Nõukogu ning nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate resolutsioon,

26. veebruar 2001,

mis käsitleb Euroopa Liidu suutlikkuse tugevdamist kodanikukaitse vallas

(2001/C 82/01)

NÕUKOGU NING NÕUKOGUS KOKKU TULNUD LIIKMESRIIKIDE VALITSUSTE ESINDAJAD,

1. OLLES VEENDUNUD, et Euroopa Liitu ja mitteliikmesriike mõjutav lõppematu inimpõhjustatud, tehnoloogiliste ja loodusõnnetuste jada nõuab Euroopa Liidu ja liikmesriikide suutlikkuse tugevdamist ja tõhustamist kodanikukaitse vallas.

2. USKUDES, et olenemata liikmesriikide vastutusest peaks ühendus edendama nõuetekohast segu valmisolekust ja ennetamisest, teabe ja kogemuste tõhusat kogumist ja levitamist, liikmesriikide ja ühenduse tasandil olemasolevate vahendite kooskõlastamist ja liikmesriikide koostööd, eelkõige õnnetuste puhul, mille ulatus ületab üksikute liikmesriikide sekkumisvõime.

JUHTIDES TÄHELEPANU asjaolule, et nõukogu otsusega 98/22/EÜ [1] ja nõukogu otsusega 1999/847/EÜ [2] kehtestatud ühenduse kodanikukaitse tegevuskavad toetavad liikmesriikide vahendite paremat kasutamist ja integreerimist ning täiendavad nõukogu ja liikmesriikide varasemate resolutsioonide [3] põhjal vastu võetud meetmeid.

4. PIDADES SILMAS, et eelnenud resolutsioone on sobilik täiendada käesoleva resolutsiooniga, võttes arvesse viimase aja arenguid, muu hulgas ühise välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP) raames toimuva mittesõjalise kriisiohjamise vallas.

5. RÕHUTAVAD, et ühenduse tegevusprogrammidele omane paindlikkus peaks soodustama ühenduse ja liikmesriikide tasandil kavandatavate meetmete kohandamist kodanikukaitse valdkonna muutuvate prioriteetidega, muu hulgas kodanikukaitse eesmärkide tõhusamat integreerimist teiste poliitikate ja meetmetega, näiteks keskkonnakaitsega, ning laiendama kodanikukaitse vahendite rolli kriisiohjamise tsiviilaspektide vallas.

6. TEAVITUS/KOOLITUS/KOMMUNIKATSIOON

RÕHUTAVAD sellega seoses:

a) Euroopa Liidu kodanikukaitse vademeekumit, mis muu hulgas sisaldab riiklike kodanikukaitseorganisatsioonide, asjaomaste õigusaktide ja hädaolukordade lahendamise planeerimismetoodika kirjeldust, MÄRKIDES samas, et seda on tarvis mitmetes aspektides ajakohastada ja täiendada;

b) lisaväärtust, mida pakub siseriiklike korrespondentide vahelisteks kontaktideks loodud ühenduse võrgustik;

c) et õnnetustega seotud ajakohase teabe kättesaadavuseks on vaja laialdasemalt kasutada perspektiivseid info- ja sidevahendeid;

d) selliste algatuste arendamise tähtsust, nagu kodanikukaitse teavituskampaaniad ning üldsusele ja eelkõige noortele suunatud algatused teavituse, koolituse ja teadlikkuse tõstmise vallas, mille eesmärk on tõsta kodanike enesekaitse taset;

e) kasu, mida toob kodanikukaitse eest vastutavate isikute vahetus väljaõppeprogrammide, eelkõige simulatsioonõppuste raames ning kodanikukaitse valdkonna töötajate kogemustevahetuse soodustamine;

f) et kodanikukaitse vallas tegutsevate koolide ja siseriiklike koolituskeskuste vaheline koostöö peaks kiiremini edenema;

g) kodanikukaitsega seotud vabatahtlike valitsusväliste organisatsioonide ja muude eraõiguslike organisatsioonide kogemuste hindamise väärtuslikkust, et paremini rakendada nende vahendeid ning laiendada nende osavõttu tsiviilkaitsega seotud tegevusest.

7. OPERATIIVTEGEVUS JA VAHENDID

JUHIVAD TÄHELEPANU:

a) edusammudele liikmesriikide ning kodanikukaitseorganisatsioonide vaheliste abistamiskokkulepete vallas;

b) ühenduse operatiivkäsiraamatule, milles loetletakse siseriiklikud ja ühenduse kontaktpunktid, punktid, kust saab ekspertarvamusi teatavat liiki sekkumise kohta ning igas liikmesriigis olemasolevate vahendite registrid ning nende vahendite kättesaadavaks tegemise menetlus ja kord, millega soodustatakse liikmesriikide vahelist tõhusamat kooskõlastamist;

c) komisjoni pakutava 24-tunnise ooterežiimil operatiivteenistuse ning komisjoniga ekspertide lähetamise osas sõlmitud kokkulepete väärtuslikkusele;

d) Euroopa ühise hädaabinumbri kehtestamist käsitleva nõukogu 29. juuli 1991. aasta otsusega 91/396/EMÜ loodud ühise hädaabitelefoninumbri 112 kasulikkusele; [4]

e) rollile, mida alaline siseriiklike korrespondentide võrk etendab ühenduse koostöö järjekindluse tagamisel ning teabe kogumisel igas liikmesriigis õnnetuse puhul pakutava abi kohta;

f) olulisele rollile, mida kodanikukaitse peadirektorid ja nende kolleegid võivad eelkõige oma korrapärastel kohtumistel etendada võtmetähtsusega prioriteetide ja ühiste eesmärkide seadmise ning kõrgetasemelise kooskõlastamise tagamise osas.

8. RAHVUSVAHELINE KOOSTÖÖ

a) RÕHUTADES, et rahvusvahelisel tasandil, näiteks ÜRO, OSCE ja NATO raames võetavate meetmete kooskõlastamist tuleks laiendada, ratsionaliseerimaks kõnealuste meetmetega seotud vahendite kasutamist; märkides ära liikmesriikide ja komisjoni kavatsuse astuda samme dubleerimise vältimiseks ning laiendada teadmiste kasutamist tõhusaimal võimalikul viisil;

b) MÄRGIVAD ÄRA, et EFTA riigid osalevad mitmetes ühenduse tegevusprogrammi meetmetes;

c) TERVITAVAD asjaolu, et 19. aprillil 2000 jõustus ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni tööstusõnnetuste piiriülese mõju konventsioon;

d) KUTSUVAD ÜLES kiiresti ellu rakendama nõukogu ning nõukogus kokku tulnud liikmesriikide esindajate 9. detsembri 1999. aasta resolutsiooni, mis käsitleb kodanikukaitse vallas tehtavat koostööd Kesk- ja Ida-Euroopa kandidaatriikide ning Küprosega, [5] seda eelkõige teabevahetuse, sealhulgas operatiivkäsiraamatute osas. LEIAVAD, et teisi Euroopa Liiduga ühinemist taotlevaid riike tuleks kohelda samal viisil;

e) KUTSUVAD komisjoni ja liikmesriike jätkama Euroopa-Vahemere piirkonna strateegia raames algatatud kodanikukaitse katseprojekti ning uurima võimalusi ja vahendeid koostöö tugevdamiseks kõnealuse strateegia raames;

f) KUTSUVAD komisjoni ja liikmesriike ka uurima võimalusi ja vahendeid sarnase meetme võtmiseks Läänemere ja Barentsi piirkonnaga tehtava kodanikukaitse alase koostöö programmi Eurobaltic kaudu.

9. KODANIKUKAITSE VAHENDID KRIISIOHJAMISEL

a) MÄRKIDES, et Euroopa Ülemkogu 1999. aasta detsembri Helsingi istungjärgul visandatud mittesõjalise kriisiohjamise tegevuskava rakendamisel võib olla tarvis kasutada kodanikukaitse vahendeid ning sellest tulenevalt tuleks tagada alustugede ühtsuse silmaspidamine;

b) TERVITAVAD Euroopa Ülemkogu 19. ja 20. juuni 2000. aasta Feira istungjärgule esitatud kriisiohjamise tsiviilaspektide konkreetsete eesmärkide uuringus kodanikukaitsele omistatud prioriteetsust;

c) MÄRGIVAD ÄRA, et 22. mail 2000 vastu võetud nõukogu otsusega loodi kriisiohjamise tsiviilaspektide komitee; [6]

d) SOOVITAVAD kasutada liikmesriikide kodanikukaitse vahendeid või varasid kriisiohjamise raames ÜVJP toetamiseks pärast nende ülevaatust pädevate asutuste poolt.

[1] EÜT L 8, 14.1.1998, lk 20.

[2] EÜT L 327, 21.12.1999, lk 53.

[3] Resolutsioonid, mis tehti:

- 25. juunil 1987 ühenduse kodanikukaitse alase koostöö algatamise kohta (EÜT C 176, 4.7.1987, lk 1),

- 13. veebruaril 1989 ühenduse kodanikukaitse alase koostöö uute arengute kohta (EÜT C 44, 23.2.1989, lk 3),

- 23. novembril 1990 ühenduse kodanikukaitse alase koostöö kohta (EÜT C 315, 14.12.1990, lk 1),

- 23. novembril 1990 liikmesriikide vastastikuse abi tugevdamise kohta loodus- või inimpõhjustatud õnnetuste puhul (EÜT C 315, 14.12.1990, lk 3),

- 8. juulil 1991 liikmesriikide vastastikuse abi tugevdamise kohta loodus- või tehnoloogiliste õnnetuste puhul (EÜT C 198, 27.7.1991, lk 1),

- 31. oktoobril 1994 ühenduse kodanikukaitse alase koostöö tugevdamise kohta (EÜT C 313, 10.11.1994, lk 1).

[4] EÜT L 217, 6.8.1991, lk 31.

[5] EÜT C 373, 23.12.1999, lk 2.

[6] EÜT L 127, 27.5.2000, lk 1.

--------------------------------------------------