LISA

GARANTEERITUD TRADITSIOONILISE TOOTE SPETSIFIKAAT

„Schaf-Heumilch“ / „Sheep’s Haymilk“ / „Latte fieno di pecora“ / „Lait de foin de brebis“ / „Leche de heno de oveja“

ELi nr: TSG-AT-02289 – 22.2.2017

Austria

1. Registreeritav(ad) nimetus(ed)

„Schaf-Heumilch“ (saksa); „Sheep’s Haymilk“ (inglise); „Latte fieno di pecora“ (itaalia); „Lait de foin de brebis“ (prantsuse); „Leche de heno de oveja“ (hispaania)

2. Toote liik

2.1. Toote liik

Klass 1.4. Muud loomsed saadused (munad, mesi, mitmesugused piimatooted (v.a või) jne)

3. Registreerimise alused

3.1. Kas toode:

— ☒ on toodetud või töödeldud sellele tootele või toidule eriomasel traditsioonilisel viisil; — ☐ on toodetud traditsiooniliselt kasutatavatest toor- või koostisainetest.

Värsket heina söövatelt loomadelt saadud piima kasutamine on piimatootmise kõige loomulikum viis. Kõnealust piima saadakse traditsiooniliste jätkusuutlike piimatootmisettevõtete loomadelt. Oluline erinevus standardpiima ja värske heina põhise piima traditsioonilise olemuse vahel peitub asjaolus, et värske heina põhise piima kui piimatootmise kõige loomulikuma viisi puhul ei söödeta loomi kääritatud söödaga. Alates 1960. aastatest kasutati loomakasvatuses põllumajanduse industrialiseerimisega kaasnenud mehhaniseerimise tõttu üha rohkem silo (kääritatud sööt), mistõttu vähenes heina kasutamine söödana. Lisaks sellele keelustati õigusaktidega sellised loomad ja sööt, mis kehtivate õigusaktide kohaselt olid määratletud geneetiliselt muundatuna. Söötmine on kohandatud vastavalt aastaaegadele: haljassöödaperioodil saavad loomad värskeid hein- ja rohttaimi ning heina, kuid ka punkti 4.2 kohaselt lubatud sööta; talvisel söödaperioodil saavad nad heina ja punkti 4.2 kohaselt lubatud sööta.

3.2. Nimetus:

— ☐ on traditsiooniliselt kasutusel asjaomase toote kohta; — ☒ väljendab toote traditsioonilist iseloomu või eripära.

Lammas on maailma üks vanimaid kodustatud loomi. Juba varasel kiviajal said inimesed lammastelt liha, piima, nahka ja villa. Lambakasvatus sai tõenäoliselt alguse Edela-Aasia steppides ja toodi Euroopasse Pärsia ja Balkani poolsaare kaudu. Alpi piirkond on olnud ajalooliselt lambakasvatuseks sobiv. Alates 12. sajandi keskpaigast on Tiroolis rakendatud intensiivset loomakasvatust, mida nimetatakse Schwaigen. Sõna Schwaig on pärit keskülemsaksa keelest ja tähistab Alpi piirkonna konkreetset asula- ja eelkõige põllumajandusvormi. Sageli rajasid maaomanikud Schwaighof’i talud alaliste asulatena eelkõige veise- ja lambakasvatuse eesmärgil. Tõendid nende olemasolu kohta Tiroolis pärinevad 12. sajandist. Hiljem kasutati määratlust Schwaige mõnikord üksnes suvekuudel haritavate mägikarjamaade tähistamiseks. Alpi piirkonna piimakarjakasvatajaid nimetatakse ka Schwaiger või Schwaigerin. Kuni 14. sajandi lõpuni tegeldi Tirooli Schwaighof’i taludes peamiselt lambakasvatusega. Avaratel alpiaasadel toimuv lambakasvatus on seega Tirooli traditsioon, mis ulatub sadade aastate tagusesse aega.

Ajavahemikul 14. kuni 19. sajandini Austria lambakasvatus paraku hääbus ja asendus järk-järgult seakasvatusega. Praegu on lammaste tähtsus piima- ja lihatootmisel taas kord tõusuteel.

4. Kirjeldus

4.1. Selle toote kirjeldus, mida punktis 1 esitatud nimetus tähistab, sh selle peamised füüsikalised, keemilised, mikrobioloogilised ja organoleptilised omadused, mis näitavad toote eripära (käesoleva määruse artikli 7 lõige 2)

Lambapiim vastavalt kehtivatele õigusaktidele.

4.2. Punktis 1 esitatud nimetusega toote tootmismeetodi kirjeldus, mida tootjad peavad järgima, sealhulgas asjakohasel juhul tooraine või kasutatavate koostisainete laad ja omadused, ning toote valmistamisviisi kirjeldus (käesoleva määruse artikli 7 lõige 2)

Värske heina põhist lambapiima toodetakse vastavalt traditsioonilistele tootmistingimustele kooskõlas värske heina põhise piima tootmist reguleeriva määrusega. Värske heina põhise piima tootmist iseloomustab peamiselt see, et on keelatud kasutada kääritatud sööta (nt silo) ning selliseid loomi ja sööta, mis kehtivate õigusaktide kohaselt on määratletud geneetiliselt muundatuna.

„Värske heina põhise piima tootmist reguleeriv määrus“

Värske heina põhine lambapiim on lakteerivatelt uttedelt saadud lambapiim, mille on tootnud piimakarjakasvatajad, kes on kohustunud järgima järgmisi kriteeriume: keelatud on kasutada loomi või sööta, mida kehtivate õigusaktide kohaselt määratletakse geneetiliselt muundatuna.

Kogu põllumajanduslikku majapidamist majandatakse värske heina põhise piima tootmiskorra kohaselt.

Sööda lubatud liigid

— Haljassöödaperioodil söödetakse loomi peamiselt värskete heintaimede, liblikõieliste ja rohttaimedega ning talvisel söötmisperioodil heinaga.

— Täiendava koresöödana on määratletud ja lubatud valmimata rapsiseemned, haljasmais, haljasrukis, heina-, lutserni- ja maisigraanulid.

— Aastases kuivsööda ratsioonis peab koresööda osa olema vähemalt 75 %.

— Tavapärasel turustataval viisil ning (kliide, graanulite jne) mineraalainesegudes on teraviljadest lubatud ka nisu, oder, kaer, tritikale, rukis ja mais.

— Söödas võib kasutada ka põlduba, söödahernest, õlikultuure ning ekstraktsioonijahu ja/või -kooki.

Keelatud sööt

— Keelatud on sööda järgmised liigid: märjast või kääritatud heinast tehtud silo (kääritatud sööt).

— Keelatud on sööta õlletehastest, viinaköökidest, mahlavabrikutest saadud kõrvalsaaduste või toiduainetööstuse muude kõrvalsaadustega, nt märg õlleraba või märjad pressimisjääkide lõigud. Erandid on suhkrutootmise kõrvalsaadusena kuivad lõigud ja melass ning teraviljatöötlemisel saadud valgurikas kuivsööt.

— Lakteerivaid loomi ei tohi sööta ühegi leotatud söödaga.

— Loomi on keelatud sööta loomset päritolu söödaga, v.a noorloomad, kellele võib anda piima ja vadakut.

— Loomi on keelatud sööta aia- ja puuviljajäätmete või uureaga.

Väetamise eeskirjad

— Piimatootja kogu põllumajanduslikult kasutataval maa-alal on keelatud kasutada saadud reoveesetteid, reoveesetetest tooteid ja asulate jäätmekäitluskohtadest saadud komposti, välja arvatud haljaskomposti (taimsete ainete kompostitud segu).

— Pärast põllumajanduslikult kasutatavale maa-alale sõnniku laotamist peab põllumajandustootja ootama vähemalt kolm nädalat enne, kui tohib seal loomi karjatada.

Keemiliste lisaainete kasutamine

— Põllumajandusliku majapidamise kõigil rohumaadel on põllumajandusnõustajate juhendamisel lubatud kasutada vaid valitud sünteetilis-keemilisi pestitsiide ja tegelda tõrjega konkreetsetel kohtadel.

— Kärbsevastast pihustamist võib piimakarjalautades teha üksnes sel ajal, kui lakteerivad uted seal ei viibi.

Tarnekeeld

— Värske heina põhist piima võib hakata tarnima kõige varem kümme päeva pärast lamba poegimist.

— Selliste lammaste puhul, keda on söödetud siloga (kääritatud sööt), tuleb piima tarnimise algusega oodata vähemalt 14 päeva.

— Alpiaasade lambaid, keda laudas on söödetud siloga (kääritatud sööt), tuleb 14 päeva enne alpiaasale ajamist sööta silovaba söödaga või tohib piima alles 14 päeva pärast alpiaasale (mis kuulub piimatarnijale) jõudmist määratleda värske heina põhise lambapiimana. Alpiaasal ei tohi silo toota ega sellega loomi sööta.

Geneetiliselt muundatud toiduainete või sööda keeld

— Selleks et säilitada värske heina põhise lambapiima traditsioonilist tootmist, ei tohi kasutada loomi või sööta, mida kehtivate õigusaktide kohaselt määratletakse geneetiliselt muundatuna.

Muud sätted

— Keelatud on silo (kääritatud sööt) tootmine ja ladustamine põllumajanduslikus majapidamises.

— Keelatud on mis tahes liiki kilesse mässitud heinapallide tootmine või ladustamine põllumajanduslikus majapidamises.

— Keelatud on märja või kääritatud heina tootmine põllumajanduslikus majapidamises.

4.3. Nende peamiste elementide kirjeldus, mis määravad kindlaks toote traditsioonilised omadused (käesoleva määruse artikli 7 lõige 2)

Värske heina põhise piima traditsiooniline olemus tuleneb asjaolust, et värske heina põhise piima kui piimatootmise kõige loomulikuma viisi puhul ei söödeta loomi kääritatud söödaga. Alates 1960. aastatest kasutati loomakasvatuses põllumajanduse industrialiseerimisega kaasnenud mehhaniseerimise tõttu üha rohkem silo (kääritatud sööt), mistõttu vähenes heina kasutamine söödana.

Loomakasvatus põhines ühelt poolt karjamaal karjatamisel ja teiselt poolt aasade rohu- ja heinatoodangul. Kirjalike allikate kohaselt on Tiroolis koristatud heina (või heina ja haljassööta) vähemalt kaks korda aastas (fenum primum et secundum) juba alates 13. sajandist. (Stolz, O., Rechtsgeschichte des Bauernstandes und der Landwirtschaft in Tirol und Vorarlberg [„Tirooli ja Vorarlbergi põllumajanduse ja põllumajandustootjate õiguslik ajalugu“], 1949.)

Salzburgi peapiiskopi kinnisturaamat sisaldab väga üksikasjalikku teavet Zilleri orus asuvasse peapiiskopkonda 1607. aastal kuulunud Schwaig’i talude ja muude valduste kariloomade arvu kohta. Iga individuaalse valduse maatükkide üksikasjaliku kirjelduse lõpus on järgmine märge: „talvel (nii ja nii mitu) hobust, veist, lammast või kitse“. Alpi piirkonna põllumajandustootjatel oli talvel vähem kariloomi kui suvel, mil loomad pääsesid karjamaale. Ei ole kahtlust, et Schwaig’i taludes karjatati sageli loomi küla karjamaadel ja see oli loomade jaoks peamine söödaallikas. Varasemast perioodist, täpsemalt 13. ja 14. sajandist on kirjalikke tõendeid sellest, et Schwaig’i talude juurde kuulusid nii aasad ja põllud kui ka karjamaad ja Alpi rohumaad. See annab tunnistust sellest, et Schwaighof’i taludes tegeldi rohukasvatuse ja heinatootmisega juba väga ammustel aegadel. Schwaig’i taludest veidi eemal asuvad mäeseljakud, mis kuuluvad samuti talude juurde. Need mäeseljakud koosnevad traditsiooniliselt karjamaadest, kuhu kariloomad saadetakse mõneks nädalaks kevadel ja sügisel ning mida muul ajal kasutatakse heinategemiseks. Mitmesuguste karjamaatüüpide hulgast on kõnealused mägiaasad Alpi piirkonnale eriti iseloomulikud kõnealused mägiaasad. Neid aasu ei niideta rohke kui kord aastas ja teatavates kohtades üksnes kord kahe kuni nelja aasta tagant. Heina toodetakse seal koguseliselt vähe, kuid see on väga aromaatne ja toitainerikas. (Stolz, O., Die Schwaighöfe in Tirol [„Tirooli Schwaighofi talud“], 1930.)

Heina jaoks peab olema küün. Heinavaru tuleb säilitada kuni järgmise kevadeni, kuna sageli võib juhtuda, et pärast karja alpiaasadele toomist hakkab veel lund sadama. (Trientl, A., Die Landwirtschaft in den Gebirgsländern [„Põllumajandus mägistes riikides“], 1892.)