ET Euroopa Liidu Teataja L 306/1

KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) 2016/1986,

30. juuni 2016,

millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 223/2014 seoses tingimuste ja menetlustega, mille alusel tehakse kindlaks, kas liikmesriigid peavad tagasi maksma enim puudust kannatavate isikute Euroopa abifondiga seotud summad, mida ei ole võimalik sisse nõuda

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2014. aasta määrust (EL) nr 223/2014, mis käsitleb Euroopa abifondi enim puudust kannatavate isikute jaoks, (1) eriti selle artikli 30 lõike 2 viiendat lõiku,

ning arvestades järgmist:

(1) Kui toetusesaajale alusetult makstud summat ei ole võimalik sisse nõuda liikmesriigi vea või hooletuse tõttu, vastutab liikmesriik vastavalt määruse (EL) nr 223/2014 artikli 30 lõike 2 neljandale lõigule asjaomase summa liidu eelarvesse tagasimaksmise eest.

(2) Sissenõutamatuid summasid käsitlevas dokumendis, (2) mille sertifitseerimisasutus peab raamatupidamise aastaaruande osana alates 2016. aastast kuni 2025. aastani (k.a) igal aastal esitama kooskõlas määruse (EL) nr 223/2014 artikli 49 lõike 1 punktiga b ja artikli 48 punktiga a, määratakse kululiikide kaupa kindlaks summad, mida ei ole võimalik sisse nõuda. See dokument peaks sisaldama ka konkreetset teavet nende summade kohta, mida liikmesriigi arvates ei ole vaja liidu eelarvesse tagasi maksta, ning eelkõige tõendusmaterjali nende haldus- ja õigusmeetmete kohta, mida kõnealune liikmesriik on võtnud selleks, et sissenõutamatud summad tulemuslikult sisse nõuda. Kuna kõnealuses dokumendis osutatakse aga summadele, mis on varem kantud komisjonile esitatavasse kinnitatud raamatupidamisaruandesse, tuleks selline dokument esimest korda esitada 2017. aastal.

(3) Vastavalt määruse (EL) nr 223/2014 artikli 33 punktile b ja artikli 49 lõikele 1 ei saa enne kinnitatud raamatupidamisaruannete esitamist tehtud mahaarvamist käsitada sissenõudmisena, kui mahaarvamine on seotud kuludega, mis on kantud selle aruandeaasta lõplikku vahemaksetaotlusse, mille kohta aruanne koostatakse. Seepärast tuleks täpsustada, et teave, mis käesoleva delegeeritud määruse alusel esitatakse sissenõutamatute summade kohta, peaks käsitlema üksnes summasid, mis juba sisalduvad komisjonile varem esitatud kinnitatud raamatupidamisaruannetes.

(4) Selleks et komisjonil oleks võimalik otsustada, kas summad, mida ei ole võimalik sisse nõuda, tuleks liidu eelarvesse tagasi maksta, peaks liikmesriik iga tegevuse ja toetusesaaja kohta esitama nõutava teabe enne tähtaega, mis Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL, Euratom) nr 966/2012 (3) artikli 59 lõikega 5 on kehtestatud raamatupidamisaruande esitamiseks. Vastavalt kõnealusele sättele peaks samuti olema võimalik pikendada sissenõutamatuid summasid käsitleva dokumendi esitamise tähtaega.

(5) On vaja kehtestada kriteeriumid, mille alusel komisjon saaks hinnata, kas liikmesriik on haldus- või õigusmeetmete kohaldamisel teinud sissenõudmise käigus vea või olnud hooletu. Ühe või mitme sellise kriteeriumi täitmine ei tohiks automaatselt tähendada seda, et liikmesriik ka tegelikult on teinud vea või olnud hooletu.

(6) Õiguskindluse tagamiseks peaks komisjon viima hindamise lõpule teatava tähtaja jooksul ja liikmesriigid peaksid reageerima komisjoni hinnangule ka teatava tähtaja jooksul. Samal põhjusel peaks komisjonil olema võimalik hindamine lõpule viia isegi siis, kui liikmesriik täiendavat teavet ei esita. Kõnealuseid tähtaegu ei tohiks siiski kohaldada enne pankrotti aset leidnud juhtude suhtes ega väidetava pettuse korral, nagu on osutatud määruse (EL) nr 223/2014 artikli 30 lõike 2 kolmandas lõigus.

(7) Vastavalt määruse (EL) nr 223/2014 artikli 30 lõike 2 neljanda lõigu teisele lausele võib liikmesriik otsustada toetusesaajale asjaomasel aruandeaastal mingi tegevuse eest alusetult makstud summat mitte sisse nõuda, kui see tagasinõutav, enim puudust kannatavate isikute Euroopa abifondist (edaspidi „fond“) toetusena saadud summa ilma intressideta ei ületa 250 eurot. Sel juhul ei ole seda summat vaja liidu eelarvesse tagasi maksta. Selliste vähese tähtsusega summade kohta teavet ei nõuta,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

Artikkel 1

Teabe esitamine summade kohta, mida ei ole võimalik sisse nõuda

1. Kui liikmesriik leiab, et toetusesaajale alusetult makstud summat, mis on varem kantud komisjonile esitatavasse kinnitatud raamatupidamisaruandesse, ei ole võimalik sisse nõuda, ja kui ta on jõudnud järeldusele, et seda summat ei tuleks liidu eelarvesse tagasi maksta, esitab sertifitseerimisasutus komisjonile taotluse selle seisukoha kinnitamiseks.

2. Sertifitseerimisasutus esitab lõikes 1 osutatud taotluse iga tegevuse kohta määruse (EL) nr 223/2014 artikli 30 lõikes 4 osutatud elektroonilise andmevahetussüsteemi kaudu, kasutades käesoleva määruse lisas esitatud vormi.

3. Liikmesriik esitab lõigete 1 ja 2 kohase taotluse alates 2017. aastast kuni 2025. aastani (k.a) iga aasta 15. veebruariks eelmise aruandeaasta kohta. Komisjon võib erandjuhul asjaomase liikmesriigi taotluse korral pikendada kõnealust tähtaega 1. märtsini.

Artikkel 2

Liikmesriikide vea või hooletuse kindlaksmääramise tingimused

Liikmesriikide veale või hooletusele viitavad järgmised kriteeriumid:

a) liikmesriik ei ole esitanud nende haldus- ja õigusmeetmete kirjeldust ega kuupäevi, mis ta on võtnud asjaomase summa sissenõudmiseks (või toetusmäära alandamiseks, toetuse tühistamiseks või toetuse tingimusi kirjeldava, määruse (EL) nr 223/2014 artikli 32 lõike 3 punkti c kohase dokumendi tagasivõtmiseks, kui sellise tagasivõtmise suhtes kohaldatakse eraldi menetlust);

b) liikmesriik ei ole esitanud esimese ega ühegi järgmise sissenõudekorralduse koopiat (ega koopiat dokumendist toetusmäära alandamise, toetuse tühistamise või toetuse tingimusi kirjeldava, määruse (EL) nr 223/2014 artikli 32 lõike 3 punkti c kohase dokumendi tagasivõtmise kohta, kui sellise tagasivõtmise suhtes kohaldatakse eraldi menetlust);

c) liikmesriik ei ole teatanud kuupäeva, millal viimati maksti toetusesaajale riiklikku toetust konkreetse tegevuse eest, ega esitanud kõnealust makset tõendava dokumendi koopiat;

d) liikmesriik tegi pärast eeskirjade eiramise avastamist toetusesaajale ühe või mitu alusetut makset seoses tegevuse selle osaga, mida eeskirjade eiramine mõjutab;

e) liikmesriik ei ole saatnud dokumenti toetusmäära alandamise, toetuse tühistamise või toetuse tingimusi kirjeldava, määruse (EL) nr 223/2014 artikli 32 lõike 3 punkti c kohase dokumendi tagasivõtmise kohta, kui sellise tagasivõtmise suhtes kohaldatakse eraldi menetlust, ega teinud ühtki muud samaväärset otsust 12 kuu jooksul alates eeskirjade eiramise avastamisest;

f) liikmesriik ei ole algatanud sissenõudemenetlust 12 kuu jooksul alates toetuse lõplikust vähendamisest või tühistamisest (kas pärast haldus- või kohtumenetlust või toetusesaaja nõusolekul);

g) liikmesriik ei ole kasutanud kõiki oma institutsioonilise ja õigusraamistikuga tagatud sissenõudevõimalusi;

h) liikmesriik ei ole esitanud dokumente seoses võimalike maksejõuetus- ja pankrotimenetlustega;

i) liikmesriik ei ole vastanud komisjoni taotlusele saada täiendavat teavet kooskõlas artikliga 3.

Artikkel 3

Menetlus selle kindlakstegemiseks, kas liikmesriik peab tagasi maksma summa, mida ei ole võimalik sisse nõuda

1. Teabe alusel, mille liikmesriik esitab kooskõlas artikliga 1, hindab komisjon iga juhtumit, et otsustada, kas summa sissenõudmata jätmine on tingitud liikmesriigi veast või hooletusest, ja võtab nõuetekohaselt arvesse liikmesriigi konkreetseid asjaolusid ning institutsioonilist ja õigusraamistikku. Kui üks või mitu artiklis 2 loetletud kriteeriumi on täidetud, võib komisjon ikkagi teha järelduse, et liikmesriik ei ole teinud viga ega ole olnud hooletu.

2. Komisjon võib selle aasta 31. maiks, millal aruanne esitatakse, teha järgmist:

a) paluda liikmesriigil esitada kirjalikult täiendavat teavet nende haldus- ja õigusmeetmete kohta, mis on võetud toetusesaajatele alusetult makstud liidu toetuse sissenõudmiseks, või

b) paluda liikmesriigilt kirjalikult, et see jätkaks sissenõudemenetlust.

Kui komisjon on otsustanud kasutada esimese lõigu punktis a osutatud võimalust, kohaldatakse lõikeid 5–8.

3. Lõike 2 punktides a ja b esitatud tähtaegu ei kohaldata enne pankrotti aset leidnud eeskirjade eiramise suhtes ega väidetava pettuse korral.

4. Kui komisjon ei tegutse vastavalt lõikes 2 sätestatud tähtaegadele, ei pea liikmesriik liidu toetust tagasi maksma.

5. Liikmesriik vastab komisjoni poolt lõike 2 kohaselt saadetud teabenõudele kolme kuu jooksul.

6. Kui liikmesriik ei esita lõike 2 kohaselt nõutud täiendavat teavet, jätkab komisjon hindamist olemasoleva teabe alusel.

7. Kolme kuu jooksul pärast liikmesriigilt vastuse saamist või vastust ettenähtud tähtajaks mitte saades teavitab komisjon liikmesriiki, kui ta on jõudnud järeldusele, et liikmesriik peaks liidu toetuse tagasi maksma, ning põhjendab oma järeldust ja palub liikmesriigil esitada oma tähelepanekud kahe kuu jooksul. Kui komisjon ei tegutse vastavalt eelmises lauses sätestatud tähtajale, ei pea liikmesriik liidu toetust tagasi maksma.

8. Kuue kuu jooksul pärast liikmesriigile tähelepanekute esitamiseks määratud tähtaega, mis on sätestatud lõikes 7, viib komisjon hindamise lõpule olemasoleva teabe põhjal ja kui ta jääb oma järelduse juurde, et liikmesriik peab liidu toetuse tagasi maksma, võtab vastu otsuse. Kui komisjon ei tegutse vastavalt eelmises lauses sätestatud tähtajale, ei pea liikmesriik liidu toetust tagasi maksma.

Selleks et arvutada välja liidu toetuse summa, mille liikmesriik peab tagasi maksma, kohaldatakse rakenduskava suhtes kaasrahastamismäära, mis on sätestatud nõude esitamise ajal kehtivas rahastamiskavas.

Artikkel 4

Teabe esitamine selliste fondist toetusena saadud summade kohta, mis ei ületa 250 eurot ja mida ei ole sisse nõutud

Kui liikmesriik otsustab toetusesaajalt mitte sisse nõuda asjaomasel aruandeaastal teatava tegevuse jaoks fondist alusetult saadud toetussummat, mis ilma intressideta ei ületa 250 eurot, ei pea komisjonile käesoleva määruse alusel mingit teavet esitama.

Artikkel 5

Jõustumine

Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Brüssel, 30. juuni 2016 Komisjoni nimel president Jean-Claude JUNCKER

(1) ELT L 72, 12.3.2014, lk 1.

(2) Komisjoni 20. veebruari 2015. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/341 (millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 223/2014 üksikasjalikud rakenduseeskirjad teatava teabe komisjonile esitamise näidiste kohta) V lisa 4. liide (ELT L 60, 4.3.2015, lk 1).

(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määrus (EL, Euratom) nr 966/2012, mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (ELT L 298, 26.10.2012, lk 1).