Neljas Komisjoni direktiiv, 5. detsember 1972, millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks



Euroopa Liidu Teataja L 083 , 30/03/1973 Lk 0021 - 0034

Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 5 Lk 0115

Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 9 Lk 0114

Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 3 Köide 5 Lk 0115

Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 6 Lk 0230

Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 03 Köide 6 Lk 0230

CS.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

ET.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

HU.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

LT.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

LV.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

MT.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

PL.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

SK.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25

SL.ES Peatükk 03 Köide 02 Lk 12 - 25



Neljas komisjoni direktiiv, 5. detsember 1972, millega kehtestatakse ühenduse analüüsimeetodid söötade ametlikuks kontrollimiseks (73/46/EMÜ) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 20. juuli 1970. aasta direktiivi söötade ametlikuks kontrollimiseks ettenähtud ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite kehtestamise kohta, [1] viimati muudetud 20. juuli 1972. aasta direktiiviga 72/275/EMÜ, [2] eriti selle artiklit 2, ning arvestades, et: kõnealuse direktiiviga nähakse ette, et söötade ametlik kontrollimine söötade kvaliteeti ja koostist käsitlevate õigusaktide nõuete täitmise kindlakstegemiseks peab toimuma ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite abil; 15. juuni 1971. aasta direktiivis 71/250/EMÜ, [3] 18. novembri 1971. aasta direktiivis 71/393/EMÜ [4] ja 27. aprilli 1972. aasta direktiivis 72/199/EMÜ [5] on juba kehtestatud hulk ühenduse analüüsimeetodeid; võttes arvesse edusamme pärast kõnealuse direktiivi vastuvõtmist tehtud töös, on soovitatav võtta vastu neljas rühm meetodeid; käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise söödakomitee arvamusega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Liikmesriigid nõuavad, et analüüsid söötade loomsete ja taimsete rasvade ja õlide niiskusesisalduse ning söötade magneesiumi- ja kogu kiu sisalduse ametlikuks kontrollimiseks tehakse vastavalt käesoleva direktiivi I lisas kirjeldatud meetoditele. Käesoleva direktiivi I lisas kirjeldatud meetodite suhtes kohaldatakse komisjoni 15. juuni 1971. aasta direktiivi 71/250/EMÜ lisa I osa (Sissejuhatus) üldsätteid. Artikkel 2 Liikmesriigi nõuavad, et analüüsid söötade retinooli (A-vitamiin), tiamiini (aneuriin, B1-vitamiin), askorbiin- ja dehüdroaskorbiinhapete (C-vitamiin) sisalduse ametlikuks kontrollimiseks tehakse vastavalt käesoleva direktiivi II lisas kirjeldatud meetoditele. Käesoleva direktiivi II lisas kirjeldatud meetodite suhtes kohaldatakse komisjoni 15. juuni 1971. aasta direktiivi 71/250/EMÜ lisa I osa (Sissejuhatus) üldsätteid, v.a analüüsitava proovi ettevalmistamist käsitlevaid sätteid. Artikkel 3 Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusaktid hiljemalt 1. jaanuaril 1974. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile. Artikkel 4 Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, 5. detsember 1972 Komisjoni nimel president S. L. Mansholt [1] EÜT L 170, 3.8.1970, lk 2. [2] EÜT L 171, 29.7.1972, lk 39. [3] EÜT L 155, 12.7.1971, lk 13. [4] EÜT L 279, 20.12.1971, lk 7. [5] EÜT L 123, 29.5.1972, lk 6. -------------------------------------------------- I LISA 1. LOOMSETE JA TAIMSETE RASVADE JA ÕLIDE NIISKUSESISALDUSE MÄÄRAMINE 1. Eesmärk ja rakendusala Käesoleva meetodiga on võimalik määrata loomsete ja taimsete rasvade ja õlide veesisaldust ja lenduvate ainete sisaldust. 2. Põhimõte Proov kuivatatakse temperatuuril 103 oC püsimassini. Massi kadu määratakse kaalumise teel. 3. Seadmed 3.1. Korrosioonikindel lamedapõhjaline anum, mille diameeter on 8–9 cm ja kõrgus umbes 3 cm. 3.2. Tugevdatud kolviga elavhõbeda paisumisel põhinev termomeeter, mille ülaosas on paisumistoru, mis on gradueeritud vahemikus umbes 80 oC kuni vähemalt 110 oC ja mis on umbes 10 cm pikkune. 3.3. Liivavann või elektriline kuumutusplaat. 3.4. Tõhusat kuivatusainet sisaldav eksikaator. 3.5. Analüütilised kaalud. 4. Töö käik 1 mg täpsusega kaalutud umbes 20 g homogeniseeritud proovi kaalutis pannakse kuiva kaalutud anumasse (3.1), milles on termomeeter (3.2). Kuumutatakse liivavannil või kuumutusplaadil (3.3) termomeetriga pidevalt segades nii, et temperatuur tõuseb umbes 7 minutiga 90 oC-ni. Kuumust vähendatakse, jälgides anuma põhjast kerkivate mullide sagedust. Temperatuur ei tohi tõusta üle 105 oC. Segamist jätkatakse anuma põhja kaapides, kuni mullide tekkimine lõpeb. Niiskuse täielikuks kõrvaldamiseks kuumutatakse proovi mitu korda temperatuurini 103 ± 2 oC, jahutades kuumutamiste vahel proovi temperatuurini 93 oC. Lastakse jahtuda eksikaatoris (3.4) toatemperatuurini ja kaalutakse. Protseduuri korratakse, kuni kahe järjestikuse kaalumise vahe ei ole üle 2 mg. N. B. Proovi massi suurenemine pärast korduvat kuumutamist viitab rasva oksüdeerumisele, sel juhul arvutatakse tulemus enne massi suurenemist tehtud kaalumisel. 5. Tulemuste arvutamine Niiskusesisaldus arvutatakse protsendimäärana proovist järgmise valemi abil: × milles: M0 = uuritava proovi mass grammides; M1 = anuma ja selle sisu mass grammides enne kuumutamist; M2 = anuma ja selle sisu mass grammides pärast kuumutamist. Tulemustele, mis on väiksemad kui 0,05 %, tuleb lisada märkus "alla 0,05 %". Korratavus Sama prooviga tehtud kahel paralleelsel määramisel saadud niiskusesisalduste erinevus ei tohi ületada 0,05 %. 2. MAGNEESIUMI MÄÄRAMINE — aatomabsorptsioonspektrofotomeetria abil — 1. Eesmärk ja rakendusala Käesoleva meetodiga on võimalik määrata magneesiumi hulka söödas. Käesolev meetod sobib eriti hästi alla 5 %lise magneesiumisisalduse määramiseks. 2. Põhimõte Proov tuhastatakse ja lahustatakse lahjendatud soolhappes. Juhul kui proov ei sisalda orgaanilisi aineid, lahustatakse see kohe lahjendatud soolhappes. Lahus lahjendatakse ja magneesiumisisaldus määratakse aatomabsorptsioonspektrofotomeetria abil 285,2 nm juures, võrreldes standardlahusega. 3. Reaktiivid 3.1. Soolhape, analüütiliselt puhas, tihedus: 1,16. 3.2. Kontsentreeritud soolhape, analüütiliselt puhas, tihedus: 1,19. 3.3. Magneesiumilint või -traat või toatemperatuuril kuivatatud magneesiumsulfaatheptahüdraat. 3.4. Strontsiumi soola lahus (kloriid või nitraat), mis sisaldab 2,5 % (w/v) strontsiumi (= 76,08 g SrC126H2O, analüütiliselt puhas, või 60,38 g Sr (NO3)2, analüütiliselt puhas). 3.5. Magneesiumi standardlahus: 1 g magneesiumi (3.3), mille oksiidikiht on eelnevalt hoolikalt eemaldatud, või vastav kogus (10,143 g) magneesiumsulfaatheptahüdraati (3.3) kaalutakse 1 mg täpsusega. Pannakse 1000 ml mõõtekolbi, lisatakse 80 ml soolhapet (3.1), lastakse lahustuda ja täiendatakse veega 1000 ml-ni. 1 ml saadud lahust sisaldab 1,000 mg magneesiumi. 4. Seadmed 4.1. Plaatina-, kvarts- või portselantiiglid tuhastamiseks. 4.2. Termostateeritav elektriline muhvelahi. 4.3. Aatomabsorptsioonspektrofotomeeter. 5. Töö käik 5.1. Proovilahuse valmistamine 5.1.1. Üksnes mineraalainetest koosnev sööt 1 mg täpsusega kaalutud 5 g proovi kaalutis pannakse 500 ml mõõtekolbi ja lisatakse 250–300 ml vett. Lisatakse 40 ml soolhapet (3.1), lastakse keema ja keedetakse vaikselt 30 minutit. Lastakse jahtuda, täiendatakse kuni märgini veega, segatakse ja filtreeritakse läbi kuiva kurdfiltri kuiva keeduklaasi. Esimesed 30 ml filtraadist visatakse ära. 5 g proovi töödeldakse ränidioksiidi juuresolekul piisava koguse (15–30 ml) soolhappega (3.2), aurutatakse veevannil kuivaks ja pannakse üheks tunniks kuivatuskappi temperatuuriga 105 oC. Jätkatakse punkti 5.1.2 kolmandast lausest. 5.1.2. Peamiselt mineraalainetest koosnev sööt 1 mg täpsusega kaalutud 5 g proovi kaalutis pannakse tiiglisse ja tuhastatakse muhvelahjus 550 oC juures kuni söeosakesteta tuha saamiseni, lastakse jahtuda. Ränidioksiidi kõrvaldamiseks lisatakse tuhale piisav kogus (15–30 ml) soolhapet (3.2), aurutatakse veevannil kuivaks ja pannakse üheks tunniks kuivatuskappi temperatuuriga 105 oC. Jääk töödeldakse 10 ml soolhappega (3.1) ja kantakse 500 ml mõõtekolbi, kasutades sooja vett. Lastakse jahtuda ja täiendatakse kuni märgini veega. Segatakse ja filtreeritakse läbi kuiva kurdfiltri kuiva keeduklaasi. Esimesed 30 ml filtraadist visatakse ära. 5.1.3. Peamiselt orgaanilistest ainetest koosnev sööt 1 mg täpsusega kaalutud 5 g proovi kaalutis pannakse tiiglisse ja tuhastatakse muhvelahjus 550 oC juures kuni söeosakesteta tuha saamiseni. Tuhka töödeldakse 5 ml soolhappega (3.2), aurutatakse veevannil kuivaks ja kuivatakse kuivatuskapis 105 oC juures üks tund, et ränidioksiid muutuks lahustumatuks. Tuhka töödeldakse 5 ml soolhappega (3.1), kantakse 250 ml mõõtekolbi, kasutades sooja vett, aetakse keema, lastakse jahtuda ja täidetakse kuni märgini veega. Segatakse ja filtreeritakse läbi kuiva kurdfiltri kuiva keeduklaasi. Esimesed 30 ml filtraadist visatakse ära. 5.2. Mõõtmine aatomabsorptsiooni abil Lahjendades standardlahust (3.5) veega, valmistatakse vähemalt viis võrdluslahust, mille kontsentratsioon suureneb vastavalt spektrofotomeetri optimaalsele mõõtepiirkonnale. Igale lahusele lisatakse 10 ml strontsiumi soola lahust (3.4) ja täiendatakse kuni 100 ml-ni veega. Punkti 5.1.1, 5.1.2 või 5.1.3 kohaselt saadud filtraadi alikvoot lahjendatakse veega nii, et saadakse magneesiumikontsentratsioon, mis jääb võrdluslahuste kontsentratsiooni piiresse. Selle lahuse soolhappekontsentratsioon ei tohi olla suurem kui 0,4 N. Lisatakse 10 ml strontsiumi soola lahust (3.4) ja täiendatakse kuni 100 ml-ni veega. Määratava lahuse ja võrdluslahuste absorptsioon mõõdetakse 285,2 nm juures. 6. Tulemuste arvutamine Proovi magneesiumisisaldus arvutatakse suhtes võrdluslahustega. Tulemus väljendatakse protsendimäärana proovist. Korratavus Sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ei tohi ületada 5 %. 3. KOGU KIU MÄÄRAMINE 1. Eesmärk ja rakendusala Käesoleva meetodiga on võimalik määrata happelises ja leeliselises keskkonnas lahustumatute ja harilikult kogu kiuna kirjeldatavate rasvavabade orgaaniliste ainete kogust söödas. 2. Põhimõte Proovi, mis on vajaduse korral rasvatustatud, töödeldakse mitu korda järjest teatava kontsentratsiooniga väävelhappe ja kaaliumhüdroksiidi keevate lahustega. Jääk eraldatakse filtreerimise teel asbesti juuresolekul, pestakse, kuivatatakse, kaalutakse ja tuhastatakse 900 oC juures. Tuhastamisest tulenev massi kadu vastab uuritavas proovis sisalduvale kogu kiule. 3. Reaktiivid 3.1. 0,26 N väävelhape. 3.2. Töödeldud asbest: Goochi tiiglis kasutatavat liiki asbestile lisatakse umbes viis korda selle massist suurem kogus lahjendatud soolhapet (1 mahuosa soolhapet, tihedus: 1,19 + 3 mahuosa vett). Segu keedetakse umbes 45 minutit, lastakse jahtuda ja filtreeritakse läbi Büchneri lehtri. Jääki pestakse esiteks kuni soolhappe pesuveest eemaldumiseni veega ja seejärel atsetooniga (3.6). Asbest kuivatatakse kuivatuskapis ja seejärel tuhastatakse kaks tundi 900o juures. Lastakse jahtuda ja hoitakse suletud kolvis. Sel viisil töödeldud asbesti võib kasutada mitu korda. See peab vastama pimekatse osas punktis 5 esitatud tingimustele. 3.3. Vahutamisvastane emulsioon (nt silikoon). 3.4. 0,23 N kaaliumhüdroksiidi lahus. 3.5. 0,5 N soolhape. 3.6. Atsetoon. 3.7. Dietüüleeter. 4. Seadmed 4.1. Vähemalt 600 ml keeduklaasid, mille mõõteskaala ulatub vähemalt 200 ml-ni. 4.2. 80 mm diameetriga ja 4 mm paksused portselanplaadid, millel on umbes 32 umbes 4 mm diameetriga ava. 4.3. Umbes kaheliitrised kummikorgiga termospudelid, mille mõõteskaala ulatub vähemalt 800 ml-ni ja millele sobivad 120 mm diameetriga klaaslehtrid. 4.4. Umbes 40 mm diameetriga ja umbes 4 mm paksused filterplaadid, mille viltused servad sobituvad lehtri (4.3) koonusega, ja millel on umbes 16 umbes 4 mm diameetriga ava ja mis on kaetud traatvõrguga, mille silma suurus on umbes 1 mm. Nii plaadid kui võrk peavad olema hapete ja leeliste suhtes vastupidavad. 4.5. Plaatina- või kvartstiiglid tuhastamiseks. 4.6. Termostateeritav elektriline muvelahi. 4.7. Eksikaator. 4.8. Asbestfilter: 2,0 g asbesti (3.2) suspendeeritakse 100 ml vees. Filtreeritakse vaakumis traatvõrguga kaetud filterplaadi (4.4) kohal ja pannakse termospudeli lehtrisse (4.3). Filtraat kogutakse ja filtreeritakse veel kord läbi sama filtri. Filtraat visatakse ära. 5. Töö käik 1 mg täpsusega kaalutud 3 g proovi ja 2 g töödeldud asbesti (3.2) kaalutis pannakse keeduklaasi (4.1), lisatakse 200 ml väävelhapet (3.1) ja paar tilka vahutamisvastast emulsiooni (3.3). Aetakse ruttu keema ja keedetakse täpselt 30 minutit. Püsiva mahu säilitamiseks kaetakse keeduklaas jahutusvahendiga, nt 500 ml ümarkolviga, milles ringleb külm vesi. Keetmine lõpetatakse, lisades umbes 50 ml külma vett, ja proov filtreeritakse viivitamata vaakumis läbi punkti 4.8 kohaselt eelnevalt valmistatud asbestfiltri. Jääk pestakse viie umbes 100 ml suuruse väga kuuma vee kogusega, et saada filtraadi lõppmahuks 800 ml. Jääk kantakse kvantitatiivselt keeduklaasi (4.1), millele on eelnevalt asetatud keemise reguleerimiseks portselanplaat (4.2). Lisatakse 200 ml kaaliumhüdroksiidi lahust (3.4). Aetakse ruttu keema ja lastakse keeda täpselt 30 minutit. Lisatakse umbes 50 ml külma vett ja filtreeritakse viivitamata vaakumis läbi punkti 4.8 kohaselt eelnevalt valmistatud asbestfiltri. Jääki pestakse väga kuuma veega, kuni pesuvesi on neutraalne (kontrollida lakmuspaberiga), seejärel kolm korda atsetooniga (3.6) (kokku umbes 100 ml atsetooni). Jääk kantakse kvantitatiivselt tuhastamistiiglisse (4.5), tehakse vajaduse korral tükkideks ja kuivatakse kuivatuskapis 130 oC juures püsimassini. Lastakse eksikaatoris (4.7) jahtuda ning kaalutakse kiiresti. Tiigel asetatakse muhvelahju (4.6) ja lastakse 30 minutit 900 oC juures tuhastuda. Lastakse eksikaatoris (4.7) jahtuda ning kaalutakse kiiresti. Sama menetluse abil tehakse töödeldud asbestiga (3.2) pimekatse, kuid ilma proovita. Massi kadu 6 g asbesti tuhastamisel ei tohi olla üle 10 mg. 6. Tulemuste arvutamine Kogu kiu sisaldus arvutatakse protsendimäärana proovist järgmise valemi abil: × 100 Milles: a = tuhastamisest tulenev massi kadu määramise ajal; b = tuhastamisest tulenev massi kadu pimekatse ajal. Korratavus Sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ei tohi ületada: 0,3 %, kui kogu kiu sisaldus on alla 10 %; 3 %, kui kogu kiu sisaldus on 10 % või rohkem. 7. Tähelepanekud 7.1. Sööt, mis sisaldab üle 10 % õlisid ja rasvu, tuleb enne analüüsimist rasvatustada dietüüleetriga (3.7). Selleks pannakse uuritav proov (3 g, kaalutuna 1 mg täpsusega) asbestfiltrile (4.8). Kaetakse kolm korda umbes 50 ml dietüüleetriga (3.7) ja filtreeritakse iga kord hoolikalt vaakumis. Rasvatustatud uuritav proov ja asbest kantakse kvantitatiivselt keeduklaasi (4.1) ja analüüsi jätkatakse punktis 5 kirjeldatud viisil. 7.2. Sööt, mis sisaldab selliseid õlisid ja rasvu, mida ei ole võimalik otse ekstraheerida, tuleb rasvatustada punktis 7.1 esitatud viisil ja rasvatustada veel kord pärast happega töötlemist, kui hape on jäägist välja pestud. Selleks pestakse jääki kolm korda atsetooniga (3.6) (kokku 100 ml) ja seejärel kolm korda 50 ml dietüüleetriga (3.7). Jääk kantakse kvantitatiivselt keeduklaasi (4.1) ja analüüsi jätkatakse punkti 5 teises lõigus kirjeldatud viisil (töötlemine kaaliumhüdroksiidi lahusega). 7.3. Kui söödas esineb palju kaltsiumi (üle 2 %), pannakse uuritav proov (3 g, kaalutuna 1 mg täpsusega) keeduklaasi (4.1), lisatakse 100 ml 0,5 N soolhapet (3.5) ja lastakse jahedal temperatuuril viis minutit seista. Filtreeritakse kohe ja pestakse külma veega. Filtreerimise lihtsustamiseks lisatakse 2,0 g asbesti, mis on nähtud ette kasutamiseks väävelhappega keetmisel. Kui filtreerimine osutub raskeks, lahjendatakse suspensiooni atsetooniga (3.6). Jätkatakse punktis 5 kirjeldatud viisil. -------------------------------------------------- II LISA 1. RETINOOLI (A-VITAMIINI) MÄÄRAMINE 1. Eesmärk ja rakendusala Käesoleva meetodiga on võimalik määrata retinooli (A-vitamiini) kogust söödas, kontsentraatides ja eelsegudes. Määramise alampiir on suuri värvainekoguseid sisaldava sööda puhul 10000 RÜ/kg ja muudel juhtudel 4000 RÜ/kg. [1] Tooted liigitatakse vastavalt nende eeldatavale retinoolisisaldusele kahte rühma: A rühm: sisaldus alla 200000 RÜ/kg; B rühm: sisaldus vähemalt 200000 RÜ/kg. 2. Põhimõte Proov hüdrolüüsitakse kuumalt kaaliumhüdroksiidi-etanooli lahuses antioksüdandi juuresolekul või lämmastiku keskkonnas. Segu ekstraheeritakse 1,2-dikloroetaaniga. Ekstrakt arutatakse kuivaks ja töödeldakse petrooleetriga. Lahusele tehakse alumiiniumoksiidi kolonnil kromatograafia (B rühma toodete puhul tuleb kromatograafia teha üksnes teatavatel juhtudel). A rühma toodete puhul määratakse retinoolisisaldus spektrofotomeetria abil 610 nm juures pärast Carr-Price'i reaktsiooni kohaselt värvilise kompleksi moodustumist; B rühma toodete puhul spektrofotomeetria abil 325 nm juures. 3. Reaktiivid a) kasutatakse A ja B rühma toodete analüüsimiseks 3.1. 96 % (v/v) etanool. 3.2. 10 % (w/v) naatriumaskorbaadi lahus, analüütiliselt puhas, või 3.3. puhastatud lämmastik. 3.4. 50 % (w/v) kaaliumhüdroksiidi lahus, analüütiliselt puhas. 3.5. 1 N kaaliumhüdroksiidi lahus, analüütiliselt puhas. 3.6. 0,5 N kaaliumhüdroksiidi lahus, analüütiliselt puhas. 3.7. 1,2-dikloroetaan, analüütiliselt puhas. 3.8. Petrooleeter, keemistemperatuur: 30–50 oC. Vajaduse korral puhastatakse järgmiselt: 1000 ml petrooleetrit segatakse 20 ml suuruste kontsentreeritud väävelhappe kogustega, kuni hape püsib värvusetuna. Hape eemaldatakse ja petrooleetrit pestakse 500 ml veega, kaks korda 250 ml 10 % (v/w) naatriumhüdroksiidi lahusega ja kolm korda 500 ml veega. Veekiht eemaldatakse, petrooleetrit kuivatakse aktiivsöe ja veevaba naatriumsulfaadi kohal, filtreeritakse ja destilleeritakse. 3.9. Alumiiniumoksiid, mida on standarditud vastavalt Brockmannile: tuhastatakse kaheksa tundi 750 oC juures, jahutatakse eksikaatoris ja hoitakse pruunis lihvkorgiga klaaspudelis. Enne kromatograafias kasutamist niisutatakse järgmiselt: 10 g alumiiniumoksiidi ja 0,7 ml vett pannakse pruuni klaaspudelisse, pudel suletakse korgiga, kuumutatakse viis minutit keeva vee vannis loksutades. Lastakse jahtuda. Kontrollitakse sel viisil valmistatud alumiiniumi aktiivsust, viies teadaoleva retinoolikogusega (3.17) (ca 500 RÜ) läbi punktides 5.3 ja 5.4 kirjeldatud menetlused. 3.10. Leeliseline alumiinimumoksiid, aktiivsusaste 1 (Woelm, Merck vms). 3.11. Puhas dietüüleeter. Peroksiidid ja allesjäänud vesi eemaldatakse kromatograafia abil leeliselise alumiiniumoksiidi kolonnil (3.10). (25 g alumiiniumoksiidi 250 ml dietüüleetri kohta.) 3.12. Petrooleetri lahused (3.8), milles on 4, 8, 12, 16 ja 20 % (v/v) dietüüleetrit (3.11). 3.13. 0,5 M naatriumsulfiidi lahus 70 % (v/v) glütseriinis, valmistatud analüütiliselt puhtast naatriumsulfiidist. b) kasutatakse üksnes A rühma toodete analüüsimiseks 3.14. Kristalliseeruv benseen, analüütiliselt puhas. 3.15. Kloroform, analüütiliselt puhas. Etanool, fosgeen ja allesjäänud vesi eemaldatakse kromatograafia abil leeliselise alumiiniumoksiidi kolonnil (3.10) (50 g alumiiniumoksiidi 200 ml kloroformi kohta; esimesele 50 ml eluaadile on soovitatav teha kromatograafia ka teist korda). 3.16. Carr-Price'i reaktiiv: umbes 25 g analüütiliselt puhast antimontrikloriidi (mida on hoitud eksikaatoris) segatakse 100 ml kloroformiga (3.15), kuni lahus küllastub. Väike antimontrikloriidi sade ei ole probleemiks. Lisatakse 2 ml analüütiliselt puhast äädikhappe anhüdriidi. Hoitakse külmikus pruunis lihvkorgiga klaaspudelis. Lahus säilib mitu nädalat. 3.17. Retinool — spetkrofotomeetriliselt standarditud. c) kasutatakse üksnes B rühma toodete analüüsimiseks 3.18. Isopropanool, kromatograafia jaoks. 4. Seadmed 4.1. Veevann. 4.2. Vaakumauruti, millel on eri suuruses ümarkolvid. 4.3. Klaasist kromatograafiatorud (pikkus: 300 mm; sisediameeter: umbes 13 mm). 4.4. Spektrofotomeeter, millel on 10 mm küvetid. UV-alal mõõtmiseks kasutatakse kvartsküvette. 4.5. UV-lambid, mida saab kasutada 365 nm juures. 5. Töö käik N. B. Kogu analüüs tuleb teha väljaspool otsest valgust, vajaduse korral pruunist klaasist anumates. 5.1. Uuritav proov Uuritav proov võetakse hästi peenestatud proovist proportsionaalselt eeldatava retinoolisisaldusega järgmiselt: 0,1–1,0 g kontsentraatide puhul (sisaldus üle 20000 RÜ/g); 3,0–5,0 g eelsegude puhul (sisaldus 400–20000 RÜ/g); 10–20 g mineraalainete segude puhul; 30 g A rühma toodete puhul. Uuritav proov pannakse viivitamata 500 ml lihvkorgiga kolbi. 5.2. Hüdrolüüs ja ekstraheerimine [2] Uuritavale proovile lisatakse järjest 40 ml etanooli (3.1), 2 ml naatriumaskorbaadi lahust (3.2), [3] 10 ml kaaliumhüdroksiidi lahust (3.4) ja 2 ml naatriumsulfiidi lahust (3.13). Kuumutatakse püstjahutis 70–80 oC juures 30 minutit ja lastakse voolava vee all jahtuda. Lisatakse 50 ml etanooli (3.1) ja 100 ml 1,2-dikloroetaani (3.7) (võetakse pipetiga). Loksutatakse tugevalt ja supernatant dekanteeritakse dekanteerimisnõusse. Nõusse lisatakse 150 ml kaaliumhüdroksiidi lahust (3.5), loksutatakse 30 sekundit ja lastakse seista, kuni kihid on eraldunud. Dikloroetaani kiht (alumine kiht) kogutakse dekanteerimisnõusse, lisatakse 40 ml kaaliumhüdroksiidi lahust (3.6), loksutatakse 10 sekundit ja lastakse seista, kuni kihid on eraldunud. Dikloroetaani kiht kogutakse dekanteerimisnõusse ja seda pestakse 6–8 korda 40 ml suuruste veekogustega kuni leelisest vabanemiseni (fenoolftaleiini test). Kogutakse dikloroetaani kiht ja filterpaberi ribade abil eemaldatakse allesjäänud vesi. Lahuse alikvoot aurutatakse vaakumis ja veevannil 40 oC juures kuivaks. Jääki töödeldakse kiirelt 5 ml petrooleetriga (3.8). A rühma toodete puhul tehakse punkti 5.3.1 kohane kromatograafia. B rühma toodete puhul kantakse lahus 50 ml mõõtekolbi, täiendatakse kuni märgini petrooleetriga (3.8), segatakse ja mõõdetakse punkti 5.4.2 kohaselt optiline tihedus. 5.3. Kromatograafia 5.3.1. A rühma tooted Kromatograafiatoru (4.3) täidetakse kuni 200 mm-ni 10 g eelnevalt petrooleetriga (3.8) immutatud alumiiniumoksiidiga (3.9). Punkti 5.2 kohaselt saadud lahus pannakse torusse ja lisatakse viivitamata 20 ml petrooleetrit (3.8). Elueeritakse osalises vaakumis voolukiirusel 2–3 tilka sekundis järjest 10 ml suuruste petrooleetri lahuse kogustega, milles on 4, 8, 12, 16 ja 20 % dietüüleetrit (3.12). Esmalt elueeritakse karotiin. [4] Retinool elueeritakse üldiselt petrooleetri lahusega, milles on 20 % dietüüleetrit (3.12). Elueerimist jälgitakse UV-valguses (kolonni kiiritatakse lühiajaliselt elavhõbelambiga). Retinooli fluorestseeriv vöönd eraldub selgelt sellele järgnevatest kollastest luteiinivöönditest. Retinooli sisaldav elueeritud osa kogutakse Erlenmeyeri kolbi. 5.3.2. B rühma tooted Kromatograafia tuleb teha üksnes juhul, kui punktis 5.4.2 nimetatud optilise tiheduse mõõtmised ei vasta punktis 5.4.2 esitatud nõuetele. Kui kromatograafia osutub vajalikuks, pannakse kromatograafiakolonni punkti 5.2 kohaselt saadud petrooleetri lahuse alikvoot, mis sisaldab umbes 500 RÜ retinooli, ja tehakse vastavalt puntkile 5.3.1 kromatograafia. 5.4. Optilise tiheduse mõõtmine 5.4.1. A rühma tooted Punkti 5.3.1 kohaselt saadud retinooli sisaldav eluaat aurutatakse vaakumis kuivaks. Jääki töödeldakse 2 ml benseeniga (3.14). Võetakse 0,3 ml kõnealust lahust ja lisatakse 3 ml Carr-Price'i reaktiivi (3.16). Tekib sinine värvus. Täpselt 30 sekundit pärast reaktsiooni algust mõõdetakse spektrofotomeetriga 610 nm juures optiline tihedus. Retinoolisisaldus määratakse standardkõvera alusel, mis on saadud suureneva retinoolistandardi kontsentratsiooniga benseenilahuste põhjal. Benseenilahuseid on töödeldud Carr-Price'i reaktiiviga (2–16 RÜ retinoolistandardit (3.17) 0,3 ml benseeni (3.14) kohta + 3 ml Carr-Price'i reaktiivi (3.16)). Standardkõverat kontrollitakse korrapäraselt ja sageli, kasutades standardit ja värskelt valmistatud Carr-Price'i reaktiivi lahust. 5.4.2. B rühma tooted Võetakse punkti 5.2 kohaselt saadud petrooleetri lahuse alikvoot, mis sisaldab umbes 200 RÜ retinooli. Aurutatakse vaakumis kuivaks ja jääki töödeldakse 25 ml isopropanooliga (3.18). Optiline tihedus mõõdetakse spektrofotomeetris 325, 310 ja 334 nm juures. Suurim neeldumine toimub 325 nm juures. Lahuse retinoolisisaldus arvutatakse järgmise valemi abil: E325 × 18,30 = RÜ retinooli/ml Optiliste tiheduste suhe E310 : E325 ja E334 : E325 peab siiski olema 6 : 7 = 0,857. Kui üks nendest suhetest erineb oluliselt arvust (< 0,830 või > 0,880), tuleb enne optilise tiheduse mõõtmist teha vastavalt punktis 5.3.2 esitatud meetodile kormatograafia. Kui pärast kromatograafiat tehtaval optilise tiheduse mõõtmisel ilmneb, et eespool nimetatud suhted erinevad endiselt oluliselt arvust 0,857 (< 0,830 või > 0,880), tuleb määramine läbi viia vastavalt A rühma toodete puhul esitatud meetodile. 6. Tulemuste arvutamine Proovi retinoolisisalduse arvutamisel võetakse arvesse uuritava proovi massi ja analüüsimisel tehtud lahjendamisi. Tulemused väljendatakse retinooli rahvusvahelistes ühikutes sööda või kontsentraadi või eelsegu kilogrammi kohta. Korratavus Sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ei tohi ületada: - 20 %, kui retinoolisisaldus on alla 75000 RÜ/kg; - 15000 RÜ, kui retinoolisisaldus on 75000–150000 RÜ/kg; - 10 %, kui retinoolisisaldus on 150000–250000 RÜ/kg; - 25000 RÜ, kui retinoolisisaldus on 250000–500000 RÜ/kg; - 5 %, kui retinoolisisaldus on üle 500000 RÜ/kg. 2. TIAMIINI (B1-VITAMIINI, ANEURIINI) MÄÄRAMINE 1. Eesmärk ja rakendusala Käesoleva meetodiga on võimalik määrata tiamiini (aneuriini, B1-vitamiini) kogust söödas, kontsentraatides ja eelsegudes. Alumine määramispiir on 5 mg/kg. 2. Põhimõte Kuuma lahust töödeldakse lahjendatud väävelhappega ja seejärel hüdrolüüsitakse ensümaatiliselt. Saadud lahus oksüdeeritakse leeliselises keskkonnas. Moodustunud tiokroom ekstraheeritakse isobutanooliga ja määratakse fluoromeetria abil. 3. Reaktiivid 3.1. Tiamiini standardlahus 100 μg/ml: 112,3 mg eelnevalt vaakumis püsimassini kuivatatud tiamiinhüdrokloriidi lahustatakse 1000 ml 0,2 N väävelhappes (3.2). See lahus säilib jahedas ja pimedas üks kuu. 3.2. 0,2 N väävelhape. 3.3. Puhas naatriumvesiniksulfit. 3.4. 20 % (w/v) kaaliumferrotsüaniidi lahus, analüütiliselt puhas. 3.5. 25 % (w/v) kaaliumhüdroksiidi lahus, analüütiliselt puhas. 3.6. Oksüdeerimissegu: 2 ml kaaliumferrotsüaniidi lahust (3.4) segatakse 48 ml kaaliumhüdroksiidi lahusega (3.5). See segu ei säili üle nelja tunni. 3.7. Isobutanool, analüütiliselt puhas. 3.8. 2,5 N naatriumatsetaadi lahus. 3.9. Multiensümaatiline preparaat, mis sisaldab proteaasi, fosfataasi ja amülaasi (nt Clarase). 3.10. 96 % (v/v) etanool. 4. Seadmed 4.1. Veevann. 4.2. Tsentrifuug (3500 pööret minutis), millel on lihvkorgiga 30–50 ml küvetid. 4.3. Fluoromeeter. 5. Töö käik 5.1. Ensümaatiline hüdrolüüs Mõlemasse 250 ml mõõtekolbi A ja B pannakse võrdne kogus hästi peenestatud proovi, mis sisaldab umbes 100 μg tiamiini ja 125 ml vaävelhapet (3.2). Kolbi A lisatakse 1,0 ml standardlahust (3.1) (sisestandard). Mõlemat kolbi loksutatakse tugevalt, asetatakse keeva vee vannile ja hoitakse sellel aeg-ajalt loksutades 15 minutit. Lastakse jahtuda temperatuurini umbes 45 oC. Mõlemasse kolbi lisatakse 20 ml naatriumatsetaadi lahust (3.8) ja 0,5 g multiensümaatilist preparaati (3.9), lastakse seista toatemperatuuril 20 minutit. Lisatakse 20 ml naatriumatsetaadi lahust (3.8), täiendatakse kuni märgini veega, homogeenitakse ja filtreeritakse. Pärast esimese 15 ml äraviskamist kogutakse filtraadid A ja B. Valmistatakse järgmised lahused: 5.1.1. Võrdluslahus T Tsentrifuugiküvetti (4.2) pannakse 5 ml filtraati A ja umbes 10 mg naatriumvesiniksulfitit (3.3). Küvett kastetakse 15 minutiks keevasse vette ja seejärel lastakse jahtuda toatemperatuurini. 5.1.2. Lahused A (sisestandard) ja B (proov) Ühte tsentrifuugiküvetti (4.2) pannakse 5 ml filtraati A ja teise tsentrifuugiküvetti (4.2) 5 ml filtraati B. 5.2. Oksüdeerimine Lahustele T, A ja B lisatakse 5 ml oksüdeerimissegu (3.6) ja ühe minuti pärast 10 ml isobutanooli (3.7). Kolb suletakse ja loksutatakse tugevalt 5 minutit. Lastakse seista üks minut ja tsentrifuugitakse, et eraldada kihid. Igast kolvist kantakse 5 ml supernatandiks olevat isobutanoolikithi 25 ml mõõtekolbidesse, täiendatakse kuni märgini etanooliga (3.10) ja homogeenitakse (= ekstraktid T, A ja B). 5.3. Fluorestsentsi mõõtmine Mõõtmised tehakse lainepikkusel, millel fluoromeeter annab tiokroomi fluorestsentsile optimaalse vaste. Kiiritatakse umbes 365 nm juures. Seade seatakse ekstrakti T abil nulli. Mõõdetakse ekstraktide A ja B fluorestsentsi intensiivsus. 6. Tulemuste arvutamine Proovi tiamiinisisaldus (mg/kg) arvutatakse järgmise valemi abil: c milles: a = ekstrakti A (sisestandard) fluorestsentsi intensiivsus; b = ekstrakti B (proov) fluorestsentsi intensiivsus; c = uuritava proovi mass grammides; d = uuritavale proovile (sisestandard) lisatud tiamiini kogus μg. Korratavus Sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ei tohi ületada: 10 %, kui sisaldus on alla 500 mg/kg ja 5 %, kui sisaldus on vähemalt 500 mg/kg. 3. ASKORBIINHAPPE JA DEHÜDROASKORBIINHAPPE (C — VITAMIINI) MÄÄRAMINE 1. Eesmärk ja rakendusala Käesoleva meetodiga on võimalik määrata askorbiin-ja dehüdroaskorbiinhapete (C-vitamiini) kogust söödas, kontsentraatides ja eelsegudes. Alumine määramispiir on 5 mg/kg. Tooted liigitatakse vastavalt nende eeldatavale C-vitamiini sisaldusele kahte rühma: A rühm: sisaldus alla 10 g/kg; B rühm: sisaldus vähemalt 10 g/kg. 2. Põhimõte Proov suspendeeritakse metafosforhappe lahjendatud lahuses ja ekstraheeritakse kloroformiga. Vesifaasi töödeldakse 2,6-diklorofenool-indofenooli lahusega, et muuta askorbiinhape dehüdroaskorbiinhappeks, ning seejärel 2,4-dinitrofenüülhüdrasiini lahusega. Moodustunud hüdrasoon ekstraheeritakse etüülatsetaadi, jää-äädikhappe ja atsetooni seguga. Lahusele tehakse silikageelikolonnil kromatograafia, eluaat aurutatakse kuivaks ja jääk lahustatakse lahjendatud väävelhappes. Lahuse optiline tihedus mõõdetakse spektofotomeetriga 509 nm juures. A rühma toodete puhul tehakse kolonnil tehtud kromatograafia tulemusel saadud eluaadile hüdrasooni eraldamiseks planaarkromatograafia. 3. Reaktiivid 3.1. 0,05 % L-askorbiinhappe standardlahus: 50 mg analüütiliselt puhast L-askorbiinhapet lahustatakse 20 ml metafosforhappe lahuses (3.2) ja täiendatakse kuni 100 ml-ni veega. Valmistatakse vahetult enne kasutamist. 3.2. 10 % (w/v) metafosforhappe lahus: 200 g analüütiliselt puhast metafosforhapet lahustatakse pärast uhmris jahvatamist vees ja täiendatakse kuni 2000 ml-ni veega. Hoitakse temperatuuril 4 oC. See lahus säilib üks nädal. 3.3. Kloroform, analüütiliselt puhas. 3.4. 0,5 % (w/v) 2,6-diklorofenool-indofenooli lahus, analüütiliselt puhas. Valmistatakse vahetult enne kasutamist. 3.5. Filteraine (S. ja S. nr 121 vms). 3.6. 2 % (w/v) 2,4-dinitrofenüülhüdrasiini happelahus: 2 g 2,4-dinitrofenüülhüdrasiini lahustatakse 100 ml lahjendatud väävelhappes (25 ml analüütiliselt puhast väävelhapet, tihedus: 1,84, mida on 100 ml veega lahjendatud). See lahus säilib toatemperatuuril üks nädal. 3.7. Lämmastik või 3.8. süsinikdioksiid. 3.9. Analüütiliselt puhta etüülatsetaadi/jää-äädikhappe/atsetooni segu: mahu suhe 96/2/2. 3.10. Analüütiliselt puhta diklorometaani/jää-äädikhappe segu: mahu suhe 97/3. 3.11. Silikageel, osakeste suurus: 0,05–0,2 mm. 3.12. Stahli silikageel H, planaarkromatograafia jaoks. 3.13. Lahjendatud väävelhape: 200 ml mõõtekolbi pannakse 105 ml vett, täiendatakse kuni märgini analüütiliselt puhta väävelhappega, mille tihedus on 1,84. 3.14. Elueerimislahusti planaarkromatograafia jaoks: segatakse 75 ml analüütiliselt puhast dietüüleetrit, 25 ml analüütiliselt puhast etüülatsetaati ja 4,0 ml analüütiliselt puhast 96 % (w/v) äädikhapet. Tehakse uuesti pärast 2 või 3 kromatograafiat. 4. Seadmed 4.1. 20 °C-le termostateeritud veevann. 4.2. Tsentrifuug (3500 pööret minutis), millel on lihvkorgiga 40–50 ml küvetid. 4.3. Vaakumpöördaurusti, millel on 250 ml kolvid. 4.4. Klaasist kromatograafiatorud (pikkus: 100 mm, sisediameeter: 20 mm), millel on paagutatud ketas (nt Allihni torud). 4.5. Spektrofotomeeter või kolorimeeter, milles on 10 mm küvetid. 4.6. Planaarkromatograafiaseade, milles kasutatakse 0,5–0,6 mm paksuselt kaetud silikageeli plaate (3.12). (Sobivad valmisplaadid.) Plaate kuivatatakse 2,5–3 tundi kuivatuskapis temperatuuril 120–130 oC. Lastakse jahtuda ja hoitakse enne kasutamist vähemalt 24 tundi eksikaatoris. 4.7. Kuivatuskapp temperatuuril 120–130 oC. 5. Töö käik 5.1. Ekstraheerimine Mõlemasse 250 ml (lihvkorgiga) mõõtekolbi A ja B pannakse võrdne kogus hästi peenestatud proovi, mis sisaldab umbes 200 μg C-vitamiini. Mõõtekolbi A lisatakse 0,4 ml standardlahust (3.1) ja segatakse kergelt loksutades (sisestandard). Mõlemasse kolbi lisatakse 30 ml kloroformi (3.3) ja 25 ml metafosforhappe lahust (3.2) temperatuuril 4 oC. Loksutatakse kergelt ja lastakse 10–15 minutit seista. Lisatakse 25 ml vett, suletakse korgiga, loksutatakse tugevalt 10 sekundit ja lastakse veevannis (4.1) 10–15 minutit seista. Tsentrifuugitakse, et eraldada vesifaas kloroformifaasist. Ekstraktidega A (sisestandard) ja B sooritatakse samaaegselt allpool kirjeldatud toimingud. 5.2. Oksüdeerimine 40 ml punkti 5.1 kohaselt saadud vesilahust (kergelt hägust) pipetitakse lihvkorgiga katseklaasi, lisatakse 0,5–1 ml 2,6-diklorofenool-indofenooli lahust (3.4) ja segatakse. Tekib punane värvus, mis peaks püsima vähemalt 15 minutit. Lisatakse umbes 300 mg filterainet (3.5), loksutatakse ja filtreeritakse läbi kuiva kurdfiltri. Filtraat ei pea olema tingimata selge. 5.3. Reaktsioon 2,4 - dinitrofenüülhüdrasiiniga ja hüdrasooni ekstraktsioon 10 ml punkti 5.2 kohaselt saadud filtraati pipetitakse tsentrifuugiküvetti (4.2), lisatakse 2 ml 2,4-dinitrofenüülhüdrasiini lahust (3.6) ja segatakse. Küvetti lastakse kiirelt lämmastiku (3.7) või süsinikdioksiidi (3.8) vool, küvett suletakse ja kastetakse umbes 15 tunniks (ööks) veevanni (4.1). Lisatakse 3 ml vett, 20 ml etüülatsetaadi/jää-äädikhappe/atsetooni segu (3.9) ja umbes 800 mg filterainet (3.5). Küvett suletakse, loksutatakse tugevalt 30 sekundit ja tsentrifuugitakse. 15 ml supernatantfaasi pannakse aurutusklaasi ja aurutatakse vähendatud rõhu all vaakumpöördaurustis (4.3) kuni õlija jäägi saamiseni. Jääk lahustatakse 2 ml etüülatsetaadi/jää-äädikhappe/atsetooni segus (3.9), kuumutades temperatuurini 50 oC, lastakse jahtuda, lisatakse 10 ml diklorometaani/jää-äädikhappe segu (3.10) ja segatakse. 5.4. Kolonnkromatograafia Kromatograafiatoru (4.4) täidetakse kuni 30 mm-ni diklorometaani/jää-äädikhappe seguga (3.10). 5 g silikageeli (3.11) suspendeeritakse (tugevalt loksutades) 30 ml diklorometaani/jää-äädikhappe segus (3.10); suspensioon valatakse torusse. Lastakse seista ja surutakse lämmastikuga (3.7) madala rõhu all kokku. Punkti 5.3 kohaselt saadud lahus dekanteeritakse torusse, katseklaas loputatakse väikse koguse diklorometaani/jää-äädikhappe seguga (3.10) ja dekanteeritakse torusse, toru täidetakse seguga (3.10) ja menetlust jätkatakse, pestes kolonni sama seguga (3–4 umbes 5 ml suurust kogust), kuni saadakse värvusetu eluaat. Kollaseks värvunud eluaadi osa visatakse ära. Kolonni ülaosas olev punakas vöönd elueeritakse etüülatsetaadi/jää-äädikhappe/atsetooni seguga (3.9), eluaat kogutakse ja aurutatakse kuivaks. 5.4.1. A rühma toodete puhul(C-vitamiini sisaldus all 10 g/kg) lahustatakse jääk 2,0 ml etüüleetri/jää -äädikhappe/atsetooni segus (3.9) ja tehakse viivitamata puntki 5.5 kohane planaarkromatograafia. 5.4.2. B rühma toodete puhul(C-vitamiini sisaldus vähemalt 10 g/kg) töödeldakse õlijat jääki 4,0 ml lahjendatud väävelhappega (3.13), loksutatakse tugevalt, et jääk lahustuks täielikult, ja mõõdetakse optiline tihedus vastavalt punktile 5.6. 5.5. Planaarkromatograafia Allpool kirjeldatud toimingud sooritatakse kaks korda. Plaadile (4.6) pannakse õhukese kihina 0,5 ml punkti 5.4.1 kohaselt saadud lahust. Plaati ilmutatakse vähemalt 20 minutit ilmutusnõus, mis on küllastatud elueerimislahustiga (3.14), kuni eraldub selgelt roosa hüdrasooni vöönd. Lastakse lahtiselt kuivada. Märgitakse roosa vööndi piir, vöönd kraabitakse spaatli abil ära ja pulber kantakse kvantitatiivselt kromatograafiatorusse (4.4). Elueeritakse järjest üks kord 2 ml ja kaks korda 1,5 ml etüülatsetaadi/jää-äädikhappe/atsetooni seguga (3.9). Eluaat kogutakse väiksesse katseklaasi (viimane osa peab olema värvusetu). Aurutatakse kuivaks, õlijat jääki töödeldakse 4,0 ml lahjendatud väävelhappega (3.13), loksutatakse tugevalt, et jääk lahustuks täielikult, ja mõõdetakse optiline tihedus. 5.6. Optilise tiheduse mõõtmine Optiline tihedus mõõdetakse spektrofotomeetriga 509 nm juures 20–30 minutit pärast jäägi väävelhappes lahustamist. Mõõtmine tehakse võrdlusena lahjendatud väävelhappega (3.13). 5.7. Pimekatse Sama menetluse abil tehakse pimekatse, kuid ilma proovita. 6. Tulemuste arvutamine Proovi C - vitamiini sisaldus kg kohta arvutatakse järgmise valemi abil: × 2 × 10d milles: a = pimekatse optiline tihedus; b = sisestandardi lahuse optiline tihedus; c = proovi lahuse optiline tihedus; d = uuritava proovi mass grammides. Korratavus Sama prooviga tehtud kahe paralleelse määramise tulemuste erinevus ei tohi ületada: 10 %, kui C-vitamiini sisaldus on alla 10 g/kg ja 5 %, kui sisaldus on vähemalt 10 g/kg. [1] 1 RÜ = 0,3 μg retinooli. [2] Piimatoodete ja selliste toodete puhul, millel on kalduvus aglomeeruda või paisuda, kahekordistatakse punkti 5.2 esimeses ja teises lõigus esitatud reaktiivide kogust. [3] Hüdrolüüsi tegemisel lämmastiku keskkonnas tuleb lisada naatriumaskorbaati. [4] Karotiinisisalduse võib määrata, mõõtes optilist tihedust 450 nm juures.E1 %1 cm= 2 600 --------------------------------------------------