Määruse (EÜ) nr 1466/97 alusel stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal on nõukogu seisukohal, et Austria on eelarve ülemäärase puudujäägi korrigeerimiseks rakendanud olulisi konsolideerimismeetmeid. Stabiilsusprogrammi puhul on eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium optimistlik. Stabiilsusprogrammis visandatud eelarvestrateegia peamine eesmärk on järk-järgult vähendada valitsemissektori eelarve puudujääki, et saavutada 2016. aastaks nominaalne eelarve tasakaal ja täita keskpika perioodi eesmärk aastaks 2017. Stabiilsusprogrammis kinnitatakse varasemat keskpika perioodi eesmärki, milleks on struktuurne puudujääk suuruses 0,45 % SKPst. Keskpika perioodi eesmärk vastab stabiilsuse ja kasvu pakti nõuetele. Praeguste prognooside kohaselt püsib Austria ajakavas, et korrigeerida 2013. aastaks ülemäärane puudujääk, arvestades seda, et valitsemissektori eelarve puudujääk on 2,5 % SKPst 2012. aastal ning see peaks vastavalt komisjoni talituste prognoosile veelgi vähenema: 2013. aastal 2,2 protsendile SKPst ja 1,8 protsendile SKPst 2014. aastal. Ühe suure panga likvideerimisega võivad aga kaasneda lisakulud ja sellel võib olla oluline eelarvepuudujääki suurendav mõju. Pärast 2012. aastal toimunud olulist vähenemist, mis ületas ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluses nõutud kohandamiskava taseme, peaks struktuurne eelarvepuudujääk prognoosi kohaselt 2013. aastal suurenema 1,8 protsendini. Ka komisjoni talituste prognoos kinnitab, et 2013. aastal suureneb struktuurne puudujääk veidi. Vastavalt stabiilsusprogrammis esitatud teabele toimub alates 2014. aastast ümberarvutatud struktuurse eelarvepositsiooni struktuuriline kohandamine, mis ületab 2014. aastal 0,5 % ja võimaldab Austrial saavutada 2015. aastal keskpika perioodi eesmärgi kaks aastat varem võrreldes programmis esitatud stsenaariumiga (2017. aasta asemel 2015. aastal).

Stabiilsuse ja kasvu pakti kulueesmärgi osas oodatakse stabiilsusprogrammis sisalduva teabe kohaselt, et valitsemissektori kulude kasv, arvestamata kaalutlusõiguse alusel valitud meetmeid, aitab aastatel 2014–2016 kaasa iga-aastasele struktuurilisele kohandamisele keskpika perioodi eesmärgi suunas 0,5 % võrra SKPst. Stabiilsusprogrammi stsenaariumis ennustatav kulude märkimisväärne vähenemine suhtena SKPsse on siiski väga ambitsioonikas, arvestades seda, et prognoosi kohaselt langeb kulude suhe SKPsse enama kui viieteistkümne aasta ühele madalaimale tasemele. Eeldatavalt on Austrias aastatel 2014–2016 üleminekuperiood seoses võlakriteeriumi täitmisega ning kavadega tagataks piisavad edusammud kriteeriumi täitmise suunas.

Eelarveraamistiku tugevdamine on jätnud eri valitsustasandite vahelised eelarvelised suhted peaaegu samaks. Jätkuv probleem on pädevuste kattumine ning rahastamise ja kuludega seotud kohustuste vahelised vastuolud. Keskvalitsuse, sotsiaalkindlustuse pakkujate ja föderaaltasandist madalamate tasandite vaheliste pidevate kokkulepete keeruline mehhanism kujutab endast nende meetmete rakendamisega seotud riske, mille eesmärk on piirata tervishoiukulusid. Hariduse valdkonnas on läbirääkimised kuuest punktist koosneva ettepaneku üle (sealhulgas ringkonna tasandi haridusametite kaotamine) tervitatav samm eri valitsustasandite vastutusalade ratsionaliseerimiseks, aga lihtsustamist tuleks jätkata, et vastutusalade killustatus väheneks veelgi.