ET Euroopa Liidu Teataja L 274/1

KOMISJONI OTSUS,

26. jaanuar 2010,

riigiabi C 56/07 (ex E 15/05) kohta, mida Prantsusmaa andis ettevõtjale La Poste

(teatavaks tehtud numbri K(2010) 133 all)

(Ainult prantsuskeelne tekst on autentne)

(EMPs kohaldatav tekst)

(2010/605/EL)

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, (1) eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,

võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,

olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt osutatud sätetele (2)

ning arvestades järgmist:

1. MENETLUS

(1) 21. detsembril 2005 kiitis komisjon heaks ettevõtja La Poste pangandus- ja finantstegevuse ülemineku tema tütarettevõtjale La Banque Postale (3). Komisjon rõhutas oma otsuses, et ettevõtjale La Poste piiramatu riigigarantii andmise küsimust käsitletakse eraldi menetluse korras.

(2) 21. veebruaril 2006 teavitas komisjon kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 (4) (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks) (edaspidi „menetlusmäärus”) artikliga 17 Prantsusmaa ametiasutusi oma esialgsest seisukohast piiramatu riigigarantii olemasolu kohta, mis tuleneb ettevõtja La Poste staatusest ning on riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, ning kutsus Prantsusmaa ametiasutusi üles esitama märkusi. Kuivõrd kõnealune väidetav piiramatu riigigarantii oli jõus enne 1. jaanuari 1958, kohaldas komisjon olemasolevat abi käsitlevaid menetluseeskirju kooskõlas eespool osutatud menetlusmääruse artikli 1 punktiga b (5).

(3) Komisjon sai Prantsusmaa ametiasutustelt vastuse 24. aprillil 2006.

(4) 4. oktoobril 2006 kutsus komisjon kooskõlas menetlusmääruse artikliga 18 Prantsusmaad üles tühistama hiljemalt 31. detsembriks 2008 ettevõtjale La Poste tema staatuse alusel kõikide kohustuste suhtes antud garantii.

(5) 6. detsembril 2006 sai komisjon Prantsusmaa ametiasutustelt teatise, milles vaidlustati komisjoni 4. oktoobri 2006. aasta kirjas esitatud järeldused.

(6) Pärast komisjoni konkurentsiküsimuste eest vastutavate talitustega (edaspidi „konkurentsi peadirektoraat”) kohtumist esitasid Prantsusmaa ametiasutused 16. jaanuari 2007. aasta kirjaga komisjonile eelnõu, mille eesmärk oli muuta 16. juuli 1980. aasta seaduse (milles käsitletakse haldusküsimustes määratud trahve ning avalik-õiguslike juriidiliste isikute otsuste täideviimist) (6) (edaspidi „16. juuli 1980. aasta seadus”) rakendusmäärust, st 12. mai 1981. aasta määrust nr 81–501, milles käsitletakse 16. juuli 1980. aasta seaduse (milles käsitletakse haldusküsimustes määratud trahve ning avalik-õiguslike juriidiliste isikute otsuste täideviimist) rakendamist (7) (edaspidi „12. mai 1981. aasta määrus”).

(7) Pärast seda, kui komisjon oli palunud selgitust, edastasid Prantsusmaa ametiasutused teatise, mille komisjon sai kätte 1. veebruaril 2007 ning milles selgitati ettevõtja La Poste võlausaldajate olukorda kõnealuse ettevõtja finantsraskustesse sattumise korral.

(8) 19. märtsi 2007. aasta teatises tegid Prantsusmaa ametiasutused lisaettepaneku, et võtavad koos ettevõtjaga La Poste kohustuse lisada märge garantii puudumise kohta kõikidesse ettevõtja rahastamislepingutesse ja prospektidesse.

(9) 29. novembri 2007. aasta kirjaga teavitas komisjon Prantsusmaad oma otsusest algatada kõnealuse meetme suhtes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus (edaspidi „menetluse algatamise otsus”).

(10) Menetluse algatamise otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas (8). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama märkusi kõnealuse meetme kohta.

(11) Komisjon ei saanud selle küsimuse kohta huvitatud isikutelt märkusi.

(12) Komisjon sai 23. jaanuari 2008. aasta kirjaga Prantsusmaa ametiasutuste märkused.

(13) Komisjon avaldas konkurentsi peadirektoraadi veebisaidil pakkumiskutse Prantsuse Vabariigi poolt ettevõtjale La Poste antud piiramatu garantii suhtes uuringu korraldamiseks. 21. aprilliks 2008 kindlaksmääratud tähtpäevaks laekus neli pakkumist. Uuringu korraldamine tehti ülesandeks Sophie Nicinskile, kes tegutseb professorina eri ülikoolides, on erakorraline professor avaliku õiguse erialal, õigusteaduste doktor ning avaldanud artikleid avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele antud riigigarantiide teemal. Kõnealune ekspert (edaspidi „komisjoni ekspert”) esitas oma aruande 17. novembril 2008.

(14) Pärast meedias ilmunud teavet selle kohta, et Prantsusmaa valitsus võttis vastu seaduseelnõu, millega kiidetakse heaks ettevõtja La Poste staatuse muutmine, küsis komisjon 20. juulil 2009 Prantsusmaa ametiasutustelt, kas nad on nõus võtma endale kohustuse muuta La Poste aktsiaseltsiks, mille suhtes kohaldataks tavaõigusega ettenähtud saneerimis- ja likvideerimismenetlusi. Sama kirjaga edastas komisjon Prantsusmaa ametiasutustele oma eksperdi aruande.

(15) 31. juulil 2009 edastatud kirjaga teatas Prantsusmaa komisjonile, et ministrite nõukogu oli 29. juulil 2009 vastu võtnud seaduseelnõu ettevõtja La Poste ja postitoimingute kohta, milles sätestati La Poste’i muutmine aktsiaseltsiks alates 1. jaanuarist 2010. Muu hulgas nentisid Prantsusmaa ametiasutused, et esitavad oma märkused komisjoni eksperdi aruande kohta.

(16) Pärast kahte komisjoni meeldetuletust 2009. aasta 9. septembri ja 6. oktoobri kirjadega esitas Prantsusmaa 27. oktoobri 2009. aasta kirjaga oma märkused komisjoni eksperdi aruande kohta ning edastas õigusteaduskonna erakorralise professori Guy Carcassonne’i (edaspidi „Prantsusmaa ametiasutuste ekspert”) seisukoha.

(17) 11. detsembril 2009 esitati muudatusettepanek ettevõtjat La Poste ja postitoiminguid käsitleva seaduseelnõu kohta, millega La Poste’i muutmine aktsiaseltsiks lükati edasi 2010. aasta märtsini.

2. MEETME KIRJELDUS

(18) 2. juuli 1990. aasta seadusega nr 90–568 side- ja telekommunikatsioonivaldkonna avaliku teenuse osutamise korralduse kohta (9) (edaspidi „2. juuli 1990. aasta seadus”) muudeti endine side- ja telekommunikatsiooniamet kaheks eraldiseisvaks avalik-õiguslikuks juriidiliseks isikuks: La Poste ja France Télécom.

(19) Teatavaid avalik-õiguslikke juriidilisi isikuid ei ole seadusega liigitatud ei avalik-õiguslikeks haldusasutusteks (établissements publics à caractère administratif, EPA) ega avalik-õiguslikeks tööstus- ja äriasutusteks (établissements publics à caractère industriel et commercial, EPIC) (10). See kehtib La Poste’i puhul. Kassatsioonikohus lähtus oma 18. jaanuari 2001. aasta kohtuotsuses (tsiviilasjade teine koda) (11) siiski põhimõttest, et La Poste’i samastatakse avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutusega (12). La Poste’i staatuse õiguslikud tagajärjed on järgmised.

2.1. LA POSTE’I SUHTES EI KOHALDATA MAKSEJÕUETUS- EGA PANKROTIMENETLUSI

(20) 2. juuli 1990. aasta seaduse artiklis 1 liigitatakse La Poste avalik-õiguslikuks juriidiliseks isikuks. Prantsusmaal ei kohaldata avalik-õiguslike juriidiliste isikute suhtes raskustes olevate äriühingute jaoks tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ega likvideerimismenetlusi.

(21) Asjaolu, et avalik-õiguslike juriidiliste isikute suhtes ei kohaldata maksejõuetus- ega pankrotimenetlusi, tuleneb juriidiliste isikute vara puutumatuse üldpõhimõttest, mida on Prantsusmaa kohtupraktikas ning eelkõige kassatsioonikohtus tunnustatud alates 19. sajandi lõpust (13).

(22) Peale selle sätestatakse 25. jaanuari 1985. aasta seaduse nr 85–98 (14) (äriühingute saneerimise ja likvideerimise kohta; edaspidi „25. jaanuari 1985. aasta seadus”), millega määrati kindlaks saneerimis- ja likvideerimismenetluste üldine kohaldamisala Prantsusmaal, artiklis 2 (nüüd äriseadustiku artikkel L620-2) järgmist: „Saneerimine ja likvideerimine on kohaldatav kõikide ettevõtjate, kutsealade registrisse kantud isikute, põllumajandusettevõtjate ja eraõiguslike juriidiliste isikute suhtes.” Selle artikli sõnastusest ning selle tõlgendamisest Prantsusmaa kohtupraktikas (15) tuleneb, et tavaõigusega ette nähtud ühismenetlusi ei kohaldata avalik-õiguslike juriidiliste isikute suhtes.

2.2. VÕIMALUS KOHALDADA ETTEVÕTJA LA POSTE SUHTES 16. JUULI 1980. AASTA SEADUST JA PÕHIMÕTET, ET KUI ÜKSKI MUU LAHENDUS EI OLE VÕIMALIK, VASTUTAB AVALIK-ÕIGUSLIKU JURIIDILISE ISIKU VÕLGADE EEST RIIK

(23) 2. juuli 1990. aasta seadusega avalik-õiguslikuks juriidiliseks isikuks liigitatud La Poste’i suhtes kohaldatakse 16. juuli 1980. aasta seadust.

(24) 16. juuli 1980. aasta seaduse artikli 1 lõikes II sätestatakse: „kui jõustunud kohtuotsusega on kohalikult omavalitsuselt või riigiasutuselt välja mõistetud samas otsuses kindlaks määratud summa, peab kõnealune summa olema makstud või sellekohane maksekorraldus tehtud hiljemalt kahe kuu jooksul pärast kohtuotsuse teatavaks tegemist. Kui kõnealuseks tähtajaks ei ole makset või maksekorraldust tehtud, teeb riigi esindaja departemangus või järelevalveasutus selle oma ametikohustustest lähtuvalt. Vahendite ebapiisavuse korral saadab riigi esindaja departemangus või järelevalveasutus omavalitsusele või riigiasutusele märgukirja vajalike ressursside loomise kohta; kui omavalitsuse või asutuse nõuandeorgan ei ole kõnealuseid ressursse eraldanud või loonud, teeb riigi esindaja departemangus või järelevalveasutus vajaduse korral seda ametikohustustest lähtuvalt.”

(25) 12. mai 1981. aasta määruse artikli 3 lõike 1 neljandas lõigus sätestatakse: „kui märgukiri ei ole kõnealuseks tähtajaks tulemusi andnud, (16) kirjendab riigi esindaja või järelevalveasutus asjaomase kulu raskustes oleva omavalitsuse või riigiasutuse eelarvesse. Vajaduse korral eraldab ta vajalikud vahendid muudeks kuludeks ettenähtud ja veel kasutamiseks vabasid vahendeid vähendades või siis tulusid suurendades.” Kõnealuse määruse artikli 3 lõike 1 viiendas lõigus sätestatakse samuti: „kui kohalik omavalitsus või riigiasutus ei ole kaheksa päeva jooksul pärast vahendite kirjendamise teatavaks tegemist nõutavat summat maksnud, teeb riigi esindaja või järelevalveasutus ühe kuu jooksul ametikohustustest lähtuva maksekorralduse.”

(26) Eespool osutatud 12. mai 1981. aasta määrus tunnistati kehtetuks ja asendati 20. mai 2008. aasta määrusega nr 2008-479 riigiasutuste vastu esitatud rahaliste nõuete tasumise kohta. Uue määruse artiklis 10 korratakse siiski 12. mai 1981. aasta määruse artikli 3 lõike 1 neljandat ja viiendat lõiku (17). Seega ei muuda see meedet sisuliselt.

(27) Muu hulgas nähakse 16. oktoobri 1989. aasta ringkirjaga (18) ette: „16. juuli 1980. aasta seaduse artikli 1 lõike II teises lõigus osutatud olukorras, kui vahendid puuduvad või kui neist ei piisa, peab eelarvevahendite käsutaja enne neljakuulise tähtaja möödumist teavitama sellest võlausaldajat vastuvõtuteatisega tähtkirjaga, täpsustades hiljem makstava summa suuruse. Vahendite puudumise korral peab täpsustama kogu nõutava summa ning ebapiisavate vahendite korral puudujääva summa.”

(28) Kõigist neist sätetest lähtudes on 16. juuli 1980. aasta seadus ja selle rakendusmäärused ette nähtud ainult nende jõustunud kohtuotsuste täideviimiseks, millega nõutakse rahasumma maksmist riigilt, kohalikult omavalitsuselt või riigiasutuselt. Nendega ei määrata kindlaks saneerimis- või likvideerimismenetlust.

(29) Muu hulgas osutatakse 16. juuli 1980. aasta seaduses ja selle rakendusmäärustes selgesõnaliselt, et riigiasutuste võlgade sissenõudmise puhul on pädev instants riik. Riigil on olulised eesõigused – ühest küljest on tegemist ametikohustustest lähtuva maksekorraldusega ja teisest küljest piisavate ressursside loomisega. Seetõttu tuleb uurida, millisel määral saaks võlausaldajate hüvitise saamise võimalusi, juhul kui La Poste’i kohustuste täitmata jätmise korral vastutaks riik, käsitleda teatavas vormis garantiina.

(30) Kahe eespool osutatud asjaolu kõrval (maksejõuetusmenetluste kohaldamatus ja 16. juuli 1980. aasta seaduse kohaldatavus) märkis komisjon menetluse algatamise otsuses, et teatavatele avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele kohaldatavaid eeskirju võiks kohaldada ka La Poste’i suhtes.

2.3. TEGEVUSE LÕPETANUD AVALIK-ÕIGUSLIKU TÖÖSTUS- JA ÄRIASUTUSE KOHUSTUSTE ÜLEKANDMINE MÕNELE TEISELE RIIGIASUTUSELE VÕI RIIGILE

(31) 18. juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunisega nr 02–060-M95 avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste finants- ja raamatupidamiseeskirjade kohta (19) (edaspidi „kodifitseeriv suunis”) nähakse avaliku sektori raamatupidamisarvestusega avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse sulgemise korral ette kaks võimalust: — kas hakkab endist avalik-õiguslikku tööstus- ja äriasutust asendama uus riigiasutus, kes võtab üle selle varad, õigused ja kohustused; — või tunnistatakse riigiasutuse tegevus teatava dokumendiga lõpetatuks: sellisel juhul „võib asutuse tegevuse lõpetamist käsitlevas dokumendis juba määrata likvideerimisest tulenevate varade, õiguste ja kohustuste omandaja, kelleks tavaliselt on riik” (20).

(32) Rahandusministeeriumi veebisaidil kättesaadavas 14. novembri 2006. aasta juhendis riigi avalik-õiguslike asutuste ja avalikke huve esindavate rühmade loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorralduse kohta (edaspidi „finantskorralduse juhend”) täpsustatakse: (21)„Asutuse tegevuse lõpetamist käsitlevas dokumendis tuleb selgesõnaliselt ette näha tegevust lõpetava asutuse õiguste, varade ja kohustuste üleminek tema tegevust või varasid, õigusi ja kohustusi ülevõtvale struktuuriüksusele (st kas riigiasutusele või riigile). […] Üldisemal tasandil tuleb ette näha, et uus asutus hakkab neid juriidilisi isikuid, kelle tegevuse ta üle võtab, asendama seoses tollele määratud ülesannete täitmiseks sõlmitud lepingutest tulenevate õiguste ja kohustustega.”

(33) Ehkki kodifitseeriva suunise ja finantskorralduse juhendi sätted on kohaldatavad ainult nende avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste suhtes, kellel on avaliku sektori raamatupidaja, osutavad teatavad elemendid asjaolule, et ilma avaliku sektori raamatupidajata avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste võlad kantakse nende tegevuse lõpetamise korral samuti üle riigile või mõnele teisele riigiasutusele.

(34) Charbonnages de France märkis oma 31. detsembri 2000. aasta raamatupidamisaruande lisades, et kõik avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse õigused ja kohustused tuleb sulgemise korral üle kanda kas mõnele teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule või Prantsusmaa valitsusele ning et sellise ülekandmise tingimused peavad olema täpsustatud kõnealuse avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse sulgemise kohta vastu võetavas seaduses. See kinnitus ei piirdu ainult avaliku sektori raamatupidajaga avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutustega; muu hulgas on ka Charbonnages de France ilma avaliku sektori raamatupidajata avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus.

(35) Teatavate reitinguagentuuride arvates tuleb ERAPi (22) tegevuse lõpetamise korral tasumata võlad ja varade jääk samuti riigile üle kanda, ehkki ka ERAP on ilma avaliku sektori raamatupidajata avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus. Fitchi (23) arvates ei kohaldata ERAPi kui avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse suhtes likvideerimismenetlusi. ERAPi tegevuse saab lõpetada ainult seadusandliku menetluse teel ning sellisel juhul lähevad tema tasumata võlad ja varade jääk üle riigile. Moody’se (24) sõnul ei ole ERAPi puhul võimalik likvideerimist menetleva kohtu määratav ümberkorraldamine. Seega kantakse asutuse tegevuse lõpetamise korral selle varad ja kohustused üle selle loomise eest vastutavale asutusele, st riigile endale.

(36) Ehkki La Poste’il ei ole avaliku sektori raamatupidajat, (25) tuleb eespool osutatud asjaolusid arvestades uurida, kas likvideerimise korral oleks La Poste’i suhtes kohaldatav võlgade riigile või mõnele teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule ülekandmise põhimõte, pidades silmas, et seda samastatakse avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutusega. Sel juhul oleks võlausaldajal garantii, et tema nõue ei lähe kaduma, ning ta võiks rahulduda väiksema intressimääraga või pakkuda soodsamaid maksetingimusi ja -tähtaegu kui sellise garantii puudumise korral. Sellisel ülekandel oleks seega samasugune mõju nagu garantiil.

2.4. OTSENE JUURDEPÄÄS RIIGIKASSA ARVELDUSKONTODELE

(37) Fitchi (26) sõnul tagab ERAPi likviidsuse selle kohene juurdepääs riigikassa ettemaksukontodele. Kuna ERAP on avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus, tuleb uurida, milline juurdepääs võiks ka La Poste’il riigikassa ettemaksukontodele olla.

3. PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED JA ETTEPANEKUD

(38) Pärast menetluse algatamise otsuse vastuvõtmist edastasid Prantsusmaa ametiasutused komisjonile 23. jaanuari 2008. aasta kirjaga oma märkused ja ettepanekud. See kiri täiendab Prantsusmaa ametiasutuste varasemates kirjades esitatud märkusi ja seisukohti, (27) mis on kokkuvõtvalt esitatud menetluse algatamise otsuses.

3.1. PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED

(39) Ühest küljest vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused La Poste’ile antud garantii ja teisest küljest eelise olemasolu.

3.1.1. GARANTII PUUDUMINE

(40) Esiteks ei saa Prantsusmaa ametiasutuste arvates riigiasutused oma staatuse tõttu automaatselt garantiid (A) ja teiseks on komisjoni menetluse algatamise otsuses kasutatud arutluskäik ekslik (B).

A. Riigiasutused ei saa oma staatuse tõttu automaatselt garantiid (28).

(41) Esiteks, ühegi dokumendi ega otsusega ei ole kehtestatud põhimõtet, mille kohaselt garanteeriks riik põhimõtteliselt lõputult avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse võlgu.

(42) Teiseks on kohus teinud otsuse garantiide puudumise kohta. Riiginõukogu on eelkõige äriühingut Société de l’hôtel d’Albe käsitlevas otsuses (29) leidnud, et „juriidilisest isikust ja finantsautonoomiaga riigi turismiamet […] on riigiasutus ning seega ei pea riik tasuma selle asutuse võlgu; seetõttu keeldus riigihankeminister õigustatult [võlausaldaja] nõude rahuldamisest”. Samasugust arutluskäiku järgiti kohalike omavalitsuste puhul kahes riiginõukogu otsuses Campoloro kohtuasjas (30).

(43) Kolmandaks, finantsseadusi käsitlevas 1. augusti 2001. aasta alusseaduses (edaspidi „LOLF” (loi organique relative aux lois de finances)) (31) sätestatakse, et garantiid võib luua ainult ühe finantsseaduste sätte alusel (32). Seetõttu ei saa Prantsusmaa ametiasutuste eksperdi arvates (33) alates LOLFi jõustumisest 1. jaanuaril 2005 seadusjärgselt enam ühtegi kaudset garantiid anda. Seega ei ole alates 1. jaanuarist 2005 tekkinud La Poste’i võlgadel kaudset garantiid. Enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade kohta leiab Prantsusmaa ametiasutuste ekspert, et vaidlustava otsuse puudumisel ei saa kindlaks teha, kas need enne 1. jaanuari 2005 antud kaudsed garantiid, mille andmine ei olnud finantsseaduses selgesõnaliselt lubatud, võivad võlausaldajate põhiseadusega kaitstud õiguste austamist silmas pidades kehtima jääda.

(44) Neljandaks, kui avalik-õiguslikel tööstus- ja äriasutustel on riigigarantii, tuleks nende staatuse muutmisel kehtestada meetmed võlausaldajate õiguste säilitamiseks. Sellist mehhanismi ei ole aga kunagi kehtestatud. Vastupidi, kui side- ja telekommunikatsiooniamet 1. jaanuaril 1991 sõltumatuks juriidiliseks isikuks (La Poste) muudeti, andis riik 31. detsembri 1990. aasta määrusega selgesõnalise garantii enne 31. detsembrit 1990 tekkinud ja La Poste’ile ülekantud võlgade katteks. See ei olnuks vajalik, kui La Poste’il oleks avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutusega samastatud asutusena olnud selle staatusest lähtuv riigigarantii. Samuti võeti vastu õigusnormid, millega anti riigigarantii kahe avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse – ERAPi ja Prantsuse Arenguagentuuri – teatavale tegevusele.

(45) Lõpuks, Prantsusmaa ametiasutused tsiteerivad ühte riiginõukogu vaidluste lahendamise koja endise presidendi Labetoulle’i artiklit (34). Labetoulle’i sõnul „ei ole selle garantii [riigigarantii, mida kohaldatakse täieulatuslikult riigiasutuste suhtes] andmises, kasutamises ja ulatuses juriidilises mõttes mingit automaatsust”.

B. Komisjoni arutluskäik garantii olemasolu kohta on ekslik (35)

a) Üksikute võlanõuete tagasimaksmine ei ole tagatud.

1) 16. juuli 1980. aasta seaduse alusel ei anta garantiid

(46) Prantsusmaa ametiasutuste arvates (36) annab 16. juuli 1980. aasta seadus järelevalveasutusele õiguse asendada selle isiku täidesaatvat organit, kelle asemele ta asub. Sellel alusel võib järelevalveasutus kasutada ainult kõnealuse organi pädevusi, mis ei hõlma riigieelarve kasutamise võimalust. Seega ei kohusta 16. juuli 1980. aasta seadus riiki oma ressursse kasutama.

(47) Selle tõlgenduse toetuseks osutavad Prantsusmaa ametiasutused 16. juuli 1980. aasta seaduse ettevalmistustööle. Nende arutelude käigus vaidlustas valitsus muudatusettepanekud, mille eesmärk oli muuta riigi jaoks kohustuslikuks erakorralise toetuse maksmine piirkondlikule omavalitsusüksusele, juhul kui tolle vahenditest ei piisa teatava kohtuotsuse täitmiseks.

(48) Samuti osutavad Prantsusmaa ametiasutused seda küsimust käsitlevatele artiklitele (37). Nendes artiklites tuletatakse meelde, et 16. juuli 1980. aasta seaduse artiklis 1 osutatud väljend „nähakse ette” viitab „asendamise” õigusele, mille „põhimõte on, et asendajal on samad pädevused mis asendataval”, ning et peale selle „ei hõlma asendamise õiguse kasutamine” erakorralist asendamist ning seega ei ole seda 16. juuli 1980. aasta seadusega ette nähtud.

(49) Lõpuks tsiteerivad Prantsusmaa ametiasutused riiginõukogu 10. novembri 1999. aasta (38) ja 18. novembri 2005. aasta otsust (39) Campoloro kohtuasja kohta. Riiginõukogu hinnangul ei sisaldu riigi rahaline toetus raskustes olevale omavalitsusele 16. juuli 1980. aasta seadusega sätestatud kohustuste loetelus. Püüdes välja selgitada, kas rakendada tulnuks riigi süülist vastutust, välistas riiginõukogu peale selle põhimõtteliselt kõik „täieulatusliku” vastutuse vormid ning seega mis tahes vormis garantii.

2) Ainult vara puudujäägi põhjendusel ei saa rakendada riigi mittesüülist vastutust

(50) Muu hulgas kinnitavad Prantsusmaa ametiasutused, et avalik-õiguslike isikute võlausaldajate võimalust saada riigi vastutuse kaasamisel piiratud tingimustel hüvitist ei saaks samastada teatavas vormis garantiiga. Garantii eeldab, et garantii andja on selle andmisega nõus. Kui tegemist on süü tunnistamisega või mittesüülise vastutuse korral teatava tegevuse tagajärgede eest vastutuse võtmisega, ei saa tegemist olla garantiiga.

(51) Samuti jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et mingil juhul ei saa riigi vastutuse kaasamist põhjendada ainult sellega, et prefektil või järelevalveasutusel ei olnud omavalitsuse või riigiasutuse finants- ja varalise olukorra tõttu võimalik võtta ühtegi meedet, mille kaudu saanuks võla tagasi maksta.

(52) Seoses süüga tuleb kõigepealt märkida, et kui prefekt või järelevalveasutus hoidub oma pädevusi rakendamast, juhul kui ükski meede ei tundu omavalitsusel või riigiasutusel võimaldavat võlanõuet rahuldada, ei saa see iseenesest olla õigusvastane.

(53) Mittesüülise vastutuse välistavad vähemalt kaks asjaolu. — Esiteks, selle isiku vastutust, kellelt hüvitist nõutakse, saab rakendada ainult siis, kui talle omistatav tegevus (sealhulgas tegevusest hoidumine) oli kahju otsene põhjustaja. Seega ei ole varade puudujäägi korral võlausaldaja kantud kahju põhjuseks mitte haldusasutuse tegevus või tegevusetus, vaid omavalitsuse või riigiasutuse maksejõuetus. — Teiseks, mittesüüline vastutus tuleneb võrdsuse põhimõttest avalik-õiguslike koormiste kandmisel. Prantsusmaa ametiasutuste arvates on käesoleval juhul keeruline eristada, kuidas võiks võlausaldaja kantav kahju väljenduda võrdsuse põhimõtte rikkumisena avalik-õiguslike koormiste kandmisel. Vastupidiselt Couitéasi kohtuasjale (40) ei otsustaks käesoleval juhul ükski riigiasutus jätta kohtuotsust täide viimata üldhuvist lähtuvalt. Käesoleva juhtumi puhul oli riigiasutusel tegelikkuses võimatu kohtuotsuse täitmist võimaldavaid meetmeid võtta ning võlausaldajate nõudeid rahuldada ta ei otsustanud seda tegemata jätta üldhuvist lähtudes. Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et vastutuse tekkimine võrdsuse põhimõtte rikkumise tõttu avalik-õiguslike koormiste kandmisel ei saa tuleneda ainult maksejõuetusest. Seoses komisjoni menetluse algatamise otsuse punktis 59 esitatud väitega, et „juhul, kui riigi esindaja eelistab avaliku teenuse osutamise järjepidevust võlausaldaja õigusele laenatud summa tagasi saada, ei ole välistatud riigi mittesüülise vastutuse rakendamine”, tunnustavad Prantsusmaa ametiasutused, et riigi esindaja peab 16. juuli 1980. aasta otsuses sätestatud menetluse täitmisel järgima avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet. Prantsusmaa ametiasutused on siiski seisukohal, et isegi kui kohtunik annaks korralduse maksta võlausaldajale hüvitist, oleks võlausaldaja sellise hüvitamise tagajärjel olukorras, kus ta oleks olnud ka tavaõiguse rakendamisel, kuna viimasel juhul oleks kõnealune vara võõrandatud ning kõik võlausaldajad oleksid saanud vastava summa. Seega ei tulene sellest võlausaldaja jaoks ühtegi eelist.

b) […] (41)

1) Asjaolu, et avalik-õiguslike isikute suhtes ei saa kohaldada tavaõigusega ette nähtud saneerimis- ega likvideerimismenetlusi, ei välista avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse pankrotti või tema suhtes pankrotimenetluse algatamist

(54) Prantsusmaa ametiasutuste arvates tugineb komisjon kõnealust küsimust analüüsides oma 2000. aasta teatisele garantiidena antava riigiabi kohta (42) ning eelkõige selle punktile 2.1.3, milles sätestatakse: „Komisjon loeb garantii kujul antud abiks ka soodsamad rahastamistingimused ettevõtjatele, kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või muud maksejõuetusmenetlused või tagab selgesõnalise riigigarantii või kahjumi katmise riigi poolt.”

(55) Märkides, et EÜ asutamislepingu eeskirjad on garantiidena antavat riigiabi käsitleva 2000. aasta teatise suhtes ülimuslikud, rõhutavad Prantsusmaa ametiasutused kaht asjaolu, mis nende arvates välistavad kõnealuse teatise kohaldamise käesoleval juhul: — garantiidena antavat riigiabi käsitlevas 2000. aasta teatises rõhutatakse asjaolu, et võimalik abi tuleneb pankrotimenetluse välistamisest tingitud „soodsamatest rahastamistingimustest”; komisjon ei ole aga selliste „soodsamate rahastamistingimuste” olemasolu tõendanud; — garantiidena antavat riigiabi käsitlevas 2000. aasta teatises käsitletakse juhtumit, kus õiguslik vorm välistab mis tahes pankroti- või maksejõuetusmenetluse ning mitte mõne konkreetse menetluse; komisjon ei ole aga sedastanud, et La Poste ei võiks minna pankrotti, ega ka seda, et ükski maksejõuetusmenetlus ei ole võimalik.

(56) Seega on Prantsusmaa ametiasutuste arvates 25. jaanuari 1985. aasta seadus ainult menetlusseadus. Asjaolu, et avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus ei kuulu selle seaduse kohaldamisalasse, ei tähenda, et see ei võiks sattuda maksejõuetuse olukorda, ega ka seda, et kõnealune seadus keelab tema suhtes ad hoc saneerimis-, likvideerimis- või pankrotimenetluse algatamise.

2) 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse kohaldamine tavaõigusega ette nähtud ühismenetluse asemel ei anna võlausaldajale mingit eelist.

(57) Olles analüüsinud menetluse algatamise otsuse punkti 68, järeldavad Prantsusmaa ametiasutused, et komisjon kasutab kahte kriteeriumi, et hinnata, kas erimenetluse kohaldamine maksejõuetuse korral annab sellele üksusele, kelle suhtes seda menetlust kohaldatakse, äriõigusele alluvate äriühingutega võrreldes eelise: — avalikustamise kriteerium: La Poste’i maksejõuetuse korral järgitav menetlus peaks olema kindlaks määratud ja avalikustatud; — võrdväärsuse kriteerium: see menetlus peaks olema kas eraõiguslik menetlus või siis andma La Poste’i võlausaldajatele õigused, mis ei ületa oma ulatuselt äriõiguse kohaldamise korral kehtivaid õigusi.

(58) Ehkki Prantsusmaa ametiasutused vaidlustavad nende kahe kriteeriumi järgimise vajadust, (43) samas kui komisjon peab neid kriteeriume vajalikuks ja piisavaks, kasutavad Prantsusmaa ametiasutused neid kriteeriume, et analüüsida, kas 16. juuli 1980. aasta seaduse sätete kohaldamine annab avalik-õiguslike juriidiliste isikute võlausaldajatele eelise võrreldes nende äriühingute võlausaldajatega, kelle suhtes kohaldatakse tavaõigusega ette nähtud ühismenetlusi.

(59) Avalikustamise kriteeriumi puhul leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse kohta on reitinguagentuurid õigesti märkinud, et seda kohaldatakse avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse maksejõuetuse korral, nagu kinnitavad ka komisjoni osutatud agentuuride märkused ERAPi kohta.

(60) Võrdväärsuse kriteeriumi puhul eristavad Prantsusmaa ametiasutused juhtumeid, kus on nõutav avaliku teenuse osutamise järjepidevus, ning juhtumeid, kus see ei ole nõutav.

i) 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse analüüs võrdväärsuse kriteeriumi seisukohast, võtmata arvesse avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet

(61) Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et kui La Poste’il ei oleks olnud võimalik oma võlgu tagasi maksta ning kui ei oleks kehtinud avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet, oleks kohaldatud järgmist menetlust: ebatõenäolisel juhul, kui oleksid ilmnenud finantsraskused, ning enne maksejõuetuse olukorda jõudmist oleks ettevõtja kõigepealt suunatud läbirääkimistele oma võlausaldajatega, et leppida kokku saneerimiskavas. Kui kõnealune kava oleks hinnatud ebarahuldavaks või kui see ei oleks võimaldanud finantsraskusi kõrvaldada ning kui võlausaldajatega ei oleks jõutud uuele kokkuleppele, võinuks seejärel kõik võlausaldajad või mõni neist pöörduda pädeva kohtuniku poole, et võlgnikult võlanõue välja mõista. Sel juhul rakendatakse 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlust. Vajaduse korral võib selle menetluse tulemusena järelevalveasutus asendada La Poste’i juhtkonda, et võtta ettevõtja ressurssidega seoses võlgade maksmiseks vajalikke otsuseid. Kui 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlust takistab La Poste’i vara puudujääk ning kui järelevalveasutusel, kellel ei ole võõrandamiseks enam mingit vara, on seega reaalselt võimatu nõutava summa maksmiseks vajalikke vahendeid luua, siis 16. juuli 1980. aasta seadusega ettenähtud menetlus lõpetatakse.

(62) Seega võib Prantsusmaa ametiasutuste arvates 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlus juhul, kui ei kohaldata avaliku teenuse osutamise nõuet, kaasa tuua kogu La Poste’i vara realiseerimise, kuid vara puudujäägi korral ei võimalda see menetlus rahuldada kõikide La Poste’i võlausaldajate nõudeid. Menetluse lõppedes saaksid 16. juuli 1980. aasta seadusele alluva üksuse võlausaldajad üldiselt tagasi sama summa kui äriõigusele alluva üksuse võlausaldajad, nimelt vara realiseerimisest saadud summa.

(63) See menetlus erineb äriõiguses kohaldatavast menetlusest ainult kahes aspektis: — võlausaldajaid ei kohelda ühtse tervikuna: vastupidiselt eraõiguslikule menetlusele, mille puhul võlausaldajaid käsitatakse tervikuna ning nende nõuded rahuldatakse nende eelisõiguste kahanevas järjekorras ja vastavalt kättesaadavatele summadele, eristub 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlus selle poolest, et ainult võlausaldaja tegevus võimaldab tal oma õigused säilitada. 16. juuli 1980. aasta seaduse loogika järgib põhimõtet „kes ees, see mees”; — riigi esindaja on isik, kes täidab halduskohtuniku kontrolli all (raske süü kontroll, nagu riiginõukogu 2005. aasta novembrikuu Campoloro kohtuotsuses määratles) likvideerija ja pankrotihalduriga samaväärseid ülesandeid.

(64) Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et menetluse lõppedes ei ole võlausaldajatel enam edasikaebamisvõimalust. Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei saa riigi vastutust rakendada ainult vara puudujäägi põhjendusel. Ka eraõigusliku menetluse puhul ei saa võlausaldajad „tagasi oma õigust algatada üksikuid menetlusi”, välja arvatud erandina likvideerimise korral (44).

ii) 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse analüüs võrdväärsuse kriteeriumi seisukohast, võttes arvesse avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet

(65) Juhul kui tagatud peab olema avaliku teenuse osutamise järjepidevus, tunnistavad Prantsusmaa ametiasutused, et riigi esindaja võiks talle 16. juuli 1980. aasta seadusega antud volituste täitmisel otsustada mitte võõrandada teatavaid avaliku teenuse osutamiseks vajalikke varasid. Teatavate varade võõrandamata jätmine avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõude täitmise põhjendusel juhul, kui sellega ei kaasne riigipoolset hüvitamist, tähendaks, et varad realiseeritaks väiksemal määral ning võlausaldajatele tagasimakstavad summad oleks omakorda väiksemad. Menetlus ei annaks La Poste’i võlausaldajatele suuremaid õigusi kui need, mis neil oleksid olnud äriõiguse kohaldamise korral. Seega on Prantsusmaa ametiasutuste arvates komisjoni seatud võrdväärsuse kriteerium a fortiori täidetud.

(66) Prantsusmaa ametiasutused möönavad siiski, et sellisel juhul kohaldataks tõenäoliselt riigi mittesüülist vastutust ning see väljenduks võlausaldajatele hüvitise maksmises vastavalt nende kantud kahjule, st nende varade müügiväärtuse ulatuses, mida riigi esindaja otsustas seadusjärgselt mitte võõrandada. Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei oleks sellel võimalikul hüvitisel siiski muud mõju, kui et see asetaks võlausaldaja sellisesse olukorda nagu tavaõiguse kohaldamise korral ning seega ei saaks see talle anda võrdväärsusega seoses suuremaid õigusi kui need, mis tal oleksid tavaõiguse kohaselt olnud.

(67) Prantsusmaa ametiasutused märgivad kokkuvõtteks, et 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetlus vastab komisjoni seatud võrdväärsuse ja avalikustamise kriteeriumidele, mis on eelise olemasolu välistamiseks piisavad. Seega ei tohiks Prantsusmaa ametiasutuste hinnangul La Poste’i suhtes kohaldada pikaldast ja keerulist tavaõigusega ette nähtud menetlust.

3) Komisjoni osutatud õigustekstid selle kohta, mis saab kohustustest pärast asutuse ressursside lõppemist, ei ole La Poste’i suhtes kohaldatavad.

(68) Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei ole komisjoni menetluse algatamise otsuses, eelkõige selle põhjenduses 69 osutatud tekstid La Poste’i suhtes kohaldatavad ega ülekantavad.

3.1.2. EELISE PUUDUMINE

(69) Prantsusmaa ametiasutuste arvates jaguneb komisjoni analüüs valikulise eelise olemasolu kohta kaheks: — ringtõestus, mis põhineb 2000. aasta teatisel garantiidena antava riigiabi kohta; — kõnealuse meetme reitinguagentuuridele eeldatavalt avalduva mõju analüüs.

A. Käesoleval juhul ei võimalda komisjoni 2000. aasta teatis garantiidena antava riigiabi kohta eelise olemasolu suhtes järeldust teha

(70) Prantsusmaa ametiasutused leiavad, et menetluse algatamise otsuse punktis 77 tõlgendab komisjon valesti garantiidena antavat riigiabi käsitleva 2000. aasta teatise punkti 2.1.3. Prantsusmaa ametiasutuste arvates tähendab punkt 2.1.3, et juhul kui ettevõtja, kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või maksejõuetusmenetluse, saab soodsamad rahastamistingimused, on nende tingimuste puhul tegemist garantii kujul antud abiga. Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei osuta garantiidena antavat riigiabi käsitleva 2000. aasta komisjoni teatise punktis 2.1.3 miski sellele, et komisjoni arvates tähendaks asjaolu, et ettevõtja õiguslik vorm välistab pankrotimenetluse, tingimata seda, et asjaomasel ettevõtjal on soodsamad rahastamistingimused.

(71) Peale selle leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et La Poste ei kuulu garantiidena antavat riigiabi käsitleva 2000. aasta komisjoni teatise punkti 2.1.3 kohaldamisalasse, kuna selles punktis osutatakse juhtumile, kus õiguslik vorm välistab kõik pankroti- ja maksejõuetusmenetlused, mitte ühe konkreetse menetluse. Seega ei ole Prantsusmaa ametiasutuste arvates komisjon sedastanud, et La Poste ei võiks minna pankrotti, ega ka mitte seda, et ükski maksejõuetusmenetlus ei ole kohaldatav.

B. Riigile omistatavuse ja riigi ressursside puudumine

(72) Menetluse algatamise otsuse põhjenduses 79 tuletab komisjon meelde mõju, mida reitinguagentuurid ettevõtjate laenutingimustele avaldavad.

(73) Olles meelde tuletanud reitinguagentuuride nõrku külgi, kinnitavad Prantsusmaa ametiasutused, et juhul kui reitinguagentuuri seisukoht ei tugine jõus oleva õigusliku raamistiku täpsele analüüsile, ei ole tegemist riigiga seonduva eelisega, mis võiks kujutada endast riigiabi. Isegi kui selline hinnang annaks avalik-õiguslikule tööstus- ja äriasutusele tegelikkuses soodsad laenutingimused, ei annaks see talle ei juriidiliselt ega praktiliselt mingit juurdepääsu riigi ressurssidele, mis on vajalik kriteerium riigiabina käsitamiseks.

(74) Prantsusmaa ametiasutused lisavad, et agentuuride analüüsid ei ole õiguslikus mõttes objektiivsed, vaid põhinevad subjektiivsel hinnangul selle kohta, milline oleks riigi toetus asjaomase ettevõtja raskustesse sattumise korral.

C. Ringtõestus

(75) Prantsusmaa ametiasutuste arvates on komisjoni arutluskäik ringjooneline: — majandusliku eelise olemasolu tõestuseks tugineb komisjon peamiselt reitinguagentuuride ütlustele; — turg ja reitinguagentuurid toetavad La Poste’ile antud riigigarantii puudumist, kuid väljendavad jätkuvalt üksnes komisjoni seisukohal põhinevaid kahtlusi.

D. La Poste’i reitingule avalduva mõju puudumine

(76) Igal juhul ei tehta menetluse algatamise otsuses Prantsusmaa ametiasutuste arvates kindlaks, et La Poste’i reiting oleks väidetava piiramatu riigigarantii tõttu kõrgem.

a) Reitinguagentuuride doktriin ei ole piisav mis tahes mõju tõestamiseks

(77) Prantsusmaa ametiasutused esitavad mitu märkust komisjoni menetluse algatamise otsuse punktis 80 osutatud Standard & Poor’si uuringu kohta pealkirjaga „Influence of Government Support on Ratings” („Valitsuse toetuse mõju reitingutele”). Selles uuringus eristab Standard & Poor’s mitut valitsuselt toetust saavate postiettevõtjate (government supported postal companies) kategooriat; asjaomase liigituse põhjal määrab Standard & Poor’s kindlaks kõnealuse üksuse reitingu.

(78) Prantsusmaa ametiasutused osutavad asjaolule, et 1. kategooria (45) hõlmab selliseid laiaulatuslikke kriteeriume nagu tegevuse olemus või majanduslik ja sotsiaalne keskkond, kuid et see ei osuta asjaomase reitinguga ettevõtja staatusele.

(79) Prantsusmaa ametiasutused märgivad, et 22. novembril 2004 olid Prantsusmaa ja Itaalia postiettevõtjad liigitatud 2. kategooriasse (46). Prantsusmaa ametiasutused järeldavad Standard & Poor’si dokumendist, et Poste Italiane finantstulemused ei õigustanud postiettevõtja reitingut. Seega mõjutas Prantsusmaa ametiasutuste arvates Itaalia postiettevõtja reitingut tema omaniku reiting ning seda isegi arvestades, et Poste Italianel on tavaõigusele alluva aktsiaseltsi staatus.

(80) Prantsusmaa ametiasutused osutavad tõigale, et lõpuks liigitas Standard & Poor’s La Poste’i 3. kategooriasse (47). Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et just alates 2004. aasta lõpust juurutatud olulised reformid viisid järk-järgult selleni, et Standard & Poor’s liigitas La Poste’i kõnealusesse 3. kategooriasse. Seepärast ei ole nende meelest võimalik järeldada, et La Poste’i reiting on seotud ainult tema staatusega või mis tahes riigigarantii mehhanismiga ning et see reiting võiks endast kujutada riigiabi.

(81) Prantsusmaa ametiasutused möönavad siiski, et Standard & Poor’si 2004. aasta uuring tõstatas küsimuse La Poste’i staatuse kohta. Samas kinnitavad nad, et nende hilisem kirjavahetus Standard & Poor’siga on selles küsimuses valgust heitnud. Samuti olid Prantsusmaa ametiasutused hoiatanud Fitchi mis tahes riigigarantii puudumise eest La Poste’i puhul, mille järel hakkas kõnealune agentuur küsimust uuesti läbi vaatama.

b) Eraõiguslikus sfääris on palju juhtumeid, kus tütarettevõtja reiting on seotud emaettevõtja reitinguga.

(82) Prantsusmaa ametiasutuste arvates on stabiilse enamusaktsionäri olemasolu mõju, millele reitinguagentuurid mis tahes staatusega seotud eripärast sõltumatult Poste Italiane juhtumi puhul osutasid, seotud eraõiguslike kontsernidega. Näitena nimetavad nad Standard & Poor’si 3. detsembri 2003. aasta teatist AGF kohta, (48) teatist Volkswagen Bank GmbH kohta (49) ja teatist VWFSi kohta (50). Seega ei ole selline lähenemisviis Prantsusmaa ametiasutuste arvates mingil juhul avalik-õigusliku sektori eripära.

c) Staatuse muutmise korral ei muudetaks La Poste’i reitingut

(83) Analüüsides Standard & Poor’si reitingut La Poste’ile, soovivad Prantsusmaa ametiasutused tõendada, et see reiting on La Poste’i staatusest sõltumatu.

(84) Esiteks osutavad Prantsusmaa ametiasutused sellele, et nende märkuste koostamise ajal oli Standard & Poor’s andnud La Poste’ile stabiilse väljavaatega reitingu AA-. Standard & Poor’s põhjendas reitingu langetamist kontserni finantsstruktuuri halvenemisega tulevikus seoses sellega, et La Poste maksab ametnike pensionide rahastamise reformi raames 2 miljardit eurot, samuti seoses „La Poste’i suurema sõltumatusega selle aktsionärist”. Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei oleks kõnealune langus, mis ei leidnud aset La Poste’i staatuse muutmise tõttu, põhjendatav juhul, kui La Poste’i reiting oleks põhinenud üksnes tema staatusel.

(85) Teiseks, vaatamata Standard & Poor’si 3. aprilli 2007. aasta teatises esitatud täpsustusele, (51) mida tsiteeritakse menetluse algatamise otsuse põhjenduses 84, on Prantsusmaa ametiasutustel keeruline mõista, kuidas oleks La Poste saanud riigigarantii olemasolu korral saada reitingu, mis on riigi reitingust kolm astet madalam. Kui agentuurid tõlgendaksid 16. juuli 1980. aasta seaduse sätteid selliselt, et need loovad kõnealuste juriidiliste isikute võlausaldajate kasuks riigigarantiiga samastatava mehhanismi, on Prantsusmaa ametiasutustel samuti keeruline mõista, kuidas saaksid kohalikud omavalitsused saada reitingu BBB+, samas kui riigi reiting on AAA.

(86) Kolmandaks, Prantsusmaa ametiasutused rõhutavad, et Standard & Poor’si 3. aprilli 2007. aasta teatis põhineb ettevõtja tugevate ja nõrkade külgede loetelul, milles ei nimetata staatust. Kaks asjaolu, millele Standard & Poor’s reitingu toetuseks osutab, nimelt La Poste’i avaliku teenuse osutamise majanduslik tähtsus ja tugev toetus aktsionärilt (strong shareholder backing), ei ole seotud La Poste’i staatusega. Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei tohiks väljendi „tugev toetus aktsionärilt” all mõista mitte liidu õigusega vastuolus olevat finantsabi, vaid huvi, mida riik La Poste’i arengu vastu turuväärtuse tingimustel (at arm’s length) ilmutab (52). Prantsusmaa ametiasutused järeldavad sellest, et staatus ei kujuta endast reitingu andmisel olulist elementi.

(87) Neljandaks, Prantsusmaa ametiasutused tuletavad meelde, et samas 3. aprilli 2007. aasta teatises täpsustab reitinguagentuur, et jätkab top down (ülalt-alla) meetodi kohaldamist, mis võimaldab määrata üksusele reitingu kuni kahe kategooria võrra riigi reitingust madalamal. Agentuuri arvates õigustab sellist meetodit asjaolu, et La Poste peaks keskpikas perspektiivis jääma täielikult riigi omandisse. Prantsusmaa ametiasutuste arvamuse kohaselt ei saa sellist lähenemisviisi kuidagi põhjendada La Poste’i staatusega. Lõpuks, tuginedes Standard & Poor’si tsitaadile, (53) jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et Standard & Poor’si ei sunniks La Poste’i puhul bottom-up (alt-üles) meetodit järgima mitte staatuse muutmine, vaid kapitali avamine. Prantsusmaa ametiasutused lisavad, et selline metoodika muutmine ei pea tingimata kajastuma reitingu muutmises, võttes arvesse La Poste’i põhialuste eeldatavat paranemist.

(88) Viiendaks, Prantsusmaa ametiasutused tuletavad meelde, et reitinguagentuuri määratud väljavaade on stabiilne, vaatamata menetlusele, mille komisjon La Poste’i staatusest tuleneva piiramatu riigigarantii suhtes algatas. Seega, kui staatus mõjutaks ettevõtja maksevõimet, peaks selle võimalik muutmine väljenduma negatiivses ja ebastabiilses väljavaates. Muu hulgas põhjendab Standard & Poor’s stabiilset väljavaadet asjaoluga, et kõnealune ettevõtja peaks kahe järgmise aasta jooksul jääma täielikult riigi omandisse ning seda vaatamata võimalikule staatuse muutmisele. Tuginedes ühele teisele Standard & Poor’si tsitaadile, (54) järeldavad Prantsusmaa ametiasutused, et Standard & Poor’s võtab reitingu muutmise üle otsustamisel arvesse ettevõtja enda tootlikkust ning võimalikku muutust osaluses, mitte aga selle staatuse võimalikku muutmist.

(89) Kuuendaks, tsiteerides veel üht väljavõtet Standard & Poor’si 2007. aasta teatisest, (55) rõhutavad Prantsusmaa ametiasutused, et reitinguagentuur ei nõustu komisjoni väitega, mille kohaselt on staatusest tulenevalt paranenud La Poste’i finantstingimused. Tuginedes tsitaadile Standard & Poor’silt, mille kohaselt „ei ole see soovitus La Poste’i reitinguid mõjutanud, kuna Standard & Poor’si arvates ei tähendaks La Poste’i staatuse muutmine tingimata riigi antud suure toetuse vähenemist, millele La Poste’i reitingud tuginevad ning mida valitsuse hiljutised otsused on veel kord kinnitanud”, (56) järeldavad Prantsusmaa ametiasutused, et La Poste’i staatus ei avalda tema reitingule mõju.

E. La Poste’i rahastamistingimustele avalduva mõju puudumine

(90) Lõpuks analüüsivad Prantsusmaa ametiasutused La Poste’i suhtes kehtivaid rahastamistingimusi, et määrata kindlaks, kas neid mõjutab väidetav riigigarantii.

(91) Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et La Poste’i rahastamistingimusi ei ole mingil moel mõjutanud ei komisjoni teadaanne väidetava garantii olemasolu kohta, selle väidetava kokkusobimatuse kohta liidu õigusega ja selle järgneva tühistamise kohta, ega ka see, et Prantsusmaa ametiasutused on reitinguagentuuride ees ja meedias garantii olemasolu eitanud. Nii emiteeris La Poste 2006. aasta oktoobris 7- ja 15-aastase tähtajaga võlakirja summas 1,8 miljardit eurot – kohe pärast seda, kui komisjon tegi teatavaks oma soovituse asjakohaste meetmete kohta. La Poste mainis seda soovitust prospektis ja täpsustas investoritega peetud kohtumistel, et tal ei ole riigigarantiid. Emissiooni järel ei muutunud La Poste’i rahastamise kulud märkimisväärselt (57). Kõnealuse kahe emissiooni puhul olid märkijad suuremas osas La Poste’i jaoks tavapärase profiiliga Euroopa investorid, nimelt sellised investorid, kes täidavad oma kohustusi tähtaja lõpuni. Prantsusmaa ametiasutused järeldavad, et komisjoni teadaanne, milles nõuti väidetava garantii ja sellega seoses avaldatud riigi seisukoha tühistamist, ei mõjutanud La Poste’i rahastamistingimusi väärtpaberiturul. Turgude arvates ei põhine La Poste’i rahastamistingimused mis tahes garantii de jure või de facto olemasolul.

(92) Prantsusmaa ametiasutused järeldavad, et: — komisjoni menetluse algatamise otsuses esitatud analüüs on ekslik: La Poste’ile ei ole tegelikult mingit riigigarantiid antud; — komisjon ei tõendanud La Poste’i staatusest tuleneva eelise olemasolu; — seega ei tõendanud komisjon La Poste’ile antud riigiabi olemasolu.

3.2. PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE ETTEPANEKUD

(93) Komisjoni avaldatud kahtluste hajutamiseks märgivad Prantsusmaa ametiasutused siiski, et juhul kui komisjon on nõus menetluse lõpetama, otsustades kooskõlas menetlusmääruse artikli 7 lõikega 2, et tegemist ei ole abiga, on nad valmis rakendama järgmisi meetmeid: — 16. juuli 1980. aasta seaduse rakendusmääruse selgitamine; — La Poste’i laenulepingutesse garantii puudumise kohta märke lisamine; — La Poste hüvitab riigile mid-swap’i vahele avalduva võimaliku negatiivse mõju, mis on seotud sellega, et La Poste’i suhtes ei kohaldata tavaõigusega ette nähtud ühismenetlusi.

3.2.1. 16. JUULI 1980. AASTA SEADUSE RAKENDUSMÄÄRUSE SELGITAMINE

(94) Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei ole tegemist kõnealuste sätete sisulise muutmisega, vaid ainult nende tõlgenduse selgitamisega. Seetõttu teevad nad ettepaneku muuta seaduse rakendusmäärust (58). Muudatus hõlmaks määruse artikli 3 lõike 1 neljandat lõiku, milles käsitletakse prefektile või järelevalveasutusele antavaid volitusi. Muudatus peab võimaldama ümber lükata kõik komisjoni kahtlused väljendi „nähakse ette” ulatuse suhtes. Seega tehakse ettepanek täpsustada, et riigi esindaja või järelevalveasutus eraldab ressursid asjaomase omavalitsuse või riigiasutuse eelarvest.

(95) Selliselt muudetul kujul oleks määruse sätte sõnastus järgmine: „Kui märgukiri ei ole kõnealuseks tähtajaks tulemusi andnud, kirjendab riigi esindaja või järelevalveasutus asjaomase kulu raskustes oleva omavalitsuse või riigiasutuse eelarvesse. Vajaduse korral eraldab ta selle omavalitsuse või riigiasutuse eelarvest vajalikud vahendid muudeks kuludeks ettenähtud ja veel kasutamiseks vabasid vahendeid vähendades või siis tulusid suurendades” (muudatused on kaldkirjas).

(96) Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et selline säte koos menetluse algatamist käsitlevale kirjale eelnenud aruteludel tehtud märkuste ja asjakohaste artiklitega välistab olukorra, kus 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse raames võiks prefekt või riigi esindaja suurendada asjaomase omavalitsuse või riigiasutuse vahendeid riigi toetuse või riigi ressursside abil.

3.2.2. LA POSTE’I LAENULEPINGUTESSE GARANTII PUUDUMISE KOHTA MÄRKE LISAMINE

A. Prantsusmaa ametiasutuste esialgne ettepanek

(97) Menetluse algatamise otsuse põhjenduses 59 leiab komisjon, et Prantsusmaa ametiasutuste ettepanek muuta 16. juuli 1980. aasta seaduse rakendusmäärust „ei võimalda välistada, et La Poste’i ressursside lõppemise korral võiks võlausaldaja, kelle võlanõuet ei ole rahuldatud 16. juuli 1980. aasta seaduse kohaldamise raames, pöörduda kohtusse, et rakendataks riigi vastutust avalik-õiguslike koormiste kandmisel võrdsuse põhimõtte rikkumise alusel”.

(98) Ehkki Prantsusmaa ametiasutused ei ole nõus sellega, et riigi vastutust võiks rakendada ainult La Poste’i maksejõuetuse tõttu, teevad nad komisjoni kahtluste hajutamiseks ettepaneku, mis põhineb vastuvõetava riski erandil. Kõnealune nii riigi süülise kui ka mittesüülise vastutuse korral kohaldatav erand tugineb põhimõttele, mille kohaselt ei anna kahju, mis tuleneb sellisest olukorrast, kuhu ohver asetas ennast teadlikult, talle õigust hüvitisele (vt riiginõukogu otsuseid Sille’i (59) ja Meunier’ (60) kohtuasjades).

(99) Seetõttu teevad Prantsusmaa ametiasutused selle erandi kohaldamise tagamiseks ettepaneku kinnitada La Poste’i võlausaldajatele ametlikult, et nende võlanõudel ei ole riigigarantiid ning et maksejõuetuse korral ei pea riik asjaomast ettevõtjat võlgade tagasimaksmisel rahalises mõttes asendama. Selline teave ei ole seadusega vastuolus, kuna seaduses ei nähta mingil moel ette seda, et La Poste’i maksejõuetuse korral peaks riik ettevõtjat selle võlgade tasumisel rahaliselt asendama.

(100) 16. juuli 1980. aasta seaduse rakendusmääruse selgitamise kõrval võtavad Prantsusmaa ametiasutused seega endale La Poste’iga kohustuse lisada iga tehingu puhul rahastamislepingusse järgmine märge (kõigi lepinguga hõlmatud instrumentide kohta): „Emissioonil/programmil/laenul ei ole ühtegi otsest ega kaudset riigigarantiid. Maksejõuetuse korral ei pea riik La Poste’i nõuete tagasimaksmisel rahaliselt asendama.”

B. Komisjoni menetluse algatamise otsuses väljendatud kahtlused

(101) Menetluse algatamise otsuse punktis 61 väljendas komisjon eespool osutatud Prantsusmaa ametiasutuste ettepaneku suhtes järgmisi kahtlusi: — vastuvõetava riski erand on kohtupraktikaga kehtestatud reegel, mis võib muutuda; — „kõnealune ettepanek, mis tuleneb teisese õiguse aktide kaudu avaliku õiguse aluspõhimõtetest, ei tundu olevat parim variant, kuna need õigusaktid saaks konflikti korral hõlpsalt kehtetuks tunnistada”; — lõpuks, La Poste’i nõuded ei ole mitte ainult rahalised, vaid neil on ka äriline või muu iseloomuga külg, kuid neid juhtumeid Prantsusmaa ametiasutuste lisaettepanekus ei käsitleta.

C. Prantsusmaa ametiasutuste esitatud teave vastuseks neile kahtlustele

(102) Nagu eespool meelde tuletati, ei ole Prantsusmaa ametiasutuste arvates La Poste’i vara puudujääk piisav põhjus riigi mittesüülise vastutuse rakendamiseks, kuna see eeldab riigi sellekohase otsuse vastuvõtmist ning käesoleval juhul on seda võimatu teoks teha. Seega seisneb Prantsusmaa ametiasutuste ettepaneku väärtus üksnes võlausaldajatele antavas lisaselgituses, kuna see võimaldab muu hulgas tänu vastuvõetava riski erandile välistada igasuguse võimaluse riigi mittesüülise vastutuse rakendamiseks.

(103) Prantsusmaa ametiasutuste arvates tähendaks komisjoni esimene vastuväide seda, et isegi kui liikmesriigi õigusega ei oleks sellist sätet ette nähtud, piisaks riigiabi olemasoluks ainult sellest, et on oht kohtupraktika, st riigi õiguse muutumiseks. Prantsusmaa ametiasutused vaidlustavad sellise arutluskäigu. Nende arvates on vastuvõetava riski erand avaliku õiguse üldpõhimõte, mida kohtupraktika on korduvalt kinnitanud ning mida ei ole kohtupraktikas kunagi vaidlustatud ega ulatuslikult kommenteeritud. Komisjon ei tohiks võimaliku abimeetme olemasolu üle otsustada õiguse võimalikust muutumisest lähtudes, mis käesoleval juhul on rohkem kui ebatõenäoline.

(104) Komisjoni teine vastuväide on seotud asjaoluga, et tegemist on konflikti korral hõlpsalt kehtetuks tunnistatavate teisese õiguse aktidega. Seadused ja määrused on lepingute suhtes kindlasti ülimuslikud. Selleks, et komisjoni vastuväitel oleks reaalne ulatus, peab see aga tuginema kõrgema astme dokumendile. Prantsusmaa ametiasutuste sõnul ei ole midagi, mis seda komisjoni vastuväidet toetaks.

(105) Seevastu tunnistavad Prantsusmaa ametiasutused, et kolmas vastuväide, milles sedastatakse, et võlakirjade emissioon ei ole ainuke nõuete loomise instrument, on asjakohane, ehkki La Poste’i puhul piiratud ulatusega, kuna rahaline võlg on La Poste’i peamiseks võlaks ning koosneb väga suures ulatuses võlakirjadest.

D. Ettepaneku laiendamine

(106) Seega täpsustasid Prantsusmaa ametiasutused, et juhul kui komisjon lõpetab ametliku uurimismenetluse, otsustades abi puudumise kasuks menetlusmääruse artikli 7 lõike 2 tähenduses, on nad valmis laiendama oma garantii puudumist käsitleva märke lisamise ettepanekut kõikide laenulepingute suhtes. Prantsusmaa ametiasutuste arvates võimaldaks selline laiendamine välistada mis tahes riski rakendada riigi mittesüülist vastutust üksnes La Poste’i maksejõuetuse tõttu. Riigi mittesüülise vastutuse rakendamisel järelevalveasutuse otsuse tõttu mitte võõrandada varasid, mis on vajalikud avaliku teenuse osutamise järjepidevuse tagamiseks, ei oleks peale selle muud mõju kui see, et La Poste’i võlausaldajad asetataks olukorda, milles nad oleksid juhul, kui oleksid aktsiaseltsi võlausaldajad.

E. Prantsusmaa ametiasutuste hinnang abimeetmete liigitamise kohta pärast ettepanekute esitamist

(107) Prantsusmaa ametiasutuste arvates võimaldaksid eespool kirjeldatud kaks selgitavat meedet suurendada La Poste’i võlausaldajate teadlikkust nende õigustest. Seetõttu ei saa järeldada, nagu teeb seda komisjon oma menetluse algatamise otsuse põhjenduses 74, et Prantsusmaa ametiasutused on „vastutavad La Poste’i võlausaldajates seoses garantii olemasoluga tekkinud ootuste suhtes” ning et nad toetavad vabatahtlikult „juriidiliselt segast olukorda”, mille tulemusel võiks riiki „kohustada tagasi maksma La Poste’i võlgu, kui viimasel ei ole enam võimalik oma kohustusi täita”.

(108) Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et ühest küljest ei võimalda asjaolu, et La Poste’i suhtes ei kohaldata mitte tavaõigusega ette nähtud ühismenetlusi, vaid 16. juuli 1980. aasta seaduse sätteid, otsustada riigigarantii olemasolu üle; teisest küljest võimaldavad kavandatavad selgitusmeetmed välistada riigi mis tahes vastutuse seoses turu väidetava usuga sellise garantii olemasolusse.

(109) Sellistel asjaoludel ei saa riigile omistada mingit võimalikku mõju. Seega, vastupidiselt komisjoni menetluse algatamise otsuse põhjenduses 76 kinnitatule ei ole riigile omistatavuse kriteerium täidetud.

(110) Samuti ei pea enam paika menetluse algatamise otsuse põhjendus 75, milles komisjon osutab riigi ressursside olemasolu tõendamiseks oma 2000. aasta teatisele garantiidena antava riigiabi kohta, kuna riigigarantii olemasolu ei kinnita ükski asjaolu.

3.2.3. RETROTSESSIOON

(111) Kavandatava meetme täiendamiseks on Prantsusmaa ametiasutused valmis koos komisjoniga uurima järgmist lähenemisviisi.

(112) Kavandatav lähenemisviis on tuletatud garantiidena antavat riigiabi käsitleva 2000. aasta komisjoni teatise punktis 2.1.3 esitatud seisukoha analüüsist: „Komisjon loeb garantii kujul antud abiks ka soodsamad rahastamistingimused ettevõtjatele, kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või muud maksejõuetusmenetlused või tagab selgesõnalise riigigarantii või kahjumi katmise riigi poolt.” Samuti osutab komisjon oma menetluse algatamise otsuse põhjenduses 114 sellele, et tema arvates on problemaatiline asjaolu, et „Prantsusmaa ei võta kõiki vajalikke meetmeid selleks, et asjaomasel staatusel ei oleks majanduslikku mõju konkurentsipõhistel turgudel tegutseva ettevõtja kasuks”.

(113) Prantsusmaa ametiasutused vaidlustavad garantiidena antavat riigiabi käsitleva 2000. aasta komisjoni teatise põhjenduse 2.1.3 kohaldatavuse La Poste’i suhtes ning jäävad seisukohale, et komisjonil ei olnud võimalik sedastada, et eraõiguslike ühismenetluste mittekohaldamine La Poste’i suhtes tähendab soodsamaid rahastamistingimusi.

(114) Prantsusmaa ametiasutused tegid komisjonile siiski ettepaneku vaadata komisjoni kinnitatud ja kontrollitavat arvutusmehhanismi kasutades koos läbi retrotsessioon (euro-euro) La Poste’ilt riigile mid-swap’i vahele avalduva võimaliku negatiivse mõju küsimuses, mis on seotud sellega, et La Poste’i suhtes ei kohaldata tavaõigusega ette nähtud ühismenetlusi. Prantsusmaa ametiasutuste arvates täiendaks sellise lähenemisviisi rakendamine eespool osutatud selgitavate meetmete ettepanekut, et lükata ümber riigigarantii müüt ning lõplikult välistada mis tahes riigiabi oht.

4. ABI HINDAMINE

4.1. ABI LIIGITAMINE

(115) Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatakse: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”

4.1.1. PIIRAMATU RIIGIGARANTII OLEMASOLU: RIIGI RESSURSSIDE OLEMASOLU

(116) Nagu märgitakse menetluse algatamise otsuse põhjenduses 56, on La Poste’il tänu avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutusega samastatavale avalik-õigusliku juriidilise isiku staatusele eriline juriidiline seisund nii selle võlausaldajate võlanõuete rahuldamise kui ka maksejõuetuse korral selle tegevuse jätkamise puhul.

(117) Kõigepealt tuletab komisjon meelde, et La Poste’i suhtes ei kohaldata tavaõigusega ette nähtud menetlusi seoses raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimisega (61). Prantsusmaa ametiasutused ei vaidlusta seda punkti, kuid ei tunnista La Poste’ile antava riigigarantiiga võrdsustatava mehhanismi olemasolu. Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamist garantiidena antava riigiabi suhtes käsitleva 2008. aasta komisjoni teatise (edaspidi „2008. aasta teatis garantiide kohta”) (62) punkti 1.2 teise lõigu neljanda taande kohaselt loetakse garantii kujul antud abiks siiski soodsamad rahastamistingimused ettevõtjatele, kelle õiguslik vorm välistab pankroti- või muud maksejõuetusmenetlused või tagab selgesõnalise riigigarantii või kahju katmise riigi poolt. Seega tuleks uurida Prantsusmaa ametiasutuste argumente, millega püütakse tõendada mis tahes riigigarantii puudumist.

A. Garantii üksikute võlanõuete rahuldamise puhul

(118) Selleks et hinnata garantii olemasolu üksikute võlanõuete puhul, tuleks kõigepealt uurida, kas selline garantii on välistatud õigusaktide või kohtupraktikaga, nagu seda kinnitavad Prantsusmaa ametiasutused (punkt a).

(119) Seejärel uurib komisjon La Poste’i võlausaldaja käitumist seoses tema nõude rahuldamisega juhul, kui La Poste oleks rahalistes raskustes ega saaks oma võlgu tagasi maksta (punkt b). Komisjon selgitab välja, kas järgitava menetluse puhul oleks La Poste’i võlausaldaja võrreldavas olukorras äriõigusele alluva ettevõtja võlausaldajaga.

a) Vastupidiselt Prantsusmaa ametiasutuste kinnitatule tunnistab Prantsuse õigus kaudsete garantiide olemasolu ning eelkõige riigiasutuste staatusest tuleneva riigigarantii olemasolu.

1) Prantsusmaa ametiasutuste argumentide läbivaatamine (63)

(120) Esiteks kinnitavad Prantsusmaa ametiasutused, et ühegi õigusakti ega otsusega ei ole kehtestatud põhimõtet, mille kohaselt garanteerib riik avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste võlgu.

(121) Komisjon sedastab, et pidades silmas, et ei ole olemas õigusakti või otsust, millega selgesõnaliselt sätestatakse avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele antav riigigarantii, samuti nagu ei ole olemas ka õigusakti või otsust, millega selgesõnaliselt välistatakse avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele antav mis tahes riigigarantii, ei ole välistatud kaudse garantii olemasolu.

(122) Teiseks, Prantsusmaa ametiasutuste arvates on kohus teinud otsuse garantiide puudumise kohta, eelkõige Société de l’hôtel d’Albe’i kohtuasjas (64) ja Campoloro kohtuasjas (65).

(123) Nagu komisjoni ekspert osutas, sedastab komisjon, et Société de l’hôtel d’Albe’i kohtuasjas keeldus riiginõukogu rahuldamast üksnes otseselt riigihankeministrile esitatud võlausaldaja nõuet. Garantii rakendamine eeldab maksejõuetust. Osutatud kohtuasjas ei käsitletud täpselt sellist olukorda, milles peaks eeldatavalt rakendama garantiid. Garantiimehhanism ei tähenda, et ainuüksi võlausaldaja nõude peale oleks riik kohustatud riigiasutuse võla tagasi maksma.

(124) Käesoleva otsuse jaotise 4.1.1 A osa punkti b alapunktis 3 on esitatud komisjoni analüüs Campoloro kohtuasja kohta. Nagu alljärgnevalt näidatakse, ilmneb Campoloro kohtuasjast vastupidiselt, et kui riigiasutuste võlgade sissenõudmise menetluses rakendatakse riigi vastutust, on sel olemas kõik garantiimehhanismi tunnused.

(125) Kolmandaks, Prantsusmaa ametiasutuste ekspert jääb seisukohale, et pärast LOLFi jõustumist 1. jaanuaril 2005 tekkinud La Poste’i võlgadel ei saa olla kaudset garantiid. Enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade puhul, mis ei olnud kõnealuseks kuupäevaks tagasi makstud, tunnistab Prantsusmaa ametiasutuste ekspert, et vastuollu võivad sattuda kaks väidet: — esimese väite kohaselt kehtivad põhiseadusest lähtuvad põhjendused (eelkõige võrdsuse põhimõte avalik-õiguslike koormiste kandmisel ja omandiõigus), millele tuginedes konstitutsiooninõukogu (66) ei tunnistanud kehtetuks garantiisid, mille andmine ei olnud selgesõnaliselt lubatud finantsseadusega, nii kaudsete kui ka selgesõnaliste garantiide puhul; seega, kui La Poste’i võlgadel peaks olema kaudne garantii, ei tähendaks asjaolu, et finantsseadusega ei ole sellise garantii andmine lubatud, selle kehtetuks tunnistamist enne 1. jaanuari 2005 tekkinud La Poste’i võlgade suhtes; — teise väite kohaselt ei saa eeldatava kaudse garantii saajad nõuda nii vaieldamatuid ja lõplikke õigusi; seega, kui La Poste’i võlgadel oleks kaudne garantii, tähendaks asjaolu, et finantsseadusega ei ole sellise garantii andmine lubatud, selle kehtetuks tunnistamist ka enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade suhtes.

(126) Komisjoni sõnade kohaselt tunnistab Prantsusmaa ametiasutuste ekspert, et ei ole kindel, kas asjaolu, et finantsseadusega ei ole kaudse garantii andmine lubatud, muudab sellise garantii kehtetuks ka enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade suhtes. Põhimõttelisemal tasandil tuleks komisjoni arvates selleks, et välja selgitada, kas LOLF tunnistab La Poste’ile antud kaudse riigigarantii kehtetuks või mitte, uurida, mis ajast La Poste’ile kõnealust kaudset garantiid andma hakati – mitte aga neid kuupäevi, kui La Poste endale võlakohustused võttis. Käesoleval juhul uuritav garantii on riiki ja La Poste’i siduv (La Poste’i võlausaldajad on ainult kaudsed kasusaajad) – muu hulgas ei ole garantii seotud mitte üksnes üksikute võlanõuete rahuldamisega (vt käesoleva otsuse jaotise 4.1.1 A osa), vaid ka La Poste’i ja/või selle kohustuste säilitamisega (vt käesoleva otsuse jaotise 4.1.1 B osa). Kuna La Poste’i kaudne riigigarantii ulatub aega enne 1. jaanuari 2005, leiab komisjon, et argument, mille kohaselt ei saa alates 1. jaanuarist 2005 kaudset garantiid olemas olla, ei ole asjakohane.

(127) Konstitutsiooninõukogu täpsustas oma LOLFi käsitleva 25. juuli 2001. aasta otsuse (67) põhjenduses 110, et enne LOLFi jõustumist antud ning LOLFis määratlemata garantiisid ei tühistata. Komisjoni eksperdi arvates sobib selline arutluskäik suurepäraselt kokku riigiasutuste staatusega seotud kaudsete garantiide olemasoluga, mida ei ole veel määratletud, kuid mis on sellegipoolest kehtivad.

(128) Prantsusmaa ametiasutuste ekspert väljendab siiski kahtlusi seoses sellega, et põhjendused, millele tuginedes konstitutsiooninõukogu ei tühistanud garantiisid, mille andmine ei olnud finantsseadusega lubatud, kehtivad ühtviisi nii kaudsete kui ka selgesõnaliste võlanõuete puhul. Kõnealuse eksperdi arvates ei oleks eeldatava kaudse garantii saajad saanud nõuda sama vaieldamatuid ja lõplikke õigusi kui selgesõnaliste garantiide saajad.

(129) Peale selle, et Prantsusmaa ametiasutuste eksperdi argument piirdub kahtluste sõnastamisega ega ole seega lõplik, märgib komisjon, et põhjenduses 110 ei viita miski sellele, et tühistamata jäävad ainult selgesõnalised garantiid. LOLFi artikkel 61, millele selles põhjenduses osutatakse, ei piirdu samuti ainult selgesõnaliste garantiidega. Seetõttu leiab komisjon, et konstitutsiooninõukogu seisukoht, et finantsseaduses võimaliku loa puudumise korral garantiid ei tühistata, on kohaldatav nii kaudsete kui ka selgesõnaliste garantiide suhtes. Seetõttu leiab komisjon, et asjaolu, et finantsseaduse alusel ei ole lubatud anda La Poste’ile kaudset riigigarantiid, ei muuda seda garantiid kehtetuks.

(130) Nagu komisjoni ekspert lisaks osutas, piirdub finantsseaduses riigigarantiide loetlemise kohustuse kohaldamisala selliste garantiide andmisega. Garantii andmine hõlmab juhtumeid, kus riik otsustab selgesõnalise tahteavalduse kaudu anda garantii teatavale organile või tehingule. Seega ei hõlma finantsseaduses garantiide loetlemise kohustus neid garantiisid, mis tulenevad staatusest või kohtuotsusega määratud kohustusest ning millel on kaudne ja automaatne iseloom. See teine kategooria ei sõltu riigi otsusest, vaid asjaolust, et riik tegutseb eelnevalt kindlaks määratud õiguslikus raamistikus, mille puhul garantii on üksnes tagajärjeks. Kõnealuse teise, LOLFi artikli 34 kohaldamisalast välja jääva kategooria olemasolu selgitab, et kontsessionääride garantiid käsitlev kohtupraktika on kehtiv ka pärast 2001. aastat. Samuti selgitab see, et iga kord, kui riik on mõne sellise äriühingu või kontserni aktsionär või osanik, mille puhul äriseadustik ei piira võlgadele antavat garantiid, ei pea seda finantsseaduses täpsustama.

(131) Komisjon järeldab, et LOLFile tuginev Prantsusmaa ametiasutuste argument ei ole veenev ning et asjaolu, et üheski finantsseaduses ei täpsustata, et riik annab La Poste’ile tema staatusest tuleneva garantii, ei välista sellise garantii olemasolu. Igal juhul rõhutab komisjon, et see ei ole seotud sellega, et Prantsuse õiguses liigitatakse meede garantiiks, ega isegi mitte sellega, et tegemist on LOLFi kohaldamisalasse kuuluva garantiiga. Komisjoni seisukoha järgi on asjakohane ainult kõnealuse meetme liigitamine ühenduse õiguse alusel ning eelkõige garantiisid käsitlevat teatist silmas pidades. Komisjon rõhutab, et ühenduse õiguses tunnustatakse sellise kaudse garantii olemasolu, kui liikmesriik on õiguslikult kohustatud tagasi maksma teise isiku võlad, kui viimane oma kohustusi ei täida (68).

(132) Neljandaks, Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et kui avalik-õiguslikel tööstus- ja äriasutustel oleks riigigarantii, oleks nende staatuse muutmisel vaja rakendada garantiimeetmeid, millega säilitada võlausaldajate enne asjaomase avalik-õigusliku isiku staatuse muutmist tekkinud õigused. Kuna sellist mehhanismi ei ole kunagi kehtestatud (vt eelkõige France Télécomi, Gaz de France’i, EDFi ja ADP ümberkujundamine), (69) tõendab see mis tahes garantii puudumist.

(133) Nagu selgitab komisjoni ekspert, tooks selline kinnitus kaasa omandiõiguse põhiseadusliku kaitse väga laia tõlgendamise. Prantsusmaa ametiasutuste argumendi kohaselt nõuaks omandiõiguse kaitsmine kõikide nõuete säilitamist. Võttes arvesse, et omandiõiguse põhiseaduslik kaitse ei hõlma mitte üksnes juhtumeid, kus see sõltub avalik-õiguslikust isikust, tähendaks selline tõlgendamine, et kõigi äriühingu tegevuses tehtavate muudatuste korral peaksid kaitstud olema kõik nõuded, juhul kui muudatus neid negatiivselt mõjutab. Prantsusmaa kehtivas õiguses ei ole ühtegi nõuete säilitamist käsitlevat sätet. Kui seejärel piirata kõnealust argumenti riigi garanteeritud nõuetega, tähendaks see, et riigi garanteeritud omandiõigusel oleks suurem põhiseaduslik kaitse kui muudel omandiõigustel. Sellele ei viita miski. Võlanõude puhul on tegemist isikliku õigusega, mida ei tuleks segamini ajada omandiõigusega, mis on oma olemuselt asjaõigus. Seega ei saa kõne alla tulla asjaõigusi hõlmava suurema kaitse laiendamine isiklike õiguste suhtes.

(134) Komisjon järeldab, et omandiõigus ei nõua erimeetme võtmist eesmärgiga tagada võlausaldajate õigused avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse äriühinguks muutmisel, mille suhtes on kohaldatavad saneerimis- ja likvideerimismenetlused. Seetõttu ei ole selliste meetmete puudumine märgiks kaudse garantii puudumisest.

(135) Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et vastupidiselt eelmisele olukorrale ei olnuks La Poste’ile üle kantud side- ja telekommunikatsiooniameti võlgade puhul vaja selgesõnalist garantiid, kui viimasel oleks olnud staatusest tulenev riigigarantii. Ometi anti see 31. detsembri 1990. aasta otsusega.

(136) Komisjon rõhutab, et asjaolu, et Prantsusmaa ametiasutused otsustasid anda selgesõnalise garantii, ei tõenda kaudse garantii puudumist. Samasugune arutluskäik on kohaldatav Prantsusmaa ametiasutuste argumendi suhtes, mis käsitleb riigigarantiid ERAPi ja Prantsuse Arenguagentuuri teatavale tegevusele. Asjaolu, et riik on teatavatel juhtudel otsustanud anda selgesõnalise garantii isegi juhul, kui oli juba olemas kaudne garantii, võib selgitada eelkõige läbipaistvuse ja võlausaldajate õigusliku kindluse suurendamise sooviga. Nagu kinnitab Prantsusmaa ametiasutuste ekspert, „ei oleks eeldatava kaudse garantii saajad saanud nõuda sama vaieldamatuid ja lõplikke õigusi kui selgesõnalise garantii saajad”.

(137) Lõpuks, Prantsusmaa ametiasutused tsiteerivad riiginõukogu vaidluste lahendamise koja endise presidendi Labetoulle’i artiklit (70). Seda artiklit ning Campoloro kohtuasja uuritakse käesoleva otsuse jaotises, milles käsitletakse riigi vastutuse rakendamist (71).

(138) Komisjon järeldab, et: — vastupidiselt Prantsusmaa ametiasutuste kinnitustele ei ole ühest küljest ühegi õigusakti ega otsusega välistatud La Poste’ile antud riigigarantii olemasolu; — teisest küljest ei välista asjaolu, et ühegi õigusaktiga ei ole selgesõnaliselt sellist garantiid ette nähtud, kaudse garantii olemasolu.

2) Riigiasutuste staatusega seotud kaudsete garantiide olemasolu kinnitab Prantsusmaa riiginõukogu teatis.

(139) Riigiasutuse staatusega seotud kaudse garantii olemasolu kinnitab riiginõukogu 1995. aasta teatis Crédit Lyonnais’ kohtuasjas, mida menetluse algatamise otsuses juba tsiteeriti (72). Selles teatises toetus riiginõukogu kaudse garantii kindlakstegemisel üksnes sellele, et asutuse puhul oli tegemist riigiasutusega: „Seoses seaduseelnõuga, mis käsitleb riigi tegevust Crédit Lyonnais’ ja Comptoir des Entrepreneursi saneerimiskavades, leidis riiginõukogu, et sellele asutusele antud riigigarantii tuleneb ilma selgesõnalise õigusliku sätteta asjaolust, et asjaomase asutuse puhul on tegemist riigiasutusega.” (73)

(140) Komisjon palus korduvalt Prantsusmaa ametiasutustel edastada talle selle teatise terviktekst.

(141) Prantsusmaa ametiasutused vastasid, (74) et kõnealust teatist, mida ei esitatud valitsuse taotlusel, ei ole muudetud ametlikuks dokumendiks. Prantsusmaa ametiasutuste sõnade kohaselt saab komisjoni osutatud teatise kokku võtta asjaomase ainsa lausega aastaaruandes.

(142) Peale selle ei oleks kõnealune seisukoht Prantsusmaa ametiasutuste arvates La Poste’ile ülekantav, kuna see on kohaldatav avaliku sektori raamatupidamisarvestusega riigiasutuse suhtes; kuna see on koostatud konkreetselt selleks, et tagada riigi toetuse haldamine Crédit Lyonnais’ saneerimisel; kuna see koostati enne finantsseadusi käsitlevat 1. augusti 2001. aasta alusseadust (LOLF) ning kuna selle kohaldamine oleks vastuolus riiginõukogu hilisema praktikaga.

(143) Komisjon osutab asjaolule, et Prantsusmaa ametiasutuste tõlgendus, mille kohaselt ei ole riiginõukogu seisukoht La Poste’ile ülekantav, on vastuolus isegi asjaomase arvamusega. Selles arvamuses ei osuta riiginõukogu mingil moel riigiasutuse ülesannetele. Muu hulgas osutab ta riigiasutuse ning mitte avaliku sektori raamatupidamisarvestusega riigiasutuse iseloomule. Prantsusmaa ametiasutused ei selgita, miks on kõnealune seisukoht kohaldatav ainult avaliku sektori raamatupidamisarvestusega riigiasutuste suhtes.

(144) Prantsusmaa ametiasutuste argumentide puhul, mille kohaselt ei ole asjaomane seisukoht kohaldatav, kuna see koostati enne LOLFi vastuvõtmist ja on vastuolus riiginõukogu hilisema praktikaga, tõendas komisjon eespool, et LOLF ei ole takistuseks La Poste’ile antud kaudse riigigarantii olemasolule.

(145) Seega leiab komisjon, et riiginõukogu seisukoht on La Poste’i suhtes kohaldatav ning et viimane tunnistab riigigarantii olemasolu, mis tuleneb asjaolust, et asjaomase asutuse puhul on tegemist riigiasutusega.

(146) Muu hulgas kinnitab kaudsete garantiide olemasolu, mis tulenevad haldus- või õigusaktist, „millel on või mis põhjustab riigi jaoks finantstagajärgi”, majandus-, rahandus- ja tööstusministri 22. juuli 2003. aasta teatis „Riigi kaudsete või selgesõnaliste garantiide arvelevõtmine”. See teatis tõendab, et riigigarantii võib tuleneda väga erineva iseloomuga õigusaktidest (75).

(147) Samuti osutab komisjon, et ühes kõnealusele teatisele lisatud selgitavas märkuses, täpsemalt 3. osas pealkirjaga „Garantiidega seotud kogemused ja riiginõukogu praktika on võimaldanud selgemalt eristada teatavat arvu tüüpilisi näiteid kaudsetest garantiidest, mis on oluline kindlaks määrata”, märgivad Prantsusmaa ametiasutused, et „teatavate juriidiliste üksuste, eelkõige täisühingute ja GIEde (ühisettevõtted, groupement momentané d’entreprises) puhul rakendatakse juba nende ülesehitusest tulenevalt osanike vastutust. Nende kahe viimase vormi puhul pöörduvad kolmandad isikud korrapäraselt riikliku osaniku poole. Samuti kehtib see riigiasutuste loomise ja aktsiaseltside teatavate osaluste puhul.” Seega tuletavad Prantsusmaa ametiasutused ise meelde, et riigiasutuse loomine tähendab kaudse riigigarantii andmist selle asutuse võlausaldajatele.

b) La Poste’i võlausaldajale on tagatud tema nõude rahuldamine

(148) Järgmisena kavatseb komisjon uurida La Poste’i võlausaldaja käitumist seoses tema nõude rahuldamisega juhul, kui La Poste oleks rahalistes raskustes ega saaks oma võlgu tagasi maksta. Komisjon selgitab välja, kas eelnevalt kindlaksmääratud ja avalikustatud menetluse lõppedes oleks La Poste’i võlausaldaja olukorras, mis on võrreldav äriõigusele alluva ettevõtja võlausaldaja olukorraga.

(149) Selle küsimuse läbivaatamisel ilmneb, et — riigiasutuste puhul puuduvad tavapärased takistused, mis esinevad eraõigusliku asutuse nõude rahuldamisel (punkt 1); — 16. juuli 1980. aasta seaduse kohase riigiasutustelt kohtuotsusega võlgade sissenõudmise menetluse tulemusel ei saa võlad mingil juhul kaduda (punkt 2); — riigiasutuste võlgade sissenõudmise menetluses riigi vastutuse rakendamisel on kõik garantiimehhanismi tunnused (punkt 3); — isegi kui võlausaldaja nõuet ei rahuldata, võib tema õiguspärasel eksimusel võlanõude koostamisel olla õigusmõju, millest tulenevalt asjaomane nõue ikkagi rahuldatakse (punkt 4).

1) riigiasutuste puhul puuduvad tavapärased takistused, mis esinevad eraõigusliku asutuse nõude rahuldamisel

(150) Nagu meetme kirjelduses täpsustati, ei kohaldata La Poste’i suhtes tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses. Seega ei ole La Poste’i võlausaldajal riski, et tema nõue võib likvideerimise algatamise tõttu kaduda (76) või et talle makstakse tavaõiguse kohase saneerimise või likvideerimise menetluse tagajärjel tagasi ainult osa tema algsest nõudest.

(151) Nagu rõhutas komisjoni ekspert, ei ole La Poste’i juriidilise isiku staatus takistuseks Prantsusmaa antud riigigarantii olemasolule. Samas kui olemas on äriühinguid, näiteks aktsiaseltsid ja piiratud vastutusega äriühingud, kus osanikud ei pea tagasi maksma selle struktuuriüksuse võlgu, milles neil on osalus, on vastupidiselt olemas ka hulk äriühingute või äritegevusega seotud juriidiliste isikute kategooriaid, mille puhul eraõiguslikud osanikud asjaomase äriühingu võlgade eest vastutavad. Nii on see täisühingute, majandushuviühingute ja seltsingute (sociétés civiles) puhul. Seega ei ole tavaõigusega ette nähtud selgesõnalist põhimõtet garantii kohta, mida osanikud võlgade puhul annavad. Seetõttu ei saa kinnitada, et asjaomase õigusakti puudumisel kohaldatakse laenude ja kahjumi suhtes garantii puudumist käsitlevat põhimõtet. Juriidilisele isikule antud sõltumatus ning isikliku vara olemasolu ei ole Prantsuse õiguses kriteerium, mis võimaldaks kindlaks määrata garantiikava juriidilise isiku laenudele. Samuti võib eespool esitatud kaalutlustest järeldada, et miski ei takista seadusandjat sätestamast, et riigiasutuse võib asutada avalik-õiguslik isik, kes kannab kahjumit ainult oma panuse ulatuses või esialgu makstud summas.

(152) Komisjoni ekspert täiendas seda mõttekäiku, otsides, kas tavaõigusega on ette nähtud (kaudne) põhimõte võlgade tagasimaksmise tagamise küsimuses, juhul kui teatava struktuuriüksuse osanikud või liikmed ei tegutse seadusandja pakutavas raamistikus, ning leidis vastuse tsiviilseadustiku artiklist 1871 ja järgnevatest artiklitest. Nendes artiklites käsitletakse osanikke, kes ei ole oma ühingut registreerinud. Tsiviilseadustiku artikliga 1871-1 nähakse ette järgmine mehhanism: „Kui ei ole ette nähtud teistsugust korda, reguleeritakse osanikevahelisi suhteid seltsingutele kohaldatavate sätetega, kui äriühing on seotud tsiviilasjadega, ning täisühingutele kohaldatavate sätetega, kui äriühingul on äriline iseloom.” Eespool täpsustati, et seltsingud ja täisühingud kuuluvad nende juriidiliste isikute hulka, kelle liikmed on võlgade eest piiramatult vastutavad. Ekspert järeldab sellest, et juhul kui peaks ilmnema tavaõigusega ette nähtud põhimõte, oleks see juriidiliste isikute võlgade tagasimaksmise tagamise põhimõte.

(153) Prantsusmaa ametiasutused vaidlustavad oma 27. oktoobri 2009. aasta kirjas selle järelduse. See järeldus ei põhine ühelgi tekstil, kuna osutatud tsiviilseadustiku artiklis 1871-1 käsitletakse „osanikevahelisi suhteid” ning mitte suhteid kolmandate isikutega. Seega ei ole olemas tekste, millest võiks tuletada garantii põhimõtet, veelgi vähem rikkuda kaitseõigusi nii Prantsuse kui ka Euroopa Liidu õiguses.

(154) Komisjon osutab siiski, et tsiviilseadustiku artiklis 1872-1 määratakse kindlaks, et iga registreerimata äriühingu osanik sõlmib lepinguid enda nimel ning on iseseisvalt vastutav kolmandate isikute ees. Seega on iga osanik piiramatult vastutav enda võetud laenude eest. Loomulikult ei kavatse komisjon ainuüksi sellest kaalutlusest järeldada, et riik on vastutav La Poste’i võlgade eest, kuid ta leiab, et Prantsusmaa ametiasutuste esitatud argument ei lükka ümber komisjoni eksperdi argumenti, mille kohaselt oleks juhul, kui peaks ilmnema tavaõigusega ette nähtud põhimõte, tegemist garantiid käsitleva põhimõttega. Muu hulgas tuletab komisjon meelde, et majandus-, rahandus- ja tööstusministri 22. juuli 2003. aasta teatisele lisatud selgitavas märkuses (77) tõmbavad Prantsusmaa ametiasutused ise paralleeli vastutuse vahel, mis on osanikul täisühingute suhtes ning riigil riigiasutuse suhtes.

(155) Eespool esitatud elementidele tuginedes järeldab komisjon, et — vastupidiselt äriõigusele alluvate ettevõtjate võlausaldajatele ei riski La Poste’i võlausaldajad (arvestades, et La Poste’i suhtes ei kohaldata tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses) sellega, et nende nõuded võivad likvideerimismenetluse tagajärjel täielikult või osaliselt kaduda; — La Poste’i juriidilise isiku staatus ei ole talle riigigarantii andmisel takistuseks; — kuna riigi vastutuse ulatus La Poste’i suhtes ei ole selgesõnaliselt piiritletud, võivad La Poste’i võlausaldajad õiguspäraselt tugineda põhimõttele, mille kohaselt riik toetab La Poste’i laene, ehkki La Poste on juriidiline isik.

2) 16. juuli 1980. aasta seaduse kohase riigiasutustelt kohtuotsuse alusel võlgade sissenõudmise menetluse tulemusel ei saa võlad mingil juhul kaduda

(156) Järgmisena kavatseb komisjon uurida riigiasutustelt kohtuotsuse alusel võlgade sissenõudmise menetlust, et teha kindlaks, kas sellise menetluse tulemusel võib võlausaldaja nõue La Poste’i vastu kaduda samasuguse tulemusega nagu juriidiliste menetluste kohaldamise korral, nagu seda kinnitavad Prantsusmaa ametiasutused. Kõnealune menetlus on kindlaks määratud 16. juuli 1980. aasta seaduse ja mitme rakendusmäärusega, (78) mis on loetletud käesoleva otsuse meetme kirjeldust käsitlevas jaotises.

i) 16. juuli 1980. aasta seadusega antakse riigile olulised eesõigused: ametikohustustest lähtuva makse tegemine ja piisavate vahendite loomine

(157) Nagu meetme kirjelduses täpsustatakse, sätestatakse 16. juuli 1980. aasta seaduses: „kui omavalitsuse või asutuse nõuandeorgan ei ole kõnealuseid ressursse eraldanud või loonud, teeb […] järelevalveasutus vajaduse korral seda ametikohustustest lähtuvalt.” Samuti täpsustatakse 12. mai 1981. aasta määruses, mida ei ole selle punktiga seoses 2008. aasta määrusega muudetud, et riigi esindaja või järelevalveasutus „eraldab vajaduse korral vajalikud vahendid muudeks kuludeks ettenähtud ja veel kasutamiseks vabasid vahendeid vähendades või siis tulusid suurendades”.

(158) Seega osutatakse 16. juuli 1980. aasta seaduses ja selle rakendusmäärustes sellele, et riigiasutuste võlgade sissenõudmise puhul on pädev instants riik. Peale selle antakse seadusega riigile olulised eesõigused: ametikohustustest lähtuva makse tegemine ja piisavate vahendite loomine.

(159) Prantsusmaa ametiasutused ei nõustu väitega, mille kohaselt võiksid osutatud vahenditeks olla riigi ressursid. Nagu liikmesriigi märkusi käsitlevas osas osutatud, (79) on Prantsusmaa ametiasutused seega seisukohal, et 16. juuli 1980. aasta seadusega antakse järelevalveasutusele ainult asendamise õigus. Sellel alusel võiks järelevalveasutus kasutada ainult neid pädevusi, mis ei hõlma riigieelarve kasutamise võimalust. Sellise tõlgenduse toetuseks tsiteeritakse 16. juuli 1980. aasta seaduse ettevalmistustöid, doktriini artikleid ning riiginõukogu otsuseid Campoloro kohtuasjas. Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad siiski, et 1980. aasta seadusega ei ole põhimõtteliselt keelatud riigi rahaline sekkumine kõnealuse avalik-õigusliku isiku toetuseks.

(160) Komisjon tunnustab, et õigusaktidega ei ole selgesõnaliselt ette nähtud riigi kohustust maksta finantsraskustes riigiasutusele erakorralist toetust. See ei lükka mingil moel ümber kaudse garantii olemasolu tõendust.

(161) Samuti tunnustab komisjon, et esmalt eraldatakse sel eesmärgil asutuse omavahendid. See ei takista tõdemast, et kui omavahendid on ammendunud, saab võlgades oleva riigiasutuse kohustusi katta ainult riigi ressurssidest (80). See tõdemus on kooskõlas asjaoluga, et garantiimehhanism on subsidiaarne, kus võlgniku vahendid võetakse kasutusele enne garantii andja omi.

ii) 16. juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmetega ei nähta ette likvideerimismenetlust koos kohustuste kadumisega; vara puudujääk kas kaetakse või on see ainult ajutine olukord

(162) Järgmisena hakkab komisjon uurima Prantsusmaa ametiasutuste tõlgendust, mille kohaselt võiks 16. juuli 1980. aasta seadusega kindlaksmääratud menetluse tagajärjel teatavate võlausaldajate nõuded kaduda ilma edasikaebamisõiguseta (81) ning nende olukord on seega samaväärne juriidilistele menetlustele alluvate ettevõtjate võlausaldajate omaga.

(163) Komisjoni ekspert osutab (82) asjaolule, et 16. juuli 1980. aasta seadus ja selle rakendusmäärus kalduvad näitama, et varade puudujäägi korral on valida ainult kahe võimaluse vahel: järelevalveasutus eraldab vajalikud vahendid või siis lükatakse maksmine edasi. Menetlusega seoses ei osutata kordagi sellele, et varade püsiva puudujäägi korral menetlus peatatakse.

(164) Kui 16. juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmetega on ette nähtud vara puudujäägi olukord, peetakse sellist olukorda kuni lisavahendite loomiseni üksnes ajutiseks, mis on õigusaktides ainus kavandatav lahendus. Ühelgi juhul ei nähta ette, et lisavahendite loomine oleks võimatu või et nendest omakorda ei jätku. Pärast seda vahendite loomise etappi teeb pädev asutus õigusaktide kohaselt ametikohustustest lähtuva makse. Eespool osutatud 1989. aasta ringkiri on vara puudujäägi küsimuses veelgi täpsem, rõhutades selle tingimata ajutist iseloomu, kuna sellisel juhul on vaja võlausaldajale teatada hiljem makstava summa suurus. Komisjoni eksperdi seisukoha järgi „võivad võlausaldajad õigusaktide lugemisel saada kindlust selle suhtes, et kui nende nõudeid ei rahuldata kohe, tehakse seda hiljem”.

(165) Samuti märgib komisjoni ekspert õigesti, et Prantsuse õigusega ette nähtud menetlus on ainult nõuete sissenõudmise menetlus, välistades likvideerimismenetluse. Eraõiguslike asutuste puhul on maksejõuetus õigusaktides seostatud likvideerimisega. Seega võib maksejõuetuse risk käivitada saneerimismenetluse (83) ning likvideerimist on selgesõnaliselt käsitatud maksejõuetuse tagajärjena (84). Seevastu avalik-õiguslike isikute puhul üldiselt ning eelkõige riigiasutuste puhul jätavad seadusandja ja reguleeriv asutus maksejõuetuse olukorda varjates ning seda kuidagi likvideerimisega seostamata võlausaldajatele mulje, et nende nõuded on piiramatult tagasimakstavad, vajaduse korral kolmanda isiku, näiteks riigi poolt.

(166) Lõpuks märgib komisjoni ekspert, et pärast menetluse algatamise otsust toimunud 2008. aasta reformi tagajärjel ei ole Prantsusmaa ametiasutused täpsustanud, et eraldatavad vahendid peavad olema riigiasutuse enda omad ning et nendega ei tohi olla seotud riigi ressursid. Ometi oleks selline täpsustus võinud võlausaldajatele olla tugevaks signaaliks ajal, kui komisjoni algatatud menetlused seostasid riigigarantii selgesõnaliselt õigusaktide puuduliku sõnastusega. Asjaolu, et seda selgitust ei esitatud, kinnitab arvamust, mille kohaselt ei soovi Prantsuse riik tunnistada, et võib vajalikud vahendid leida ise.

(167) 27. oktoobri 2009. aasta kirjas jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et komisjoni eksperdi kinnitus, mille kohaselt „võivad võlausaldajad õigusaktide lugemisel saada kindlust selle suhtes, et kui nende nõudeid ei rahuldata kohe, tehakse seda hiljem”, põhineb õigusaktide erapoolikul lugemisel, millega – lisaks sellele, et tegemist on madalama taseme eeskirjadega (ringkirjadega) – ei ole kuidagi sätestatud asutuse omavahendite võimalik asendamine riigi vahenditega. Miski ei keela peatada nende riigiasutuste tegevust, kelle võlausaldajatel ei õnnestu oma laene tagasi saada. Muu hulgas leiavad Prantsusmaa ametiasutused, et riigiasutused võivad jätta oma võlad tagasi maksmata, ilma et nad peaksid seejuures automaatselt olema maksejõuetuse olukorras.

(168) Järgmisena hakkab komisjon uurima, kas õiguslikus mõttes on võimalik olukord, mille puhul peatatakse sellise riigiasutuse tegevus, kellelt on jõustunud kohtuotsusega välja mõistetud teatav rahasumma, ning mille puhul võlanõuet kunagi ei rahuldata, nagu väidavad Prantsusmaa ametiasutused. 16. juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmete sätted panevad kohustuse riigile. Võlausaldaja jaoks kõige ebasoodsama stsenaariumi korral peab riik nende õigusaktide alusel teatama võlausaldajale hiljem makstava summa. Juhul kui asjaomane summa jääb seejärel maksmata, on võlausaldajal alati võimalus rakendada riigi vastutust (seda punkti käsitletakse käesoleva otsuse 3. jaotises). Nendel tingimustel ei jäetaks ettevõtja tegevuse peatamise teoreetilise võimaluse korral võlgu mingil juhul sisse nõudmata. Muu hulgas ei esitanud Prantsusmaa ametiasutused sellise olukorra kohta ühtegi konkreetset näidet.

(169) Nendele elementidele tuginedes järeldab komisjon, et: — 16. juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmäärustega kindlaksmääratud konkreetne menetlus on ainult võlgade sissenõudmise menetlus, millest on välja jäetud likvideerimismenetlus; selle menetluse kohaldamise tulemusel nõue ei kao, samas kui likvideerimismenetluse kohaldamise tulemusel toob vara puudujäägi tõttu ilma sanktsioonideta menetluse lõpetamise otsus võlausaldajate jaoks kaasa selle, et nad ei saa otsust edasi kaevata; — kuna 16. juuli 1980. aasta seaduses ja selle rakendusmäärustes nähakse ette maksekorralduse tähtaja edasilükkamine ning samas ei käsitleta neis mitte ühelgi juhul maksejõuetuse võimalust, jätavad need võlausaldajatele mulje, et nende avalik-õigusliku juriidilise isiku vastu esitatud nõude rahuldamiseks on vajalikud vahendid alati olemas; — sellest järeldub, et vara puudujäägi katab vajaduse korral riik, või on selline olukord ainult ajutine. Seevastu ei näe ükski likvideerimismenetlus ette võimalust, et maksejõuetu isiku võlgade eest peaks vastutama kolmas isik, välja arvatud juhul, kui tegemist on garantii andja või piiramatu vastutusega äriühinguga.

iii) Riigi erakorraline toetus eesmärgiga võimaldada riigiasutusel oma kohustustega toime tulla on võimalik ning teatavate õigusaktidega tõepoolest ette nähtud

(170) Selles osas märkis komisjoni ekspert järgmist:

α) […] (41)

(171) Ilma et see oleks vajalik La Poste’i staatusest tuleneva garantii käsitamiseks riigiabina, sedastab komisjon, et La Poste’i omavahendid, mida likviidsusprobleemide korral kasutataks, on piiratud. Prantsuse seadusandja on väga rangelt piiritlenud nii varade võõrandamise (85) kui ka universaalse postiteenuse tariifide tõstmise (86). Võlgade tagasimaksmiseks täiendavate omavahendite leidmise probleem suurendab ebapiisavate varade korral riigi sekkumise vajadust. Esiteks, nn ühendatud anumate põhimõtte kohaselt suurendab võimatus saada vahendeid varade võõrandamise teel muude garantiimehhanismide (ettemaksed, riigi vastutuse rakendamine jne) kasutamise sagedust. Teiseks, kui seadusandja näeb ette vara kaitsmise korra, võib see toetada vaidlusi riigi mittesüülise vastutuse üle La Poste’i võimaliku kohustuste mittetäitmise korral (87).

(172) Oma 27. oktoobri 2009. aasta kirjas vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused La Poste’i omavahendite kasutuselevõtu võimatuse — varade võõrandamise puhul on riigil vaba voli oma äranägemise järgi hinnata, kas ta peab teatavat vara avaliku teenuse osutamiseks vajalikuks või mitte; pealegi, isegi kui riik on sellise võõrandamise vastu, ei tähenda see sugugi, et ta peab selle garantiimehhanismide kaudu hüvitama; tegelikult ei ole riik kunagi vaidlustanud varade võõrandamist 2. juuli 1990. aasta seaduse artikli 23 alusel, mis muu hulgas vananes pärast seda, kui La Poste toetas 2005. aastal peaaegu kogu oma kinnisvaraga (sealhulgas postkontoritega) üht tütarettevõtjat, kelle suhtes seda eelneva loa saamise korda ei kohaldata; — universaalse postiteenuse tariifide tõstmise puhul märgivad Prantsusmaa ametiasutused, et ARCEP ei määra kindlaks tariife, vaid ülemmäära ainult La Poste’i sellise tegevuse jaoks, mille raames La Poste’i tariifid vabalt kujunevad (välja arvatud postmarkide hind, mille määrab ülemmäära arvestades kindlaks postiteenuste eest vastutav minister); muu hulgas võib tõdeda, et ARCEPil oleks keeruline keelduda üksuse eksisteerimise ja selle avalike teenuste osutamise tagamise eesmärgil tariife tõstmast; lõpuks, ülemmäär hõlmab ainult reguleeritud sektorit, mis annab vähem kui poole La Poste’i kontserni põhitegevustulust.

(173) Komisjon võtab teadmiseks Prantsusmaa ametiasutuste täpsustused ja teeb kaks märkust: — Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et isegi kui riik oleks võõrandamise vastu, ei tähendaks see sugugi garantii andmist. Sellegipoolest tunnustasid nad (isegi kui nad vaidlustasid selle, et La Poste võiks sellest kasu saada), et riigi esindaja peab 16. juuli 1980. aasta seadusega sätestatud menetluse täitmisel järgima avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet, (88) mis võiks kaasa tuua riigi mittesüülise vastutuse võrdsuse põhimõtte rikkumise eest avalik-õiguslike koormiste kandmisel, nagu alljärgnevalt tõendatakse (89); — kuivõrd La Poste’i võlausaldaja ei saa oma nõude rahuldamiseks pöörduda mõne teise La Poste’i kontserni kuuluva äriühingu poole, tuleks uurida reguleeritud sektori ja reserveeritud sektori osakaalu La Poste’i käibes ning mitte La Poste’i kontserni käibes. Arvestades reguleerimise ulatust Prantsusmaal, (90) on selge, et reguleeritav tegevus moodustab riigiettevõtja La Poste’i tegevuses ülekaaluka osa. Seega tuleb suure osa La Poste’i tegevuse tarifitseerimisel arvesse võtta ülemmäära; peale selle määratakse reserveeritud teenuste tariifid kindlaks ministri määrusega.

β) teatavaid riigieelarve eesmärke ja programme võiks kasutada selleks, et aidata riigiasutusel oma laene tagasi maksta

(174) Komisjoni ekspert osutas järgmistele programmidele: — programm nr 823, „Ettemaksed riigist eraldiseisvatele ja avalikke teenuseid haldavatele asutustele”; selle programmi eesmärk on „võimaldada riigil teha ettemakseid mitmesugustele riigist eraldiseisvatele ja avalikke teenuseid haldavatele organitele” (91). „Sellised ettemaksed on ette nähtud kiireloomuliste olukordade lahendamiseks, olgu siis tegemist avaliku tegevuse järjepidevuse tagamise või teatava meetme rakendamisega kiirendatud korras. Samuti võimaldavad need ajutiselt katta ettenägematu likviidsusvajaduse, mida hiljem hakataks järjepidevalt katma kindlatest vahenditest. Seega võimaldavad need vältida pangapoolset või pankadevahelist rahastamist ning samal ajal riigiasutuste võla killustumise või intressikoormuse suurenemist.” — eesmärk „Riigi rahaline toetus” hõlmab kaht programmi: „Riigi rahalise toetusega kapitalitehingud” (programm nr 731) ning „Riigi ja riigiasutuste võlakoorma likvideerimine” (programm nr 732). Viimases programmis kavandatakse meetme nr 01 raames „kapitali, omavahendite, aktsionäride ettemaksete ja nendega samaväärsete laenude suurendamist”.

(175) Nende ettemaksete jaoks on eraldatud suures summas vahendeid. Programmi nr 731 alusel on selgesõnaliselt ette nähtud 85 miljoni euro suurune reserv. Programmi nr 732 meetme nr 01 maksete assigneeringud ulatuvad 660 miljoni euroni. Programmi nr 823 maksete assigneeringud ulatuvad 50 miljoni euroni.

(176) La Poste’i rahaliste raskuste korral võiks riik La Poste’i abistamiseks kasutada neid programme. Ühegi dokumendiga ei ole piiratud võimalust teha ettemakseid avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele, kes on seotud majandustegevusega konkurentsipõhises sektoris.

(177) 27. oktoobri 2009. aasta kirjas täpsustavad Prantsusmaa ametiasutused, et nad ei ole kunagi vaidlustanud seda, et riigiasutused võivad muu hulgas saada riigilt ettemakseid, kuid et see ei anna neile mingit õigust kasutada riigi eelarvet; nagu komisjoni ekspert osutas, võib aktsionäride ettemaksete süsteemi puhul kasutada kõiki riigi rahalisi toetusi olenemata õiguslikust vormist, mistõttu ei ole võimalik järeldada, et see kehtib ainult avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste puhul; vastupidiselt komisjoni eksperdi väitele võetakse nende ettemaksete puhul samuti täielikult arvesse ühenduse piiranguid, kuivõrd need on seotud teadliku investori loogikaga.

(178) Komisjon järeldab, et: — Prantsuse õigusaktides on riigil lubatud nõustuda või isegi kutsutakse riiki nõustuma riigiasutustele likviidsusprobleemide korral abi andmisega, eelistades seda võimalust tavapärastele pangalaenudele; juurdepääs neile vahenditele ei sõltu kuidagi riigiabi käsitlevate eeskirjade eelnevast järgimisest; selline toetus võib endast kujutada 16. juuli 1980. aasta seaduses osutatud lisavahendeid; — nendest õigusaktidest on teadlikud võlausaldajad, kes võivad seega põhjendatult eeldada, et järelevalveasutusel on võimalik leida nende nõuete rahuldamiseks vajalikke vahendeid; — siiski ei ole La Poste’il nende vahendite kasutamise õigust.

(179. Võttes arvesse, et: — 16. juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmetega ei ole ette nähtud likvideerimismenetlust, mis kaotaks õigused ja kohustused; — 16. juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmetega ei nähta mingil viisil ette võimalust, et vahendeid ei ole võimalik eraldada; — eelarvedokumentidest ilmneb, et avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele võib kiireloomulise likviidsusvajaduse korral teha erakorralisi ettemakseid; leiab komisjon, et võimalus, et 16. juuli 1980. aasta seadusega sätestatud menetluse kohaldamise tagajärjel jääb võlausaldaja nõue rahuldamata, on ebatõenäoline.

(180) Seevastu ei teinud komisjon kindlaks riigiasutuste otsese juurdepääsu olemasolu riigikassa arvelduskontodele, kui käsitada otsese juurdepääsuna avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse võimalust võtta ise vastu otsus vahetult kasutada riigile kuuluvaid ja tema käsutusse antavaid vahendeid, ilma et oleks vajalik riigi sekkumine.

iv) Prantsusmaa ametiasutuste ettepanek 16. juuli 1980. aasta seaduse rakendusmääruse selgitamiseks ei ole piisav

(181) Kõigepealt rõhutab komisjon, et Prantsusmaa ametiasutused ei ole käesolevas jaotises analüüsitavat 16. juuli 1980. aasta seadust muutnud. Seetõttu peab komisjon La Poste’ile antud garantii olemasolu uurimisel tingimata tuginema kehtivale õigusele ning mitte sellele, kas Prantsusmaa ametiasutuste ettepanekud, mida ei ole kinnitatud ning mille eesmärk on välistada igasuguse garantii olemasolu, on asjakohased või mitte. Sellest tulenevalt on käesolevas jaotises sisalduva komisjoni arutluskäigu peamine eesmärk täielikult kirjeldada komisjonis toimunud menetlust.

(182) Eesmärgiga sätestada, et järelevalveasutuse eraldatavad vahendid võivad pärineda ainult omavalitsuse või riigiasutuse omavahenditest, tegid Prantsusmaa ametiasutused ettepaneku muuta 16. juuli 1980. aasta seaduse rakendusmäärust järgmisel viisil: „Kui märgukiri ei ole kõnealuseks tähtajaks tulemusi andnud, kirjendab riigi esindaja või järelevalveasutus asjaomase kulu raskustes oleva omavalitsuse või riigiasutuse eelarvesse. Vajaduse korral eraldab ta selle omavalitsuse või riigiasutuse eelarvest vajalikud vahendid muudeks kuludeks ettenähtud ja veel kasutamiseks vabasid vahendeid vähendades või siis tulusid suurendades” (muudatused on kaldkirjas).

(183) Komisjon osutab siiski, nagu juba menetluse algatamise otsuse punktis 58, et need õigusaktid ei välista ei praeguses redaktsioonis ega ka Prantsusmaa ametiasutuste kavandatavas muudetud redaktsioonis seda, et vahendite eraldamine võiks toimuda tulude suurendamise teel, mille on eelnevalt võimalikuks teinud toetus või kapitalisüst riigi ressurssidest.

(184) Järgmisena hakkab komisjon uurima võlausaldaja edasikaebamisvõimalusi ebatõenäolisel juhul, kui 16. juuli 1980. aasta seadusega kindlaksmääratud menetlus ei võimalda tema nõudeid rahuldada. Eelkõige uurib komisjon riigi vastutuse rakendamise korda, et teha kindlaks, kas sellel on garantiimehhanismi tunnuseid.

3) riigiasutuste võlgade sissenõudmise menetluses riigi vastutuse rakendamisel on kõik garantiimehhanismi tunnused

(185) Prantsusmaa ametiasutuste arvates ei saa riigi vastutust põhimõtteliselt rakendada, olgu see süüline või mitte (92). Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad siiski, et avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõude olemasolu korral ning juhul, kui riigi esindaja peab 16.