ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
See funktsioon võimaldab tutvuda:

Sadamakülastuste loetelu on kättesaadav teatava ajavahemiku jooksul vastavalt riiklikele andmete säilitamise eeskirjadele. Kättesaadavaks tehakse vähemalt järgmine teave: külastatav sadam, külastuse tunnusnumber, laeva identifitseerimise teave, laeva prognoositud ja tegelik saabumis- ja väljumisaeg. Nende kriteeriumide alusel luuakse loetelus otsingu tegemiseks filter.

Kui teavituskohustuste täitmiseks on vaja teavet ohtliku ja saastava kauba kohta, teeb riiklik merenduse ühtne kontaktpunkt ühisest ohtlike kaupade andmebaasist pärit asjaomase teabe kättesaadavaks kasutajaliideses järgmisel viisil:

Kui teavituskohustuste täitmiseks on vaja asukoha- või sadamarajatise koodi, teeb riiklik merenduse ühtne kontaktpunkt ühisest asukohaandmebaasist pärit asjaomase teabe kättesaadavaks graafilises kasutajaliideses.

Kui teavituskohustuste täitmiseks on vaja laeva identifitseerimise teavet ja andmeid või laeva teavitusvabastuste kandeid, teeb riiklik merenduse ühtne kontaktpunkt asjaomase teabe kättesaadavaks Euroopa merenduse ühtsete kontaktpunktide keskkonna laevaandmebaasist või muust asjaomasest andmebaasist graafilises kasutajaliideses, eeltäites asjaomased lahtrid.

See funktsioon võimaldab deklarantidel lisada sadamakülastuste loetelust valitud sadamakülastusega seoses uue formaalsuse.

Kui arvutustabel ei vasta versioonieeskirjadele või ühtsete kontaktpunktide keskkonna andmestu nõuetele, jätab riiklik merenduse ühtne kontaktpunkt arvutustabeli teabe kõrvale ja väljastab veateate, kus on selgesti ära näidatud kontrolli mitteläbimise põhjused.

Pärast arvutustabeli faili üleslaadimist kontrollib riiklik merenduse ühtne kontaktpunkt, et andmeelementide vorming, kardinaalsus ja tegevuseeskirjad vastaksid ühtsete kontaktpunktide keskkonna andmestus määratletule.

Sadamakülastuste uute formaalsuste ettevalmistamisel saavad deklarandid taaskasutada sama laevaga seotud formaalsuste kättesaadavat sisu, mille nad on varem samale riiklikule merenduse ühtsele kontaktpunktile esitanud.

Deklarantidel on võimalik formaalsuste mustand enne esitamist salvestada.

Deklarantidel on võimalus esitada formaalsused riiklikule merenduse ühtsele kontaktpunktile. Pärast teabe esitamist kuvab riiklik merenduse ühtne kontaktpunkt liikmesriigi tasandil tehtud semantikakontrolli tulemused.
(9)

2021. aastal märgiti STECFi nõuandes, et õngejadalaevad põhjustavad kuni 10 % euroopa merluusi kalastussuremusest GFCMi geograafilistes alapiirkondades 1, 5, 6 ja 7 ning lossivad kuni 20 % geograafilises alapiirkonnas 10 lossitavast euroopa merluusist, samal ajal kui kõnealuse püügivahendiga püütud saak koosneb peamiselt kudekaladest. STECF märkis, et euroopa merluusi kudekarja biomass on viimastel aastatel püsivalt vähenenud ning et geograafilistes alapiirkondades 1, 5, 6 ja 7 on selle liigi kudekalade arv vähenenud 66 %, samas kui geograafilistes alapiirkondades 8, 9, 10 ja 11 on nende arv alates hindamise algusest vähenenud 28 %. Selle põhjal kehtestati määruse (EL) 2022/110 III lisas kooskõlas kava artikli 7 lõikega 5 õngejadalaevade maksimaalne lubatud püügikoormus, võttes aluseks püügipäevade arvuna väljendatud püügikoormuse ajavahemikus 1. jaanuarist 2015 kuni 31. detsembrini 2017. 2022. aasta STECFi hinnangu kohaselt oli euroopa merluusi kudekarja biomass geograafilistes alapiirkondades 1, 5, 6 ja 7 ning 8, 9, 10 ja 11 endiselt allpool biomassi piirangu piirväärtust (BLIM) kava artikli 2 punkti 10 tähenduses ning püüki tuleks vähendada vähemalt 57 % geograafilistes alapiirkondades 1, 5, 6 ja 7 ning 78 % geograafilistes alapiirkondades 8, 9, 10 ja 11, et saavutada FMSY 2023. aastal. Seetõttu on asjakohane säilitada õngejadalaevade maksimaalne lubatud püügikoormus 2023. aastal tasemel, mis kehtestati 2022. aastaks määrusega (EL) 2022/110 vastavalt kava artikli 7 lõikele 5. Kõnealune õngejadalaevade maksimaalne lubatud püügikoormus väljendatuna püügipäevades ei tohiks piirata 2024. aastaks kehtestatavat maksimaalset lubatud püügikoormust.
(14)

ICES soovitas 4. novembril 2021, et 2022. aastal, kui kohaldatakse ettevaatusprintsiipi, peaks euroopa angerja (Anguilla anguilla) püük olema kõigis elupaikades ja eluetappides kogu looduslikus levilas null. See kohaldub nii harrastus- kui ka töönduslikule püügile ning hõlmab taasasustamiseks ja vesiviljeluseks ette nähtud klaasangerja püüki. ICES tunnistas ka seda, et kui saak, mis on püütud üksnes hilisema vette tagasilaskmise eesmärgil, parandab üldist ellujäämise tõenäosust, võib seda kohaldada ühe kaitsemeetmena. Komisjon konsulteeris nõuandekomisjonide ja piirkondlike liikmesriikide rühmadega selle üle, kuidas kõnealust ICESi nõuannet kõige paremini rakendada. Lisaks märkis ICES 30. mail 2022, et hoolimata liikmesriikide jõupingutustest ei ole liidus tervikuna saavutatud üldist edu nõukogu määruse (EÜ) nr 1100/2007 (6) artikli 2 lõikes 4 nõutud eesmärgi saavutamisel, mille kohaselt peaks merre kudema jõudma 40 % täiskasvanud angerja biomassist, ja et suremuse osas ei täheldatud konkreetseid suundumusi. Samuti soovitas ICES, et jõupingutuste puhul tuleks keskenduda kaitsemeetmetele, mille puhul on määratluse kohaselt suur tõenäosus suremust vähendada ja merre kudema jõudmist suurendada.
(12)

Lähtuvalt alusmääruse artikli 11 lõikest 4 tuleks taotluse esitaja toodetud vaatlusaluse toote impordile kehtestatud dumpinguvastane tollimaks tühistada. Koos sellega tuleks aga sellise impordi suhtes kehtestada registreerimisnõue vastavalt alusmääruse artikli 14 lõikele 5, et juhul, kui läbivaatamise tulemusena leitakse, et taotluse esitaja tooteid imporditakse dumpinguhinnaga, saaks dumpinguvastase tollimaksu alates kõnealuse impordi registreerimise kuupäevast sisse nõuda. Lisaks märgib komisjon, et praeguses etapis ei ole võimalik anda usaldusväärset hinnangut võimaliku tulevase kohustuse suuruse kohta, ilma et see piiraks alusmääruse artikli 9 lõike 4 kohaldamist. Kui taotlus võetakse tagasi ja läbivaatamine lõpetatakse, siis võetakse registreeritud impordiga seotud kohustuse summa aluseks määrusega (EL) 2021/607 „kõigi muude äriühingute“ suhtes kehtestatud dumpinguvastane tollimaksumäär – 42,7 %.
(1)

Määruses (EL) 2021/2115 on sätestatud ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) õigusraamistik, mis põhineb tulemustele suunatud rakendamismudelil. Kõnealuses määruses on sätestatud liidu erieesmärgid, mis tuleks saavutada ÜPP abil. Määruses on ühtlasi kindlaks määratud sekkumisviisid ja liikmesriikidele esitatavad liidu ühised nõuded, samas on liikmesriikidele jäetud vabadus kujundada oma sekkumisstrateegia, milles võetakse arvesse liikmesriigi kohalikke tingimusi, vajadusi ja sisekorda. Nimetatud määruses on täpsustatud, et liikmesriigid kannavad suuremat vastutust selle eest, kuidas nad täidavad ÜPP erieesmärke ja saavutavad sihtväärtusi, sealhulgas tagades ÜPP strateegiakava vahendite sidususe.
(57)

Kui kesktasandi 14. viisaastakukavas on alumiiniumitööstuse arengu kohta antud küllalt üldisi juhendeid, siis kohalikud kavad on palju üksikasjalikumad ja konkreetsemad, neid on kehtestatud väga üksikasjalikud eesmärgid ja sihid, mis hõlmavad tööstuse arengu kõiki aspekte. Hiina alumiiniumitööstusesse sekkumise ulatus kohalikul tasandil ilmneb kohaliku tasandi juhenddokumentidest. Üks selline näide on Shandongi provintsi alumiiniumitööstuse arendamise 14. viisaastakukava. Kava alguses on loetletud alumiiniumitööstuse arendamise saavutused 13. viisaastakukava kestel, sealhulgas juhtivate alumiiniumiettevõtete ehitamine: „Välja on kujundatud alumiiniumitöötlemise magistraalettevõtete konstellatsioon, sealhulgas Shandong Weiqiao Pioneering Group Co. Ltd. (edaspidi „Weiqiao“), Shandong Xin Fa Group Co. Ltd. (edaspidi „Xinfa“), Shandong Nanshan Aluminium Co. Ltd. (edaspidi „Nanshan“), Shandong Innovation Metal Co. Ltd. (edaspidi „Chuangxin“), Longkou Conglin Aluminium Material Co. Ltd. (edaspidi „Conglin“), Huajian Aluminium Industry (edaspidi „Huajian“) ja Shandong Sanxing Group (edaspidi „Sanxing“)“. Lisaks on kavas sätestatud kohaliku alumiiniumitööstuse arendamise üldised eesmärgid, sealhulgas järgmised: „[…] kasutada täielikult ära provintsi alumiiniumitööstuse mastaabisäästu ja keskenduda alumiiniumi süvatöötlemise tööstuse sidususele, suurendada tõhusalt tootmisharu innovatsioonisuutlikkust, edendada süvitsi tööstusahelate laiendamist, püüda tekitada alumiiniumitööstuse jaoks mõistlik struktuur, optimeerida paigutust ja parandada kvaliteeti ja tõhusust ning kiirendada Shandongi kujundamist maailmatasemel tippklassi alumiiniumitööstuse baasiks.“
(29)

Wilmar väitis, et kaebuse esitaja ei esitanud piisavalt tõendeid, et põhjendada alusmääruse artikli 7 lõike 2a kohaldamist. Ta märkis eelkõige, et õlipalmiistanduste fondi rahastamise eesmärgil kehtestatud ekspordimaks oli konkureerivatele kaupadele tulu saamiseks kehtestatud õiguspärane maks ja kaebuse esitaja väide, et ekspordimaksul oli palmi toorõli ja palmituuma toorõli hinda moonutav mõju, on alusetu. Peale selle väitis ta, et kaebuses ei tuvastatud, et eksporditollimaks ja ekspordimaks toimivad kaheosalise süsteemina, täites ekspordipiirangu rolli, ning et palmi toorõli ja palmituuma toorõli väidetav maksimumhind ning P.T. Perkebunan Nusantara nime all riigile kuuluvate ettevõtete (edaspidi koos „PTPN“) korraldatud pakkumissüsteem ei muutnud palmi toorõli omamaiseid hindu odavamaks. Hinnad, mida PTPN pidas vastuvõetavaks, tulenesid konkureerivatest pakkumustest ja pakkumissüsteem kujutas endast läbipaistvat hinnamehhanismi, mis sarnanes teiste börsil kauplevate turgudega. Wilmari väitel ei leidu tõendeid selle kohta, et PTPN kehtestas meelega kunstlikult madalad hinnad. PTPN müüb kõrgeima hinna pakkujale ja hinnad, mida PTPN võib avalikel pakkumistel saada, ei sõltu mitte ainult hinnast, millega PTPN sooviks müüa, vaid ka hinnast, mida ostjad on nõus maksma. Seetõttu väitis Wilmar, et hind, millega PTPN lõpuks nõustus, oli turuhind, mis kajastas pakkumist ja nõudlust Indoneesias. Pealegi ei tõenda asjaolu, et palmi toorõli hinnad olid Indoneesias madalamad kui muudel rahvusvahelistel turgudel, et hinnad olid kunstlikult madalad, kuna Indoneesia on maailma suurim palmi toorõli tootja. Lõpuks märkis ta, et palmi toorõli ja palmituuma toorõli omamaiste hindade ja rahvusvaheliste hindade väidetavad erinevused on ekslikud, kuna kaebuse esitaja on kasutanud kahte erinevat ja vasturääkivat võrdlusalust, st palmi toorõli puhul Malaisia omamaist hinda ja palmituuma toorõli puhul Rotterdami sadamahindu. Wilmar ja Musim Masi kontsern väitsid, et kaebuse esitaja oleks pidanud kasutama nii palmi toorõli kui ka palmituuma toorõli puhul ühte ja sama võrdlusalust. Wilmar väitis, et väidetavad hinnaerinevused, mis olid palmi toorõli puhul 14 % ja palmituuma toorõli puhul 11 %, jäid allapoole alusmääruse artikli 7 lõikes 2a nõutud „oluliselt väiksema“ hinnaerinevuse künnist.
(8)

Oma teaduslikus arvamuses jõudis toiduohutusamet järeldusele, et 3′-sialüüllaktoosi naatriumsool on kavandatud kasutustingimuste korral ettenähtud sihtrühmadele ohutu. Seega annab kõnealune teaduslik arvamus piisavalt alust kinnitada, et kui 3′-sialüüllaktoosi naatriumsoola kasutatakse imiku piimasegus ja jätkupiimasegus, mis on määratletud määruses (EL) nr 609/2013, imikutele ja väikelastele ettenähtud teraviljapõhises töödeldud toidus ning imikutoidus, mis on määratletud määruses (EL) nr 609/2013, meditsiinilisel näidustusel kasutamiseks ettenähtud imiku- ja väikelastetoidus, mis on määratletud määruses (EL) nr 609/2013, meditsiinilisel näidustusel kasutamiseks ettenähtud toidus, mis on määratletud määruses (EL) nr 609/2013 (v.a imiku- ja väikelastetoit), väikelastele ettenähtud piimapõhistes jookides ja sarnastes toodetes ning toidulisandites, mis on määratletud direktiivis 2002/46/EÜ, vastab see määruse (EL) 2015/2283 artikli 12 lõikes 1 sätestatud loa andmise nõuetele.
(185)

Kõigepealt tuletas komisjon meelde, et ACEA ei vaidlustanud kooskõlas alusmääruse artikli 17 lõikega 1 moodustatud liidu tootjate valimi representatiivsust. Seega ei saa ACEA põhjendatult väita, et komisjonil oli kohustus uurida, kas dumpinguhinnaga impordi väidetav mõju hindadele ei tulenenud valimisse mitte kaasatud liidu tootjate hinnakonkurentsist (24). Peale selle, nagu on osutatud ajutise määruse tabelis 5, tõestasid liidu tootjad, et aastatel 2018–2019 suutsid nad säilitada oma rohkem kui 70 % turuosa, aga ka ligikaudu 8 % kasumlikkuse. See saavutati väga tiheda konkurentsiga turul, mis tugines autotootjate korraldatud hangetele, mille puhul said samades hangetes konkureerida kõik liidu tootjad ja muudes kolmandates riikides asuvad tootjad. See tähendas, et liidu tootjad olid tavapärastel ja õiglastel turutingimustel konkurentsivõimelise, ilma et see oleks kahjustanud tootmisharu tervikuna. Lisaks märkis komisjon, et ACEA väide põhines 45 hankel, millest teatasid kolm ACEA liiget (neljast lepingust teatasid kaks koostööd tegevat kasutajat ja 41 lepingust üks kasutaja, kes koostööd ei teinud). Teave käsitles üksnes hanke võitjat, hinnangulisi koguseid ja teiste liiduväliste pakkujate päritolu (Maroko, Tai või Türgi). Peale selle ei esitatud selle teabe õigsuse ja usaldusväärsuse kohta mingeid tõendeid. Ei esitatud isegi hangete viiteid. Seepärast lükati see väide tagasi.
Soovituslik vigade projitseerimise/ekstrapoleerimise ja täpsuse arvutamise meetod

Viga projitseeritakse vähendatud andmekogumile ja arvutatakse täpsus vähendatud andmekogumi jaoks. Järgmises etapis kohandatakse seda nii, et see kajastaks algset andmekogumit, tuginedes järgmistele lähenemisviisidele. Kohandamiseks võib projitseeritud vea ja täpsuse korrutada algse andmekogumi kulude BV (h) algne ja vähendatud andmekogumi kulude BV (h) vähendatud jagatisega. Vea võib projitseerida ka otse algsele andmekogumile. Täpsust ei tohiks arvutada otse algse andmekogumi jaoks. Vähendatud andmekogumi jaoks arvutatud täpsust tuleks kohandada algse andmekogumi jaoks, korrutades vähendatud andmekogumi täpsuse jagatisega . Kui määruse (EL) 2021/1060 artiklit 80 kohaldatakse suure väärtusega kihi (või mõne muu täielikult auditeeritava kihi) ühikute suhtes, võib olla vaja arvutada suure väärtusega kihi jaoks viga ning projitseerida see viga selles kihis auditeerimata jäänud ühikutele. Selleks kasutatakse valemit , kus EE e vähendatud on suure väärtusega kihis auditeeritud valimikontrolli ühikute vea suurus, BV e algne on algse suure väärtusega kihi arvestuslik väärtus ja BV e vähendatud on suure väärtusega kihis auditeeritud ühikute arvestuslik väärtus.
(4)

Euroopa Toiduohutusamet (edaspidi „toiduohutusamet“) jõudis oma 29. juuni 2022. aasta arvamuses (2) järeldusele, et kavandatud kasutustingimuste juures ei avalda Pediococcus pentosaceus DSM 32292 preparaat kahjulikku mõju loomade tervisele, tarbijaohutusele ega keskkonnale. Toiduohutusamet jõudis ka järeldusele, et seda preparaati tuleks pidada hingamiselundite sensibilisaatoriks, ning märkis, et selle silmi ja nahka ärritava või nahka sensibiliseeriva toime kohta ei ole võimalik järeldusi teha. Samuti jõudis toiduohutusamet järeldusele, et kõnealune preparaat võib parandada toitainete säilimist silos, mille lähtematerjali on mõõdukalt raske sileerida. Toiduohutusamet kinnitas ka määrusega (EÜ) nr 1831/2003 asutatud referentlabori aruande söödas sisalduvate kõnealuste söödalisandite analüüsimise meetodi kohta.
Euroopa Liidu Teataja 263 , 30/10/1967 Lk 0004 - 0005

Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 1 Lk 0101

Taanikeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1967 Lk 0262

Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 1 Lk 0101

Ingliskeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1967 Lk 0285

Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 3 Lk 0006

Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 1 Lk 0149

Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 1 Lk 0149



Nõukogu direktiiv, 24. oktoober 1967, millega muudetakse nõukogu direktiivi toidus lubatud värvaineid käsitlevate liikmesriikide eeskirjade ühtlustamise kohta (67/653/EMÜ) EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [1] võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [2] ning arvestades, et: nõukogu 23. oktoobri 1962. aasta direktiivi [3] (toidus lubatud värvaineid käsitlevate liikmesriikide eeskirjade ühtlustamise kohta, muudetud nõukogu 25. oktoobri 1965. aasta direktiivi [4] artikli 1 lõikega 1) artikli 2 lõike 1 kohaselt võivad liikmesriigid kuni 31. detsembrini 1966 säilitada oma siseriiklike eeskirjade sätted, mis käsitlevad selle direktiivi II lisas loetletud värvaineid; 23. oktoobri 1962. aasta direktiivi II lisas loetletud teatavaid värvaineid, nimelt erütrosiini ja happelist briljantrohelist BS, mida mitmes liikmesriigis kasutatakse toidu värvimiseks, võib teadusuuringute alusel kasutada inimeste tervist ohustamata; nende värvainete kasutamine on majanduslikel põhjustel vajalik; nende värvainete kasutamise lubamine eeldab, et tuleb sätestada konkreetsed puhtusekriteeriumid, millele need peavad vastama, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Nõukogu 23. oktoobri 1962. aasta direktiivi muudetakse järgmiselt. 1. I lisa I jaole lisatakse järgmine: - E 126 järel: "E 127 | Erütrosiin | 887 | (773) 45430 | 93 | 2, 4, 5, 7-tetrajodofluorestseiini dinaatrium- või dikaaliumsool" | - E 141 järel: "E 142 | Happeline briljantroheline BS (lissamiinroheline) | 836 | (737) 44090 | 86 | 4,4-bis(dimetüül-amino)difenüül-metüleen-2-naftool-3,6-disulfoonhappe naatriumsool" | II lisa I jaost jäetakse välja erütrosiini ja happelist briljantrohelist BS (lissamiinrohelist) käsitlevad üksikasjad. 2. III lisale lisatakse järgmine: - E 126 järel: "E 127 Erütrosiin Vees lahustumatud ained: | kuni 0,2 % | Mineraalsed jodiidid: | kuni 1000 mg/kg (hinnatud naatriumjodiidina) | Kõrvalvärvained: | kuni 3 % | Fluorestseiin: | ei saa tuvastada." | - E 141 järel: "E 142 Happeline briljantroheline BS Vees lahustumatud ained: | kuni 0,2 % | Kõrvalvärvained: | kuni 1 %." | Artikkel 2 Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed hiljemalt 1. jaanuaril 1968 ja teatavad sellest viivitamata komisjonile. Artikkel 3 Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, 24. oktoober 1967 Nõukogu nimel eesistuja K. Schiller [1] EÜT 63, 3.4.1967, lk 966/67. [2] EÜT 64, 5.4.1967, lk 1008/67. [3] EÜT 115, 11.11.1962, lk 2645/62. [4] EÜT 178, 26.10.1965, lk 2793/65. --------------------------------------------------
Euroopa Liidu Teataja L 309 , 24/12/1968 Lk 0024 - 0024

Soomekeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 1 Lk 0107

Taanikeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1968(II) Lk 0586

Rootsikeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 1 Lk 0107

Ingliskeelne eriväljaanne: Seeria I Peatükk 1968(II) Lk 0597

Kreekakeelne eriväljaanne: Peatükk 03 Köide 4 Lk 0055

Hispaaniakeelne eriväljaanne: Peatükk 13 Köide 1 Lk 0151

Portugalikeelne eriväljaanne Peatükk 13 Köide 1 Lk 0151



Nõukogu direktiiv, 20. detsember 1968, millega muudetakse kolmandat korda nõukogu direktiivi toidus lubatud värvaineid käsitlevate liikmesriikide eeskirjade ühtlustamise kohta (68/419/EMÜ) EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100, võttes arvesse komisjoni ettepanekut ning arvestades, et: nõukogu 23. oktoobri 1962. aasta direktiivi [1] (toidus lubatud värvaineid käsitlevate liikmesriikide eeskirjade ühtlustamise kohta, viimati muudetud nõukogu 24. oktoobri 1967. aasta direktiiviga [2]) artikli 2 ja artikli 12 lõike 2 kohaselt peavad liikmesriigid hiljemalt 31. detsembril 1967 keelama teatavate värvainete, eelkõige sulfoonitud ortseiini kasutamise; see keeld peab jõustuma enne 1968. aasta lõppu; sulfoonitud ortseiiniga tehtavaid teadusuuringuid ei ole veel jõutud lõpetada ja uuringute lõpetamiseks on vaja lisaaega; seetõttu on vaja lubada asjaomastel liikmesriikidel peatada selle värvaine kasutamise keelu kohaldamine, et nad võiksid koguda kõik vajalikud andmed värvaine lõplikuks hindamiseks, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Nõukogu 23. oktoobri 1962. aasta direktiivi artikli 12 lõikele 2, muudetud nõukogu 25. oktoobri 1965. aasta direktiivi [3] artikli 1 lõikega 4, lisatakse järgmine lause: "Sulfoonitud ortseiini puhul võib muudetud eeskirjade kohaldamist siiski edasi lükata kuni 1. jaanuarini 1972." Artikkel 2 Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Brüssel, 20. detsember 1968 Nõukogu nimel eesistuja V. Lattanzio [1] EÜT 115, 11.11.1962, lk 2645/62. [2] EÜT 263, 30.10.1967, lk 4. [3] EÜT 178, 26.10.1965, lk 2793/65. --------------------------------------------------
Kolmas nõukogu direktiiv,

9. detsember 1969,

kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta — käibemaksu kehtestamine liikmesriikides

(69/463/EMÜ)

EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU

võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 99 ja 100,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse assamblee arvamust, [1]

võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [2]

ning arvestades, et:

Itaalia Vabariik ja Belgia Kuningriik teatasid komisjonile vastavalt 14. juulil ja 12. septembril 1969, et nad ei suuda 1. jaanuariks 1970 kehtestada käibemaksu, nagu on ette nähtud kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamist käsitleva 11. aprilli 1967. aasta esimese nõukogu direktiivi [3] artikli 1 teises lõigus; seetõttu on need liikmesriigid palunud vastavalt kaks aastat ja ühe aasta lisaaega selle maksu kehtestamiseks;

Belgia Kuningriik leiab, et ta ei saa kohaldada käibemaksu ettenähtud kuupäeval, eelkõige talle omaste üldmajanduslike ja eelarvega seotud põhjuste tõttu;

Itaalia Vabariik on märkinud, et ettepanek maksude üldiseks ümberkujundamiseks on nüüd esitatud parlamendile arutamiseks ja vastuvõtmiseks, kuid parlament ei ole seda küsimust veel käsitlenud; selle ettepaneku kohaselt tuleb vajalikud õigusnormid vastu võtta enne 31. oktoobrit 1970; seetõttu ei saa see liikmesriik kohaldada käibemaksu ettenähtud kuupäeval;

lisaaega võib anda üksnes juhul, kui see on võimalikult lühike;

nendel asjaoludel ei või käibemaksu kehtestamist edasi lükata rohkem kui 1. jaanuarini 1972;

eespool mainitud esimese direktiivi üks põhieesmärke on luua käibemaksu kehtestamisega 1. jaanuaril 1970 eeldused kumuleeruvatest käibemaksudest tulenevate konkurentsimoonutuste vältimiseks;

seda eesmärki ei saa saavutada 1. jaanuariks 1970, eeskätt kaubanduses, kuna kõnealused liikmesriigid jätkavad kumuleeruvate käibemaksude kaudu riigisisese maksukoormust tasakaalustavate keskmiste määrade kohaldamist;

liikmesriigid, kes ei saa 1. jaanuaril 1970 käibemaksu kehtestada, ei tohiks suurendada oma keskmisi tasakaalustusmäärasid, mis kehtivad 1. oktoobril 1969,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

Artikkel 1

11. aprillil 1967 vastuvõetud esimese direktiivi artiklis 1 sätestatud kuupäev 1. jaanuari 1970 asendatakse 1. jaanuariga 1972.

Artikkel 2

Käesolevas direktiivis tähendavad "keskmised määrad" nende importimisel kohaldatavate tasakaalustusmaksude ja eksportimisel tehtavate tagasimaksete määrasid, mille eesmärk on kodumaiste toodete puhul tasakaalustada maksukoormust, mis tuleneb eri tootmisetappides kumuleeruvast mitmeastmelisest käibemaksust, välja arvatud lõpptootjalt võetavast müügimaksust.

Artikkel 3

1. oktoobril 1969 kehtinud keskmisi määrasid ei või suurendada.

Sel kuupäeval kehtinud keskmisi määrasid kohandatakse siiski käibemaksumäärade hilisemate muutustega.

Artikkel 4

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Brüssel, 9. detsember 1969

Nõukogu nimel

eesistuja

H. J. De Koster

[1] EÜT C 139, 28.10.1969, lk 32.

[2] EÜT C 144, 8.11.1969, lk 13.

[3] EÜT 71, 14.4.1967, lk 1301/67.

--------------------------------------------------