ET Euroopa Liidu Teataja L 42/1

Rahvusvahelise avaliku õiguse alusel on õiguslik toime ainult ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni originaaltekstidel. Käesoleva eeskirja staatust ja jõustumiskuupäeva tuleb kontrollida ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni staatust käsitleva dokumendi TRANS/WP.29/343 uusimast versioonist, mis on kättesaadav Internetis:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskiri nr 43: ühtsed sätted ohutute klaaspindade ja nende sõidukitele paigaldamise tüübikinnituse kohta

Sisaldab kogu kehtivat teksti kuni:

01-seeria muudatuste 2. täiendus – jõustumise kuupäev: 3. november 2013

SISUKORD

EESKIRI

1. Reguleerimisala

2. Mõisted

3. Tüübikinnituse taotlemine

4. Märgistus

5. Tüübikinnitus

6. Üldnõuded

7. Erinõuded

8. Katsed

9. Ohutu klaaspinnamaterjali tüübikinnituse muutmine või laiendamine

10. Toodangu vastavus nõuetele

11. Karistused toodangu nõuetele mittevastavuse korral

12. Üleminekusätted

13. Tootmise lõpetamine

14. Tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste ja tüübikinnitusasutuste nimed ja aadressid

LISAD

1. Teatis

1.A. Teatis

2. Üksikosa tüübikinnitusmärkide kujundus

2.A. Sõiduki tüübikinnitusmärgi kujundus

3. Üldised katsetingimused

4. Karastatud klaasist tuuleklaasid

5. Ühtlaselt karastatud klaaspaneelid

6. Tavalisest laminaatklaasist tuuleklaasid

7. Laminaatklaaspaneelid

8. Töödeldud laminaatklaasist tuuleklaasid

9. Plastmaterjaliga kaetud ohutud klaaspinnad (plastkate siseküljel)

10. Klaasplastist tuuleklaasid

11. Klaasplastist paneelid

12. Mitmekordsed klaaspaketid

13. Tuuleklaaside rühmitamine tüübikinnituskatsete jaoks

14. Jäigast plastist paneelid

15. Paindplastist paneelid

16. Jäigast plastist mitmekordsed klaaspaketid

17. Segmendi kõrguse ja löögipunktide asukoha mõõtmine

18. Sõidukite tuuleklaasi katsetsoonide määramine V-punkti suhtes

19. Mootorsõiduki istekohtade H-punkti ja torso tegeliku kaldenurga kindlaksmääramise kord

20. Toodangu nõuetele vastavuse kontrollimine

21. Sätted ohutute klaaspindade sõidukile paigaldamise kohta

1. REGULEERIMISALA

Käesolevat eeskirja kohaldatakse:

a) ohutu klaaspinnamaterjali suhtes, mis on ette nähtud paigaldamiseks tuuleklaasi või muu klaaspaneelina või vaheseinana kerega L-kategooria ja M-, N-, O- või T-kategooria (1) sõidukisse;

b) M-, N- ja O-kategooria sõidukite suhtes seoses nende materjalide paigaldamisega;

mõlemal juhul on reguleerimisalast välja jäetud valgustus- ja valgussignaalseadmete ning armatuurlaudade klaaspinnad, kuulikindlad klaaspinnad ja topeltklaasiga aknad.

2. MÕISTED

Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid:

2.1. „karastatud klaas”– klaaspind, mis koosneb ühest klaasikihist, mis on mehaanilise vastupidavuse suurendamiseks ja purunemise korral killunemise piiramiseks eriliselt töödeldud;

2.2. „laminaatklaas”– klaaspind, mis koosneb kahest või enamast klaasikihist, mida hoiab koos üks või enam plastmaterjalist vahekihti; see klaaspaneel võib olla:

2.2.1. „tavaline laminaatklaas”– klaaspind, mille ükski seda moodustav klaasikiht ei ole töödeldud; või

2.2.2. „töödeldud laminaatklaas”– klaaspind, mille puhul vähemalt üks seda moodustav klaasikiht on eriliselt töödeldud, et suurendada selle mehaanilist vastupidavust ja piirata purunemise korral killunemist;

2.3. „vahekiht”– mis tahes materjal, mida kasutatakse laminaatklaasi kihtide kooshoidmiseks;

2.4. „plastmaterjaliga kaetud ohutu klaas”– klaaspind, mis vastab punkti 2.1 või 2.2 määratlusele ning millel on siseküljel plastmaterjalist kiht;

2.5. „klaasplast”– klaaspind, mis koosneb mis tahes klaaspinnamaterjalist, millel on üks klaasikiht ja üks või rohkem plastikihti ning kus plastpind on siseküljel;

2.6. „plast-klaaspind”– klaaspinnamaterjal, mis olulise komponendina sisaldab üht või enamat suure molekulmassiga orgaanilist polümeerset ainet, on valmiskujul tahkes olekus ja mida lõpptoote valmistamise mingis töötlemisetapis saab vormida valu teel;

2.6.1. „jäigast plastist klaaspind”– plastist klaaspinnamaterjal, mis painduvuskatsel (3. lisa punkt 12) ei paindu vertikaalsuunas rohkem kui 50 mm;

2.6.2. „paindplastist klaaspind”– plastist klaaspinnamaterjal, mis painduvuskatsel (3. lisa punkt 12) paindub vertikaalsuunas rohkem kui 50 mm;

2.7. „topeltklaasiga aken”– moodul, mis koosneb kahest sõiduki samasse avausse eraldi paigaldatavast paneelist;

2.8. „mitmekordne klaaspakett”– moodul, mis koosneb vähemalt kahest tehases jäävalt kokku monteeritud paralleelsest paneelist, mis on eraldatud ühe või mitme vahega;

2.8.1. „sümmeetriline mitmekordne klaaspakett”– mitmekordne klaaspakett, mille kõik osapaneelid on identsed (nt kõik ühtlaselt karastatud klaas);

2.8.2. „asümmeetriline mitmekordne klaaspakett”– mitmekordne klaaspakett, mis ei ole sümmeetriline mitmekordne klaaspakett;

2.9. „kuulikindel klaaspind”– klaaspind, mis on valmistatud nii, et see oleks tulirelvadele vastupidav;

2.10. „põhiomadus”– omadus, mis märgatavalt muudab ohutu klaaspinnamaterjali optilisi ja/või mehaanilisi näitajaid viisil, mis on oluline selle otstarbe seisukohalt, mida kõnealune klaaspind on ette nähtud sõidukis täitma. See mõiste hõlmab ka tüübikinnituse omaniku poolt kindlaks määratud kaubanimesid ja kaubamärke;

2.11. „kõrvalomadus”– omadus, mis võib muuta ohutu klaaspinnamaterjali optilisi ja/või mehaanilisi näitajaid viisil, mis on oluline selle otstarbe seisukohalt, mida kõnealune klaaspind on ette nähtud sõidukis täitma. Sellise muutuse ulatust hinnatakse probleemsuse näitajate suhtes;

2.12. mõiste „probleemsuse näitajad”– hõlmab kaheastmelist hindamissüsteemi, mida rakendatakse iga kõrvalomaduse puhul praktikas täheldatud variatsioonide suhtes; muutus näitajalt „1” näitajale „2” osutab lisakatsete vajadusele;

2.13. „tuuleklaas”– juhi ees paiknev klaaspind, läbi mille näeb juht eespool olevat teed;

2.14. „tuuleklaasi pinnalaotusristkülik”– väikseim ristkülikukujuline klaaspind, millest on võimalik valmistada tuuleklaasi;

2.15. „tuuleklaasi kaldenurk”– nurk vertikaalsirge ning tuuleklaasi ülemist ja alumist serva lõikava sirgjoone vahel, kusjuures mõlemad viimati nimetatud sirgjooned asetsevad vertikaaltasandil, millel asub ka sõiduki pikitelg;

2.15.1. kaldenurga arvutamiseks peab sõiduk asuma tasasel pinnal ning reisijate veoks ettenähtud sõiduk peab olema töökorras, täis kütusepaagi, jahutusvedeliku ja õlikogusega, tööriistade ja ühe või mitme tagavararattaga (kui sõiduki tootja on arvanud need standardvarustuse hulka); seejuures tuleb arvesse võtta juhi massi ja reisijate veoks ette nähtud sõiduki puhul ka esiistmel istuva kaassõitja massi; nii juhi kui ka kaassõitja massiks loetakse 75 ± 1 kg;

2.15.2. hüdropneumaatilise, hüdraulilise või pneumaatilise vedrustusega varustatud või automaatselt kliirensit koormusega kohandava seadmega sõidukeid katsetatakse tootja poolt kindlaks määratud normaalsetes töötingimustes;

2.16. „tuuleklaaside rühm”– rühm erineva suuruse ja kujuga tuuleklaase, mille puhul uuritakse nende mehaanilisi omadusi, killunemisviisi ning käitumist keskkonnaagressiivsusele vastupidavuse katsetes;

2.16.1. „tasapinnaline tuuleklaas”– tuuleklaas, mille nimikumerus on selline, et selle segmendi kõrgus ei ületa 10 mm jooksva meetri kohta;

2.16.2. „kumer tuuleklaas”– tuuleklaas, mille nimikumerus väljendub segmendi kõrguses üle 10 mm jooksva meetri kohta;

2.17. „paneel”– üks mis tahes klaaspind, mis ei ole tuuleklaas;

2.17.1. „kumer paneel”– paneel, mille segmendi kõrgus (h) on üle 10 mm jooksva meetri kohta;

2.17.2. „tasapinnaline paneel”– paneel, mille segmendi kõrgus on 10 mm jooksva meetri kohta või alla selle;

2.18. „segmendi kõrgus (h)”– klaaspinnaga ligilähedaselt täisnurga all mõõdetud maksimaalne kaugus klaasi sisepinna ja klaasi servi läbiva tasandi vahel (vt 17. lisa joonis 1);

2.19. „ohutu klaaspinnamaterjali tüüp”– klaaspind, mis vastab punktide 2.1–2.7 määratlustele ja millel puuduvad olulised erinevused, eelkõige 4.–12. ja 14.–16. lisas määratletud põhi- ja kõrvalomadustes;

2.19.1. kuigi põhiomaduste muutus näitab, et toode on uut tüüpi, tunnistatakse siiski, et teatud juhtudel ei ole kuju ja mõõtmete muutmise korral vaja kõiki katseid ellu viia; teatavate lisades ette nähtud katsete puhul võib klaaspindu rühmitada, kui on ilmne, et nende põhiomadused on sarnased;

2.19.2. klaaspindu, mis erinevad üksnes kõrvalomaduste poolest, võib käsitada samasse tüüpi kuuluvana. Selliste klaaspindade proovidega võib siiski teha teatavaid katseid, kui need on katsetingimustes sõnaselgelt ette nähtud;

2.20. „nimipaksus”– projektikohane paksus, millel on lubatud hälve ± (n × 0,2 mm), kus n on klaasikihtide arv klaaspinnas;

2.21. „kumerus (r)”– tuuleklaasi kaare väiksema raadiuse ligikaudne väärtus, mõõdetuna maksimaalse kumeruse alas;

2.22. „peavigastuse kontrollväärtus”– väärtus, mis kirjeldab kolju-peaajuvigastusi, mis on tingitud inertsjõust, mis tuleneb mitteläbistavast löögist risti vastu klaaspinda;

2.23. „juhtimisnähtavuse jaoks vajalik ohutu klaaspinnamaterjal”2.23.1. „juhi eesmise vaatevälja jaoks vajalik ohutu klaaspinnamaterjal”– kõik klaaspinnad, mis asuvad eespool tasandit, mis läbib juhi R-punkti ja on risti sõiduki pikikesktasandiga ning läbi mille näeb juht sõidukit juhtides ja manöövreid tehes teed;2.23.2. „juhi tagumise vaatevälja jaoks vajalik ohutu klaaspinnamaterjal”– kõik klaaspinnad, mis asuvad tagapool tasandit, mis läbib juhi R-punkti ja on risti sõiduki pikikesktasandiga ning läbi mille näeb juht sõidukit juhtides ja manöövreid tehes teed;–

2.24. „läbipaistmatu ala”– klaaspinna selline ala, mis ei lase valgust läbi, sealhulgas katkematu või punktilise sõeltrükiga kaetud ala, kuid välja arvatud varjutavad ääred;

2.25. „varjutav äär”– klaaspinna selline ala, mille võime valgust läbi lasta on vähendatud, välja arvatud kõik läbipaistmatud alad;

2.26. „tuuleklaasi läbipaistev ala”– projektikohases klaasikontuuris paiknev klaaspinna ala, välja arvatud kõik lubatud läbipaistmatud alad (vt 18. lisa), kuid kaasa arvatud kõik varjutavad ääred;

2.27. „projektikohane klaasikontuur”– projektikohane suurim tõkestamatu sõidukiava, mis on ette nähtud klaaspinnaga katmiseks, enne klaaspinna paigaldamist või monteerimist, sealhulgas kogu raamistus, kuid välja arvatud varjutavad ääred;

2.28. „optiline moonutus”– tuuleklaasi optiline defekt, mis muudab läbi tuuleklaasi vaadatava objekti välimust;

2.29. „teisene kujutis”– parasiit- või kõrvaline kujutis, mida tavaliselt öösel nähakse lisaks eredale esmasele kujutisele, kui vaadatav objekt on väga ere ümbruse taustal, näiteks läheneva sõiduki esitulede valguses;

2.30. „teisese kujutise eraldumine”– esmase ja teisese kujutise asukohtade vaheline nurkkaugus;

2.31. „tavaläbipaistvus”– klaaspinna suhtes risti mõõdetud läbipaistvus;

2.32. „seljatoe projektikohane kaldenurk”– sõiduki tootja määratletud nurk läbi R-punkti kulgeva vertikaaljoone ja torsojoone vahel;

2.33. „proov”– spetsiaalselt valmistatud tükk valmistoote tüüpilisest klaaspinnast või valmistoote küljest lõigatud tükk;

2.34. „katsekeha”– klaaspinna proov või valmistoode;

2.35. „sõiduki tüüp” seoses ohutute klaaspindade paigaldusega– sõidukid, mis kuuluvad samasse kategooriasse ega erine üksteisest vähemalt järgmistes olulistes aspektides:

a) tootja;

b) tootja tüübimärgistus;

c) olulised konstruktsiooni ja ehituse aspektid;

2.36. „keskne juhtimiskoht”– on määratletud + või – 60 mm täpsusega kohas, kus R-punkti y-telje asukoht on y0.

3. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE

3.1. Klaaspinna tüübikinnitus

Klaaspinna tüübikinnituse taotluse esitab tootja või isik, kes tegutseb tema nõuetekohaselt volitatud esindajana riigis, kus taotlus esitatakse.

3.2. Iga klaaspinna tüübi kohta lisatakse taotlusele järgmised dokumendid kolmes eksemplaris ja järgmised andmed:

3.2.1. tehniline kirjeldus, mis sisaldab kõiki põhi- ja kõrvalomadusi, ning

3.2.1.1. muude klaaspindade kui tuuleklaaside puhul joonised, mille formaat ei ole suurem kui A4 või mis on kokku voldituna selles formaadis ning millel on näidatud: suurim pindala, väikseim nurk pinna kahe kõrvuti asetseva külje vahel, vajaduse korral suurim segmendi kõrgus;

3.2.1.2. tuuleklaaside puhul: 3.2.1.2.1. nende tuuleklaaside mudelite loetelu, mille jaoks tüübikinnitust taotletakse, kusjuures märgitakse sõiduki tootja nimi ning sõidukitüüp ja -kategooria; 3.2.1.2.2. M1-kategooria puhul joonised mõõtkavas 1:1, kõikide muude kategooriate puhul joonised mõõtkavas 1:1 või 1:10 ning piisavalt üksikasjalikud diagrammid tuuleklaaside ja nende paigutuse kohta sõidukis, millelt oleks näha: 3.2.1.2.2.1. tuuleklaasi paiknemine juhiistme R-punkti suhtes, kui see on vajalik, 3.2.1.2.2.2. tuuleklaasi kaldenurk, 3.2.1.2.2.3. seljatoe kaldenurk, 3.2.1.2.2.4. selle ala asukoht ja suurus, mille optilised omadused on kontrollitud ja mis on vajaduse korral läbinud diferentseeriva karastuse, 3.2.1.2.2.5. tuuleklaasi pinnalaotusristkülik, 3.2.1.2.2.6. tuuleklaasi segmendi suurim kõrgus, 3.2.1.2.2.7. tuuleklaasi väikseim kumerusraadius (üksnes tuuleklaaside rühmitamise jaoks).

3.2.1.3. Mitmekordsete klaaspakettide puhul esitatakse diagrammid, mille formaat ei ole suurem kui A4 või mis on kokku voldituna selles formaadis ning millelt lisaks punktis 3.2.1.1 nimetatud andmetele on näha järgmised andmed: iga osapaneeli tüüp, tihendi tüüp, kahe paneeli vahe nimilaius.

3.3. Peale selle esitab tüübikinnituse taotleja asjaomaste mudelite kohta piisava arvu valmis klaaspindade katsekehasid ja proove, mille arv määratakse vajaduse korral kindlaks kokkuleppel katseid tegeva tehnilise teenistusega.

3.4. Sõiduki tüübikinnitus

Sõiduki tüübikinnituse taotluse seoses selle ohutute klaaspindade paigaldusega esitab sõiduki tootja või tema nõuetekohaselt volitatud esindaja.

3.5. Taotlusele lisatakse allpool nimetatud dokumendid kolmes eksemplaris ning järgmised üksikasjad:

3.5.1. sõiduki joonised sobivas mõõtkavas, millelt on näha:

3.5.1.1. tuuleklaasi paiknemine sõiduki R-punkti suhtes,

3.5.1.2. tuuleklaasi kaldenurk,

3.5.1.3. seljatoe kaldenurk;

3.5.2. tuuleklaasi ja kõigi muude klaaspindade tehnilised üksikasjad, eelkõige:

3.5.2.1. kasutatud materjalid,

3.5.2.2. tüübikinnitusnumbrid,

3.5.2.3. kõik muud märgistused, nagu on kirjeldatud punktis 5.5;

3.6. tüübikinnituskatsete eest vastutavale tehnilisele teenistusele esitatakse kinnitatava sõidukitüübi representatiivsõiduk.

4. MÄRGISTUS

4.1. Kõikidel ohutust klaaspinnamaterjalist osadel, kaasa arvatud tüübikinnituseks esitatud proovidel ja katsekehadel, on tootja kaubanimi või -märk, nagu on märgitud 1. lisa kirjes nr 3. Valmisosad kannavad ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirja nr 43 kohast numbrit, mis on antud esmavalmistajale. Märgistus peab olema selgesti loetav ja kustumatu.

5. TÜÜBIKINNITUS

5.1. Klaaspinna tüübikinnitus

Kui tüübikinnituse saamiseks esitatud proovid vastavad käesoleva eeskirja punktide 6–8 nõuetele, antakse asjaomasele ohutule klaaspinnamaterjalile tüübikinnitus.

5.2. Igale 5., 7., 11., 12., 14., 15. või 16. lisas määratletud tüübile või – tuuleklaaside puhul igale tüübikinnituse saanud rühmale – antakse tüübikinnitusnumber. Selle kaks esimest kohta (praegu 01, mis tähendab eeskirja algversiooni) näitavad tüübikinnituse andmise ajaks käesolevasse eeskirja viimati tehtud oluliste tehniliste muudatuste seeriat. Sama kokkuleppeosaline ei tohi anda sama numbrit teisele ohutu klaaspinnamaterjali tüübile.

5.3. Teade ohutule klaaspinnamaterjalile käesoleva eeskirja alusel tüübikinnituse andmise, tüübikinnituse laiendamise või tüübikinnituse andmisest keeldumise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele vormil, mis vastab käesoleva eeskirja 1. lisas ja selle liidetes esitatud näidisele.

5.3.1. Tuuleklaaside puhul tuleb osa tüübikinnitusteatele 1. lisa 8. liite kohaselt lisada dokument, milles on loetletud kõik tüübikinnituse saanud rühma kuuluvad tuuleklaasimudelid ning rühma omadused.

5.4. Igale klaaspinnale ja mitmekordsele klaaspaketile, mis vastab käesoleva eeskirja alusel tüübikinnituse saanud tüübile, kinnitatakse lisaks punktis 4.1 ette nähtud märgistusele hästi nähtavasse kohta rahvusvaheline tüübikinnitusmärk. Samuti võib mitmekordse klaaspaketi moodustavale mis tahes paneelile kinnitada spetsiaalse tüübikinnitusmärgi. Tüübikinnitusmärk koosneb järgmistest elementidest:

5.4.1. ringiga ümbritsetud E-täht, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi tunnusnumber (2);

5.4.2. punktis 5.4.1 ette nähtud ringist paremal käesoleva eeskirja number, millele järgneb R-täht, kriips ja tüübikinnitusnumber.

5.5. Eespool kirjeldatud tüübikinnitusmärgi lähedale kantakse järgmised täiendavad sümbolid:

5.5.1. tuuleklaasi puhul:

I karastatud klaas,

II tavaline laminaatklaas,

III töödeldud laminaatklaas,

IV klaasplastist pind,

5.5.2. V ohutu klaaspind, mille tavaläbipaistvus on vähem kui 70 %,

5.5.3. VI mitmekordne klaaspakett,

5.5.4. VII ühtlaselt karastatud klaaspind, mida võib kasutada tuuleklaasina aeglaselt liikuvatel sõidukitel, mis oma konstruktsiooni tõttu ei liigu kiiremini kui 40 km/h,

5.5.5. VIII jäigast plastist klaaspind. Lisaks tähistavad järgmised märgised nõuetekohast kasutust: A eesmine paneel, B külgmine, tagumine või katuse klaaspind, C paigaldatakse kohta, kus tõenäosus lüüa pea vastu seda pinda on väike või puudub.

Lisaks kantakse plast-klaaspinnale, millega on tehtud 3. lisa punktis 4 kirjeldatud hõõrdkulumiskindluse katse, vastavalt vajadusele järgmised märgised:

/L klaaspind, mille puhul valguse hajumine ei ületa pärast 1 000 tsüklit välispinnal 2 % ja pärast 100 tsüklit sisepinnal 4 % (vt 14. ja 16. lisa punkt 6.1.3.1),

/M klaaspind, mille puhul valguse hajumine ei ületa pärast 500 tsüklit välispinnal 10 % ja pärast 100 tsüklit sisepinnal 4 % (vt 14. ja 16. lisa punkt 6.1.3.2),

5.5.6. IX jäigast plastist klaaspind,

5.5.7. X jäigast plastist mitmekordne klaaspakett. Lisaks tähistavad järgmised märgised nõuetekohast kasutust:

/A eesmine paneel,

/B külgmine, tagumine või katuse klaaspind,

/C paigaldatakse kohta, kus tõenäosus lüüa pea vastu seda pinda on väike või puudub.

Lisaks kantakse plast-klaaspinnale, millega on tehtud 3. lisa punktis 4 kirjeldatud hõõrdkulumiskindluse katse, vastavalt vajadusele järgmised märgised:

/L klaaspind, mille puhul valguse hajumine ei ületa pärast 1 000 tsüklit välispinnal 2 % ja pärast 100 tsüklit sisepinnal 4 % (vt 16. lisa punkt 6.1.3.1),

/M klaaspind, mille puhul valguse hajumine ei ületa pärast 500 tsüklit välispinnal 10 % ja pärast 100 tsüklit sisepinnal 4 % (vt 16. lisa punkt 6.1.3.2),

5.5.8. XI laminaatklaasist paneel,

5.5.9. XII klaasplastist paneel,

5.5.10. /P klaasist valmistatud ohutu klaaspind, mille siseküljel on plastmaterjali kiht.

5.6. Tüübikinnitusmärk ja lisasümbol peavad olema selgelt loetavad ja kustutamatud. Lisasümboleid kasutatakse koos tüübikinnitusmärgiga.

5.7. Tüübikinnitusmärkide kujunduse näited on esitatud käesoleva eeskirja 2. lisas.

5.8. Sõiduki tüübikinnitus

Kui käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnitamiseks esitatud sõiduk vastab käesoleva eeskirja 21. lisa nõuetele, antakse sellele sõidukitüübile tüübikinnitus.

5.9. Igale kinnitatud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Selle kaks esimest kohta (praegu 01, mis tähendab eeskirja algversiooni) näitavad tüübikinnituse andmise ajaks käesolevasse eeskirja viimati tehtud oluliste tehniliste muudatuste seeriat. Sama kokkuleppeosaline ei tohi sama numbrit anda teisele sõidukitüübile punkti 2.35 tähenduses.

5.10. Teade sõidukitüübile käeoleva eeskirja kohaselt kinnituse andmise või laiendamise või sellest keeldumise või selle tühistamise või sõidukitüübi tootmise lõpetamise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele 1958. aasta kokkuleppe osalistele vormil, mis vastab käesoleva eeskirja 1.A lisas esitatud näidisele.

5.11. Igale sõidukile, mis vastab käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud sõidukitüübile, kinnitatakse hästi nähtavasse ja kergesti juurdepääsetavasse kohta rahvusvaheline tüübikinnitusmärk, mis koosneb järgmistest elementidest:

5.11.1. ringiga ümbritsetud E-täht, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi tunnusnumber (3);

5.11.2. punktis 5.11.1 ette nähtud ringist paremal käesoleva eeskirja number, millele järgneb R-täht, kriips ja tüübikinnitusnumber.

5.12. Kui sõiduk vastab ühe või mitme teise kokkuleppele lisatud eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud sõidukitüübile, ei pea käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse andnud riik punktis 5.11.1 ette nähtud sümbolit kordama; sellisel juhul paigutatakse punktis 5.11.1 ette nähtud sümbolist paremale üksteise alla tulpa kõigi eeskirjade numbrid ja sümbolid, mille kohaselt on antud kinnitus riigis, mis on andnud kinnituse käesoleva eeskirja kohaselt.

5.13. Tüübikinnitusmärk peab olema selgesti loetav ja kustumatu.

5.14. Tüübikinnitusmärk asub tootja paigaldatud sõiduki andmeplaadi läheduses või selle peal.

5.15. Tüübikinnitusmärkide kujunduse näited on esitatud käesoleva eeskirja 2.A lisas.

6. ÜLDNÕUDED

6.1. Kõik klaaspinnamaterjalid, sealhulgas tuuleklaaside tootmiseks ette nähtud klaaspinnamaterjal, peavad olema sellised, et purunemise korral oleks kehavigastuste oht võimalikult väike. Klaaspinnamaterjal peab olema piisavalt vastupidav normaalses liikluses tõenäoliselt esinevatele oludele ning ilmastiku- ja temperatuuritingimustele, kemikaalide mõjule, põlemisele ja hõõrdkulumisele.

6.2. Ohutu klaaspinnamaterjal peab lisaks olema piisavalt läbipaistev, ei tohi põhjustada läbi tuuleklaasi nähtavate objektide märgatavaid moonutusi ega liiklusmärkide ja -märguannete puhul kasutatavate värvide segiajamist. Tuuleklaasi purunemise korral tuleb juhil siiski piisavalt selgesti teed näha, et ohutult pidurdada ja sõiduk peatada.

7. ERINÕUDED

Kõik ohutute klaaspindade tüübid peavad olenevalt kategooriast, millesse nad kuuluvad, vastama järgmistele erinõuetele:

7.1. karastatud klaasist tuuleklaasid peavad vastama 4. lisa nõuetele;

7.2. ühtlaselt karastatud klaasist paneelid peavad vastama 5. lisa nõuetele;

7.3. tavalisest laminaatklaasist tuuleklaasid peavad vastama 6. lisa nõuetele;

7.4. tavalisest laminaatklaasist paneelid, mis pole tuuleklaasid, peavad vastama 7. lisa nõuetele;

7.5. töödeldud laminaatklaasist tuuleklaasid peavad vastama 8. lisa nõuetele;

7.6. plastmaterjaliga kaetud ohutud klaaspinnad peavad lisaks eespool loetletud asjakohastele nõuetele vastama ka 9. lisa nõuetele;

7.7. klaasplastist tuuleklaasid peavad vastama 10. lisa nõuetele;

7.8. klaasplastist paneelid peavad vastama 11. lisa nõuetele;

7.9. mitmekordsed klaaspaketid peavad vastama 12. lisa nõuetele;

7.10. jäigast plastist paneelid peavad vastama 14. lisa nõuetele;

7.11. paindplastist paneelid peavad vastama 15. lisa nõuetele;

7.12. jäigast plastist mitmekordsed klaaspaketid peavad vastama 16. lisa nõuetele.

8. KATSED

8.1. Käesoleva eeskirjaga nähakse ette järgmised katsed.

8.1.1. Killunemiskatse

Katse eesmärk on:

8.1.1.1. kontrollida, et klaaspaneeli tükkideks ja kildudeks mõranemisel oleks vigastusoht minimaalne, ning

8.1.1.2. tuuleklaaside puhul kontrollida purunemisjärgset jääknähtavust.

8.1.2. Mehaanilise tugevuse katse

8.1.2.1. Kuulipõrkumise katse

Katse tehakse kahel viisil, millest ühe puhul kasutatakse 227 g kuuli ja teisel puhul 2 260 g kuuli.

8.1.2.1.1. Katse 227 g kuuliga: katse eesmärk on hinnata laminaatklaasi vahekihi nakkumist ja ühtlaselt karastatud klaaspinna ning plast-klaaspinna mehaanilist tugevust.

8.1.2.1.2. Katse 2 260 g kuuliga: katse eesmärk on hinnata laminaatklaasi vastupidavust kuulipurustusele.

8.1.2.2. Katse mudelpeaga

Katse eesmärk on kontrollida klaaspinna vastavust nõuetele seoses vigastuste vähendamisega, mis tekivad pea kokkupõrkel tuuleklaasiga või laminaatklaasist, klaasplastist või jäigast plastist klaaspindadega, mis ei ole tuuleklaasid, samuti külgakendes kasutatavate mitmekordsete klaaspakettidega.

8.1.3. Keskkonnaagressiivsusele vastupidavuse katse

8.1.3.1. Hõõrdkulumiskindluse katse

Katse eesmärk on kindlaks teha, kas ohutu klaaspinna hõõrdkulumiskindlus ületab kindlaksmääratud väärtuse.

8.1.3.2. Kõrgtemperatuurikindluse katse

Katse eesmärk on kontrollida, et laminaatklaasist või klaasplastist pinna vahekihis ei teki pikaajalisel kõrge temperatuuri käes viibimisel õhumulle ega muid defekte.

8.1.3.3. Kiirguskindluse katse

Katse eesmärk on kindlaks teha, kas laminaatklaaspaneelide, klaasplastist klaaspindade või plastmaterjaliga kaetud klaasist klaaspindade läbipaistvus väheneb märkimisväärselt või klaasi värvus muutub märkimisväärselt klaaspinna pikaajalisel kiiritamisel.

8.1.3.4. Niiskuskindluse katse

Katse eesmärk on kindlaks teha, kas laminaatklaaspaneelid, klaasplastist paneelid, plastmaterjaliga kaetud klaasist ning jäigast plastmaterjalist klaaspinnad peavad ilma märkimisväärsete kahjustusteta vastu pikaajalisele kokkupuutele õhuniiskusega.

8.1.3.5. Temperatuurimuutustele vastupidavuse katse

Katse eesmärk on kontrollida, kas ohutus klaaspinnas kasutatud plastmaterjalid peavad ilma märkimisväärsete kahjustusteta vastu pikaajalisele kokkupuutele äärmuslike temperatuuridega.

8.1.3.6. Simuleeritud vananemiskindluse katse

Katse eesmärk on kontrollida, kas ohutu plast-klaaspind peab vastu simuleeritud vanandamise tingimustele.

8.1.3.7. Lõikekatse

Katse eesmärk on kindlaks teha, kas jäigast plastist klaaspinna hõõrdkulumiskindel pinne on piisavalt nakkunud.

8.1.4. Optilised omadused

8.1.4.1. Läbipaistvuse katse

Katse eesmärk on kindlaks teha, kas ohutu klaaspinna tavaläbipaistvus ületab kindlaksmääratud väärtuse.

8.1.4.2. Optilise moonutuse katse

Katse eesmärk on kontrollida, et läbi tuuleklaasi nähtavate objektide moonutus ei oleks nii tugev, et võiks viia juhi segadusse.

8.1.4.3. Teisese kujutise eralduskatse

Katse eesmärk on kontrollida, et esmase kujutise ja teisese kujutise nurkeraldus ei ületaks kindlaksmääratud väärtust.

8.1.5. Tulekindluse katse

Katse eesmärk on kontrollida, et ohutul klaaspinnamaterjalil on piisavalt madal põlemistase.

8.1.6. Kemikaalikindluse katse

Katse eesmärk on kindlaks teha, kas ohutu klaaspinnamaterjal peab ilma märkimisväärsete kahjustusteta vastu kokkupuutele sõidukis harilikult esinevate või kasutatavate kemikaalidega (nt puhastusvahenditega).

8.1.7. Painduvus- ja voltimiskatse

Katse eesmärk on kindlaks teha, kas plastist klaaspinnamaterjal kuulub jäikade või paindmaterjalide kategooriasse.

8.2. Ettenähtud katsed

8.2.1. Ohutu klaaspinnamaterjaliga tehakse tabelites 8.2.1.1 ja 8.2.1.2 loetletud katsed.

8.2.1.1. Ohutu klaaspinnaga tehakse järgmises tabelis loetletud katsed:

Katsed Tuuleklaas Klaaspaneelid Karastatud klaas Tavaline laminaatklaas Töödeldud laminaatklaas Klaasplast Karastatud klaas Laminaat-klaas Klaas-plast I I-P II II-P III III-P IV Killunemine A4/2 A4/2 — — A8/4 A8/4 — A5/2 — — Mehaaniline tugevus — 227 g kuul — — A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A6/4.3 A5/3.1 A7/3 A11/3 — 2 260 g kuul — — A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 A6/4.2 — — — Katse mudelpeaga (4) A4/3 A4/3 A6/3 A6/3 A6/3 A6/3 A10/3 — — — Hõõrdkulumine Välispind — — A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 A6/5.1 — A6/5.1 A6/5.1 Sisepind — A9/2 — A9/2 — A9/2 A9/2 A9/2 (5) A9/2 (5) A9/2 Kõrge temperatuur — — A3/5 A3/5 A3/5 A3/5 A3/5 — A3/5 A3/5 Kiirgus — A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 A3/6 — A3/6 A3/6 Niiskus — A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 A3/7 (5) A3/7 A3/7 Läbipaistvus A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 A3/9.1 Optiline moonutus A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 A3/9.2 (6) — — Teisene kujutis A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 A3/9.3 (6) — — Vastupidavus temperatuurimuutustele — A3/8 — A3/8 — A3/8 A3/8 A3/8 (5) A3/8 (5) A3/8 Tulekindlus — A3/10 — A3/10 — A3/10 A3/10 A3/10 (5) A3/10 (5) A3/10 Kemikaalikindlus — A3/11.2.1 — A3/11.2.1 — A3/11.2.1 A3/11.2.1 A3/11.2.1 (5) A3/11.2.1 (5) A3/11.2.1

8.2.1.2. Plastist klaaspinnamaterjaliga tehakse järgmises tabelis loetletud katsed:

Plast-klaaspinnad, mis ei ole tuuleklaasid Jäik plastmaterjal Mitmekordne klaaspind Katse Mootor-sõidukid Haagised ja mehitamata sõidukid Mootor-sõidukid Haagised ja mehitamata sõidukid Paindplast-materjal Painduvus A3/12 A3/12 A3/12 A3/12 A3/12 227 g kuul A14/5 A14/5 A16/5 A16/5 A15/4 Mudelpea (7) A14/4 — A16/4 — — Läbipaistvus (8) A3/9.1 — A3/9.1 — A3/9.1 Tulekindlus A3/10 A3/10 A3/10 A3/10 A3/10 Kemikaalikindlus A3/11 A3/11 A3/11 A3/11 A3/11.2.1 Hõõrdkulumine A14/6.1 — A16/6.1 — — Vanandamine A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 A3/6.4 Niiskus A14/6.4 A14/6.4 A16/6.4 A16/6.4 — Lõikekatse (8) A3/13 — A3/13 — —

8.2.2. Ohutule klaaspinnamaterjalile antakse tüübikinnitus, kui see vastab nõuetele, mis on ette nähtud punktides 8.2.1.1 ja 8.2.1.2 osutatud asjakohaste sätetega.

9. OHUTU KLAASPINNAMATERJALI TÜÜBIKINNITUSE MUUTMINE VÕI LAIENDAMINE

9.1. Igasugusest ohutu klaaspinnamaterjali tüübi muutmisest või – tuuleklaaside puhul – igast tuuleklaasi lisamisest rühma – tuleb teatada tüübikinnitusasutusele, kes on andnud ohutule klaaspinnamaterjalile tüübikinnituse. Seejärel võib kõnealune asutus kas:

9.1.1. leida, et tehtud muudatustest ei tulene tõenäoliselt märgatavat negatiivset mõju ning – tuuleklaaside puhul – et uus tüüp sobib kinnitatud tuuleklaaside rühma ning et igal juhul vastab ohutu klaaspinnamaterjal endiselt nõuetele, või

9.1.2. nõuda katsete eest vastutavalt tehniliselt teenistuselt täiendava katsearuande esitamist.

9.2. Teabevahetus

9.2.1. Tüübikinnituse (või tüübikinnituse laienduse) andmisest või sellest keeldumisest teatatakse käesolevat eeskirja rakendavatele kokkuleppeosalistele punktis 5.3 kindlaks määratud korras.

9.2.2. Tüübikinnituse andnud pädev asutus kannab igasse tüübikinnituse laiendamise teatesse seerianumbri.

10. TOODANGU VASTAVUS NÕUETELE

10.1. Toodangu nõuetele vastavuse järelevalvemenetlus peab olema kooskõlas kokkuleppe 2. liitega (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) ja vastab järgmistele nõuetele.

10.2. Erisätted

Kokkuleppe 2. liite punktis 2.2 osutatud kontrollide hulka kuulub käesoleva eeskirja 20. lisas sätestatud nõuetele vastavuse kontroll.

10.3. Kokkuleppe 2. liite punktis 2.4 osutatud kontrollide tavapärane sagedus on kord aastas.

11. KARISTUSED TOODANGU NÕUETELE MITTEVASTAVUSE KORRAL

11.1. Ohutu klaaspinnamaterjali tüübile käesoleva eeskirja kohaselt antud kinnituse võib tühistada, kui punktis 10.1 sätestatud nõue ei ole täidetud.

11.2. Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tüübikinnituse, mille ta on enne andnud, teatab ta sellest kohe teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, kasutades selleks käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidise kohast teatisevormi.

12. ÜLEMINEKUSÄTTED

12.1. Alates käesoleva eeskirja 12. täienduse ametlikust jõustumiskuupäevast ei tohi ükski käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline keelduda andmast tüübikinnitust käesoleva eeskirja alusel, mida on muudetud eeskirja algversiooni 12. täiendusega.

12.2. 24 kuu möödumisel jõustumiskuupäevast annavad käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised tüübikinnituse vaid siis, kui kinnitatav üksikosa või mooduli tüüp vastab käesoleva eeskirja 12. täienduse nõuetele.

12.3. 24 kuu möödumisel 12. täienduse jõustumiskuupäevast võivad käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised keelduda tunnustamast sellise ohutu klaaspinna tüübikinnitust, mis ei kanna käesoleva eeskirja punktis 5.5 ette nähtud sümboleid.

12.4. Alates käesoleva eeskirja 01-seeria muudatuste ametlikust jõustumiskuupäevast ei või ükski käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline keelduda tüübikinnituse andmisest käesoleva eeskirja alusel, mida on muudetud 01-seeria muudatustega.

12.5. 24 kuu möödumisel jõustumiskuupäevast annavad käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised tüübikinnituse vaid siis, kui kinnitatav ohutu klaaspinnamaterjali tüüp vastab 01-seeria muudatustega muudetud käesoleva eeskirja nõuetele.

12.6. Ka pärast käesoleva eeskirja 01-seeria muudatuste jõustumist jäävad kehtima käesoleva eeskirja 00-seeria muudatuste kohased ohutute klaaspinnamaterjalide tüübikinnitused ning eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised tunnustavad neid jätkuvalt ega keeldu käesoleva eeskirja 00-seeria muudatuste kohaste tüübikinnituste laienduste andmisest.

12.7. Ka pärast 01-seeria muudatuste jõustumiskuupäeva jäävad kehtima käesoleva eeskirja 00-seeria muudatuste kohased sõidukitüüpide tüübikinnitused ning eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised tunnustavad neid jätkuvalt ega keeldu käesoleva eeskirja 00-seeria muudatuste kohaste tüübikinnituste laienduste andmisest.

13. TOOTMISE LÕPETAMINE

Kui tüübikinnituse omanik lõpetab täielikult käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud ohutu klaaspinnamaterjali tootmise, teatab ta sellest tüübikinnituse andnud asutusele. Sellise teate saanud tüübikinnitusasutus teatab tootmise lõpetamisest teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, kasutades selleks käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidisele vastavat vormi.

14. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE JA TÜÜBIKINNITUSASUTUSTE NIMED JA AADRESSID

Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised edastavad ÜRO sekretariaadile tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste nimed ja aadressid ning tüübikinnitusi andvate tüübikinnitusasutuste nimed ja aadressid, kellele tuleb saata vormikohased teated teistes riikides välja antud tüübikinnituste, tüübikinnituste laiendamise, tüübikinnituste andmisest keeldumise või tüübikinnituste tühistamise kohta.

Tüübikinnituskatsete läbiviimise eest vastutavad tehnilised teenistused peavad vastama ühtlustatud standarditele katselaborite töö kohta (ISO/CEI juhend 25). Lisaks peaks nad olema määranud see tüübikinnitusasutus, kelle jaoks nad tüübikinnituskatseid teevad

(1) Nagu on määratletud sõidukite ehitust käsitlevas konsolideeritud resolutsioonis (R.E.3), dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2, punkt 2.

(2) 1958. aasta kokkuleppe osalisriikide tunnusnumbrid on esitatud sõidukite ehitust käsitleva konsolideeritud resolutsiooni (R.E.3) 3. lisas (dokument ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.2/Amend.1).

(3) Vt joonealune märkus 2.

(4) Lisaks tehakse see katse mitmekordsete klaaspakettide puhul vastavalt 12. lisa punktile 3 (A12/3).

(5) Juhul kui sisekülg on kaetud plastmaterjaliga.

(6) Katse tehakse ainult ühtlaselt karastatud klaaspaneelide puhul, mida kasutatakse tuuleklaasina aeglaselt liikuvatel sõidukitel, mis oma konstruktsiooni tõttu ei liigu kiiremini kui 40 km/h.

Märkus.: Tabeli viited, näiteks A4/3, viitavad 4. lisale ja selle lisa punktile 3, milles on kirjeldatud vastavat katset ja määratud kindlaks vastuvõetavuse nõuded.

(7) Katsenõuded sõltuvad klaaspinna asukohast sõidukis.

(8) Kohaldatakse ainult juhul, kui klaaspinda kasutatakse asukohas, mis nõuab juhtimisnähtavust.

1. LISA TEATIS (suurim formaat: A4 (210 × 297 mm) 1. liide Karastatud klaasist tuuleklaasid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt eeskirja nr 43 4. või 9. lisas esitatud määratlusele) 2. liide Ühtlaselt karastatud klaaspaneelid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt eeskirja nr 43 5. või 9. lisas esitatud määratlusele) 3. liide Laminaatklaasist tuuleklaasid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt eeskirja nr 43 6., 8. või 9. lisas esitatud määratlusele) 4. liide Laminaatklaaspaneelid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt eeskirja nr 43 7. või 9. lisas esitatud määratlusele) 5. liide Klaasplastist tuuleklaasid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt eeskirja nr 43 10. lisas esitatud määratlusele) 6. liide Klaasplastist paneelid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt eeskirja nr 43 11. lisas esitatud määratlusele) 7. liide Mitmekordsed klaaspaketid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt eeskirja nr 43 12. või 16. lisas esitatud määratlusele) 8. liide Jäigast plastist paneelid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt 14. lisale) 9. liide Paindplastist paneelid (Põhi- ja kõrvalomadused vastavalt 15. lisale) 10. liide Tuuleklaaside loetelu sisu (1) Iga käesoleva tüübikinnitusega hõlmatud tuuleklaasi puhul tuleb esitada vähemalt järgmised üksikasjad: sõiduki tootja sõidukitüüp sõidukikategooria pinnalaotusristkülik (F) segmendi kõrgus (h) kumerus (r) paigaldusnurk (α) seljatoe kaldenurk (β) R-punkti koordinaadid (A, B, C) tuuleklaasi ülaserva keskpunkti suhtes (1) Kõnealused andmed tuleb lisada käesoleva lisa 1., 2. (vajaduse korral), 3. ja 5. liitele.

1.A LISA TEATIS (suurim formaat: A4 (210 × 297 mm))

2. LISA ÜKSIKOSA TÜÜBIKINNITUSMÄRKIDE KUJUNDUS (vt käesoleva eeskirja punkt 5.5) Karastatud klaasist tuuleklaasid Karastatud klaasist tuuleklaasile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Plastmaterjaliga kaetud karastatud klaasist tuuleklaasid Plastmaterjaliga kaetud karastatud klaasist tuuleklaasile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Tavalisest laminaatklaasist tuuleklaasid Tavalisest laminaatklaasist tuuleklaasile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Plastmaterjaliga kaetud tavalisest laminaatklaasist tuuleklaasid Plastmaterjaliga kaetud tavalisest laminaatklaasist tuuleklaasile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Töödeldud laminaatklaasist tuuleklaasid Töödeldud laminaatklaasist tuuleklaasile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Klaasplastist tuuleklaasid Klaasplastist tuuleklaasile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Klaaspaneelid tavaläbipaistvusega < 70 % Klaaspaneelile, mille suhtes kehtivad 3. lisa punkti 9.1.4 tingimused, kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Mitmekordsed klaaspaketid tavaläbipaistvusega < 70 % Mitmekordsele klaaspaketile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Ühtlaselt karastatud klaas, mida võib kasutada tuuleklaasina aeglaselt liikuvatel sõidukitel, mis oma konstruktsiooni tõttu ei liigu kiiremini kui 40 km/h Ühtlaselt karastatud klaasile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa, mis on ette nähtud kasutamiseks tuuleklaasina aeglaselt liikuvatel sõidukitel, mis oma konstruktsiooni tõttu ei liigu kiiremini kui 40 km/h, on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Ühtlaselt karastatud klaaspaneelid tavaläbipaistvusega ≥ 70 % Klaaspaneelile, mille suhtes kehtivad 3. lisa punkti 9.1.4 tingimused, kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Jäigast plastist paneelid Eespool kujutatud tüübikinnitusmärk, mis on kinnitatud jäigast plastist eesmisele paneelile, mille puhul valguse hajumine ei ületa pärast 1 000 tsüklit välispinnal 2 % ja pärast 100 tsüklit sisepinnal 4 %, näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Paindplastist paneelid Paindplastist paneelile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Jäigast plastist mitmekordsed klaaspaketid Jäigast plastist mitmekordsele klaaspaketile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Laminaatklaaspaneelid Laminaatklaaspaneelile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. Klaasplastist paneelid Klaasplastist paneelile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane osa on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt.

2.A LISA SÕIDUKI TÜÜBIKINNITUSMÄRGI KUJUNDUS NÄIDIS A (vt käesoleva eeskirja punkt 5.11) Sõidukile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane sõidukitüüp on klaaspindade paigalduse osas kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjale nr 43 ja sellele on antud tüübikinnitusnumber 012439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud 01-seeria muudatustega muudetud eeskirja nr 43 nõuete kohaselt. NÄIDIS B (vt käesoleva eeskirja punkt 5.12) Sõidukile kinnitatud eespool kujutatud tüübikinnitusmärk näitab, et asjaomane sõidukitüüp on kinnitatud Madalmaades (E4) vastavalt eeskirjadele nr 43 ja 52. Tüübikinnitusnumbrid näitavad, et eeskiri nr 43 hõlmas vastavate tüübikinnituste andmise ajal 01-seeria muudatusi ning eeskiri nr 52 hõlmas 01-seeria muudatusi.

3. LISA ÜLDISED KATSETINGIMUSED 1. KILLUNEMISKATSE 1.1. Katsetatav klaaspaneel ei tohi olla jäigalt kinnitatud; see võib siiski olla kõikidest servadest kleeplindiga kinnitatud samasugusele klaaspaneelile. 1.2. Killunemise saavutamiseks kasutatakse 75 g vasarat või muud vahendit, millega saadakse samaväärne tulemus. Löögipea kumerusraadius peab olema 0,2 ±0,05 mm. 1.3. Igas ettenähtud löögipunktis tehakse üks katse. 1.4. Kildude uurimiseks kasutatakse meetodit, mis on tunnustatult usaldusväärne nii loendamistäpsuse poolest kui ka võime poolest leida õige koht, kust võtta miinimum- ja maksimumlugem. Mõranemismustri püsisalvestamine peab algama 10 sekundi jooksul ning lõppema kõige rohkem 3 minutit pärast lööki. Tehniline teenistus säilitab mõranemismustri püsisalvestuse. 2. KUULIPÕRKUMISE KATSED 2.1. Katse 227 g kuuliga 2.1.1. Seadmed 2.1.1.1. Karastatud terasest kuul massiga 227 g ±2 g ja läbimõõduga ligikaudu 38 mm. 2.1.1.2. Seade kuuli kukutamiseks kindlaksmääratud kõrguselt või seade, millega antakse kuulile vabal langemisel tekkiva kiirusega samaväärne kiirus. Kui kasutatakse kuuli viskamise seadet, võib kiiruse hälve olla ±1 % kiirusest, mis on samaväärne vabal langemisel saavutatava kiirusega. 2.1.1.3. Tugikonstruktsioon (nagu on kujutatud joonisel 1), mis koosneb terasraamidest, millel on 15 mm laiused töödeldud ääred, mis käivad üksteise peale, ning millel on ligikaudu 3 mm paksused, 15 mm laiused ja 50 IRHD kõvadusega kummist tihendid. Alumine raam asetseb teraskastil kõrgusega ligikaudu 150 mm. Katsekeha hoiab paigal ülemine raam, mille mass on ligikaudu 3 kg. Tugiraam keevitatakse ligikaudu 12 mm paksusele terasplaadile, mis asetseb põrandal ligikaudu 3 mm paksuse ja 50 IRHD kõvadusega kummiplaadi peal. Joonis 1 Tugikonstruktsioon kuulipõrkumiskatse jaoks 2.1.2. Katsetingimused Temperatuur: 20 °C ±5 °C Rõhk: 860–1 060 mbar Suhteline niiskus: 60 ±20 % 2.1.3. Katsekeha Katsekeha on tasapinnaline ruudukujuline tükk küljepikkusega 300 +10/-0 mm või tükk, mis on välja lõigatud tuuleklaasi või muu kumera paneeli kõige tasapinnalisemast osast. Katse võib teha ka kumera paneeliga. Sel juhul tuleb tagada, et ohutu klaaspinna ja tugikonstruktsiooni kontakt oleks piisav. 2.1.4. Katse käik Katsekeha hoitakse kindlaksmääratud temperatuuril vähemalt neli tundi vahetult enne katset. Katsekeha asetatakse tugikonstruktsioonile (punkt 2.1.1.3). Katsetatav pind peab olema kuuli langemise suunaga risti täpsusega 3°. Paindplastist klaaspinna puhul peab katsekeha olema klambritega tugikonstruktsiooni külge kinnitatud. Löögipunkt peab langemiskõrgusel 6 m või vähem jääma katsekeha geomeetrilisest keskpunktist 25 mm raadiusse ning langemiskõrgusel üle 6 m katsekeha keskpunktist 50 mm raadiusse. Kuul peab tabama katsekeha seda külge, mis on sõidukile paigaldatuna ohutust klaaspinnamaterjalist paneeli väliskülg. Kuul võib teha üksnes ühe löögi. 2.2. Katse 2 260 g kuuliga 2.2.1. Seadmed 2.2.1.1. Karastatud terasest kuul massiga 2 260 g ±20 g ja läbimõõduga ligikaudu 82 mm. 2.2.1.2. Seade kuuli kukutamiseks kindlaksmääratud kõrguselt või seade, millega antakse kuulile vabal langemisel tekkiva kiirusega samaväärne kiirus. Kui kasutatakse kuuli viskamise seadet, võib kiiruse hälve olla ±1 % kiirusest, mis on samaväärne vabal langemisel saavutatava kiirusega. 2.2.1.3. Kasutatakse joonisel 1 kujutatud ja punktis 2.1.1.3 kirjeldatud tugikonstruktsiooni. 2.2.2. Katsetingimused Temperatuur: 20 °C ±5 °C Rõhk: 860–1 060 mbar Suhteline niiskus: 60 ±20 % 2.2.3. Katsekeha Katsekeha on tasapinnaline ruudukujuline tükk küljepikkusega 300 +10/–0 mm või tükk, mis on välja lõigatud tuuleklaasi või muu ohutust klaaspinnamaterjalist kumera paneeli kõige tasapinnalisemast osast. Katse võib teha ka terve tuuleklaasi või muu ohutust klaaspinnamaterjalist kumera paneeliga. Sel juhul tuleb tagada, et ohutust klaaspinnamaterjalist paneeli ja tugikonstruktsiooni kontakt oleks piisav. 2.2.4. Katse käik Katsekeha hoitakse kindlaksmääratud temperatuuril vähemalt neli tundi vahetult enne katset. Katsekeha asetatakse tugikonstruktsioonile (punkt 2.1.1.3). Katsetatav pind peab olema kuuli langemise suunaga risti täpsusega 3°. Klaasplastist pinna puhul peab katsekeha olema klambritega tugikonstruktsiooni külge kinnitatud. Löögipunkt peab jääma katsekeha geomeetrilisest keskpunktist 25 mm raadiusse. Kuul peab tabama katsekeha seda külge, mis on sõidukile paigaldatuna ohutust klaasist paneeli sisekülg. Kuul võib teha üksnes ühe löögi. 3. KATSE MUDELPEAGA 3.1. Katse mudelpeaga ilma aeglustuse mõõtmiseta 3.1.1. Seadmed Kerajas või poolkerajas mudelpea, mis on valmistatud lamineeritud lehtpuidust ja kaetud äravõetava vildiga ning varustatud puidust risttalaga või ilma risttalata. Keraja osa ja risttala vahel on kaelakujuline vahetükk ning risttala teisel küljel on paigaldusvarras. Mõõtmed on esitatud joonisel 2. Seadme kogumass on 10 kg ±0,2 kg. Joonis 2 Mudelpea 3.1.2. Seade mudelpea kukutamiseks kindlaksmääratud kõrguselt või seade, millega antakse mudelpeale vabal langemisel saavutatava kiirusega samaväärne kiirus. Kui kasutatakse mudelpea viskamise seadet, võib kiiruse hälve olla ±1 % kiirusest, mis on samaväärne vabal langemisel saavutatava kiirusega. 3.1.3. Tugikonstruktsioon (nagu on kujutatud joonisel 3) tasapinnaliste katsekehade katsetamiseks. Tugikonstruktsioon koosneb kahest terasraamist, millel on 50 mm laiused töödeldud ääred, mis asetatakse üksteise peale ning millel on ligikaudu 3 mm paksused, 15 mm ±1 mm laiused ja 70 IRHD kõvadusega kummist tihendid. Ülemine raam on surutud vastu alumist raami ja kinnitatud vähemalt kaheksa poldiga. 3.1.4. Katsetingimused Temperatuur: 20 °C ±5 °C Rõhk: 860–1 060 mbar Suhteline niiskus: 60 ±20 % 3.1.5. Katse käik 3.1.5.1. Katse tasapinnalise katsekehaga Tasapinnalist katsekeha, mille pikkus on 1 100 +5/-2 mm ja laius 500 +5/-2 mm, hoitakse vähemalt neli tundi vahetult enne katset ühtlasel temperatuuril 20 °C ±5 °C. Joonis 3 Tugikonstruktsioon mudelpeakatse jaoks Katsekeha kinnitatakse tugiraamidele (punkt 3.1.3); poldid kinnitatakse nii, et katsekeha ei liiguks katse ajal üle 2 mm. Katsetatav pind peab silma järgi vaadates olema mudelpea langemise suunaga risti. Mudelpea peab tabama katsekeha seda külge, mis sõidukile paigaldatuna on ohutu klaaspinna sisekülg; löögipunkt peab jääma 40 mm raadiusse katsekeha geomeetrilisest keskpunktist ning mudelpea võib teha üksnes ühe löögi. Vildist kate löögipinnal asendatakse 12 katse järel. 3.1.5.2. Katse terviktuuleklaasiga (kasutatakse üksnes kuni 1,5 m langemiskõrguse puhul) Tuuleklaas asetatakse tugikonstruktsioonile ning nende vahel on 70 IRHD kõvadusega 3 mm paksune kummiriba, nii et kogu tuuleklaasi ümbermõõdu ulatuses on 15 mm laiune kontaktpind. Tugikonstruktsioon koosneb jäigast tükist, mis vastab tuuleklaasi kujule ja tagab, et mudelpea tabab tuuleklaasi sisekülge. Vajaduse korral kinnitatakse tuuleklaas klambritega tugikonstruktsiooni külge. Tugikonstruktsioon asetseb jäigal alusel ligikaudu 3 mm paksuse ja 70 IRHD kõvadusega kummiplaadi peal. Tuuleklaasi pind peab silma järgi vaadates olema mudelpea langemise suunaga risti. Mudelpea peab tabama tuuleklaasi seda külge, mis sõidukile paigaldatuna on ohutu klaaspinna sisekülg; löögipunkt peab jääma 40 mm raadiusse tuuleklaasi geomeetrilisest keskpunktist ning mudelpea võib teha üksnes ühe löögi. Vildist kate löögipinnal asendatakse 12 katse järel. 3.2. Katse mudelpeaga aeglustuse mõõtmisega 3.2.1 Seadmed Mudelpeakatsetes, mille puhul määratakse samaaegselt peavigastuse kontrollväärtus, on kukutatavaks raskuseks joonisel 2.1 kujutatud peakujuline raskus. Peakujulise raskuse kogumass peaks olema 10,0 +0,2/–0,0 kg. Alusplaadi (24) keskele paigaldatakse raskuskeskmesse kolmeteljeline paigaldusplokk (26), millele kinnitatakse kiirendusmõõturid (27). Kiirendusmõõturid tuleb paigaldada nii, et nad mõõdavad vertikaalkaalsuunalist kiirendust. Alusplaadi (24) all asetseval vannil (18) ja kaanel (19) on enam-vähem sama elastsus nagu inimese koljul. Peakujulise raskuse elastsuse löögi korral määravad vaherõnga (13) ja vanni kõvadus ja paksus. Joonis 2.1 10 kg mudelpea 10 kg mudelpea osade loetelu vastavalt joonisele 2.1 Osa nr Osade arv Standardkirjeldus Materjal Märkused 1 1 Magnethoidik Teras DIN 17100 — 2 1 Vibratsioonisummuti Kummi/teras Läbimõõt: 50 mm Paksus: 30 mm Keere: M10 3 4 HF BNC-pistik — — 4 1 Kuuskantmutter DIN 985 — — 5 6 Seib DIN 125 — — 6 3 Siirdemuhv — — 7 6 Silinderkruvi DIN 912 — — 8 3 Kuuskantmutter — — 9 3 Seib Teras DIN 17100 Ava läbimõõt: 8 mm Välisläbimõõt: 35 mm Paksus: 1,5 mm 10 3 Kummirõngas Kummi, kõvadus 60 IRHD Ava läbimõõt: 8 mm Välisläbimõõt: 30 mm Paksus: 10 mm 11 1 Summutusrõngas Pakkepaber Ava läbimõõt: 120 mm Välisläbimõõt:199 mm Paksus: 0,5 mm 12 — — — — 13 1 Vaherõngas Butadieenkautšuk, kõvadus ligikaudu 80 IRHD Ava läbimõõt: 129 mm Välisläbimõõt: 192 mm Paksus: 4 mm 14 3 Juhtkanal Polütetrafluoreteen (PTFE) Siseläbimõõt: 8 mm Välisläbimõõt: 10 mm Pikkus: 40 mm 15 3 Kuuskantmutter — — 16 3 Keermestatud polt DIN 976 — — 17 3 Sissekruvitav puks Valusulam DIN 1709-GD- CuZn 37Pb — 18 1 Vann Polüamiid 12 — 19 1 Kaas Butadieenkautšuk Paksus: 6 mm Ühelt küljelt ribitatud 20 1 Juhtpuks Teras DIN 17100 — 21 4 Peitpeakruvi — — 22 1 Summutusseib Pakkepaber Läbimõõt: 65 mm Paksus: 0,5 mm 23 — — — — 24 1 Alusplaat Teras DIN 17100 — 25 1 Kuuskantauguga seadekruvi Tugevusklass 45H — 26 1 Kolmeteljeline paigaldusplokk — — 27 3 Kiirendusmõõtur — — 28 1 Puitosa Valgepöök, kihiti liimitud — 29 1 Katteplaat Sulam (AlMg5) — 30 1 Kaitsekork Polüamiid 12 — 3.2.2. Seadistamine ja kaliibrimine Mudelpeakatse tegemiseks kinnitatakse peakujuline raskus juhtsüsteemi (joonis 2.2) risttala külge ja viiakse tõsteseadme abil nõutavale kukutamiskõrgusele. Katse käigus lastakse risttalal koos mudelpeaga kukkuda. Kui see on möödunud valguskiir-tõkisest, mille kõrgus on reguleeritav, siis vabastatakse mudelpea risttala küljest, risttala kukkumine pidurdub amortisaatorite tõttu, mudelpea aga kukub katsetatavale pinnale. Kukutamisseade ega mõõteköis ei tohi mudelpeale mingit tõuget anda; see peab kukkuma vertikaalselt ainult raskuskiirenduse mõjul. Joonis 2.2 Aeglustuse mõõtmisega mudelpeakatse seade 3.2.2.1. Mõõteseade, mis võimaldab punktis 3.2.1 kirjeldatud mudelpea abil määrata peavigastuse kontrollväärtusi. 3.2.2.2. Seadmed mudelpea kaliibrimiseks Kukutamisseadmel peab olema võimalik valida kukutamiskõrgusi vahemikus 50–254 mm ja seda peab saama seadistada 1 mm täpsusega. Nende väikeste kukutamiskõrguste jaoks ei ole vaja juhtsüsteemi. Terasest löögiplaat suurusega 600 mm × 600 mm ja paksusega vähemalt 50 mm. Löögipind peab olema poleeritud, pinnakaredusega Rmax = 1 mm, tasapinnalisuse tolerantsiga t = 0,05 mm. 3.2.2.3. Mudelpea kaliibrimine ja seadistamine Enne iga katseseeriat ja hiljemalt pärast sama seeria iga 50. katset mudelpea kaliibritakse ja vajaduse korral seadistatakse. Löögiplaat peab olema puhas ja kuiv ning lebab katse käigus sileda või nõgusa poolega vastu betoonalust. Mudelpeal lastakse tabada löögiplaati vertikaalsuunaliselt. Kukutamiskõrgused (mõõdetuna mudelpea kõige alumisest punktist kuni löögiplaadi pinnani) on 50, 100, 150 ja 254 mm. Registreeritakse aeglustuskõverad. Suurim aeglustus az erinevatelt kukutamiskõrgustelt z-teljel peab jääma järgmises tabelis esitatud väärtuste piiresse: Kukutamiskõrgus mm Suurim aeglustus az raskuskiirenduse g korrutisena 50 64 ± 5 100 107 ± 5 150 150 ± 7 254 222 ± 12 Aeglustuskõver peaks põhinema unimodaalsel vibratsioonil. Aeglustuskõver kukutamiskõrgusel 254 mm peab olema kõige vähem 1,2 ms ja kõige rohkem 1,5 ms 100 g kohta. Kui punkti 3.2.2.3 nõuded ei ole täidetud, kohandatakse mudelpea elastsust, varieerides alusplaadis (24) asuva vaherõnga (13) paksust. Võib korrigeerida kolme iselukustuvat kuuskantmutrit (8) keermestatud poltidel (16), millega vann (18) on kinnitatud alusplaadi (24) külge. Kuuskantmutrite (8) all olevad kummirõngad (10) ei tohi olla rabedad ega pragunenud. Löögipinna kaas (19) ja vaherõngas (13) tuleb kahjustuse korral alati viivitamata ära vahetada, eriti juhul, kui mudelpead ei saa enam seadistada. 3.2.3. Punktis 3.1.3 kirjeldatud tugikonstruktsioon tasapinnaliste katsekehade katsetamiseks. 3.2.4. Katsetingimused on esitatud punktis 3.1.4. 3.2.5. Katsed tervete klaaspindadega (kukutamiskõrgus vahemikus 1,5–3 m). Klaaspind asetatakse vabalt tugikonstruktsioonile ligikaudu 3 mm paksuse ja 70 IRHD kõvadusega kummiplaadi peale. Klaaspind kinnitatakse asjakohaste seadmete abil kindlalt tugikonstruktsiooni külge. Klaaspind peab silma järgi olema mudelpea langemise suunaga risti. Mudelpea peab tabama klaaspinna seda külge, mis sõidukile paigaldatuna on plast-klaaspinna sisekülg; löögipunkt peab jääma 40 mm raadiusse klaaspinna geomeetrilisest keskpunktist ning mudelpeaga võib teha üksnes ühe löögi. Kukutamist alustatakse valitud algkõrguselt ning kukutamiskõrgust suurendatakse iga katsega 0,5 m võrra. Löögil vastu katsekeha tekkiva aeglustuse kõverad ax, ay ja az registreeritakse aja t funktsioonina. Pärast mudelpeakatset kontrollitakse, ega klaaspinna serv ei ole alusel liikunud rohkem kui 2 mm ja kas löögipunkti suhtes kehtiv nõue sai täidetud. Kiirenduse komponendid ax ja ay peaksid vertikaallöögi puhul olema väiksemad kui 0,1 az. 3.2.6. Hindamine Aeglustuskõveraid tuleb hinnata järgmiselt. Mõõdetud aeglustuskõveratest ax(t), ay(t) ja az(t) valemi 1 järgi leitav resultantaeglustus ares(t) raskuskeskmes määratakse raskuskiirenduse korrutisena. 1) Määratakse ajavahemik, mille jooksul aeglustus ares ületab pidevalt 80 g piiri, ning suurim aeglustus ares. Peavigastuse kontrollväärtus, mis näitab mitteläbistava kolju-ajuvigastuse ohu määra, arvutatakse järgmise valemi 2 järgi: 2) Integraali rajad t1 ja t2 tuleb valida nii, et integraal saavutaks maksimaalse väärtuse. 4. HÕÕRDKULUMISKINDLUSE KATSE 4.1. Seadmed 4.1.1. Abrasiivtööriist (1), mis on kujutatud joonisel 4 ja mis koosneb horisontaalsest pöördlauast, mille keskel on kinnitus ja mis pöörleb vastupäeva 65–75 p/min, Joonis 4 Abrasiivtööriista joonis kahest paralleelsest raskusega võllist, millest kummalgi on spetsiaalne abrasiivketas, mis pöörleb kuullaagritel horisontaalsel võllil; kumbki ketas surub katsekehale 500 g raskusega. Abrasiivtööriista pöördlaud pöörleb ühtlaselt, võimalikult ühel tasapinnal (kõrvalekalle sellest tasapinnast võib 1,6 mm kaugusel pöördlaua servast olla kõige rohkem ± 0,05 mm). Kettad peavad olema paigaldatud nii, et kui need on kontaktis pöörleva katsekehaga, pöörlevad nad vastassuunas, nii et katsekeha iga pöörde jooksul tekib kahel korral surve ja abrasiivtoime mööda ringjoont ringpindalal suurusega ligikaudu 30 cm2. 4.1.2. Abrasiivkettad, (2) kumbki läbimõõduga 45–50 mm ja paksusega 12,5 mm, on valmistatud spetsiaalsest peeneteralisest abrasiivainest ja sideaineks on keskmise kõvadusega kummi. Kettad peavad olema kõvadusega 72 ±5 IRHD, mõõdetuna neljas üksteisest võrdsel kaugusel asuvas punktis abrasiivpinna keskjoonel, kusjuures survet rakendatakse vertikaalselt mööda ketta diameetrit ning näidud võetakse 10 sekundit pärast surve täielikku rakendamist. Abrasiivkettad valmistatakse kasutamiseks ette, lastes neil väga aeglaselt pöörelda vastu tasapinnalist klaasi, et nende pind oleks täiesti tasane. 4.1.3. Valgusallikas, mis koosneb hõõglambist, mille hõõgniit asub rööptahukakujulises torus mõõtmetega 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Lambi hõõgniidi pinge peab olema selline, et värvustemperatuur oleks 2 856 ±50 K. Pinge stabiliseeritakse vahemikus ±1/1 000. Pinge kontrollimiseks kasutatav seade peab olema nõuetekohase täpsusega. 4.1.4. Optiline süsteem, mis koosneb läätsest, mille fookuskaugus f on vähemalt 500 mm ning mis on korrigeeritud kromaatilise aberratsiooni jaoks. Läätse lauskaader ei või ületada f/20. Läätse ja valgusallika vahelist kaugust kohandatakse nii, et tekkiv valgusvihk oleks võimalikult paralleelne. Valgusvihu läbimõõdu piiramiseks 7 mm ±1 mm-ni paigaldatakse diafragma. Diafragma asub läätsest 100 mm ±50 mm kaugusel sellel poolel, mis on valgusallikast kaugemal. 4.1.5. Hajuvalguse mõõtmise seade (vt joonis 5), mis koosneb fotoelemendist koos Ulbrichti kuuliga, mille läbimõõt on 200–250 mm. Kuulil on valguse sisse- ja väljapääsu avad. Sissepääsuava on ringikujuline ja selle läbimõõt on vähemalt kaks korda suurem kui valgusvihu läbimõõt. Väljapääsuaval on kas valguspüünis või peegeldusetalon vastavalt punktis 4.4.3 kirjeldatud menetlusele. Valguspüünis neelab kogu valguse, kui valgusvihus ei ole ühtegi katsekeha. Valgusvihu telg läbib sisse- ja väljapääsuava keskpunkti. Väljapääsuava läbimõõt (b) on b = 2 a.tan 4°, kus a. on kuuli läbimõõt. Fotoelement paigaldatakse nii, et otse sissepääsuavast või peegeldusetalonilt tulev valgus selleni ei ulatu. Ulbrichti kuuli ja peegeldusetaloni sisepinnad peavad olema samaväärse peegeldusega ning matid ja mitteselektiivsed. Fotoelemendi väljund peab olema ± 2 % ulatuses lineaarne kasutatavate valgustugevuste ulatusega. Seadme ehitus peab olema selline, et kui kuul on tume, ei teki galvanomeetri osuti kõrvalekallet. Kogu seadet kontrollitakse regulaarselt kindlaksmääratud hägususega kaliibrimisstandardite abil. Kui hägusust mõõdetakse eespool kirjeldatud seadmest või meetodist erinevate seadmete või meetodite abil, tuleb tulemusi vajaduse korral korrigeerida, et need oleksid vastavuses eespool kirjeldatud seadmete kasutamisel saadavate tulemustega. Joonis 5 Hägususe mõõtja 4.2. Katsetingimused Temperatuur: 20 °C ±5 °C Rõhk: 860–1 060 mbar Suhteline niiskus: 60 ±20 % 4.3. Katsekehad Katsekehad peavad olema tasapinnalised ruudukujulised tükid küljepikkusega 100 mm, mille mõlemad pooled on enam-vähem tasased ja paralleelsed ning mille keskele on vajaduse korral puuritud 6,4 mm läbimõõduga kinnitusauk. 4.4. Katse käik Hõõrdkulumiskatse tehakse katsekeha sellel küljel, mis sõidukisse paigaldatuna on klaaspinna väliskülg; plastmaterjali puhul tehakse katse ka siseküljel. 4.4.1. Vahetult enne ja pärast hõõrdkulutamist puhastatakse katsekeha järgmisel viisil: a) pühitakse linasest riidest lapiga puhta jooksva vee all; b) loputatakse destilleeritud või demineraliseeritud veega; c) puhutakse kuivaks hapniku või lämmastikuga; d) eemaldatakse võimalikud veejäljed niiske linasest riidest lapiga kergelt tupsutades. Vajaduse korral kuivatatakse, surudes katsekeha õrnalt kahe linasest riidest lapi vahel. Ei kasutata ultraheliseadmeid. Pärast puhastamist võib katsekehasid puudutada üksnes servadest ning neid tuleb hoida nii, et vältida pinna kahjustumist või määrdumist. 4.4.2. Katsekehi hoitakse vähemalt 48 tundi temperatuuril 20 °C ±5 °C ja suhtelise niiskuse 60 ±20 % juures. 4.4.3. Kohe seejärel asetatakse katsekeha Ulbrichti kuuli sissepääsuava vastu. Nurk katsekeha pinnaga risti oleva telje ja valgusvihu telje vahel ei tohi olla üle 8°. Võetakse neli näitu vastavalt järgmisele tabelile: Lugem Koos katsekehaga Koos valguspüünisega Koos peegeldusetaloniga Mõõdetav valgusvoog T1 Ei Ei Jah Kaldvalgus T2 Jah Ei Jah Kogu katsekeha läbiv valgus T3 Ei Jah Ei Seadme hajutatud valgus T4 Jah Jah Ei Seadme ja katsekeha hajutatud valgus Et teha kindlaks näitude ühtlikkus, mõõdetakse näidud T1, T2, T3, ja T4 katsekeha muude kindlaksmääratud asendite puhul. Arvutatakse koguläbitustegur . Hajuläbitustegur Td arvutatakse järgmiselt: Arvutatakse varju või valguse või mõlema hajumise määr protsentides: Katsekeha esialgne hägusus määratakse vähemalt neljas üksteisest võrdsel kaugusel asetsevas punktis hõõrdkulutamata pinnal vastavalt eespool esitatud valemile. Arvutatakse iga katsekeha keskmised tulemused. Nelja mõõtmise asemel võib mõõta keskmise väärtuse, pöörates katsekeha ühtlaselt 3 või rohkem pööret sekundis. Iga turvaklaasiga tehakse sama koormuse juures kolm katset. Pärast hõõrdkulumiskatset kasutatakse hägusust katsekeha mittepindmise hõõrdkulumise mõõtmiseks. Valguse hajumist kulutatud ribal mõõdetakse vähemalt neljas üksteisest võrdsel kaugusel asetsevas punktis vastavalt eespool esitatud valemile. Arvutatakse iga katsekeha keskmised tulemused. Nelja mõõtmise asemel võib mõõta keskmise väärtuse, pöörates katsekeha ühtlaselt 3 või rohkem pööret sekundis. 4.5. Hõõrdkulumiskatse tehakse üksnes juhul, kui katset tegev laboratoorium seda vajalikuks peab, võttes arvesse juba tema käsutuses olevat teavet. Välja arvatud klaasplastmaterjalide puhul, ei ole vahekihi või materjalide paksuse muutmise korral täiendavaid katseid harilikult vaja. 4.6. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad Asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 5. KÕRGTEMPERATUURIKINDLUSE KATSE 5.1. Katse käik Kolm proovi või kolm ruudukujulist katsekeha suurusega vähemalt 300 mm × 300 mm, mis on lõigatud laboratooriumis olenevalt olukorrast kas kolmest tuuleklaasist või kolmest klaaspaneelist ning mille üks serv vastab klaaspinnamaterjali ülaservale, kuumutatakse temperatuurini 100 °C. Seda temperatuuri hoitakse kaks tundi, seejärel lastakse proovidel või katsekehadel jahtuda toatemperatuurini. Kui ohutust klaasist klaaspinna mõlemad välispinnad on anorgaanilisest ainest, võib katse teha, kastes vertikaalasendis proovi kindlaksmääratud ajaks keevasse vette ning jälgides, et ei tekiks liigset termolööki. Kui proovid on välja lõigatud tuuleklaasist, peab iga proovi üks serv olema tuuleklaasi serva osa. 5.2. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad Värvitu Toonitud Vahekihi värvus 1 2 Muid asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 5.3. Tulemuste tõlgendamine 5.3.1. Kõrgtemperatuurikindluse katse tulemus loetakse positiivseks, kui ei teki õhumulle ega muid defekte kaugemal kui 15 mm katsekeha lõikamata servast või 25 mm lõigatud servast või kaugemal kui 10 mm katse ajal tekkida võivatest pragudest. 5.3.2. Tüübikinnituse saamiseks esitatud katsekehade või proovide komplekt loetakse kõrgtemperatuurikindluse katse puhul nõuetele vastavaks, kui kõikide katsete tulemus on rahuldav. 6. KIIRGUSKINDLUSE KATSE 6.1 Katsemeetod 6.1.1. Seadmed 6.1.1.1. Kiirgusallikas, mis koosneb keskrõhu-elavhõbedakaarlambist, millel on osoonivaba torukujuline kvartslamp; kvartslambi telg on vertikaalne. Kaarlambi nimimõõtmed on: pikkus 360 mm ja läbimõõt 9,5 mm. Kaare pikkus on 300 mm ±4 mm. Lampi tuleb kasutada võimsusel 750 W ±50 W. Võib kasutada ka muud kiirgusallikat, millel on eespool kirjeldatud lambiga sama mõju. Teise kiirgusallika mõju samaväärsuse kontrollimiseks võrreldakse energiahulka, mis vabaneb lainepikkusel 300–450 nm, kui kõik muud lainepikkused on asjakohaste filtritega eemaldatud. Muud kiirgusallikat kasutatakse nimetatud filtritega. Selliste ohutute klaaspindade puhul, millel ei ole rahuldavat korrelatsiooni kõnealuse katse ning kasutustingimuste vahel, tuleb katsetingimused üle vaadata. 6.1.1.2. Toiteallika trafo ja kondensaator, mis suudavad varustada lampi (punkt 6.1.1.1) süttimispingega vähemalt 1 100 V ja talitluspingega 500 V ±50 V. 6.1.1.3. Seade, millele katsekehad paigaldatakse ja mis paneb need pöörlema ümber keskele paigutatud kiirgusallika kiirusega 1–5 p/min, et tagada ühtlane kiiritus. 6.1.2. Katsekehad 6.1.2.1. Katsekehade suurus on 76 mm × 300 mm. 6.1.2.2. Katsekehad lõigatakse laboratooriumis klaaspindade ülemisest osast nii, et: klaaspaneelide puhul ühtib katsekehade ülemine serv klaaspaneeli ülemise servaga; tuuleklaaside puhul ühtib katsekeha ülemine serv selle piirkonna ülemise servaga, mille tavaläbipaistvust mõõdetakse; see piirkond määratakse vastavalt käesoleva lisa punktile 9.1.2.2. 6.1.3. Katse käik Enne kiiritust kontrollitakse kolme katsekeha tavaläbipaistvust vastavalt käesoleva lisa punktidele 9.1.1–9.1.2. Iga katsekeha üks osa kaitstakse kiirguse eest ning seejärel asetatakse katsekehad katseseadmesse nii, et nende pikitelg oleks lambi teljega paralleelne ja sellest 230 mm kaugusel. Kogu katse jooksul peab katsekehade temperatuur olema 45 °C ±5 °C. Iga katsekeha see pool, mis moodustab sõiduki välimise klaaspinna, peab olema lambi poole. Punktis 6.1.1.1 kirjeldatud lambitüübi puhul on kiiritamise aeg 100 tundi. Pärast kiiritamist mõõdetakse tavaläbipaistvust uuesti iga katsekeha kiiritatud osas. 6.1.4. Iga katsekeha või proovi (kokku kolm) kiiritatakse vastavalt eespool kirjeldatud menetlusele nii, et katsekeha iga punkti kiiritamine mõjub kasutatud vahekihile samamoodi kui päikesekiirguse toime 1 400 W/m2 100 tunni jooksul. 6.2. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad Värvitu Toonitud Klaasi värvus 2 1 Vahekihi värvus 1 2 Muid asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 6.3. Tulemuste tõlgendamine 6.3.1. Kiirguskindluskatse tulemus on positiivne, kui on täidetud järgmised tingimused: 6.3.1.1. käesoleva lisa punktide 9.1.1 ja 9.1.2 kohaselt mõõdetud koguläbitus ei ole alla 95 % kiirituseelsest algväärtusest ega jää ühelgi juhul alla järgmisi tasemeid: 6.3.1.1.1. alla 70 % tuuleklaaside ja muude klaaspindade puhul, mida kasutatakse asukohas, mis nõuab juhtimisnähtavust. 6.3.2. Tüübikinnituse saamiseks esitatud katsekehade või proovide komplekt loetakse kiirituskindluse katse puhul nõuetele vastavaks, kui kõik katsed on andnud rahuldava tulemuse. 6.4. Simuleeritud vananemiskindluse katse 6.4.1. Katsemeetod 6.4.1.1. Seadmed 6.4.1.1.1. Pikk-ksenoonkaarlamp Kiiritusseadmes (3) kasutatakse kiirgusallikana pikk-ksenoonkaarlampi, aga lubatud on ka muud meetodid, mis annavad nõutava ultraviolettkiirguse doosi. Pikk-ksenoonkaarlamp on eelistatav selle poolest, et õigete filtrite ja õige hooldusega annab ta spektri, mis vastab kõige paremini loomuliku päikesevalguse spektrile. Selleks varustatakse kvartsist ksenoonikolb sobivate optiliste borosilikaatklaasfiltritega (4). Ksenoonlampide toiteks kasutatakse sobivat 50 või 60 Hz toiteallikat, sobivaid reaktantstrafosid ja elektriseadmeid. Kiiritusseadme juurde kuuluvad seadmed, millega saab mõõta ja/või reguleerida: a) kiiritustihedust, b) musta keha temperatuuri, c) veepihustust, d) tööprogrammi või -tsüklit. Katseseade on valmistatud inertsetest materjalidest, mis ei saasta katsel kasutatavat vett. Kiiritustihedust mõõdetakse katsekeha pinnal ja seda reguleeritakse vastavalt katseseadme tootja soovitustele. Kogu ultraviolettkiirguse (5) doos (džaulides ruutmeetri kohta) mõõdetakse või arvutatakse ja see loetakse katsekeha kiirituse lähtemõõduks. 6.4.1.2. Katsekehad Katsekeha mõõtmed vastavad harilikult mõõtmetele, mis on iga kiiritusjärgselt mõõdetava omaduse jaoks kindlaks määratud asjakohases katsemeetodis. Iga katsetingimuse või kiiritusetapi jaoks ette nähtud kontroll- ja katsekehade arv sõltub katsemeetodist; neile lisanduvad visuaalseks hindamiseks vajalikud katsekehad. Visuaalseks hindamiseks soovitatakse võtta kõige suuremad katsekehad. 6.4.1.3. Katse käik Käesoleva lisa punkti 9.1 kohaselt mõõdetakse kiiritatava(te) katsekeha(de) läbipaistvus. Käesoleva lisa punkti 4 kohaselt mõõdetakse kontrollkeha(de) hõõrdkulumiskindlus. Iga katsekeha see pool, mis moodustab sõiduki välimise klaaspinna, peab olema lambi poole. Ülejäänud katsetingimused on järgmised. 6.4.1.3.1. Kiiritustihedus ei erine kogu katsekeha pinnal rohkem kui ±10 % ulatuses. 6.4.1.3.2. Sobivate vaheaegade järel puhastatakse lambi filtreid pesuaine ja veega. Ksenoonkaarlambi filtrid vahetatakse välja vastavalt seadme tootja soovitustele. 6.4.1.3.3. Tsükli kuiva faasi jooksul reguleeritakse kiiritusseadmes valitsevat temperatuuri piisava õhuringluse abil, et hoida temperatuuri pidevalt musta keha temperatuuri juures. Ksenoonkaarlambiga kiiritusseadmes on selleks temperatuuriks 70 °C ±3 °C ning seda mõõdetakse musta keha termomeetri või samaväärse seadmega. Musta keha termomeeter paigaldatakse katsekehade raamile ja lugemid võetakse punktis, kus valguskiirguse mõjul tekib kõige rohkem soojust. 6.4.1.3.4. Suhteline niiskus hoitakse kiiritusseadmes tsükli kuiva faasi ajal 50 ±5 % juures. 6.4.1.3.5. Veepihustustsüklis kasutatav deioniseeritud vesi sisaldab vähem kui 1 miljondik tahkeid ränidioksiidiosakesi ega jäta katsekehale püsivaid sadestisi ega jääke, mis mõjutaksid edaspidiseid mõõtmisi. 6.4.1.3.6. Vee pH tase on vahemikus 6,0–8,0 ning elektrijuhtivus alla 5 mikrosiimensi. 6.4.1.3.7. Kiiritusaparaati sisenevas veejuhtmes peab vesi olema ümbritseva vee temperatuuril. 6.4.1.3.8. Vesi langeb katsekehadele peene veetolmuna, mida pihustatakse piisavas koguses, et katsekeha saaks kohe veega kokkupuutel ühtlaselt märjaks. Pihustatav vesi suunatakse ainult vastu katsekeha seda külge, mis on valgusallika poole. Pihustuseks kasutatava vee tagastus ega katsekeha vette kastmine ei ole lubatud. 6.4.1.3.9. Katsekehi pööritatakse ümber kaarlambi, et valgus jaotuks ühtlaselt. Kiiritusaparaadis täidetakse kõik katsekehade kohad kas katsekehade või asenduskehadega, et säiliks temperatuuri ühtlane jaotumine. Katsekehi hoitakse raamis nii, et nende tagakülg on pööratud ümbritseva katsekambri poole. Kambri seintelt peegelduv valgus ei tohi siiski langeda katsekeha tagaküljele. Vajaduse korral võib katsekehade tagakülje kinni katta, et sellist peegeldumist ära hoida, ent seejuures ei tohi takistada õhu vaba liikumist katsekeha pinnal. 6.4.1.3.10. Kiiritusaparaat peab töötama nii, et kahetunniste tsüklite vältel oleks tagatud pidev valgus ja perioodilised veepihustused. Iga kahetunnine tsükkel jaguneb perioodideks: 102 minuti jooksul on katsekehad valguse käes ilma veepihustuseta ning 18 minuti jooksul valguse käes koos vee pihustamisega. 6.4.1.4. Hindamine Pärast kiiritamist võib katsekehad vajaduse korral puhastada nende tootja soovitatud meetodil, et eemaldada nendelt kõik jäägid. Kiiritatud katsekehadel hinnatakse visuaalselt järgmisi omadusi: a) õhumullide olemasolu b) värvus c) hägusus d) märgatav lagunemine. Mõõdetakse kiiritatud katsekehade läbipaistvus. 6.4.1.5. Tulemuste esitamine Kiiritatud katsekehade visuaalse hindamise tulemused registreeritakse ja igaühe välimust võrreldakse kiiritamata kontrollkeha omaga. Mõõdetud tavaläbipaistvus ei tohi kiiritamata proovidega tehtud esialgsel katsel saadust erineda rohkem kui 5 % ega jääda alla: 70 % tuuleklaasi ja muude klaaspindade puhul, mis asuvad kohas, mis nõuab juhtimisnähtavust. 7. NIISKUSKINDLUSE KATSE 7.1. Katse käik Kolme proovi või kolme katsekeha mõõtmetega vähemalt 300 mm × 300 mm hoitakse kahe nädala vältel vertikaalasendis kinnises konteineris, kus temperatuuri hoitakse 50 °C ±2 °C ja suhtelist niiskust 95 ±4 % juures. Jäigast plastist klaaspindade ja jäigast plastist mitmekordsete klaaspakettide puhul võetakse kümme proovi. Katsekehad valmistatakse ette nii, et: a) vähemalt üks katsekeha serv ühtib klaaspaneeli servaga, b) kui mitut katsekeha katsetatakse üheaegselt, jäetakse nende vahele piisavalt ruumi. Tuleb võtta ettevaatusabinõud, et katsekambri seintele ja laele tekkiv kondensaat ei langeks katsekehadele. 7.2. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad Värvitu Toonitud Vahekihi värvus 1 2 Muid asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 7.3. Tulemuste tõlgendamine 7.3.1. Ohutu klaaspinnamaterjal loetakse niiskuskindluse seisukohast rahuldavaks, kui ei ole märgata suuri muutusi kaugemal kui 10 mm lõikamata servadest või kaugemal kui 15 mm lõigatud servadest pärast seda, kui tavaline või töödeldud laminaatklaasist klaaspind on olnud välisõhu käes kaks tundi, plastmaterjaliga kaetud või klaasplastist klaaspind aga 48 tundi. 7.3.2. Tüübikinnituse saamiseks esitatud katsekehade või proovide komplekt loetakse niiskuskindluse katse seisukohast rahuldavaks, kui kõik katsed on saanud rahuldava tulemuse. 8. TEMPERATUURIMUUTUSTELE VASTUPIDAVUSE KATSE 8.1. Katsemeetod Kaks katsekeha mõõtmetega 300 mm × 300 mm asetatakse 6 tunniks suletud ruumi temperatuuril –40 °C ±5 °C; seejärel hoitakse neid välisõhus temperatuuril 23 °C ±2 °C tund aega või seni, kuni katsekehad on jõudnud sama temperatuurini. Seejärel asetatakse need 3 tunniks ringleva õhu kätte temperatuuril 72 °C ±2 °C. Siis hoitakse neid uuesti vabas õhus temperatuuril 23 °C ±2 °C ning lastakse jahtuda sama temperatuurini, misjärel neid uuritakse. 8.2. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad Värvitu Toonitud Vahekihi või plastist kattekihi värvus 1 2 Muid asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 8.3. Tulemuste tõlgendamine Temperatuurimuutustele vastupidavuse katse tulemus loetakse rahuldavaks, kui katsekehadel ei ilmne mõrasid, hägustumist, kihtide eraldumist ega muid lagunemise tundemärke. 9. OPTILISED OMADUSED 9.1. Läbipaistvuse katse 9.1.1. Seadmed 9.1.1.1. Valgusallikas, mis koosneb hõõglambist, mille hõõgniit asub rööptahukakujulises torus mõõtmetega 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Lambi hõõgniidi pinge peab olema selline, et värvustemperatuur oleks 2 856 K ±50 K. Pinge stabiliseeritakse vahemikus ±1/1 000. Pinge kontrollimiseks kasutatav seade peab olema nõuetekohase täpsusega. 9.1.1.2. Optiline süsteem, mis koosneb läätsest, mille fookuskaugus f on vähemalt 500 mm ning mis on korrigeeritud kromaatilise aberratsiooni jaoks. Läätse lauskaader ei ületa f/20. Läätse ja valgusallika vahelist kaugust kohandatakse nii, et tekkiv valgusvihk oleks võimalikult paralleelne. Valgusvihu läbimõõdu piiramiseks 7 mm ±1 mm-ni paigaldatakse diafragma. Diafragma asub läätsest 100 mm ±50 mm kaugusel sellel poolel, mis on valgusallikast kaugemal. Mõõtepunkt on valgusvihu keskel. 9.1.1.3. Mõõteseadmed Vastuvõtja suhteline spektraaltundlikkus peab üldjoontes vastama CIE (6) standardse fotomeetrilise vaatleja suhtelisele spektraalsele valgusviljakusele päevanägemise osas. Vastuvõtja tundlik pind on kaetud hajutusvahendiga ning see peab olema optilisest süsteemist väljastatud valgusvihu vähemalt kahekordse ristlõike suurune. Kui kasutatakse Ulbrichti kuuli, peab kuuli ava ristlõike pindala olema vähemalt valgusvihu paralleelse osa kahekordse ristlõike suurune. Vastuvõtja ja sellega seotud indikaatori lineaarsus on suurem kui 2 % skaala efektiivsest osast. Vastuvõtja peab asuma valgusvihu teljel. 9.1.2. Katse käik Mõõtesüsteemi tundlikkust kohandatakse nii, et kui katsekeha ei ole asetatud valgusvihku, näitab vastuvõtja signaali indikaator 100 mõõtosa. Kui vastuvõtjale ei lange valgust, peab seadme näit olema null. Katsekeha asetatakse vastuvõtjast kaugusele, mis võrdub ligikaudu vastuvõtja viiekordse läbimõõduga. Ohutust klaasist paneel asetatakse diafragma ja vastuvõtja vahele ning selle asukohta kohandatakse nii, et valgusvihu langemisnurk oleks 0° ±5°. Mõõdetakse katsekeha tavaläbipaistvus ning iga mõõdetava punkti kohta loetakse indikaatorilt mõõtosade arv n. Tavaläbipaistvus tr võrdub n/100. 9.1.2.1. Tuuleklaaside puhul võib kasutada muid katsemeetodeid, kasutades kas tuuleklaasi kõige tasapinnalisemast osast lõigatud katsekeha või spetsiaalselt ettevalmistatud tasapinnalist ruudukujulist tükki, mille materjali omadused ja paksus on samad, mis tuuleklaasil endal, kusjuures mõõtmised tehakse klaaspinna suhtes risti. 9.1.2.2. M1-kategooria sõidukite (7) tuuleklaaside puhul tehakse katse B-tsoonis, mis on määratletud 18. lisa punktis 2.3, kuid millest on välja arvatud selle piiresse ulatuv läbipaistmatu ala. N1-kategooria sõidukite tuuleklaaside puhul võib tootja taotleda, et sama katse tehtaks kas 18. lisa punktis 2.3 määratletud B-tsoonis, millest arvatakse välja selle piiresse ulatuv läbipaistmatu ala, või käesoleva lisa punktis 9.2.5.2.3 määratletud I tsoonis. Muude sõidukikategooriate tuuleklaaside puhul tehakse katse käesoleva lisa punktis 9.2.5.2.3 määratletud I tsoonis. Põllumajandus- ja metsatraktorite ning ehitusmasinate puhul, millel ei ole võimalik I tsooni kindlaks määrata, tehakse katse käesoleva lisa punktis 9.2.5.3 määratletud I’ tsoonis. 9.1.3. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad Värvitu Toonitud Klaasi värvus 1 2 Vahekihi värvus (lamineeritud tuuleklaaside puhul) 1 2 Ei sisalda Sisaldab Varjutatud ja/või läbipaistmatu ala 1 2 Muid asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 9.1.4. Tulemuste tõlgendamine Tavaläbipaistvus mõõdetakse käesoleva lisa punkti 9.1.2 kohaselt ning tulemus registreeritakse. Tuuleklaasi puhul ei tohi see olla alla 70 %. Klaaspindade puhul, mis ei ole tuuleklaasid, on nõuded esitatud 21. lisas. 9.2. Optilise moonutuse katse 9.2.1. Rakendusala Kõnealune meetod on projektsioonimeetod, mille abil saab hinnata ohutu klaaspinna optilist moonutust. 9.2.1.1. Mõisted 9.2.1.1.1. „Optiline kõrvalekalle” – läbi tuuleklaasi nähtava punkti tegeliku ja näiva suuna vaheline nurk, kusjuures nurga suurus sõltub vaatekiire langemisnurga, tuuleklaasi paksuse ja kalde ning langemispunkti kumerusraadiuse r suurusest. 9.2.1.1.2. „Optiline moonutus suunas M-M’” – klaaspaneeli pinnal mõõdetud kahe punkti (M ja M’) vaheline algebraline erinevus nurkhälbes Δα, kusjuures nende kahe punkti vaheline kaugus on selline, et nende projektsioonid vaatesuunaga risti paikneval tasandil on üksteisest nimetatud kaugusel Δx (vt joonis 6). Vastupäeva kõrvalekalle loetakse positiivseks ja päripäeva kõrvalekalle negatiivseks. 9.2.1.1.3. „Optiline moonutus punktis M” – maksimaalne optiline moonutus kõikides punktist M lähtuvates suundades M–M’. Joonis 6 Optilise moonutuse diagrammkujutis 9.2.1.2. Seadmed Selle meetodi puhul projitseeritakse sobiv slaid (raster) läbi katsetatava ohutu klaaspinna ekraanile. Projitseeritava kujutise kuju muutus, mis tekib ohutu klaaspinna valgusvihku asetamisel, näitab moonutust. Seade koosneb järgmistest osadest, mis asetsevad vastavalt joonisele 9. 9.2.1.2.1. Hea kvaliteediga projektor koos kõrgintensiivse punktvalgusallikaga; projektoril on näiteks järgmised omadused: fookuskaugus vähemalt 90 mm ava ligikaudu 1/2,5 150 W kvarts-halogeenlamp (kui kasutatakse ilma filtrita) 250 W kvarts-halogeenlamp (kui kasutatakse rohelist filtrit). Projektori skeem on esitatud joonisel 7. Eesmisest läätsest ligikaudu 10 mm kaugusele asetatakse 8 mm läbimõõduga diafragma. Joonis 7 Projektori optiline ehitus 9.2.1.2.2. Slaidid (rastrid), mis koosnevad näiteks hulgast heledatest ringidest tumedal pinnal (vt joonis 8). Slaidid peavad olema piisavalt hea kvaliteedi ning kontrastsusega, et mõõtmistulemuse viga oleks alla 5 %. Kontrollitava ohutu klaaspinna puudumisel peavad ringikujuliste objektide mõõtmed olema sellised, et kui need projitseeritakse, moodustavad nad massiivi ringidest, mille läbimõõt on: , kus Δx = 4 mm (vt joonised 6 ja 9). Joonis 8 Slaidi suurendatud osa Joonis 9 Optilise moonutuse katse seadme ehitus 9.2.1.2.3. Tugikonstruktsioon, soovitatavalt selline, millega saab ohutut klaaspinda pöörata ja paigutada nii vertikaalselt kui horisontaalselt. 9.2.1.2.4. Kontrollšabloon mõõtmete muutuste mõõtmiseks, kui on vaja kiiret hinnangut. Sobiva šablooni kujutis on esitatud joonisel 10. Joonis 10 Sobiva kontrollšablooni kujutis 9.2.1.3. Katse käik 9.2.1.3.1. Üldosa Tuuleklaas paigaldatakse ettenähtud kaldenurga all tugikonstruktsioonile (punkt 9.2.1.2.3). Kujutis projitseeritakse läbi kontrollitava piirkonna. Tuuleklaasi pööratakse või liigutatakse kas horisontaalselt või vertikaalselt, et kontrollida kogu ettenähtud piirkonda. 9.2.1.3.2. Hindamine kontrollšablooni abil Kui piisab kiirest hinnangust võimaliku veamääraga kuni 20 %, arvutatakse väärtus A (vt joonis 10) piirväärtuse ΔαL (kõrvalekalde muutus) ning suuruse R2 (ohutu klaaspinna kaugus ekraanist) põhjal: Projitseeritud kujutise läbimõõdu muudu Δd ja nurkhälbe muutuse Δα seos esitatakse valemiga: kus: Δd on esitatud millimeetrites, A on esitatud millimeetrites, ΔαL on esitatud kaareminutites, Δα on esitatud kaareminutites, R2 on esitatud meetrites. 9.2.1.3.3. Mõõtmine fotoelektrilise seadme abil Kui nõutakse täpset mõõtmist võimaliku veamääraga alla 10 % piirväärtusest, mõõdetakse Δd projektsiooniteljel, kusjuures laigu laiuse väärtus saadakse punktis, kus heledus on pool valgustäpi maksimaalväärtusest. 9.2.1.4. Tulemuste esitamine Tuuleklaaside optilise moonutuse hindamiseks mõõdetakse Δd pinna mis tahes punktis ja kõikides suundades, et leida Δd maksimaalne väärtus. 9.2.1.5. Teine meetod Teise võimalusena võib projitseerimismeetodi asemel kasutada varjumeetodit tingimusel, et säilib punktides 9.2.1.3.2 ja 9.2.1.3.3 esitatud mõõtmiste täpsus. 9.2.1.6. Kaugus Δ x peab olema 4 mm 9.2.1.7. Tuuleklaas paigaldatakse sama kaldenurgaga, nagu see paigaldatakse sõidukile. 9.2.1.8. Projektsioonitelg horisontaaltasandil peab jääma ligikaudselt risti tuuleklaasi lõikumisjoonega kõnealusel tasandil. 9.2.2. Mõõtmised tehakse: 9.2.2.1. M1-kategooria sõidukite puhul A-tsoonis, mida laiendatakse sõiduki kesktasandini, ning tuuleklaasi selles osas, mis asub sümmeetriliselt teisel pool sõiduki pikikesktasandit, samuti 18. lisa punktis 2.4 määratletud vähendatud B-tsoonis. 9.2.2.2. M- ja N-kategooria, kuid mitte M1-kategooria sõidukite puhul: a) M2-, M3-, N2- ja N3-kategooria sõidukite puhul käesoleva lisa punktis 9.2.5.2 määratletud I tsoonis; b) N1-kategooria sõidukite puhul kas käesoleva lisa punktis 9.2.5.2 määratletud I tsoonis või A-tsoonis, mida laiendatakse sõiduki kesktasandini, ning tuuleklaasi selles osas, mis asub sümmeetriliselt teisel pool sõiduki pikikesktasandit, samuti 18. lisa punktis 2.4 määratletud vähendatud B-tsoonis; 9.2.2.3. põllumajandus- ja metsatraktorite ning ehitusmasinate puhul, millel ei ole võimalik I tsooni kindlaks määrata, käesoleva lisa punktis 9.2.5.3 määratletud I’ tsoonis. 9.2.2.4. Sõidukitüüp Katset korratakse, kui tuuleklaas paigaldatakse sellist tüüpi sõidukile, mille eesmine vaateväli erineb seda tüüpi sõidukite eesmisest vaateväljast, mille jaoks tuuleklaas on juba tüübikinnituse saanud. 9.2.3. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad 9.2.3.1. Materjali laad Poleeritud tahvelklaas Valuklaas Lehtklaas 1 1 2 9.2.3.2. Muud kõrvalomadused Muid asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 9.2.4. Tuuleklaaside arv Katsetamiseks esitatakse neli katsekeha. 9.2.5. Tsoonid 9.2.5.1. Sõidukikategooriate M1 ja N1 tuuleklaaside A- ja B-tsoon on määratletud käesoleva eeskirja 18. lisas. 9.2.5.2. M- ja N-kategooria, kuid mitte M1-kategooria sõidukite tuuleklaaside tsoonid määratakse kindlaks, lähtudes: 9.2.5.2.1. silmapunktist ehk O-punktist – see on punkt, mis asub 625 mm ülalpool juhiistme R-punkti vertikaaltasandil, mis on paralleelne selle sõiduki pikikesktasandiga, mille jaoks tuuleklaas on ette nähtud, ning läbib sõiduki roolitelge; 9.2.5.2.2. sirgjoonest OQ – see on horisontaalne sirge, mis läbib silmapunkti 0 ja on risti sõiduki pikikesktasandiga. 9.2.5.2.3. I tsoon on tuuleklaasi tsoon, mis on määratud nelja järgnevalt piiritletud tasandiga, mis lõikuvad tuuleklaasiga: P1 – vertikaaltasand, mis läbib punkti 0 ning moodustab 15° nurga sõiduki pikikesktasandist vasakul; P2 – vertikaaltasand, mis on sümmeetriline P1-ga, kuid asub sõiduki pikikesktasandist paremal. Kui see ei ole võimalik (näiteks sümmeetrilise pikikesktasandi puudumisel), on P2 tasand, mis on sümmeetriline P1-ga sõiduki pikitasandi suhtes, mis läbib punkti 0; P3 – tasand, mis läbib sirgjoone OQ ning moodustab 10° nurga horisontaaltasandist ülalpool; P4 – tasand, mis läbib sirgjoone OQ ning moodustab 8° nurga horisontaaltasandist allpool. 9.2.5.3. Põllumajandus- ja metsatraktorite ning ehitusmasinate puhul, millel ei ole võimalik I tsooni kindlaks määrata, loetakse I’ tsooniks kogu tuuleklaasi pind. 9.2.6. Tulemuste tõlgendamine Tuuleklaasitüüp loetakse optilise moonutuse seisukohast rahuldavaks, kui nelja katsetamiseks esitatud tuuleklaasi puhul ei ületa optiline moonutus järgnevas tabelis iga tsooni või katsetsooni jaoks esitatud väärtust. Sõidukikategooria Tsoon Optilise moonutuse suurim väärtus M1 ja N1 A – laiendatud punkti 9.2.2.1 kohaselt 2 kaareminutit B – vähendatud 18. lisa punkti 2.4 kohaselt 6 kaareminutit M- ja N-kategooria, välja arvatud M1 I 2 kaareminutit Põllumajandussõidukid jms, millel ei ole võimalik I tsooni kindlaks määrata I’ 2 kaareminutit 9.2.6.1. Mõõtmisi ei tehta klaasi projektikohasest kontuurist ega läbipaistmatust alast sissepoole jääval 25 mm laiusel äärealal tingimusel, et see ala ei ulatu laiendatud A-tsooni või I tsooni. 9.2.6.2. Põllumajandus- ja metsatraktoritel ning ehitusmasinatel ei tehta mõõtmisi 100 mm laiusel äärealal. 9.2.6.3. Jaotatud tuuleklaaside puhul ei tehta mõõtmisi 35 mm laiusel ribal tuuleklaasi sellest servast, mis asub vastu jaotusposti. 9.2.6.4. I tsooni ja A-tsooni kõikide osade äärealal, mis jääb klaasi projektikohasest kontuurist 100 mm sissepoole, on lubatud suurim väärtus 6 kaareminutit. 9.2.6.5. Vähendatud B-tsoonis, mis on määratletud 18. lisa punktis 2.4, võib lubada kergeid kõrvalekaldeid nõuetest, tingimusel et need on piiratud ulatusega ning et need märgitakse katseprotokolli. 9.3. Teisese kujutise eralduskatse 9.3.1. Rakendusala Tunnustatakse kahte katsemeetodit: sihtmärgikatse ja katse kollimaatoriga. Neid katsemeetodeid võib vastavalt vajadusele kasutada tüübikinnituseks, kvaliteedikontrolliks või tootehindamiseks. 9.3.1.1. Sihtmärgikatse 9.3.1.1.1. Seadmed Selle meetodi järgi vaadeldakse valgustatud sihtmärki läbi ohutu klaaspinna. Sihtmärk võib olla kujundatud nii, et katse saab teha lihtsalt põhimõttel „kõlbab – ei kõlba”. Sihtmärk vastab soovitatavalt ühele järgmistest tüüpidest: a) valgustatud rõngakujuline sihtmärk, mille välisdiameeter D moodustab nurga suurusega n kaareminutit punktis, mis asub x meetri kaugusel (joonis 11a), või b) valgustatud rõngakujuline sihtmärk, mille keskel on ringikujuline laik ja mille mõõtmed on sellised, et vähim kaugus D kesklaigu äärel asuvast punktist sellele kõige lähemal asuva punktini rõnga sisemisel ringjoonel moodustab n kaareminuti suuruse nurga punktis, mis asub x meetri kaugusel (joonis 11b); kus n on teisese kujutise eraldumise piirväärtus, x on kaugus ohutu klaaspinna ja sihtmärgi vahel (vähemalt 7 m), D saadakse valemiga: D = x · tg n Valgustatud sihtmärk koosneb valguskastist mõõtmetega ligikaudu 300 mm × 300 mm × 150 mm, mille eesküljeks sobib kõige paremini klaas, mis on kaetud läbipaistmatu musta paberi või musta mattvärviga. Kasti valgustab sobiv valgusallikas. Võib kasutada ka teistsuguseid sihtmärke, näiteks joonisel 14 esitatut. Sihtmärgi võib asendada ka projitseeritud sihtmärgiga ning vaadata kujutist ekraanilt. 9.3.1.1.2. Katse käik Tuuleklaas paigaldatakse kindlaksmääratud kaldenurga all sobivale alusele nii, et vaatlus tehakse sihtmärgi keskpunkti läbival horisontaalsel tasandil. Valguskasti vaadatakse pimedas või poolpimedas ruumis läbi uuritava ala iga osa, et tuvastada igasugune valgustatud sihtmärgi teisene kujutis. Tuuleklaasi pööratakse vajaduse korral, et hoida õiget vaatesuunda. Vaatamiseks võib kasutada monokulaari. 9.3.1.1.3. Tulemuste esitamine Tehakse kindlaks järgmine: kui kasutatakse sihtmärki a (vt joonis 11a), kas ringi esmane ja teisene kujutis eralduvad, st kas ületatakse piirväärtus n, või kui kasutatakse sihtmärki b (vt joonis 11b), kas laigu teisene kujutis ületab puutepunkti ringjoone sisemisel äärel, st kas ületatakse piirväärtus n. Joonis 11 Sihtmärkide mõõtmed Joonis 12 Seadmete paigutus Joonis 13 Seade kollimaatorikatse jaoks 9.3.1.2. Katse kollimaatoriga Vajaduse korral kasutatakse käesolevas punktis kirjeldatud menetlust. 9.3.1.2.1. Seadmed Seade koosneb kollimaatorist ja teleskoobist ning võib olla paigaldatud vastavalt joonisele 13. Võib kasutada ka muud samaväärset optilist süsteemi. 9.3.1.2.2. Katse käik Kollimaatoriga moodustatakse lõpmatusse polaarkoordinaadistik, mille keskpunktis on ere täpp (vt joonis 14). Vaatlusteleskoobi fookusse asetatakse optilisele teljele väike läbipaistmatu täpp, mille läbimõõt on veidike suurem projitseeritavast eredast täpist ning mis seega varjab ereda täpi. Kui tuuleklaas, millel ilmneb teisene kujutis, asetatakse teleskoobi ja kollimaatori vahele, ilmub teatavale kaugusele polaarkoordinaadistiku keskpunktist teine, vähem ere punkt. Teisese kujutise eristumist võib vaadata kui kaugust kahe läbi vaatlusteleskoobi nähtava punkti vahel (vt joonis 14). (Tumeda täpi ja ereda täpi vaheline kaugus polaarkoordinaadistiku keskpunktis kujutab optilist kõrvalekallet.) 9.3.1.2.3. Tulemuste esitamine Tuuleklaasi uuritakse kõigepealt tavalise vaatluse teel, et teha kindlaks piirkond, kus esineb tugevaim teisene kujutis. Seejärel uuritakse seda piirkonda kollimaatoriga sobiva langemisnurga all. Mõõdetakse maksimaalne teisese kujutise eraldumine. 9.3.1.3. Vaatlussuund horisontaaltasandil peab olema enam-vähem risti tuuleklaasi lõikumisjoonega kõnealusel tasandil. 9.3.2. Mõõtmised tehakse vastavalt sõidukikategooriatele punktis 9.2.2 määratletud tsoonides. 9.3.2.1. Sõidukitüüp Katset korratakse, kui tuuleklaas paigaldatakse sellist tüüpi sõidukile, mille eesmine vaateväli erineb seda tüüpi sõidukite eesmisest vaateväljast, mille jaoks tuuleklaas on juba tüübikinnituse saanud. 9.3.3. Kõrvalomaduste probleemsuse näitajad 9.3.3.1. Materjali laad Poleeritud tahvelklaas Valuklaas Lehtklaas 1 1 2 9.3.3.2. Muud kõrvalomadused Muid asjassepuutuvaid kõrvalomadusi ei ole. 9.3.4. Tuuleklaaside arv Katsetamiseks esitatakse neli tuuleklaasi. Joonis 14 Vaatlus kollimaatorikatse puhul 9.3.5. Tulemuste tõlgendamine Tuuleklaasitüüp loetakse teisese kujutise eraldumise seisukohast rahuldavaks, kui katseks esitatud nelja tuuleklaasi puhul ei ületa esmase ja teisese kujutise eraldumine järgnevas tabelis iga tsooni või katsetsooni jaoks esitatud väärtusi. Sõidukikategooria Tsoon Optilise moonutuse suurim väärtus M1 ja N1 A – laiendatud punkti 9.2.2.1 kohaselt 15 kaareminutit B – vähendatud 18. lisa punkti 2.4 kohaselt 25 kaareminutit M- ja N-kategooria, välja arvatud M1 I 15 kaareminutit Põllumajandussõidukid jms, millel ei ole võimalik I tsooni kindlaks määrata I’ 15 kaareminutit 9.3.5.1. Mõõtmisi ei tehta klaasi projektikohasest kontuurist ega läbipaistmatust alast sissepoole jääval 25 mm laiusel äärealal tingimusel, et see ala ei ulatu laiendatud A-tsooni või I tsooni. 9.3.5.2. Põllumajandus- ja metsatraktoritel ning ehitusmasinatel ei tehta mõõtmisi 100 mm laiusel äärealal. 9.3.5.3. Jaotatud tuuleklaaside puhul ei tehta mõõtmisi 35 mm laiusel ribal tuuleklaasi sellest servast, mis asub vastu jaotusposti. 9.3.5.4. I tsooni ja A-tsooni kõikide osade äärealal, mis jääb klaasi projektikohasest kontuurist 100 mm sissepoole, on lubatud suurim väärtus 25 kaareminutit. 9.3.5.5. Vähendatud B-tsoonis, mis on määratletud 18. lisa punktis 2.4, võib lubada kergeid kõrvalekaldeid nõuetest, tingimusel et need on piiratud ulatusega ning et need märgitakse katseprotokolli. 10. TULEKINDLUSE KATSE 10.1. Eesmärk ja rakendusala Selle meetodiga saab kindlaks määrata mootorsõidukite (sõiduautod, veoautod, universaalid, bussid) salongis kasutatud materjalide horisontaalset põlemistaset kokkupuutel väikese leegiga. Selle meetodiga saab kontrollida sõiduki sisustuselementide materjale ja osi eraldi või üheskoos kuni paksuseni 13 mm. Seda kasutatakse materjalide tootepartiide ühtsuse määramiseks nende tulekindluse seisukohast. Kuna tegelike olukordade (kasutamine ja asukoht sõidukis, kasutamistingimused, süüteallikad jne) ning siin kirjeldatud täpsete katsetingimuste vahel on palju erinevusi, ei saa seda meetodit pidada sobivaks, et hinnata kõiki tegelikke sõidukisiseseid põlemisomadusi. 10.2. Mõisted 10.2.1. „Põlemistase”– selle meetodi kohaselt mõõdetud põlenud tee ja selle põlemiseks kulunud aja suhe. Seda väljendatakse millimeetrites minuti kohta. 10.2.2. „Komposiitmaterjal”– materjal, mis koosneb mitmest sama või eri materjali kihist, mille pinnad on üksteise külge kinnitatud liimi vm sideaine abil, plakeerimise, keevitamise jms teel. Kui eri materjalid on omavahel ühendatud katkeliselt (näiteks õmblemise, kõrgsageduskeevituse, neetimise teel), ei käsitata selliseid materjale punkti 10.5 kohaselt üksikproovide ettevalmistamise seisukohast komposiitmaterjalidena. 10.2.3. „Avatud külg”– külg, mis jääb materjali sõidukile paigaldamisel salongi poole. 10.3. Põhimõte Proovi hoitakse horisontaalasendis U-kujulise hoidiku abil põlemiskambris reguleeritud vähese soojuskiirgusega leegis 15 sekundit, kusjuures leek ulatub proovi vaba servani. Katse näitab, kas ja millal leek kustub või kui kaua kulub leegil teatava vahemaa läbimiseks. 10.4. Seadmed 10.4.1. Põlemiskamber (joonis 15), mis on eelistatavalt roostevabast terasest ning joonisel 16 esitatud mõõtmetega. Kambri esiosas on tulekindel vaateaken, mis võib katta kogu esiosa ja mis võib funktsioneerida ka juurdepääsuluugina. Kambri põhjas on tõmbeavad ning laes ümber kogu kambri ulatuv tõmbepilu. Põlemiskamber asetatakse neljale 10 mm kõrgusele jalale. Kambril võib ühes otsas olla ava proovihoidiku ja proovi sisseviimiseks; vastasotsas on ava gaasijuhtme jaoks. Sulanud materjal püütakse tilkumisvanni (vt joonis 17), mis asetatakse kambri põhjale tõmbeavade vahele, ilma et see kataks ühtki tõmbeava. Joonis 15 Näidispõlemiskamber koos proovihoidiku ja tilkumisvanniga 10.4.2. Proovihoidik, mis koosneb kahest U-kujulisest metallplaadist või -raamist, mis on valmistatud korrosioonikindlast materjalist. Mõõdud on näidatud joonisel 18. Alumine plaat on varustatud tihvtidega ning ülemine vastavate avadega, et tagada proovi kindel kohalpüsimine. Tihvtid on ka põlemispikkuse alguses ja lõpus mõõtepunktideks. Alumise U-kujulise raami kohal on toetuspind, mis koosneb 0,25 mm läbimõõduga kuumakindlatest traatidest, mis toestavad raami 25 mm vahemaadega (vt joonis 19). Proovi alumise külje tasand asub põrandaplaadist 178 mm kõrgusel. Proovihoidiku esiserva kaugus kambri seinast on 22 mm; proovihoidiku pikiservade kaugus kambri külgedest on 50 mm (kõik sisemõõdud). (Vt joonised 15 ja 16.) 10.4.3. Gaasipõleti Väikeseks süüteallikaks on Bunseni põleti, mille sisemine läbimõõt on 9,5 mm. See asetseb katsekambris nii, et selle düüsi keskpunkt on 19 mm allpool proovi lahtise otsa allserva keskkohta (vt joonis 16). 10.4.4. Katsegaas Põletisse viidava gaasi kütteväärtus peab olema umbes 38 MJ/m3 (näiteks maagaas). 10.4.5. Metallkamm, vähemalt 110 mm pikkune, seitsme kuni kaheksa sileda ümara piiga iga 25 mm kohta. Joonis 16 Näidispõlemiskamber Joonis 17 Tüüpiline tilkumisvann Joonis 18 Proovihoidiku näidis Joonis 19 Näidis alumise U-kujulise raami osast, millel on sooned traatide jaoks 10.4.6. Stopper, 0,5-sekundilise mõõtmistäpsusega. 10.4.7. Tõmbekapp Põlemiskambri võib asetada tõmbekappi, kui tõmbekapi siseruumala on vähemalt 20 korda, ent kõige rohkem 110 korda suurem kui põlemiskambri ruumala ning kui tõmbekapi ükski kõrgus-, laius- ega pikkusmõõt ei ole rohkem kui 2,5 korda suurem kui kumbki teine mõõt. Enne katse tegemist mõõdetakse õhu liikumiskiirust tõmbekapis põlemiskambri lõplikust asukohast 100 mm ees- ja tagapool. See peab olema vahemikus 0,10 ja 0,30 m/s, et põlemissaadused ei häiriks kasutajat. Võib kasutada loomuliku ventilatsiooni ja sellele vastava õhu liikumiskiirusega tõmbekappi. 10.5. Proovid 10.5.1. Kuju ja mõõtmed Proovide kuju ja mõõtmed on näidatud joonisel 20. Proovi paksus vastab katsetatava toote paksusele. See ei tohi olla üle 13 mm. Kui proovivõtmine võimaldab, on proov kogu pikkuses sama ristlõikega. Kui toote kuju ja mõõtmed ei võimalda antud suurusega proovi võtta, tuleb järgida järgmisi miinimummõõtmeid: a) proovid laiusega 3–60 mm on 356 mm pikad. Sel juhul katsetatakse materjali kogu laiuses; b) proovid laiusega 60–100 mm on vähemalt 138 mm pikad. Sel juhul vastab võimalik põlemispikkus proovi pikkusele, kusjuures mõõtmist alustatakse esimese mõõtepunkti juurest; c) proove laiusega alla 60 mm ja pikkusega alla 356 mm ning proove laiusega 60–100 mm ja pikkusega alla 138 mm, samuti proove laiusega alla 3 mm ei saa kõnealuse meetodiga katsetada. Joonis 20 Proov 10.5.2. Proovide võtmine Katsetatavast materjalist võetakse vähemalt viis proovi. Kui materjalil on eri suunas erinevad põlemistasemed (see tehakse kindlaks eelkatsel), võetakse viis (või rohkem) proovi ning asetatakse need katseseadmesse nii, et mõõdetakse suurimat põlemistaset. Kui materjal on esitatud kindla laiusega tükkidena, lõigatakse kogu laiuse ulatuses vähemalt 500 mm pikkune tükk. Selliselt lõigatud tükist võetakse proovid vähemalt 100 mm kauguselt materjali servast ning võrdsete vahemaade tagant. Samal viisil võetakse proovid valmistoodetest, kui toote kuju seda võimaldab. Kui toode on paksem kui 13 mm, vähendatakse selle paksust 13 millimeetrini mehaanilise menetluse abil, mida rakendatakse materjali sellel poolel, mis ei ole pööratud salongi poole. Komposiitmaterjale (vt punkt 10.2.2) katsetatakse nii, nagu need oleksid homogeense koostisega materjalid. Üksteise peale kantud erineva koostisega kihtidest koosnevate materjalide puhul, mis ei ole komposiitmaterjalid, katsetatakse ükshaaval kõiki materjalikihte, mis asuvad kuni 13 mm sügavusel salongi poole pööratud pinnast. 10.5.3. Proovide ettevalmistamine Proove hoitakse vähemalt 24 tundi, ent mitte rohkem kui 7 ööpäeva temperatuuril 23 °C ±2 °C ning suhtelise niiskuse 50 % ±5 % juures ning neis tingimustes hoitakse proove kuni vahetult katse-eelse ajani. 10.6. Katse käik 10.6.1. Karestatud või karvastatud pinnaga proovid asetatakse tasasele pinnale ning kammitakse kammiga (punkt 10.4.5) kaks korda vastukarva. 10.6.2. Proov asetatakse proovihoidikusse (punkt 10.4.2) nii, et katsetatav külg on suunatud allapoole leegi suun