsaatori mõõtepiirkonna ümberlülitamine lubatud. Katsetsükli ajal ei ole lubatud ümber lülitada ka analüsaatori analoog-operatsioonivõimendi(te) võimendustegurit. Kõikide analüsaatorite jaoks määratakse kindlaks null- ja võrdlusnäit punktis 9.3.3 esitatud tehnilisele kirjeldusele vastavate rahvusvaheliselt jälgitavate gaaside abil. Leekionisatsioonidetektori analüsaatorite mõõtepiirkond määratakse kindlaks süsinikekvivalendi 1 (C1) alusel.

7.5.4. Tahkete osakeste proovivõtufiltri ettevalmistamine Vähemalt üks tund enne katset asetatakse iga filter tolmu eest kaitstud ja õhuvahetust võimaldavasse Petri tassi ning pannakse kaalukambrisse stabiliseeruma. Stabiliseerumisperioodi lõpus kaalutakse iga filter ning registreeritakse omakaal. Seejärel hoitakse filtrit suletud Petri tassis või tihedalt suletud filtrihoidikul kuni katses kasutamiseni. Filtrit tuleb kasutada kaheksa tunni jooksul pärast kaalukambrist väljavõtmist.

7.5.5. Lahjendussüsteemi reguleerimine Täisvoolulahjendussüsteemi kogu lahjendatud heitgaasi vooluhulk või osavoolulahjendussüsteemi läbiv lahjendatud heitgaasi vooluhulk tuleb reguleerida nii, et süsteemis ei kondenseeru vett ning filtri pinnatemperatuur on 315–325 K (42–52 °C).

7.5.6. Tahkete osakeste proovivõtusüsteemi käivitamine Tahkete osakeste proovivõtusüsteem käivitatakse ja see töötab möödavoolul. Lahjendusõhu tahkete osakeste taustsisalduse kindlaksmääramiseks võetakse lahjendusõhust proov enne heitgaasi sisenemist lahjendustunnelisse. Selle mõõtmise võib teha enne või pärast katset. Kui nimetatud mõõtmine tehakse tsükli alguses ja lõpus, võib arvutada keskmistatud väärtuse. Kui fooni mõõtmiseks kasutatakse muud proovivõtusüsteemi, tuleb see mõõtmine teha katsega samal ajal.

7.6. WHTC tsükli käik

7.6.1. Mootori jahutamine Kasutada võib loomulikku jahtumist või sundjahutust. Sundjahutuse puhul tuleb süsteemi vastavalt heale inseneritavale kasutada jahutusõhu suunamiseks kogu mootorile, jahutusõli juhtimiseks läbi mootori õlitussüsteemi, soojuse eemaldamiseks mootori jahutussüsteemi jahutusvedelikust ning soojuse eemaldamiseks heitgaasi järeltöötlussüsteemist. Järeltöötlussüsteemi sundjahutuse korral ei tohi jahutusõhku kasutada enne, kui järeltöötlussüsteemi temperatuur on langenud alla katalüsaatori aktiveerumistemperatuuri. Keelatud on kasutada sellist jahutust, mis ei anna tulemuseks representatiivseid heitkoguseid.

7.6.2. Külmkäivituskatse Külmkäivituskatset alustatakse siis, kui mootori määrdeõli, jahutusvedeliku ja järeltöötlussüsteemi temperatuur on 293–303 K (20–30 °C). Mootori käivitamiseks kasutatakse ühte järgmistest meetoditest: a) mootor käivitatakse vastavalt kasutusjuhendis esitatud soovitustele, kasutades seeriatoodangu käivitit ja piisavalt laetud akut või sobivat vooluallikat, või b) mootor käivitatakse veojõustendi abil. Mootor tuleb käivitada pöörlemissagedusel, mis ei erine rohkem kui ± 25 % selle tavapärasest käivitamise pöörlemissagedusest tegelikus kasutusolukorras. Käivitamine lõpetatakse 1 sekundi jooksul pärast mootori käivitumist. Kui mootor ei käivitu 15 sekundi jooksul, lõpetatakse käivitamine ning tehakse kindlaks käivitumise nurjumise põhjus, välja arvatud juhul, kui kasutusjuhendis või hooldus- ja remondijuhendis on märgitud tavapärasest pikem käivitusaeg.

7.6.3. Kütuseaurude eraldumise periood Vahetult pärast külmkäivituskatse lõppu lastakse kütuseaurudel eralduda 10 ± 1 minuti jooksul, et valmistada mootor ette kuumkäivituskatseks.

7.6.4. Kuumkäivituskatse Mootor käivitatakse pärast punktis 7.6.3 kindlaks määratud kütuseaurude eraldumisperioodi lõppu, kasutades punktis 7.6.2 kirjeldatud käivitusmeetodeid.

7.6.5. Katse käik Nii külm- kui ka kuumkäivituskatse algab mootori käivitamisega. Pärast mootori käivitumist alustatakse tsükli juhtimist nii, et mootori töö vastab tsükli esimesele seadepunktile. WHTC katse sooritatakse vastavalt punktis 7.4 kindlaks määratud võrdlustsüklile. Mootori pöörlemissageduse ja pöördemomendi seadepunktid fikseeritakse 5 Hz (soovitatavalt 10 Hz) või suurema sagedusega. Seadepunktid arvutatakse lineaarse interpoleerimisega võrdlustsükli 1 Hz sagedusega seadepunktide vahel. Mootori tegeliku pöörlemissageduse ja pöördemomendi andmed registreeritakse kogu katsetsükli vältel vähemalt kord sekundis (1 Hz) ning signaale võib elektrooniliselt filtreerida.

7.6.6. Heitkoguste andmete kogumine Katse alguses lülitatakse sisse mõõtevahendid ja samal ajal alustatakse a) lahjendusõhu kogumist või analüüsimist, kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi; b) lahjendamata või lahjendatud heitgaasi kogumist või analüüsimist, sõltuvalt kasutatavast meetodist; c) lahjendatud heitgaasi koguse ning ettenähtud temperatuuride ja rõhkude mõõtmist; d) heitgaasi massivooluhulga registreerimist, kui kasutatakse lahjendamata heitgaasi analüüsi; e) veojõustendi pöörlemissageduse ja pöördemomendi tagasisideandmete registreerimist. Kui mõõdetakse lahjendamata heitgaasi, mõõdetakse pidevalt heite kontsentratsioone ((NM)HC, CO, NOx) ja heitgaasi massivooluhulka ning salvestatakse andmed arvutisüsteemi sagedusega vähemalt 2 Hz. Kõik muud andmed võib salvestada sagedusega vähemalt 1 Hz. Analooganalüsaatori puhul registreeritakse reageering ja kalibreerimisandmeid rakendatakse andmete hindamise käigus sidus- või vallasrežiimil. Täisvoolulahjendussüsteemi kasutamisel mõõdetakse HC ja NOx-i heidet lahjendustunnelis pidevalt sagedusega vähemalt 2 Hz. Keskmised kontsentratsioonid määratakse kindlaks analüsaatori signaalide integreerimisega katsetsükli vältel. Süsteemi reageerimisaeg ei tohi olla pikem kui 20 sekundit ning see viiakse vajaduse korral kooskõlla püsimahuproovi võtmise vooluhulga kõikumistega ja proovivõtuaja/katsetsükli nihetega. CO-, CO2- ja n mitte-metaansete süsivesinike sisalduse võib kindlaks määrata pidevmõõtmise signaalide integreerimise või tsükli vältel proovivõtukotti kogunenud heitgaasi kontsentratsioonide analüüsimise teel. Gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid lahjendusaines määratakse kindlaks enne heitgaasi lahjendustunnelisse sisenemise punkti kas integreerimisega või proovi kogumisega taustaproovikotti. Kõik muud mõõdetavad väärtused registreeritakse sagedusega vähemalt 1 Hz.

7.6.7. Tahkete osakeste proovivõtt Katse alguses lülitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem möödavoolult tahkete osakeste kogumisele. Kui kasutatakse osavoolulahjendussüsteemi, tuleb proovivõtupumpa(sid) juhtida selliselt, et vooluhulk läbi tahkete osakeste proovivõtturi või ülekandetoru püsib võrdeline punkti 9.4.6.1 kohaselt kindlaks määratud heitgaasi massivooluhulgaga. Kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi, reguleeritakse proovivõtupump (pumbad) nii, et vooluhulk läbi tahkete osakeste proovivõtturi või ülekandetoru püsib ettenähtud väärtusel täpsusega ± 2,5 %. Kui kasutatakse vooluhulga kompenseerimist (uuritava gaasi vooluhulga proportsionaalset reguleerimist), tuleb näidata, et põhitunneli vooluhulga ja tahkete osakeste vooluhulga suhe ei erine ettenähtud väärtusest üle ± 2,5 % (välja arvatud proovivõtu esimese 10 sekundi jooksul). Registreeritakse keskmine temperatuur ja rõhk gaasimõõturi(te) või vooluhulga mõõtevahendite sisselaskeavas. Kui filtrile kogunevate tahkete osakeste suure massi tõttu ei õnnestu ettenähtud vooluhulga täpsust ± 2,5 % kogu tsükli vältel säilitada, loetakse katse kehtetuks. Katse tehakse uuesti, kasutades väiksemat proovivõtu vooluhulka.

7.6.8. Mootori seiskumine ja seadmerike Kui mootor külmkäivituskatse ajal seiskub, loetakse katse kehtetuks. Mootor tuleb ette valmistada ja uuesti käivitada vastavalt punktis 7.6.2 esitatud nõuetele ning katset tuleb korrata. Kui mootor kuumkäivituskatse ajal seiskub, loetakse katse kehtetuks. Kütuseaurudel tuleb lasta mootorist eralduda vastavalt punktile 7.6.3 ning kuumkäivituskatset tuleb korrata. Külmkäivituskatset ei ole vaja sellisel juhul korrata. Kui katsetsükli ajal tekib mõne vajaliku katseseadme rike, siis loetakse katse kehtetuks ning seda tuleb korrata eespool esitatud korras.

7.7. WHSC tsükli käik

7.7.1. Lahjendussüsteemi ja mootori ettevalmistamine Lahjendussüsteem ja mootor tuleb käivitada ja soojendada punkti 7.4.1 kohaselt. Pärast soojenemist tuleb mootor ja proovivõtusüsteem ette valmistada, lastes mootoril töötada 9. režiimile vastaval režiimil (vt punkt 7.2.2, tabel 1) vähemalt 10 minutit, samal ajal peab töötama ka lahjendussüsteem. Võib koguda mudelkatse tahkete osakeste heite proovi. Selleks kasutatavaid proovivõtufiltreid ei ole vaja stabiliseerida ega kaaluda ning need võib kasutuselt kõrvaldada. Vooluhulk peab olema seatud sarnaseks katses kasutavale vooluhulgale. Pärast ettevalmistust tuleb mootor seisata.

7.7.2. Mootori käivitamine 5 ± 1 minutit pärast punktis 7.7.1 kirjeldatud 9. režiimil toimunud ettevalmistuse lõppu käivitatakse mootor tootja kasutusjuhendi soovituste kohaselt seeriatoodangu käiviti või veojõustendi abil vastavalt punktile 7.6.2.

7.7.3. Katse käik Mootori käivitamise järel alustatakse katset ühe minuti jooksul pärast seda, kui mootor on seatud töötama tsükli esimesel režiimil (tühikäik). WHSC katse sooritatakse vastavalt punkti 7.2.2 tabelis 1 esitatud katserežiimide järjestusele.

7.7.4. Heitkoguste andmete kogumine Katse alguses lülitatakse sisse mõõtevahendid ja samal ajal alustatakse a) lahjendusõhu kogumist või analüüsimist, kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi; b) lahjendamata või lahjendatud heitgaasi kogumist või analüüsimist, sõltuvalt kasutatavast meetodist; c) lahjendatud heitgaasi koguse ning ettenähtud temperatuuride ja rõhkude mõõtmist; d) heitgaasi massivooluhulga registreerimist, kui kasutatakse lahjendamata heitgaasi analüüsi; e) veojõustendi pöörlemissageduse ja pöördemomendi tagasisideandmete registreerimist. Kui mõõdetakse lahjendamata heitgaasi, mõõdetakse pidevalt heite kontsentratsioone ((NM)HC, CO, NOx) ja heitgaasi massivooluhulka ning salvestatakse andmed arvutisüsteemi sagedusega vähemalt 2 Hz. Kõik muud andmed võib salvestada sagedusega vähemalt 1 Hz. Analooganalüsaatori puhul registreeritakse reageering ja kalibreerimisandmeid rakendatakse andmete hindamise käigus sidus- või vallasrežiimil. Täisvoolulahjendussüsteemi kasutamisel mõõdetakse HC ja NOx-i heidet lahjendustunnelis pidevalt sagedusega vähemalt 2 Hz. Keskmised kontsentratsioonid määratakse kindlaks analüsaatori signaalide integreerimisega katsetsükli vältel. Süsteemi reageerimisaeg ei tohi olla pikem kui 20 sekundit ning see viiakse vajaduse korral kooskõlla püsimahuproovi võtmise vooluhulga kõikumistega ja proovivõtuaja/katsetsükli nihetega. CO-, CO2- ja n mitte-metaansete süsivesinike sisalduse võib kindlaks määrata pidevmõõtmise signaalide integreerimise või tsükli vältel proovivõtukotti kogunenud heitgaasi kontsentratsioonide analüüsimise teel. Gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid lahjendusaines määratakse kindlaks enne heitgaasi lahjendustunnelisse sisenemise punkti kas integreerimisega või proovi kogumisega taustaproovikotti. Kõik muud mõõdetavad väärtused registreeritakse sagedusega vähemalt 1 Hz.

7.7.5. Tahkete osakeste proovivõtt Katse alguses lülitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem möödavoolult tahkete osakeste kogumisele. Kui kasutatakse osavoolulahjendussüsteemi, tuleb proovivõtupumpa(sid) juhtida selliselt, et vooluhulk läbi tahkete osakeste proovivõtturi või ülekandetoru püsib võrdeline punkti 9.4.6.1 kohaselt kindlaks määratud heitgaasi massivooluhulgaga. Kui kasutatakse täisvoolulahjendussüsteemi, reguleeritakse proovivõtupump (pumbad) nii, et vooluhulk läbi tahkete osakeste proovivõtturi või ülekandetoru püsib ettenähtud väärtusel täpsusega ± 2,5 %. Kui kasutatakse vooluhulga kompenseerimist (uuritava gaasi vooluhulga proportsionaalset reguleerimist), tuleb näidata, et põhitunneli vooluhulga ja tahkete osakeste vooluhulga suhe ei erine ettenähtud väärtusest üle ± 2,5 % (välja arvatud proovivõtu esimese 10 sekundi jooksul). Registreeritakse keskmine temperatuur ja rõhk gaasimõõturi(te) või vooluhulga mõõtevahendite sisselaskeavas. Kui filtrile kogunevate tahkete osakeste suure massi tõttu ei õnnestu ettenähtud vooluhulga täpsust ± 2,5 % kogu tsükli vältel säilitada, loetakse katse kehtetuks. Katse tehakse uuesti, kasutades väiksemat proovivõtu vooluhulka.

7.7.6. Mootori seiskumine ja seadmerike Kui mootor tsükli ajal seiskub, loetakse katse kehtetuks. Mootor tuleb ette valmistada vastavalt punktile 7.7.1, uuesti käivitada vastavalt punktile 7.7.2 ja katset tuleb korrata. Kui katsetsükli ajal tekib mõne vajaliku katseseadme rike, siis loetakse katse kehtetuks ning seda tuleb korrata eespool esitatud korras.

7.8. Töökord pärast katset

7.8.1. Tegevused pärast katset Pärast katse lõppemist lõpetatakse heitgaasi massivooluhulga ja lahjendatud heitgaasi mahu mõõtmine ja gaasivool proovivõtukottidesse ning lülitatakse välja tahkete osakeste proovivõtupump. Integreerivate analüsaatorite süsteemi korral jätkub proovivõtt süsteemi reageerimisaja lõppemiseni.

7.8.2. Proportsionaalse proovivõtu kontrollimine Kõikide proportsionaalsete partiina proovivõttude, näiteks proovivõtukotis proovi või tahkete osakeste proovi puhul tuleb kontrollida, kas proportsionaalne proovivõtt toimus punktide 7.6.7 ja 7.7.5 kohaselt. Kõik proovid, mis ei vasta nendele nõuetele, loetakse kehtetuks.

7.8.3. Tahkete osakeste ettevalmistamine ja kaalumine Tahmafilter paigutatakse kaane või tihendiga konteinerisse või suletakse filtrihoidik, et kaitsta filtrit ümbritsevast keskkonnast pärineva saaste eest. Selliselt kaitstud filter pannakse uuesti kaalukambrisse. Filtri ettevalmistamine peab kestma vähemalt ühe tunni ja seejärel kaalutakse see punkti 9.4.5 kohaselt. Filtri brutokaal registreeritakse.

7.8.4. Triivi kontrollimine Niipea kui see on otstarbekas, kuid mitte hiljem kui 30 minutit pärast katsetsükli lõppu või kütuseaurude eraldumise ajal (ainult punkti b puhul), tuleb kindlaks määrata gaasianalüsaatori mõõtepiirkonna null- ja võrdlusnäit. Käesoleva punkti tähenduses on tsükkel määratletud järgmiselt: (a) WHTC puhul täiskomplekt: külm – kütuseaurude eraldumine – kuum; (b) WHTC kuumkäivituskatsetsükli (punkt 6.6) puhul: kütuseaurude eraldumine – kuum; (c) mitme regenereerimisega WHTC kuumkäivituskatsetsükli puhul (punkt 6.6): kuumkäivituskatsete koguarv; (d) WHSC puhul: katsetsükkel. Analüsaatori triivi puhul kehtivad järgmised tingimused: (a) katsele eelneva ja järgneva null- ja võrdlusnäidu võib sisestada kohe punktis 8.6.1 esitatud valemisse 66 ilma triivi kindlaks määramata; (b) kui triivi erinevus katsele eelneva ja järgneva tulemuse vahel on alla 1 % kogu mõõteulatusest, võib määratud kontsentratsioone kasutada korrigeerimata või võib neid korrigeerida triivi suhtes punkti 8.6.1 kohaselt; Kui triivi erinevus katsele eelneva ja järgneva tulemuse vahel on 1 % kogu mõõteulatusest või suurem, siis tuleb katse lugeda kehtetuks või tuleb määratud kontsentratsioone korrigeerida triivi suhtes punkti 8.6.1 kohaselt.

7.8.5. Proovivõtukotis oleva gaasiproovi analüüs Esimesel võimalusel tehakse järgmist: a) proovivõtukotis olevaid gaasiproove tuleb analüüsida hiljemalt 30 minutit pärast kuumkäivituskatse lõppu, külmkäivituskatse puhul kütuseaurude eraldumise ajal; b) taustaproove tuleb analüüsida hiljemalt 60 minuti jooksul pärast kuumkäivituskatse lõppu.

7.8.6. Tsüklis tehtud töö kinnitamine Kõik mootori käivitamise ajal registreeritud punktid tuleb enne tsüklis tehtud tegeliku töö arvutamist välja jätta. Tsüklis tehtud tegelik töö määratakse kindlaks kogu katsetsükli kohta. Selleks arvutatakse mootori võimsuse hetkväärtused sünkroonselt pöörlemissageduse ja pöördemomentide tegelike väärtuste põhjal. Tsüklis tehtud tegeliku töö Wact (kWh) arvutamiseks integreeritakse mootori võimsuse hetkväärtused kogu katsetsükli vältel. Kui lisaseadmed/varustus ei ole paigaldatud punkti 6.3.1 nõuete kohaselt, tuleb võimsuse hetkväärtusi korrigeerida punktis 6.3.5 esitatud valemi 4 abil. Punktis 7.4.8 kirjeldatud meetodit kasutatakse ka mootori tegeliku võimsuse integreerimisel. Tsüklis tehtud tegelikku tööd Wact võrreldakse võrdlustsüklis tehtud tööga Wref ning selle abil arvutatakse eriheide (vt punkt 8.6.3). Wact väärtus peab olema 85–105 % Wref väärtusest.

7.8.7. Katsetsükli kinnitamise statistika WHTC ja WHSC jaoks arvutatakse lineaarne regressioon pöörlemissageduse, pöördemomendi ja võimsuse tegelike väärtuste (nact, Mact, Pact) ja võrdlustsükli väärtuste (nref, Mref, Pref) vahel. Tegelike ja võrdlustsükli väärtuste vahelisest ajalisest mahajäämusest tuleneva nihke minimeerimiseks võib kogu mootori pöörlemissageduse ja pöördemomendi tegelike signaalide järjestust võrdluspöörlemissageduse ja võrdluspöördemomendi järjestuse suhtes ajaliselt nihutada ette- või tahapoole. Kui tegelikke signaale nihutatakse, tuleb nii pöörlemissagedust kui ka pöördemomenti nihutada samal määral ning samas suunas. Kasutatakse vähimruutude meetodit järgmise kõige sobivama valemiga: y = a1x + a0 (11) Kus: y on pöörlemissageduse (min-1), pöördemomendi (Nm) või võimsuse (kW) tegelik väärtus; a1 on regressioonisirge tõus; x pöörlemissageduse (min-1), pöördemomendi (Nm) või võimsuse (kW) võrdlusväärtus; a0 regressioonisirge ja y-telje lõikepunkt. y jääkstandardhälve x-st ja determinatsioonikordaja (r2) arvutatakse iga regressioonisirge suhtes. Kõnealune analüüs soovitatakse teha sagedusega 1 Hz. Katse loetakse kehtivaks, kui tabelis 2 (WHTC) või tabelis 3 (WHSC) esitatud kriteeriumid on täidetud. Tabel 2 Regressioonisirge lubatav hälve WHTC puhul Pöörlemissagedus Pöördemoment Võimsus y jääkstandardhälve x-st max 5 % katse maksimaalsest pöörlemissagedusest max 10 % mootori maksimaalsest pöördemomendist max 10 % mootori maksimaalsest võimsusest Regressioonisirge tõus, a1 0,95–1,03 0,83–1,03 0,89–1,03 Determinatsioonikordaja, r2 min 0,970 min 0,850 min 0,910 Regressioonisirge ja y-telje lõikepunkt, a0 max 10 % tühikäigu pöörlemissagedusest ± 20 Nm või ± 2 % maksimaalsest pöördemomendist (kumb on suurem) ± 4 kW või ± 2 % maksimaalsest võimsusest (kumb on suurem) Tabel 3 Regressioonisirge lubatav hälve WHSC puhul Pöörlemissagedus Pöördemoment Võimsus y jääkstandardhälve x-st max 1 % katse maksimaalsest pöörlemissagedusest max 2 % mootori maksimaalsest pöördemomendist max 2 % mootori maksimaalsest võimsusest Regressioonisirge tõus, a1 0,99–1,01 0,98–1,02 0,98–1,02 Determinatsioonikordaja, r2 min 0,990 min 0,950 min 0,950 Regressioonisirge ja y-telje lõikepunkt, a0 max 1 % katse maksimaalsest pöörlemissagedusest ± 20 Nm või ± 2 % maksimaalsest pöördemomendist (kumb on suurem) ± 4 kW või ± 2 % maksimaalsest võimsusest (kumb on suurem) Ainult regressiooni puhul on lubatud punktide väljajätmine tabelis 4 märgitud kohtades enne regressioonarvutust. Nende punktide väljajätmine ei ole lubatud tsüklis tehtud töö ja heitkoguste arvutamise puhul. Punkti väljajätmist võib rakendada kogu tsüklile või tsükli mis tahes osale. Tabel 4 Punktid, mille väljajätmine regressioonanalüüsist on lubatud Olukord Tingimused Punktide lubatud väljajätmine Käitaja minimaalne nõue (tühikäik) nref = 0 % ning Mref = 0 % ning Mact > (Mref – 0,02 Mtunnusjoone koostamise maksimaalne pöördemoment) ning Mact > (Mref + 0,02 Mtunnusjoone koostamise maksimaalne pöördemoment) pöörlemissagedus ja võimsus Käitaja minimaalne nõue (käituspunkt) Mref < 0 % võimsus ja pöördemoment Käitaja minimaalne nõue nact ≤ 1,02 nref ja Mact > Mref või nact > nref ja Mact ≤ Mref' või nact > 1,02 nref ja Mref < Mact ≤ (Mref + 0,02 Mtunnusjoone koostamise maksimaalne pöördemoment) võimsus ja pöördemoment või võimsus ja pöörlemissagedus Käitaja maksimaalne nõue nact < nref ja Mact ≥ Mref või nact ≥ 0,98 nref ja Mact < Mref või nact < 0,98 nref ja Mref > Mact ≥ (Mref – 0,02 Mtunnusjoone koostamise maksimaalne pöördemoment) võimsus ja pöördemoment või võimsus ja pöörlemissagedus

8. Heite arvutamine Lõplik katsetulemus ümardatakse ühes etapis vastavas heitestandardis ettenähtud komakohtade arvuni ja lisatakse veel üks tüvenumber vastavalt standardile ASTM E 29-06B. Pidurdamisest tingitud heiteni viivate vahepealsete väärtuste ümardamine ei ole lubatud. Süsivesinike ja/või mitte-metaansete süsivesinike arvutamine põhineb järgmistel kütuse süsiniku-vesiniku-hapniku (C/H/O) moolisuhetel: CH1,86O0,006 diislikütuse (B7) puhul; CH2,92O0,46 eriotstarbeliste survesüütemootorite etanooli (ED95) puhul; CH1,93O0,032 bensiini (E10) puhul; CH2,74O0,385 etanooli (E85) puhul; CH2,525 veeldatud naftagaasi puhul; CH4 maagaasi ja biometaani puhul. Arvutusnäited on esitatud käesoleva lisa 5. liites. Heitkoguste arvutamine moolisuhte alusel väljaspool teid kasutatavate liikurmasinate heitkoguste katseprotokolli käsitleva üldise tehnilise normi nr 11 7. lisa kohaselt on lubatud eelneval kokkuleppel tüübikinnitusasutusega.

8.1. Ümberarvutus kuivalt niiskele Kui heitkogused on mõõdetud kuivas heitgaasis, teisendatakse mõõdetud kontsentratsioon niiskele heitgaasile vastavaks järgmise valemiga: c w = kw × c d (12) kus: cd on kontsentratsioon kuivas heitgaasis (ppm või mahu%); kw on kuivalt niiskele ümberarvutuse parandustegur (olenevalt kasutatavast valemist kas kw,a, kw,e või kw,d).

8.1.1. Lahjendamata heitgaas (13) või (14) või (15) ning (16) ja (17)

kus:

Ha on sisselaskeõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta); wALF on kütuse vesinikusisaldus (massi%); qmf,i on kütuse massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qmad,I on kuiva sisselaskeõhu massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); pr on veeauru rõhk pärast jahutusvanni (kPa); pb on kogu õhurõhk (kPa); wDEL on kütuse lämmastikusisaldus (massi%); wEPS on kütuse hapnikusisaldus (massi%); α on vesiniku moolisuhe kütuses; cCO2 on kuiva CO2 kontsentratsioon (%); cCO on kuiva CO kontsentratsioon (%).

Valemid 13 ja 14 on põhimõtteliselt identsed; tegur 1,008 valemites 13 ja 15 on valemi 14 täpsema nimetaja lähendus.

8.1.2. Lahjendatud heitgaas (18) või (19) ning (20) kus: α on vesiniku moolisuhe kütuses; cCO2w on niiske CO2 kontsentratsioon (%); cCO2d on kuiva CO2 kontsentratsioon (%); Hd on lahjendusõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta); Ha on sisselaskeõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta); D on lahjendustegur (vt punkt 8.5.2.3.2).

8.1.3. Lahjendusõhk (21) ning (22) kus: Hd on lahjendusõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta);

8.2. NOx-i korrigeerimine niiskuse suhtes NOx-i heitetase sõltub ümbritseva õhu tingimustest, mistõttu korrigeeritakse NOx-i kontsentratsiooni niiskuse suhtes punktis 8.2.1 või 8.2.2 esitatud tegurite abil. Sisselaskeõhu niiskuse Ha võib üldtunnustatud valemite abil leida suhtelise niiskuse, kastepunkti, aururõhu või kuiv- ja märgtermomeetri abil tehtud mõõtmiste tulemustest.

8.2.1. Survesüütemootorid (23) kus: Ha on sisselaskeõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta).

8.2.2. Sädesüütemootorid (24) kus: Ha on sisselaskeõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta).

8.3. Tahmafiltri üleslükkejõu korrigeerimine Proovivõtufiltri massi tuleb korrigeerida sellele õhus mõjuva üleslükkejõu suhtes. Üleslükkejõu korrigeerimine sõltub proovivõtufiltri tihedusest, õhu tihedusest ja kaalu kalibreerimisvihi tihedusest ning ei arvesta tahketele osakestele endile mõjuva üleslükkejõuga. Üleslükkejõu korrektsioon tuleb teha nii filtri omamassile kui ka filtri brutomassile. Kui filtermaterjali tihedus ei ole teada, kasutatakse järgmisi tihedusi: a) teflonkattega klaaskiudfilter: 2 300 kg/m3; b) teflonmembraanfilter: 2 144 kg/m3; c) teflonmembraanfilter koos polümetüülpenteenist kinnitusrõngaga: 920 kg/m3. Roostevabast terasest kalibreerimisvihtide puhul kasutatakse tihedust 8 000 kg/3. Kui kalibreerimisviht on mõnest muust materjalist, peab selle tihedus olema teada. Kasutatakse järgmist valemit: (25) ning (26) kus: muncor on tahmafiltri korrigeerimata mass (mg); ρa on õhu tihedus (kg/m3); ρw on kaalu kalibreerimisvihi tihedus (kg/m3); ρf on tahkete osakeste proovivõtufiltri tihedus (kg/m3); pb on kogu õhurõhk (kPa); Ta on õhu temperatuur kaalumiskeskkonnas (K); 28,836 on õhu molaarmass etalonniiskusel (282,5 K) (g/mol); 8,3144 on universaalne gaasikonstant. Punktides 8.4.3 ja 8.5.3 kasutatav tahkete osakeste proovi mass mp arvutatakse järgmiselt: (27) kus: mf,G on tahmafiltri brutomass (mg), mida on üleslükkejõu suhtes korrigeeritud; mf,T on tahmafiltri omamass (mg), mida on üleslükkejõu suhtes korrigeeritud.

8.4. Osavoolulahjendus ja mõõtmised lahjendamata gaasi heites Gaasiliste koostisosade kontsentratsiooni hetkväärtuse signaale kasutatakse heitkoguste arvutamiseks, korrutades neid heitgaasi massivooluhulga hetkväärtusega. Heitgaasi massivooluhulka võib mõõta otse või arvutada sisselaskeõhu ja kütuse vooluhulga mõõtmise meetodite, märgistusgaasi meetodi või sisselaskeõhu ja õhu-kütuse suhte mõõtmise abil. Eritähelepanu tuleb pöörata erinevate seadmete reageerimisaegadele. Nende erinevuste arvessevõtmiseks tuleb signaalid ajas ühtlustada. Tahkete osakeste korral kasutatakse heitgaasi massivooluhulga signaale osavoolulahjendussüsteemi juhtimiseks, et võtta heitgaasi massivooluhulgaga proportsionaalne proov. Proportsionaalsuse kvaliteeti tuleb kontrollida, kasutades regressioonanalüüsi proovi ja heitgaasi vooluhulga vahel vastavalt punktile 9.4.6.1. Kogu katse skeem on esitatud joonisel 6.

Joonis 6.

Lahjendamata heitgaasi / osavoolu mõõtesüsteemi skeem

8.4.1. Heitgaasi massivooluhulga kindlaksmääramine

8.4.1.1. Sissejuhatus Heitkoguste arvutamiseks lahjendamata heitgaasis ning osavoolulahjendussüsteemi kontrollimiseks peab teada olema heitgaasi massivooluhulk. Heitgaasi massivooluhulga saab kindlaks määrata ühega punktides 8.4.1.3 kuni 8.4.1.7 kirjeldatud meetoditest.

8.4.1.2. Reageerimisaeg Heitkoguse arvutamiseks peab ükskõik millise punktides 8.4.1.3 kuni 8.4.1.7 kirjeldatud meetodi korral reageerimisaeg olema võrdne või väiksem analüsaatori reageerimisajast (≤ 10 s), mis on nõutav vastavalt punktile 9.3.5. Osavoolulahjendussüsteemi kontrollimiseks on nõutav lühem reageerimisaeg. Reaalajas juhitavate osavoolulahjendussüsteemide puhul on nõutav reageerimisaeg ≤ 0,3 s. Eelnevalt registreeritud katsel põhineva eelkontrolliga osavoolulahjendussüsteemide puhul peab heitgaasi vooluhulga mõõtmissüsteemi reageerimisaeg olema ≤ 5 s siirdeajaga ≤ 1 s. Süsteemi reageerimisaja täpsustab seadme tootja. Nõuded heitgaasi vooluhulga ja osavoolulahjendussüsteemi kombineeritud reageerimisajale on esitatud punktis 9.4.6.1.

8.4.1.3. Otsese mõõtmise meetod Heitgaasi vooluhulga hetkväärtust võib otse mõõta näiteks järgmiste süsteemidega: a) rõhuerinevust kasutavad seadmed, näiteks düüsiga vooluhulgamõõtur (täpsemalt vt ISO 5167); b) ultraheli-vooluhulgamõõtur; c) keeris-vooluhulgamõõtur. Heitetaset mõjutavate mõõtmisvigade vältimiseks tuleb rakendada ettevaatusabinõusid. Ettevaatusabinõud hõlmavad seadmete hoolikat paigaldamist mootori väljalaskesüsteemi vastavalt seadme tootja soovitustele ja heale inseneritavale. Eelkõige ei tohi seadme paigaldamine mõjutada mootori tööd ega heidet. Vooluhulgamõõturid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele.

8.4.1.4. Õhu ja kütuse mõõtmise meetod See hõlmab õhu ja kütuse vooluhulga mõõtmist sobivate vooluhulgamõõturite abil. Heitgaasi vooluhulga hetkväärtus arvutatakse järgmiselt: qmew,i = qmaw,i + qmf,i (28) kus: qmew,i on heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qmaw,i on sisselaskeõhu massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qmf,i on kütuse massivooluhulga hetkväärtus (kg/s). Vooluhulgamõõturid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele, kuid peavad olema piisavalt täpsed ka selleks, et vastata heitgaasi vooluhulga lineaarsusnõuetele.

8.4.1.5. Märgistusgaasi mõõtmise meetod See hõlmab märgistusgaasi kontsentratsiooni mõõtmist heitgaasis. Teatav kogus inertgaasi (näiteks puhast heeliumi) lastakse märgistusgaasina heitgaasivoolu. Gaas segatakse ja lahjendatakse heitgaasiga, kuid see ei tohi väljalasketorus reageerida. Seejärel mõõdetakse gaasi kontsentratsioon heitgaasiproovis. Selleks et tagada märgistusgaasi täielik segunemine, peab heitgaasi proovivõttur paiknema märgistusgaasi sisselaskekohast vähemalt 1 m allavoolu või väljalasketoru 30-kordsele läbimõõdule vastaval kaugusel (kumb on suurem). Proovivõttur võib paikneda sisselaskekohale lähemal juhul, kui täielikku segunemist kinnitab märgistusgaasi kontsentratsiooni võrdlemine võrdluskontsentratsiooniga, kui märgistusgaas lastakse sisse mootorist ülesvoolu. Märgistusgaasi vooluhulk reguleeritakse selliseks, et märgistusgaasi kontsentratsioon pärast segunemist mootori tühikäigul jääb väiksemaks märgistusgaasi analüsaatori skaala lõppväärtusest. Heitgaasi vooluhulk arvutatakse järgmiselt: (29) kus: qmew,i on heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qvt on märgistusgaasi vooluhulk (cm3/min); cmix,i on märgistusgaasi kontsentratsiooni hetkväärtus pärast segunemist (ppm); ρe on heitgaasi tihedus (kg/m3) (vt tabel 5); cb on märgistusgaasi taustkontsentratsioon sisselastavas õhus (ppm). Märgistusgaasi taustkontsentratsiooni (cb) võib kindlaks määrata vahetult enne ja pärast katset mõõdetud taustkontsentratsioonide keskmistamisega. Kui taustkontsentratsioon on väiksem kui 1% märgistusgaasi kontsentratsioonist pärast segunemist (cmix.i) heitgaasi maksimaalse vooluhulga korral, võib taustkontsentratsiooni mitte arvestada. Kogu süsteem peab vastama punkti 9.2 lineaarsusnõuetele heitgaasi vooluhulga kohta.

8.4.1.6. Õhu vooluhulga ning õhu ja kütuse suhte mõõtmise meetod See hõlmab heitgaasi massi arvutamist õhu vooluhulga ning õhu ja kütuse suhte abil. Heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus arvutatakse järgmiselt: (30) ning (31) (32) kus: qmaw,i on sisselaskeõhu massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); A/Fst on õhu ja kütuse stöhhiomeetriline suhe (kg/kg); λi on heitgaasi küttesegu hetkväärtus; cCO2d on kuiva CO2 kontsentratsioon (%); cCOd on kuiva CO kontsentratsioon (ppm); cHCw on niiske HC kontsentratsioon (ppm). Õhu vooluhulgamõõtur ja analüsaatorid peavad vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele ning kogu süsteem peab vastama punktis 9.2 esitatud lineaarsusnõuetele heitgaasi vooluhulga kohta. Kui heitgaasi küttesegu mõõtmiseks kasutatakse õhu ja kütuse suhte mõõteseadet, näiteks tsirkooniumandurit, peab see vastama punktis 9.3.2.7 esitatud kirjeldusele.

8.4.1.7. Süsinikubilansi meetod See hõlmab heitgaaside massi arvutamist kütusevooluhulga ja süsinikku sisaldavate heitgaasi koostisosade alusel. Heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus arvutatakse järgmiselt: (33) ning kc= (cCO2d – cCO2d,a) x 0,5441 + cCOd/18522 + cHCw/17355(34) ja kfd = –0,055586 x wALF + 0,0080021 x wDEL + 0,0070046 x wEPS(35) kus: qmf,i on kütuse massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); Ha on sisselaskeõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta); wBET on kütuse süsinikusisaldus (massi%); wALF on kütuse vesinikusisaldus (massi%); wDEL on kütuse lämmastikusisaldus (massi%); wEPS on kütuse hapnikusisaldus (massi%); cCO2d on kuiva CO2 kontsentratsioon (%); cCO2d,a on kuiva CO2 kontsentratsioon sisselastavas õhus (%); cCOd on kuiva CO kontsentratsioon (ppm); cHCw on niiske HC kontsentratsioon (ppm)

8.4.2. Gaasiliste koostisosade kindlaksmääramine

8.4.2.1. Sissejuhatus Katsetamiseks esitatud mootorist väljuvas lahjendamata heitgaasis leiduvaid gaasilisi koostisosi mõõdetakse käesoleva lisa punktis 9.3 ja 2. liites kirjeldatud mõõte- ja proovivõtusüsteemidega. Andmete hindamist on kirjeldatud punktis 8.4.2.2. Punktides 8.4.2.3 ja 8.4.2.4 on kirjeldatud kahte arvutuskäiku, mis on 5. lisas nimetatud etalonkütuste suhtes samaväärsed. Punktis 8.4.2.3 esitatud arvutuskäik on lihtsam, sest selles kasutatakse saasteaine ja heitgaasi tiheduse suhte kirjeldamiseks tabelis olevaid u väärtusi. 5. lisa spetsifikatsioonidest kõrvale kalduva kütuse kvaliteedi hindamisel on punktis 8.4.2.4 esitatud arvutuskäik täpsem, kuid eeldab kütuse koostise elementanalüüsi.

8.4.2.2. Andmete hindamine Heitkoguste suhtes olulised andmed registreeritakse ja säilitatakse vastavalt punkti 7.6.6 nõuetele. Gaasiliste koostisosade heitkoguste arvutamiseks tuleb registreeritud kontsentratsioonide ja heitgaasi massivooluhulga kõverad seada ajalisse vastavusse punktis 3.1 kindlaks määratud ülekandeajaga. Seega määratakse iga heitgaasi massivoolusüsteemi ja gaasilise saasteaine analüsaatori reageerimisaeg kindlaks vastavalt punktidele 8.4.1.2 ja 9.3.5 ning registreeritakse.

8.4.2.3. Heitkoguse arvutamine tabelis esitatud väärtuste põhjal Saasteainete massi (g/katse) kindlaksmääramiseks arvutatakse vastavalt punktile 8.4.2.2 ülekandeajaga vastavusse seatud saasteainete kontsentratsioonist lahjendamata heitgaasis ja heitgaasi massivooluhulgast heite massi hetkväärtus, integreeritakse hetkväärtused üle kogu tsükli ning korrutatakse integreeritud väärtused tabelist 5 võetud u väärtustega. Kuivas heitgaasis mõõtmise korral tehakse enne edasisi arvutusi kontsentratsiooni hetkväärtuste puhul punkti 8.1 kohane ümberarvutus kuivalt niiskele. NOx-i arvutamiseks korrutatakse heitkogus vajaduse korral niiskuse parandusteguriga kh,D või kh,G, mis on kindlaks määratud punkti 8.2 kohaselt. Kasutatakse järgmist valemit: mgas = (g/katse) (36) kus: ugas on heitgaasi koostisosa vastav väärtus tabelist 5; cgas,i on heitgaasi koostisosa kontsentratsiooni hetkväärtus (ppm); qmew,i on heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); f on andmevõtusagedus, Hz; n on mõõtmiste arv. Tabel 5 Lahjendamata heitgaasi u väärtused ja koostisosade tihedused Kütus ρe Gaas NOx CO HC CO2 O2 CH4 ρgas [kg/m3] 2,053 1,250 (1) 1,9636 1,4277 0,716 ugasb (2) Diislikütus (B7) 1,2943 0,001586 0,000966 0,000482 0,001517 0,001103 0,000553 Etanool (ED95) 1,2768 0,001609 0,000980 0,000780 0,001539 0,001119 0,000561 Surumaagaas (3) 1,2661 0,001621 0,000987 0,000528 (4) 0,001551 0,001128 0,000565 Propaan 1,2805 0,001603 0,000976 0,000512 0,001533 0,001115 0,000559 Butaan 1,2832 0,001600 0,000974 0,000505 0,001530 0,001113 0,000558 Veeldatud naftagaas (5) 1,2811 0,001602 0,000976 0,000510 0,001533 0,001115 0,000559 Bensiin (E10) 1,2931 0,001587 0,000966 0,000499 0,001518 0,001104 0,000553 Etanool (E85) 1,2797 0,001604 0,000977 0,000730 0,001534 0,001116 0,000559

8.4.2.4. Heitkoguse arvutamine täpsete valemite põhjal Saasteainete massi (g/katse) kindlaksmääramiseks arvutatakse heite massi hetkväärtused vastavalt punktile 8.4.2.2 ülekandeajaga vastavusse seatud saasteainete kontsentratsioonist lahjendamata heitgaasis, u väärtustest ja heitgaasi massivooluhulgast ning integreeritakse hetkväärtused üle kogu tsükli. Kuivas heitgaasis mõõtmise korral tehakse enne edasisi arvutusi kontsentratsiooni hetkväärtuste puhul punkti 8.1 kohane ümberarvutus kuivalt niiskele. NOx-i arvutamiseks korrutatakse heitkogus niiskuse parandusteguriga kh,D või kh,G, mis on kindlaks määratud punkti 8.2 kohaselt. Kasutatakse järgmist valemit: mgas = (g/katse) (37) kus: u gas on arvutatud valemi 38 või 39 põhjal; c gas,i on heitgaasi koostisosa kontsentratsiooni hetkväärtus (ppm); qm ew,i on heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); f on andmevõtusagedus, Hz; n on mõõtmiste arv. u hetkväärtused arvutatakse järgmiselt: ugas,i = Mgas / (Me,i x 1000) (38) või ugas,i =ρgas / (ρe,i x 1000) (39) ning ρgas = Mgas / 22,414 (40) kus: Mgas on heitgaasi koostisosa molaarmass (g/mol) (vt käesoleva lisa 5. liide); Me,i on heitgaasi molaarmassi hetkväärtus (g/mol); ρgas on heitgaasi koostisosa tihedus (kg/m3); ρe,i on heitgaasi tiheduse hetkväärtus (kg/m3). Heitgaasi molaarmass Me tuletatakse kütuse üldisest koostisest CHαOεNδSγ, eeldades täielikku põlemist, järgmiselt: (41) kus: qmaw,i on niiske sisselaskeõhu massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qmf,i on kütuse massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); Ha on sisselaskeõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta); Ma on kuiva sisselaskeõhu molaarmass (28,965 g/mol). Heitgaasi tihedus ρe tuletatakse järgmiselt: (42) kus: qmad,i on kuiva sisselaskeõhu massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qmf,i on kütuse massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); Ha on sisselaskeõhu niiskus (g vett 1 kg kuiva õhu kohta); kfw on kütusest olenev tegur niiske heitgaasi korral (valem 16) punktis 8.1.1.

8.4.3. Tahkete osakeste kindlaksmääramine

8.4.3.1. Andmete hindamine Tahkete osakeste mass arvutatakse punktis 8.3 esitatud valemi 27 alusel. Tahkete osakeste kontsentratsiooni hindamiseks registreeritakse katsetsükli jooksul läbi filtrite voolava proovi kogumass (msep). Tüübikinnitusasutuse eelneval loal võib tahkete osakeste massi korrigeerida punkti 7.5.6 kohaselt kindlaksmääratud lahjendusõhu tahkete osakeste kontsentratsiooni võrra kooskõlas hea inseneritava ja kasutatava tahkete osakeste mõõtesüsteemi eriomadustega.

8.4.3.2. Heitkoguse arvutamine Sõltuvalt süsteemi ülesehitusest arvutatakse tahkete osakeste mass (g/katse) kas punktis 8.4.3.2.1 või 8.4.3.2.2 esitatud meetodi abil pärast tahkete osakeste proovivõtufiltri korrigeerimist üleslükkejõu suhtes vastavalt punktile 8.3.

8.4.3.2.1. Proovivõtusuhtel põhinev arvutus mPM = mp / (rs x 1000) (43) kus: mp on tsükli jooksul kogutud tahkete osakeste proovi mass (mg); rs on keskmine proovivõtusuhe katsetsükli jooksul; ning rs = (44) kus: mse tsüklis kogutud proovi mass (kg); mew on heitgaasi kogu massivooluhulk tsüklis (kg); msep on tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasi mass (kg); msed on lahjendustunneli läbinud lahjendatud heitgaasi mass (kg). Täisproovivõtusüsteemi puhul on msep ja msed identsed.

8.4.3.2.2. Lahjendusastmel põhinev arvutus mPM = (45) kus: mp on tsükli jooksul kogutud tahkete osakeste proovi mass (mg); msep on tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasi mass (kg); medf on lahjendatud ekvivalentheitgaasi mass kogu tsükli kohta (kg). Lahjendatud ekvivalentheitgaasi kogumass kogu tsükli kohta arvutatakse järgmiselt: medf = (46) qmedf,i = qmew,i x rd,i (47) rd,i = (48) kus: qm edf,i on lahjendatud ekvivalentheitgaasi massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qm ew,i on heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); r d,i on lahjendusastme hetkväärtus; qm dew,i on lahjendatud heitgaasi massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); qm dw,i on lahjendusõhu massivooluhulga hetkväärtus (kg/s); f on andmevõtusagedus, Hz; n on mõõtmiste arv.

8.5. Täisvoolulahjendusega mõõtmine (püsimahuproovi võtmine) Heitkoguste arvutamiseks kasutatakse üle kogu tsükli integreeritud või proovivõtukotti kogutud gaasiliste koostisosade kontsentratsioonisignaale, mis korrutatakse lahjendatud heitgaasi massivooluhulgaga. Heitgaasi massivooluhulka mõõdetakse püsimahuproovi võtmise süsteemi abil, milles võidakse kasutada mahtpumpa, Venturi toru düüsi või Venturi toru koos vooluhulga kompenseerimisega või ilma selleta. Gaasi proovivõtukotti kogumise ja tahkete osakeste proovivõtu korral tuleb võtta püsimahuproovi võtmise süsteemi lahjendatud heitgaasist proportsionaalne proov. Vooluhulga kompenseerimiseta süsteemi korral ei tohi gaasiproovi vooluhulga ja püsimahuproovi võtmise vooluhulga suhe erineda katse seadepunktist rohkem kui ± 2,5 %. Vooluhulga kompenseerimisega süsteemi korral peab iga üksiku vooluhulga kõikumine püsima oma võrdlusvooluhulga suhtes ± 2,5 % piires. Kogu katse skeem on esitatud joonisel 7.

Joonis 7

Täisvoolumõõtesüsteemi skeem

8.5.1. Lahjendatud heitgaasi vooluhulga kindlaksmääramine

8.5.1.1. Sissejuhatus Heitkoguste arvutamiseks lahjendatud heitgaasis on vaja teada lahjendatud heitgaasi massivooluhulka. Katsetsükli lahjendatud heitgaasi kogu vooluhulk (kg/katse) arvutatakse tsükli jooksul mõõdetud väärtuste ja vooluhulga mõõteseadme vastavate kalibreerimisandmete põhjal (mahtpumba puhul V0, Venturi toru düüsi puhul KV, Venturi toru puhul Cd) ühe punktides 8.5.1.2 kuni 8.5.1.4 kirjeldatud meetodi abil. Kui tahkete osakeste proovi kogu vooluhulk (msep) ületab 0,5 % püsimahuproovi võtmise kogu vooluhulgast (med), tuleb püsimahuproovi võtmise vooluhulka korrigeerida msep suhtes, või tuleb tahkete osakeste proovi vool enne vooluhulga mõõteseadet juhtida tagasi püsimahuproovi võtmise süsteemi.

8.5.1.2. Mahtpumba ja püsimahuproovi võtmise süsteem Kui lahjendatud heitgaasi temperatuur hoitakse soojusvaheti abil kogu tsükli vältel täpsusega ± 6 K, arvutatakse tsükli massivooluhulk järgmiselt: (49) kus: V 0 on pumba ühe pöördega pumbatava gaasi maht katsetingimustes (m3/pööre); n P on pumba pöörete koguarv katse ajal; p p on absoluutne rõhk pumba sissevooluava juures, kPa; T on lahjendatud heitgaasi keskmine temperatuur pumba sissevooluava juures (K). Vooluhulga kompenseerimisega süsteemi (s.o soojusvahetita süsteemi) kasutamise korral arvutatakse heite massi hetkväärtused ja integreeritakse need üle kogu tsükli. Sellisel juhul arvutatakse lahjendatud heitgaasi massi hetkväärtus järgmiselt: med,i = 1,293 x V0 x nP,i x pp x 273 / (101,3 x T) (50) kus: nP,i on pumba pöörete koguarv ajavahemiku kohta.

8.5.1.3. Venturi toru düüsi ja püsimahuproovi võtmise süsteem Kui lahjendatud heitgaasi temperatuuri hoitakse soojusvaheti abil kogu tsükli vältel täpsusega ± 11 K, arvutatakse tsükli massivooluhulk järgmiselt: med = 1,293 x t x Kv x pp / T 0,5 (51) kus: t on tsükli kestus (s); K V on Venturi toru düüsi kalibreerimistegur standardtingimustes; p p on absoluutne rõhk Venturi toru sissevooluava juures, kPa; T on absoluutne temperatuur Venturi toru sissevooluava juures, K. Vooluhulga kompenseerimisega süsteemi (s.o soojusvahetita süsteemi) kasutamise korral arvutatakse heite massi hetkväärtused ja integreeritakse need üle kogu tsükli. Sellisel juhul arvutatakse lahjendatud heitgaasi massi hetkväärtus järgmiselt: med,i = 1,293 x Δti x KV x pp / T 0,5 (52) kus: Δti on ajavahemik (s).

8.5.1.4. Venturi toru ja püsimahuproovi võtmise süsteem Kui lahjendatud heitgaasi temperatuuri hoitakse soojusvaheti abil kogu tsükli vältel täpsusega ± 11 K, arvutatakse tsükli massivooluhulk järgmiselt: med = 1,293 x QSSV (53) ning (54) kus: A 0 on 0,005692 SI-süsteemi ühikutes avaldisest ; d V on Venturi toru düüsi läbimõõt, mm; C d on Venturi toru vooluhulgategur; p p on absoluutne rõhk Venturi toru sissevooluava juures, kPa. T on temperatuur Venturi toru sissevooluava juures, K; rp on Venturi toru düüsi ja sissevooluava absoluutse staatilise rõhu suhe ( ); rD on Venturi toru düüsi läbimõõdu d ja sisselasketoru siseläbimõõdu D suhe. Vooluhulga kompenseerimisega süsteemi (s.o soojusvahetita süsteemi) kasutamise korral arvutatakse heite massi hetkväärtused ja integreeritakse need üle kogu tsükli. Sellisel juhul arvutatakse lahjendatud heitgaasi massi hetkväärtus järgmiselt: med = 1,293 x QSSV x Δti (55) kus: Δti on ajavahemik (s). Reaalajas arvutamist alustatakse kas Cd mõistlikust väärtusest, (näiteks 0,98) või Qssv mõistlikust väärtusest. Kui arvutamine algab Qssv väärtusest, kasutatakse Qssv esialgset väärtust Reynoldsi arvu hindamiseks. Kõigi heitekatsete kestel peab Reynoldsi arv Venturi toru düüsis jääma Reynoldsi arvude vahemikku, mida kasutatakse punkti 9.5.4 kohase kalibreerimiskõvera saamiseks.

8.5.2. Gaasiliste koostisosade kindlaksmääramine

8.5.2.1. Sissejuhatus Katsetamiseks esitatud mootorist väljuvas lahjendatud heitgaasis mõõdetakse leiduvaid gaasilisi koostisosi käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud meetoditega. Heitgaasi lahjendatakse filtreeritud välisõhu, sünteetilise õhu või lämmastikuga. Täisvoolusüsteemi vooluhulk peab olema piisavalt suur, et täielikult kõrvaldada vee kondenseerumine lahjendus- ja proovivõtusüsteemides. Andmete hindamist ja arvutusi on kirjeldatud punktides 8.5.2.2 ja 8.5.2.3.

8.5.2.2. Andmete hindamine Heitkoguste suhtes olulised andmed registreeritakse ja säilitatakse vastavalt punkti 7.6.6 nõuetele.

8.5.2.3. Heitkoguse arvutamine

8.5.2.3.1. Püsiva massivooluhulgaga süsteemid Soojusvahetiga süsteemides määratakse saasteainete mass kindlaks järgmise valemi abil: mgas = ugas x cgas x med (g/katse) (56) kus: ugas on heitgaasi koostisosa vastav väärtus tabelist 6; cgas on koostisosa taustkorrigeeritud keskmine kontsentratsioon (ppm); med on lahjendatud heitgaasi kogumass tsüklis (kg). Kuivas heitgaasis mõõtmise korral tehakse punkti 8.1 kohane ümberarvutus kuivalt niiskele. NOx-i arvutamiseks korrutatakse heitkogus vajaduse korral niiskuse parandusteguriga kh,D või kh,G, mis on kindlaks määratud punkti 8.2 kohaselt. u väärtused on esitatud tabelis 6. ugas väärtuste arvutamisel on eeldatud, et lahjendatud heitgaasi tihedus on võrdne õhu tihedusega. Seetõttu on ugas väärtused gaasi üksikute koostisosade puhul identsed, kuid HC puhul erinevad. Tabel 6 Lahjendatud heitgaasi u väärtused ja koostisosade tihedused Kütus ρde Gaas NOx CO HC CO2 O2 CH4 ρgas [kg/m3] 2,053 1,250 (6) 1,9636 1,4277 0,716 ugas (7) Diislikütus (B7) 1,293 0,001588 0,000967 0,000483 0,001519 0,001104 0,000553 Etanool (ED95) 1,293 0,001588 0,000967 0,000770 0,001519 0,001104 0,000553 Surumaagaas (8) 1,293 0,001588 0,000967 0,000517 (9) 0,001519 0,001104 0,000553 Propaan 1,293 0,001588 0,000967 0,000507 0,001519 0,001104 0,000553 Butaan 1,293 0,001588 0,000967 0,000501 0,001519 0,001104 0,000553 Veeldatud naftagaas (10) 1,293 0,001588 0,000967 0,000505 0,001519 0,001104 0,000553 Bensiin (E10) 1,293 0,001588 0,000967 0,000499 0,001519 0,001104 0,000554 Etanool (E85) 1,293 0,001588 0,000967 0,000722 0,001519 0,001104 0,000554 Alternatiivselt võib u väärtusi arvutada punktis 8.4.2.4 üldiselt kirjeldatud täpse arvutusmeetodi alusel järgmiselt: (57) kus: M gas on heitgaasi koostisosa molaarmass (g/mol) (vt käesoleva lisa 5. liide); M e on heitgaasi molaarmass (g/mol); M d on lahjendusõhu molaarmass (28,965 g/mol); D on lahjendustegur (vt punkt 8.5.2.3.2).

8.5.2.3.2. Taustkorrigeeritud kontsentratsioonide kindlaksmääramine Saasteainete tegelike kontsentratsioonide saamiseks lahutatakse lahjendusõhu gaasiliste saasteainete keskmised taustkontsentratsioonid mõõdetud kontsentratsioonidest. Saasteainete taustkontsentratsioonide keskmised väärtused võib kindlaks määrata proovikoti meetodil või pideva mõõtmise ja integreerimise abil. Kasutatakse järgmist valemit: cgas = cgas,e – cd x (1 – (1/D)) (58) kus: c gas,e on lahjendatud heitgaasis mõõdetud koostisosa kontsentratsioon (ppm); c d on lahjendusõhus mõõdetud koostisosa kontsentratsioon (ppm); D on lahjendustegur. Lahjendustegur arvutatakse järgmiselt: a) survesüütemootorite ja veeldatud naftagaasil töötavate gaasimootorite korral D = (59) b) maagaasil töötavate gaasimootorite korral D = (60) kus: cCO2,e on CO2 kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis (mahu%); cHC,e on HC kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis (ppm C1); cNMHC,e on mitte-metaansete süsivesinike kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis (ppm C1); cCO,e on CO kontsentratsioon niiskes lahjendatud heitgaasis (ppm); FS on stöhhiomeetriline tegur. Stöhhiomeetriline tegur arvutatakse järgmiselt: FS = (61) kus: α on vesiniku moolisuhe kütuses (H/C). Kui kütuse koostis ei ole teada, võib alternatiivina kasutada järgmisi stöhhiomeetrilisi tegureid: FS (diislikütus) = 13,4 FS (veeldatud naftagaas) = 11,6 FS (maagaas) = 9,5 FS (E10) = 13,3 F S (E85) = 11.5

8.5.2.3.3. Vooluhulga kompenseerimisega süsteemid Soojusvahetita süsteemide puhul arvutatakse saasteainete massi (g/katse) kindlaksmääramiseks heite massi hetkväärtused ning integreeritakse hetkväärtused üle kogu tsükli. Ühtlasi tuleb taustkorrektsioon teha vahetult kontsentratsioonide hetkväärtuste suhtes. Kasutatakse järgmist valemit: mgas = (62) kus: c gas,e on lahjendatud heitgaasis mõõdetud koostisosa kontsentratsioon (ppm); c d on lahjendusõhus mõõdetud koostisosa kontsentratsioon (ppm); m ed,i on lahjendatud heitgaasi massi hetkväärtus (kg); m ed on lahjendatud heitgaasi kogumass tsüklis (kg); u gas on väärtus tabelist 6; D on lahjendustegur.

8.5.3. Tahkete osakeste kindlaksmääramine

8.5.3.1. Heitkoguse arvutamine Tahkete osakeste mass (g/katse) arvutatakse pärast punkti 8.3. kohast tahkete osakeste proovivõtufiltri korrigeerimist üleslükkejõu suhtes järgmiselt: mPM = (63) kus: mp on tsükli jook