LISA

1. SISSEJUHATUS

Direktiiviga 2010/31/EL edendatakse hoonete, seahulgas hoonete tehnosüsteemide energiatõhususe parandamist. Eelkõige selgitatakse direktiiviga, milliste süsteemide suhtes neid nõudeid kohaldatakse, ning see sisaldab teatavaid sätteid selle tagamiseks, et need süsteemid projekteeritaks, nende suurus määrataks, need paigaldataks ja neid korrigeeritaks tõhusust optimeerivalt. Nende süsteemide puhul, millel on eriti oluline mõju energiatõhususele, nõutakse direktiivis ka ülevaatusi, mille käigus süsteemi tõhusust korrapäraselt kontrollitakse. Direktiivis kaalutakse ülevaatuste võimaliku alternatiivina elektroonilist seiret ja kontrollimist.

Direktiiv 2012/27/EL sisaldas sätteid hoonete renoveerimise kohta ja pikaajalisi strateegiaid investeeringute tegemiseks elamu- ja ärihoonete renoveerimiseks kogu riigis.

Nii hoonete energiatõhususe direktiivi kui ka energiatõhususe direktiivi muudeti direktiiviga (EL) 2018/844, mis jõustus 9. juulil 2018 ning millega tugevdatakse eespool esitatud elemente ning laiendatakse süsteemiliike, mille tõhusust tuleb optimeerida. Samuti tugevdatakse sellega elektroonilise seire, automatiseerimise ja juhtimise rolli ning kehtestatakse lisanõuded, mis toetavad elektrisõidukite laadimistaristu kasutuselevõttu hoone parklates.

Hoonete tehnosüsteemide määratluse laiendamine, et hõlmata enamaid süsteeme, ja üldisemalt vajadus kajastada hoonete ja energiasüsteemi muutumist on tekitanud tarviduse ajakohastada hoonete energiatõhususe direktiivi kohast energiatõhususe arvutamise raamistikku. Eelkõige tähendab see energiatõhususe arvutuste ning energiamärgiste läbipaistvuse parandamist, sealhulgas seoses primaarenergiategurite arvutamisega.

Käesoleva soovituse eesmärk on aidata tagada liidu energiaalaste õigusaktide täielik rakendamine ja täitmine. Selles antakse juhiseid, kuidas energiatõhususe direktiivi mõista ja üle võtta, eeskätt puudutab see hoonete tehnosüsteeme ja nende ülevaatusi käsitlevaid sätteid, sealhulgas isereguleerivate seadmete ning hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 8 ning artiklid 14 ja 15) ning elektrisõidukite laadimistaristu (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 8) paigaldamise ning primaarenergiategurite arvutamise (hoonete energiatõhususe direktiivi I lisa) nõudeid.

Käesolevas lisas sätestatud juhtnöörides esitatakse komisjoni talituste seisukoht. Sellega ei muudeta direktiivi mõju ega piirata Euroopa Kohtu siduvat tõlgendust hoonete energiatõhususe direktiivi artiklite 2, 8, 14 ja 15 ning I lisa kohta.

2. HOONETE TEHNOSÜSTEEMID JA NENDE ÜLEVAATUSED, SEALHULGAS ISEREGULEERIVATE SEADMETE NING HOONE AUTOMATISEERIMIS- JA JUHTIMISSÜSTEEMIDE PAIGALDAMISE NÕUDED

2.1. Eesmärk: tagada hoone tehnosüsteemide optimaalne toimimine ning toetada energia ja sisekeskkonna haldamist

Hoonete energiatõhususe direktiiv hõlmab sätteid hoonete tehnosüsteemide ning süsteemide toimivuse sellise hindamise ja dokumenteerimise kohta, millel on kahekordne eesmärk. Esiteks on süsteemi toimivuse hindamise ja dokumenteerimise eesmärk tagada, et hoone tehnosüsteemid on nende tegeliku toimivuse optimeerimiseks asjakohaselt projekteeritud, paigaldatud ja kasutusele võetud. Teiseks on selle eesmärk tagada, et jälgitakse ja dokumenteeritakse iga sekkumine, mis võib hoone tehnosüsteeme mõjutada. See on oluline, kuna selline teave on omaniku jaoks väärtuslik ja hõlbustab hoone kui terviku toimivuse hindamist (nt seoses energiamärgise väljastamisega).

Hoonete energiatõhususe direktiivi muutmisega laiendatakse hoone tehnosüsteemide korrapärase ülevaatuse ulatust. Nende ülevaatuste eesmärk on hinnata süsteemi toimivust. Ülevaatustel tuleks ka teha kindlaks, milliseid küsimusi või probleeme on, pakkuda lahendusi või täiustusmeetmeid ning kanda edaspidi kasutamiseks ülevaatuse tulemused aruandesse.

Hoonete energiatõhususe direktiiv sisaldab nõudeid selliste isereguleerivate seadmete paigaldamise kohta, millega saab seadistada hoonete sisetemperatuuri, et parandada energiatarbimise haldamist ja samas vähendada kulusid. Samuti hõlmab see nõuet paigaldada hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid kõigisse (olemasolevatesse ja uutesse) mitteeluhoonetesse, mille küttesüsteemi või kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi efektiivne nimivõimsus ületab teatava väärtuse. Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid aitavad nimelt saavutada märkimisväärse energiasäästu, parandavad sisekeskkonna haldamist ning on seega kasulikud nii hoone omanikele kui ka kasutajatele, eeskätt suurte mitteeluhoonete puhul.

2.2. Hoone tehnosüsteeme ja nende ülevaatusi, isereguleerivaid seadmeid ning automatiseerimis- ja juhtimissüsteeme käsitlevate sätete kohaldamisala

Selles alapunktis käsitletakse nende sätete kohaldamisala ja sisu ning vajaduse korral tuuakse esile erinevusi, mis tulenevad direktiiviga (EL) 2018/844 tehtud muudatustest.

2.2.1. Hoone tehnosüsteemid: süsteeminõuded, üldise energiatõhususe hindamine ja dokumenteerimine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 2 ning artikli 8 lõige 1 ja artikli 8 lõige 9)

Enne muutmist: Enne muutmist nõuti hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõikega 1, et liikmesriigid sätestaksid tehnosüsteemide üldise energiatõhususe, nõuetekohase paigaldamise ja asjakohaste mõõtmete, korrigeerimise ja kontrolli süsteeminõuded. See kohustus kehtis olemasolevatesse hoonetesse paigaldatavate tehnosüsteemide kohta ning liikmesriigid võisid seda kohaldada ka uutesse hoonetesse paigaldatavate tehnosüsteemide suhtes. Lisaks sellele oli enne muutmist hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 3 määratletud hoone tehnosüsteem kui „hoone või hoone osa kütte-, jahutus-, ventilatsiooni-, vee soojendamise ja valgustusseadmed või nende kombinatsioon“.

Pärast muutmist Hoone tehnosüsteemidega seoses asendati energiatõhususe direktiivi artikkel 8 ning märkida tuleb järgmist:

a) artikli 8 lõike 1 hoone tehnosüsteemide sätted jäävad põhiliselt muutmata (välja arvatud teises, kehtetuks tunnistatud lõigus loetletud süsteemid, mille suhtes süsteeminõudeid tuli kohaldada);

b) muudatusega ajakohastatakse ja laiendatakse „hoone tehnosüsteemi“ määratlust (artikli 2 punkt 3);

c) muudatusega kehtestatakse uued sätted hoone tehnosüsteemide üldise energiatõhususe hindamise ja dokumenteerimise kohta (artikli 8 lõige 9).

2.2.2. Hoone tehnosüsteemid: ülevaatused (hoonete energiatõhususe direktiivi artiklid 14 ja 15)

Enne muutmist:

hoonete energiatõhususe direktiivi artikliga 14 kehtestati ülevaatuse nõuded üle 20 kW nimivõimsusega küttesüsteemidele. Liikmesriigid pidid süsteemi liigi, efektiivse nimivõimsuse, ülevaatuste kulude ja energiakulude hinnangulise säästu põhjal määrama kindlaks ülevaatuste sageduse. Üle 100 kW efektiivse nimivõimsusega küttesüsteemide ülevaatus pidi toimuma vähemalt iga 2 aasta järel. Liikmesriigid võisid ülevaatuste sagedust ka vähendada, kui on paigaldatud elektrooniline seire- ja kontrollisüsteem. Ülevaatuste alternatiivina võimaldatakse liikmesriikidel artikli 14 lõike 4 kohaselt võtta meetmeid tagamaks, et kasutajatele antakse nõu katelde asendamise, küttesüsteemi muude muudatuste ja alternatiivsete lahenduste kohta, et hinnata katla tõhusust ja kohast suurust. Selle meetodi üldmõju pidi olema ülevaatuste eeldatava mõjuga samaväärne.

Direktiivi artikliga 15 kehtestati ülevaatuse nõuded üle 20 kW nimivõimsusega kliimaseadmetele. Liikmesriigid pidid süsteemi liigi, efektiivse nimivõimsuse, ülevaatuste kulude ja energiakulude hinnangulise säästu põhjal määrama kindlaks ülevaatuste sageduse. Liikmesriigid võisid vähendada selliste süsteemide ülevaatuste sagedust, mis on varustatud elektroonilise seire- ja kontrollisüsteemiga. Ülevaatuste alternatiivina on liikmesriikidel artikli 15 lõike 4 kohaselt lubatud valida meetmed, millega tagatakse, et kasutajatele antakse nõu kliimaseadmete asendamise või muude asjaomaste muudatuste kohta, mis võivad hõlmata ülevaatust, millega hinnatakse kliimaseadmete tõhusust ja suuruse kohasust. Selle meetodi üldmõju pidi olema ülevaatuste eeldatava mõjuga samaväärne.

Pärast muutmist:

direktiivi (EL) 2018/844 artikli 1 lõikega 7 asendatakse hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 ja 15 kohaste ülevaatustega seotud sätted.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 kohaselt ei pea enam üle vaatama kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteeme, mille efektiivne nimivõimsus on 70 kW või väiksem. Sama artikli kohaselt tuleb aga vaadata korrapäraselt üle kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemid, mille efektiivne nimivõimsus on üle 70 kW. Hoonete energiatõhususe direktiivi kohaselt on eranditeks a) süsteemid, mis on hõlmatud energiatõhususe lepinguliste tingimustega (või samaväärsega), vastavalt artikli 14 lõikele 2; b) süsteemid, mida käitab kommunaal- või võrguettevõtja, vastavalt artikli 14 lõikele 2; c) mitteeluhoonete süsteemid, mis on varustatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga, vastavalt artikli 14 lõigetele 4 ja 6; d) eluhoonete süsteemid spetsiaalsete jälgimis- ja juhtimislahendusega, vastavalt artikli 14 lõigetele 5 ja 6.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 15 kohaselt ei pea enam üle vaatama kliimaseadmeid ja ventilatsioonisüsteeme, mille efektiivne nimivõimsus on 70 kW või väiksem. Sama artikli kohaselt tuleb aga korrapäraselt üle vaadata kombineeritud kliimaseadmed ja ventilatsioonisüsteemid, mille efektiivne nimivõimsus on üle 70 kW. Hoonete energiatõhususe direktiivi kohaselt on eranditeks a) energiatõhususe lepinguliste tingimustega (või samaväärsega) hõlmatud süsteemid, vastavalt artikli 15 lõikele 2; b) süsteemid, mida käitab kommunaal- või võrguettevõtja, vastavalt artikli 15 lõikele 2; c) mitteeluhoonete süsteemid, mis on varustatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga, vastavalt artikli 15 lõigetele 4 ja 6; d) eluhoonete süsteemid spetsiaalsete seire- ja juhtimislahendusega, vastavalt artikli 15 lõigetele 5 ja 6.

2.2.3. Isereguleerivate seadmete paigaldamisega seotud nõuded (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1)

Enne muutmist: ei ole kohaldatav (need sätted kehtestati muudatustega)

Pärast muutmist: direktiivi (EL) 2018/844 artikliga 1 on kehtestatud uued nõuded isereguleerivate seadmete ning hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise kohta teatavatele tingimustele vastavatesse hoonetesse. Täpsemalt peavad liikmesriigid hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 1 kohaselt nõudma kõikidesse uutesse hoonetesse isereguleerivate seadmete paigaldamist ja olemasolevates hoonetes soojusgeneraatorite asendamisel selliste seadmete paigaldamist, kui see on tehniliselt ja majanduslikult teostatav.

2.2.4. Hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamisega seotud nõuded (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4)

Enne muutmist: ei ole kohaldatav (need sätted kehtestati muudatustega)

Pärast muutmist: hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 4 ja artikli 15 lõike 4 kohaselt peavad liikmesriigid nõudma, et kõigisse mitteeluhoonetesse, mille küttesüsteemi või kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi efektiivne nimivõimsus on üle 290 kW, paigaldataks automatiseerimis- ja juhtimissüsteem. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 4 ja artikli 15 lõike 4 kohaselt peab see olema tehtud 31. detsembriks 2025, kui see on tehniliselt ja majanduslikult teostatav (nõuete täitmise teostatavuse kohta saate juhiseid vaadata punktist 2.3.4).

2.3. Hoone tehnosüsteeme ja nende ülevaatusi, isereguleerivaid seadmeid ning automatiseerimis- ja juhtimissüsteeme käsitlevate sätete tõlgendamine

2.3.1. Hoone tehnosüsteemide nõuded ning hoone tehnosüsteemide üldise energiatõhususe hindamine ja dokumenteerimine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 2 ning artikli 8 lõige 1 ja artikli 8 lõige 9)

2.3.1.1. „Hoone tehnosüsteemide“ määratluse laiendamine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõige 3)

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõigetest 1 ja 9 tulenevad kohustused kehtivad hoone tehnosüsteemide kohta, nagu on määratud kindlaks artikli 2 lõikes 3. Selle määratluse kohaselt tähendab „hoone tehnosüsteem“ tehnilisi seadmeid, „mida kasutatakse hoone või hoone osa kütmiseks, jahutamiseks, ventileerimiseks, tarbevee soojendamiseks, sisseehitatud valgustuse jaoks, automatiseerimiseks ja juhtimiseks ning kohapeal elektri tootmiseks, või selliste süsteemide kogum, sealhulgas taastuvatest energiaallikatest pärit energiat kasutavad süsteemid“.

„Hoone tehnosüsteem“ oli hoonete energiatõhususe direktiivis määratletud juba enne viimast muutmist. Hoonete energiatõhususe direktiivis on seda mõistet ajakohastatud järgmiselt, mõne süsteemi puhul on kasutatud muudetud sõnastust, et iseloomustada süsteemi ulatust, ka on mõistet laiendatud, et hõlmata täiendavaid süsteeme („tehnilised seadmed automatiseerimiseks ja juhtimiseks“ ning „tehnilised seadmed kohapeal elektri tootmiseks“).

Järgmises tabelis on esitatud kokkuvõtlikult hoonete energiatõhususe direktiivi kohased muudatused määratlustes:

Tabel 1

Energiatõhususe direktiiviga tehtud muudatused „hoone tehnosüsteemi“ määratluses

Enne muutmist Muudetuna Muudatuse liik küte ruumide küte kohaldamisala täpsustamine jahutus ruumide jahutus kohaldamisala täpsustamine ventilatsioon ventilatsioon muutusteta kuum vesi soe tarbevesi kohaldamisala täpsustamine valgustus sisseehitatud valgustus kohaldamisala täpsustamine (1) ei kohaldata hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid uus hoone tehnosüsteem ei kohaldata kohapeal elektri tootmine uus hoone tehnosüsteem

Energiatõhususe direktiivi „kohapeal elektri tootmise“ mõistet tuleks tõlgendada koostoimes elektridirektiivi (2) (direktiiv elektri siseturu ühiseeskirjade kohta, millega reguleeritakse nende elektriklientide staatust, õigusi ja kohustusi, kellel on ka endal generaatorid) artikliga 15 ning ka mõistet „aktiivsed kliendid“ sama direktiivi tähenduses.

2.3.1.2. Uued hoone tehnosüsteemid hoonete energiatõhususe direktiivis (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõiked 3 ja 3a)

Hoone tehnosüsteemide määratlusse on lisatud tehnilised seadmed automatiseerimiseks ja juhtimiseks ning tehnilised seadmed kohapeal elektri tootmiseks.

a) „Hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteem“ on määratletud hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 3a: „hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteem“ – süsteem, mis hõlmab kõiki tooteid, tarkvara ja inseneriteenuseid, mis võivad toetada hoone tehnosüsteemide energiatõhusat, säästlikku ja ohutut toimimist, kasutades automaatset juhtimist ja lihtsustades nimetatud hoone tehnosüsteemide manuaalset juhtimist“;

b) „Kohapeal elektri tootmise süsteemid“ tähendavad süsteeme, mis on ette nähtud elektri tootmiseks ning mis paigaldatakse hoonega seotud territooriumil kindlaksmääratud piiridesse ning mis on hoonega ja selle elektripaigaldistega teatud määral lõimitud (3). Sellised süsteemid hõlmavad eeskätt päikesepaneele (nt katusele paigaldatavad päikesepaneelid), soojuse ja elektri mikrokoostootmisseadmeid ja väikeseid tuuleturbiine.

2.3.1.3. Kasulikud määratlused: „küttesüsteem“ ja „kliimaseade“ (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõiked 15a ja 15)

Lisaks hoonete tehnosüsteemide määratlusele sisaldab hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 2 ka küttesüsteemi ja kliimaseadme määratlusi: (4)

a) „küttesüsteem“– komponentide kombinatsioon, mida on tarvis siseruumide õhu töötlemiseks, et temperatuuri tõsta; (5)

b) „kliimaseade“– mehhanismid, mida on tarvis siseruumide õhu töötlemiseks, et temperatuuri kontrollida või seda alandada (6).

2.3.1.4. Millal kohustused kehtima hakkavad? (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1 ja artikli 8 lõige 9)

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõigete 1 ja 9 sätted hoone tehnosüsteemide kohta kehtivad juhul, kui hoone tehnosüsteemi paigaldatakse, asendatakse või uuendatakse.

Tuleb võtta arvesse, et tingimused, mida tuleb nende kohustuste kohaldatavuseks täita, seonduvad üksnes hoone tehnosüsteemide enestega, mitte asjaomase hoone liigi ega hoone osaga. Hoone tehnosüsteemi määratluses on täpsustatud, et hoone tehnosüsteem on hoones või hoone osas asuv seade, mis tähendab, et hoone tehnosüsteemide kohta kehtivaid sätteid kohaldatakse asjaomastes hoonetes või hoone osades, olenemata hoone liigist või omadustest.

Süsteeminõuete kehtestamise säte on aga kohustuslik üksnes olemasolevate hoonete tehnosüsteemide puhul. Seda, kas laiendada kohustust uute hoonete tehnosüsteemidele, otsustavad liikmesriigid.

2.3.1.5. Mõistete tähendus (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1 ja artikli 8 lõige 9)

Uutes sätetes süsteemi tõhususe dokumenteerimise kohta (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 9) kasutatakse mõningaid samu mõisteid nagu sätetes süsteeminõuete sisseseadmise kohta: „üldine energiatõhusus“, „paigaldamine“, „asendamine“ ja „uuendamine“. Nende mõistete tähendus on sama ka uutes sätetes. Seega tuleks need mõisted võtta riigi tasandil üle samal viisil kui sätted süsteeminõuete sisseseadmise kohta.

Süsteemi tõhususe dokumenteerimist puudutavates sätetes kasutatakse samuti mõistet „muudetud osa“ – see tähendab süsteemi konkreetset osa (st komponenti), mida süsteemi uuendamine mõjutab. See on asjakohane üksnes seoses süsteemi uuendamisega, mitte siis, kui süsteemi paigaldatakse või see asendatakse.

2.3.2. Küttesüsteemide, kliimaseadmete, kombineeritud kütte ja ventilatsioonisüsteemide ning kombineeritud kliimaseadmete ja ventilatsioonisüsteemide ülevaatus (hoonete energiatõhususe direktiivi artiklid 14 ja 15).

2.3.2.1. Muutused hoonete energiatõhususe direktiivi kohastes ülevaatust käsitlevates sätetes (hoonete energiatõhususe direktiivi artiklid 14 ja 15).

Kokkuvõtlikult tehti hoonete energiatõhususe direktiiviga järgmised ülevaatust puudutavate nõuete peamised muudatused: 1) erinevad künnised, mille korral on ülevaatuse tegemine nõutav, 2) kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemide (kliimaseadmete) ja ventilatsioonisüsteemide ülevaatuste kehtestamine, 3) suurem tähelepanu tavalistele kasutustingimustele ja 4) suurem roll hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteemidele ning elektroonilistele jälgimis- ja kontrollisüsteemidele.

Ülevaatuste alternatiivina antakse hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega 3 ja artikli 15 lõikega 3 liikmesriikidele võimalus võtta alternatiivseid meetmeid, millega saab tagada kasutajatele nõu andmine. Hoonete energiatõhususe direktiivi alternatiivsete meetmete sätted sarnanevad nendega, mis olid selles direktiivis sätestatud enne viimast muudatust.

Need liikmesriigid aga, kes otsustavad kohaldada alternatiivseid meetmeid, peavad tagama, et nende mõju oleks samaväärne mõjuga, mis olnuks artikli 14 lõike 1 ja artikli 15 lõike 1 kohaselt tehtavatel ülevaatustel (see hõlmab elemente, nagu uued künnised, kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemid, erandid jne).

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 15 sätted on artikli 14 sätetega peaaegu samased. Ainus erinevus on see, et artikkel 14 kehtib küttesüsteemide kohta ja artikkel 15 kliimaseadmete kohta. Seega peaksid liikmesriigid kohaldama artiklis 14 küttesüsteemide ülevaatuse kohta antud soovitusi (või asjakohasel juhul alternatiivseid meetmeid) artikli 15 kohaste kliimaseadmete suhtes. Selle põhjal saab järeldada, et viited küttesüsteemidele kehtivad ka kliimaseadmete kohta ning viited soojusgeneraatoritele või kateldele kehtivad ka külmageneraatorite või jahutite kohta. Kattuvuste vältimiseks käsitletakse järgmistes punktides peamiselt artikli 14 kohaseid küttesüsteeme; artikli 15 kohastele kliimaseadmetele viidatakse eraldi üksnes vajaduse korral.

2.3.2.2. Efektiivne nimivõimsus (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõige 17 ning artiklid 14 ja 15)

Mõiste „efektiivne nimivõimsus“ määratlus on esitatud hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 17.

Kütte- ja kliimaseadmete puhul tähendab efektiivne nimivõimsus suurimat töötamisaegset võimsust (kW), mille on kindlaks määranud süsteemi tootja: (7)

a) küttesüsteemi puhul nimisoojusvõimsus;

b) kliimasüsteemi puhul nimijahutusvõimsus.

Asjakohasel juhul kehtib efektiivse nimivõimsuse künnis iga süsteemi kohta eraldi (küttesüsteemid, kliimasüsteemid, kombineeritud kütte- ja kliima- ning ventilatsioonisüsteemid).

Kui paigaldatud on kombineeritud süsteemid, peaks efektiivne nimivõimsus peegeldama süsteemide kombinatsiooni võimsust, nagu on selgitatud punktides 2.3.2.3 ja 2.3.2.4.

Tavaliselt koosneb süsteem enam kui ühest üksusest, mis toimivad koos. Sellisel juhul vastab efektiivne nimivõimsus üksikute üksuste efektiivsete nimivõimsuste summale.

2.3.2.3. Kütte- ning kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemid (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 14)

Hoonete energiatõhususe direktiivi viimase muudatusega laiendatakse ülevaatuste ulatust, et see hõlmaks ka kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemide ventilatsiooniosa.

Nendel liikmesriikidel, kes on ülevaatuste korra juba kehtestanud, peaks küttesüsteemi enese ulatus olema ülevõtmisega seoses juba määratletud. Vastavalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikele 1 peab ülevaatus hõlmama kõiki juurdepääsetavaid osi, nagu soojusgeneraator, kontrollisüsteem ja tsirkulatsioonipumbad.

Samuti nõutakse hoonete energiatõhususe direktiiviga kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemide ventilatsiooniosa ülevaatuse tegemist. Kuna see on uus nõue, peaksid liikmesriigid määratlema süsteemiliigid, mida nüüd käsitatakse kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemidena.

Kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemide mõistet tuleks käsitada nii, et need hõlmavad järgmisi kategooriaid:

a) 1. liik: küttesüsteemiga ühendatud ventilatsioonisüsteemid. Need on süsteemid, kus ventilatsioonisüsteem koosneb ühest või mitmest õhukäitlusseadmest, millega viiakse käideldud õhk köetava(te)sse ruumi(desse), ning kus need õhukäitlusseadmed on ühendatud ühe või mitme soojusgeneraatoriga, et kasutada selle/nende toodetud kuumust õhu käitlemiseks. Sellist liiki süsteemi näited on järgmised: katel + õhukäitlusseade + lõppseade (õhkkonvektorid/ventilaatorkonvektorid/radiaatorid) või katel + muutuva õhuvooluhulgaga süsteem

b) 2. liik: küttesüsteemiga kooskõlastatud ventilatsioonisüsteemid. Need on süsteemid, kus ühe või mitme õhukäitlusseadmega viiakse köetava(te)sse ruumi(desse) käideldud õhku. Ventilatsioonisüsteem on ühendatud sõltumatu soojusallikaga (nt spetsiaalse katla või soojuspumbaga) või kasutab seesmist soojusallikat (nt elektritakisti). Ruume köetakse enamasti süsteemiga, milles kasutatakse teistsugust soojusallikat. Isegi kui kütte- ja ventilatsioonisüsteemil ei ole ühist soojusallikat, töötavad need koos ja kooskõlastatult (nt töögraafikute, voolutemperatuuride või voolukiiruste osas). Sellist liiki süsteemi näited on järgmised: katusele paigaldatavad seadmed (muutuv külmaaine kogus või muutuv külmaaine vool) + õhukäitlusseade;

c) 3. liik: küttesüsteemist sõltumatud ventilatsioonisüsteemid. Need on süsteemid, kus ventilatsioonisüsteem on nii soojusallika kui ka töötamise mõttes küttest täielikult sõltumatu. Sellist liiki süsteemi näited on järgmised: ainult väljatõmbesüsteemid, sissepuhke- ja väljatõmbesüsteemid (eelsoojenduseta).

1. liiki süsteeme tuleks käsitada kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemidena. See tähendab, et kohaldatakse hoonete energiatõhususe direktiivi sätteid (seda aitab kinnitada direktiivi (EL) 2018/844 põhjendus 35). Ventilatsioonisüsteemi kasutatava soojuse osast olenemata osalevad soojuse hoonesse viimises täielikult nii kütte- kui ka ventilatsioonisüsteem. Seda liiki süsteemi puhul on nõutav kütte ja ventilatsiooni hoolikas lõimimine, et luua sisekeskkond asjakohasel ja tõhusaimal viisil, eeskätt tavapärastel või keskmistel töötingimustel. Selliste süsteemide ülevaatused on hea võimalus selgitada välja väiksemate kuludega energiasäästuviisid (kergesti saavutatav tulemus).

2. liiki süsteeme tuleks samuti käsitada kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemidena. Seda peamiselt seetõttu, et kütte- ja ventilatsioonisüsteemi töö peab olema piisavalt lõimitud. Nagu 1. liigi puhul, on ülevaatus hea võimalus selgitada välja väiksemate rakenduskuludega energiasäästuviisid.

3. liiki süsteeme ei tuleks käsitada kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemidena. Küttesüsteemi ja ventilatsioonisüsteemi tuleks hoonete energiatõhususe direktiivi tähenduses vaadelda individuaalsete ja eraldi süsteemidena.

Üldjoontes on 1. ja 2. liiki süsteemid tavapärasemad mitteeluhoonetes (näiteks büroodes, ostukeskustes jne), kuid 3. liiki süsteemid on levinumad eluhoonetes.

Kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi efektiivne nimivõimsus peaks olema süsteemi paigaldatud erinevate soojusgeneraatorite efektiivsete nimivõimsuste summa (8).

Süsteemi efektiivse võimsuse arvutus oleneb süsteemi liigist. 1. ja 3. liigi süsteemides on määravaks teguriks soojusgeneraatori suurus. 2. liiki süsteemides tuleks soojusgeneraatori suurus liita ventilatsioonisüsteemis oleva soojusgeneraatori (nt elektrikütteseade, päikesepaneelid jne) suurusele. Põhjuseks on see, et mõlema elemendi küttevõimsust kasutatakse soojuskadude hüvitamiseks ruumis.

Hoonete energiatõhususe direktiivis ei täpsustata, millises ulatuses kohaldatakse ülevaatusi süsteemi õhujuhtimise ja -käitlemise aspektide suhtes (näiteks lõõristik, siibrid või õhufiltrid). Hea tava oleks aga see, kui sõltumatu ekspert kaasaks need ülevaatusesse vähemalt teatavas ulatuses ning süsteemi juurdepääsetavust ja kättesaadavaid energiasäästuvõimalusi arvestades. Praktikas võivad kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi erinevad osad asuda koos või lähestikku. Kuna inspektor külastab hoonet isiklikult, on lisanduv töökoormus ja kulu väikesed, aga samas on see hea võimalus säästa energiat.

2.3.2.4. Kombineeritud kütte- ja kliima- ning ventilatsioonisüsteemid (hoonete energiatõhususe direktiivi artiklid 14 ja 15)

On tavaline, et ventilatsioonisüsteem on ühendatud nii kütte- kui ka kliimasüsteemiga.

Liikmesriikides, kes on otsustanud rakendada ülevaatusi nii kütte- kui ka kliimasüsteemi puhul, võib juhtuda, et ventilatsiooni vaadatakse üle topelt (üks kord koos küttesüsteemiga ja teine kord koos kliimaseadmega). Topeltülevaatusi tuleks hoone ja selle kasutajate koormuse vähendamiseks vältida.

Kombineeritud kütte- ja kliima- ning ventilatsioonisüsteemid tuleks eelistatavalt vaadata üle ühe külastusega ning seda peaks tegema asjatundja, kelle kvalifikatsioon võimaldab teha mõlemat ülevaatust. Kui see ei ole võimalik, on soovitatav, et ventilatsioonisüsteemi vaatab üle asjatundja, kes on kvalifitseeritud tegema kliimaseadmete ülevaatusi.

Liikmesriikides, kes on üht liiki süsteemi puhul otsustanud rakendada ülevaatusi ja teise puhul alternatiivseid meetmeid, ei ole topeltülevaatuste ohtu. Ülevaatusega tuleks aga tagada, et ventilatsioonisüsteemi kütte- või jahutustsüklid ei ole omavahel konfliktis.

Selgitamaks välja, kas süsteem jääb üle või alla 70 kW künnise, tuleks kütte- ja jahutussüsteemi vastavaid efektiivseid nimivõimsusi vaadelda eraldi. Näiteks kombineeritud kütte- ja kliimasüsteem, milles kütte efektiivne nimiväärtus on 50 kW ja jahutuse efektiivne nimiväärtus 30 kW, jääb nii kütte- kui ka kliimasüsteemi ülevaatusel alla künnise. Kombineeritud süsteem, milles kütte efektiivne nimiväärtus on 80 kW ja jahutuse efektiivne nimiväärtus on 30 kW, jääb kütte ülevaatusel üle künnise ja kliimasüsteemi ülevaatusel alla künnise.

Eraldi käsitlemise põhjuseks on see, et hoonete energiatõhususe direktiivis käsitletakse kütte- ja kliimasüsteeme eraldi (vastavalt artikkel 14 ja artikkel 15). Hoonete energiatõhususe direktiivis ei ole nende süsteemide kooskäsitlemise kohta ühtegi sätet. Sellest tulenevalt tuleb kombineeritud süsteeme, isegi kui tegelikkuses võivad need täiesti olemas olla, käsitleda hoonete energiatõhususe direktiivi artiklite 14 ja 15 kohaselt eraldi, koos nende vastavate nõuete, aruandluskohustuste, korrapärasuse, inspektorite sertifitseerimisega jne.

2.3.2.5. Soojuspumbad ja katusele paigaldatavad seadmed (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõige 18 ning artiklid 14 ja 15)

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 18 määratletakse soojuspumpa kui masinat, seadet või paigaldist, mis kannab niisugusest looduslikust keskkonnast nagu õhust, veest või maapinnast saadava soojuse üle hoonetesse või tööstuslikesse rakendustesse, pöörates soojuse loomuliku leviku vastupidiseks, nii et see levib madalamalt temperatuurilt kõrgemale. Reverseeritavad soojuspumbad võivad ühtlasi kanda soojust hoonest looduslikku keskkonda. Seega saavad soojuspumbad toimida generaatoritena nii kütte- kui ka kliimasüsteemides, kuigi mõnes rakenduses võivad need täita vaid üht funktsiooni. Kuna soojuspumbad võivad täita nii kütte- kui ka jahutusfunktsiooni, võiksid soojuspumbad kuuluda nii artikli 14 kui ka artikli 15 alla.

Kui soojuspumpa kasutatakse generaatorina üksnes kütmist võimaldavas süsteemis, peaks see süsteem kuuluma artikli 14 alla. Selle näiteks on olukord, kus soojuspump toodab soojust kütmiseks ja tarbevee soojendamiseks.

Kui soojuspumpa kasutatakse soojus- või jahutusgeneraatorina nii kütmist kui ka õhu konditsioneerimist võimaldavas süsteemis, peaks see süsteem kuuluma artikli 15 alla.

Katusele paigaldatavad seadmed on soojuspumpade erikategooria ning neid kasutatakse tavaliselt suurtes mitteeluhoonetes. Need toimivad soojuspumpadena ning lisaks sellele võivad nad üheaegselt nii kütta kui ka jahutada. Neid tuleks alati pidada artikli 15 alla kuuluvaks.

2.3.2.6. Tõhusus tüüpilistes või keskmistes kasutustingimustes (hoonete energiatõhususe direktiivi põhjendus 36, artikli 14 lõige 1 ja artikli 15 lõige 1)

Enne muudatust sätestati hoonete energiatõhususe direktiivi põhjenduses 26, et „erialase ettevalmistusega töötajate läbiviidav kütte- ja kliimaseadmete korrapärane hooldus ja ülevaatus aitab seadmeid täpsemini reguleerida vastavalt tootekirjeldusele ning tagab seeläbi keskkonna, ohutuse ja energiakasutuse seisukohast nende optimaalse toimimise“, ning artikli 14 lõikes 1 on sätestatud, et ülevaatus peab hõlmama katla tõhususe ja selle suuruse võrdlemist hoone küttenõuetega.

Muudatusega viidatakse hoonete energiatõhususe direktiivis lisaks kateldele ka süsteemile tervikuna ning eeskätt soojusgeneraatorile. Seega on suurem rõhk tavalistel töötingimustel. Direktiivi (EL) 2018/844 põhjenduses 36 on osutatud, et ülevaatusel peaks eelistatavalt keskenduma reaalsetele oludele, muutuvatele töötingimustele, mil kasutatakse vaid osa nominaalvõimsusest. Seda seetõttu, et vaid väike osa küttesüsteemi energiatarbimisest toimub projekteerimistingimustele lähedastes tingimustes. Suurim osa energiast tarbitakse siis, kui süsteem töötab osakoormusel (st kui süsteem ei tööta täisvõimsusel). Seetõttu peaks eesmärk olema tagada, et süsteem saab töötada tulemuslikult ja tõhusalt kõigis tingimustes.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 1 kohaselt hinnatakse küttesüsteemide ülevaatuse korral asjakohasel juhul süsteemi võimekust optimeerida oma tõhusust tüüpilistes või keskmistes kasutustingimustes. Liikmesriigid peavad oma õigusakte ajakohastama ja tagama, et asjakohasel juhul oleks ülevaatuste kohaldamisalasse lisatud ka selline tõhususe hindamine.

Küttesüsteemi toimimine oleneb paljudest teguritest, sealhulgas välistingimustest, hoone omadustest, hoone kasutusest ja süsteemi omadustest. Kõigi võimalike kombinatsioonide tüüpilisi või keskmisi kasutustingimusi on keeruline ja tõenäoliselt ebapraktiline kindlaks määrata.

Süsteemid töötavad harva täisvõimsusega, selle asemel toimub töötamine osalise koormusega. Kui võtta aluseks süsteemi võimsuse protsent teatud ajavahemikul, on võimalik anda mõningaid üldsuuniseid tüüpiliste või keskmiste kasutustingimuste kohta. Näiteks rusikareeglina võib öelda, et tüüpilised või keskmised kasutustingimused vastavad olukorrale, kus süsteem töötab teatud ajavahemikul (nt päeva jooksul) võimsusel 20–40 % oma projekteeritud võimsusest. See annab aga ebatäieliku pildi. Isegi kõige tüüpilisemal päeval võivad süsteemi tõhusaimad seadistused päeva lõikes märkimisväärselt erineda. Selle tulemusena ei soovitata tüüpilisi või keskmisi kasutustingimusi määrata kindlaks riiklikes õigusaktides süsteemi koormuse funktsioonina.

Samuti on võimalik anda mõningaid üldisi suuniseid tüüpiliste või keskmiste kasutustingimuste määramiseks välistemperatuuri alusel ning täpsustada, kuidas need erinevad projekteerimistingimustest. Näiteks kui projekteerimistingimused olid antud temperatuuril – 10 °C, saaks tüüpilised või keskmised kasutustingimused määrata kindlaks vähem nõudlike välistemperatuuride funktsioonina (nt vahemikus 5–10 °C) või sise- ja välistemperatuuri erinevuse alusel (nt 60 % erinevus sisetemperatuuri ja välistemperatuuri vahel projekteerimistingimustel). Aga üks ja sama süsteem võib toimida täiesti erinevalt, olenevalt hoonest, kus see on paigaldatud, selle kasutusviisist ning ilmast konkreetsel ajal. Seetõttu ei soovitata tüüpilisi või keskmisi kasutustingimusi riiklikes õigusaktides kindlaks määrata või esitada tabelina kui välistingimuste (nt standardpäeva) funktsiooni. Sama saab öelda hoone omaduste või hoone kasutuse kohta (nt 80 % kasutamise määr).

Tehnilised üksikasjad selle kohta, kuidas hindamist teha, saab esitada inspektoritele antavates koolitusmaterjalides või dokumentides.

Tehnikaasutused ja -liidud mõistavad hästi vajadust võtta arvesse süsteemide toimimist tüüpilistes või keskmistes tingimustes. Avaldatud on arvukalt käsiraamatuid ja suuniseid, milles käsitletakse süsteemide tõhusust osalise koormuse (mitte täiskoormuse või projekteerimiskoormuse) puhul. Liikmesriikidel on soovitatav koolitusmaterjalide väljatöötamisel neid suuniseid kasutada või järgida (9).

2.3.2.7. Elektrooniline jälgimine ja tõhusad juhtimislahendused eluhoonetes (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõige 5 ja artikli 15 lõige 5)

Elektroonilise seire ja tõhusate juhtimislahenduste paigaldamine eluhoonetesse võib tuua kaasa märkimisväärse energiasäästu, parandada sisekeskkonna haldamist ning olla kasulik nii hoone omanikele kui ka kasutajatele. Eelkõige puudutab see suuri hooneid, kus enamiku kasutajate juurdepääs süsteemi juhtimisele ja süsteemi teabele on piiratud.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega 5, milles käsitletakse elektroonilise jälgimise ja juhtimise funktsioone, on hõlmatud üksnes eluhooned. Selle artikli kohaselt saavad liikmesriigid otsustada, kas nad kehtestavad nõuded tagamaks, et eluhooned on selliste funktsioonidega varustatud, lisades need oma riiklikesse ülevõtmismeetmetesse.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 5 punktiga a on ette nähtud pidev elektrooniline jälgimine. Vastavad süsteemid mõõdavad oma energiatarbimist ja kasutavad seda süsteemi tõhususe arvutamiseks, arvutustulemused tuleks edastada süsteemi omanikule või haldajale. Kui süsteemi tõhusus väheneb märgatavalt või kui süsteem vajab hooldust, teavitab süsteem omanikku või haldajat. Süsteem peaks töötama pidevalt, mitte perioodiliselt (näiteks iga 3 kuu tagant).

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 5 punktiga b on ette nähtud tõhus juhtimislahendus, mis tagab energia optimaalse tootmise, jaotamise, salvestamise ja kasutamise. Seoses juhtimislahendusega tuleks võtta arvesse stsenaariumi, mille puhul kortermajas on üks küttesüsteem ja kasutajad saavad süsteemi juhtida üksnes oma hooneosa piires.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 5 on käsitletud mõlema funktsiooni valikulist kasutuselevõttu eluhoonetes.

Erinevalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõigetest 1 ja 4, millega on ette nähtud kohustusliku ülevaatuse künniste kajastamine riiklikes ülevõtmismeetmetes, on artikli 14 lõige 5 valikulise iseloomuga („võivad“), ei sisalda seega efektiivse nimivõimsuse künniste üksikasju ning hõlmab kaudselt kõiki eluhooneid, olenemata nende suurusest. Liikmesriikidel soovitatakse nõuete kehtestamisel võtta arvesse süsteemierinevusi ja hoone tüüpi.

2.3.2.8. Ülevaatustest vabastamine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõige 2, lõige 4 ja lõige 5, artikli 15 lõige 2, lõige 4 ja lõige 5)

Enne muudatust nähti direktiivis liikmesriikidele ette võimalus vähendada ülevaatuste intervalle või asjakohasel juhul ülevaatusi kergendada, kui on paigaldatud elektroonilised seire- ja kontrollisüsteemid.

Hoonete energiatõhususe direktiivi muudatusega kehtestatakse vabastused siis, kui:

a) hoone tehnosüsteem on hõlmatud energiatõhususe lepinguga (või sarnasega) või seda käitab kommunaal- või võrguettevõtja (artikli 14 lõikes 2 sätestatud vabastus); või

b) küttesüsteem on varustatud artikli 14 lõigetes 4 ja 5 määratletud automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga (artikli 14 lõikes 6 sätestatud vabastus)

a) Energiatõhususe lepinguga (või sarnasega) hõlmatud hoone tehnosüsteemid (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõige 2 ja artikli 15 lõige 2)

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega 2 jäetakse ülevaatustest välja hoone tehnosüsteemid, mis on sõnaselgelt hõlmatud kokkulepitud energiatõhususe kriteeriumiga või lepinguliste tingimustega, milles on täpsustatud energiatõhususe parandamise kokkulepitud tase. Energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 27 määratletud energiatõhususe leping vastab nendele nõuetele.

Hooned, mida käitab kommunaal- või võrguettevõtja ning mille suhtes kohaldatakse seetõttu tõhususe jälgimise meetmeid süsteemi poolel, on samuti vabastatud.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 2 osutatud erandid kehtivad üksnes siis, kui üldine mõju on samaväärne selle direktiivi artikli 14 lõikes 1 osutatud ülevaatuste kohaldamisega.

Hoonete energiatõhususe direktiivis ei osutata, kuidas see samaväärsus tuleks kindlaks määrata. Ühe võimalusena võiks selgitada välja, kas hoone tehnosüsteemi puhul juba tehakse kokkuleppe või lepingu osana korrapäraseid ülevaatusi ning kas see sarnaneb laadilt artikli 14 lõike 1 kohaste ülevaatustega. Kui hoone tehnosüsteemi puhul tehakse selliseid ülevaatusi, võib teha erandi artikli 14 lõikes 1 sätestatud nõuetest.

Üsna kindlalt võib arvata, et enamik energiatõhususe lepinguid või kokkuleppeid juba sisaldab teataval määral korrapäraseid ülevaatusi. Aga need ülevaatused ei tarvitse täies ulatuses olla täielikult kooskõlas hoonete energiatõhususe direktiivi nõuetega. Tavalistel asjaoludel ei oleks liikmesriikidel võimalik kontrollida üksikult iga energiateenuse lepingut, et selgitada välja, kas see on samaväärne. Lisaks, kuna need lepingud võivad olla sõlmitud kahe eraettevõtte vahel, võivad eri lepingute tingimused olla väga erinevad. Selle tulemusel võivad liikmesriigid otsustada, et need lepingud ühtlustatakse ja normaliseeritakse.

Energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 27 on määratletud energiatõhususe leping kui „kasusaaja ja energiatõhususe parandamise meetme osutaja vaheline lepinguline kokkulepe, mida kontrollitakse ja jälgitakse kogu lepingu kehtivuse aja jooksul ning mille alusel makstakse nimetatud meetmesse tehtud investeeringute (töö, tarnimine või teenus) eest sõltuvalt lepingus kokku lepitud energiatõhususe parandamise tasemest või muust kokkulepitud energiatõhususe kriteeriumist, näiteks rahalisest säästust“.

Muude meemete seas on energiatõhususe direktiiviga kehtestatud energiateenuste sätted. Energiatõhususe direktiivi artikliga 16 on sätestatud, et liikmesriigid peavad vajaduse korral töötama välja sertifitseerimis- ja/või akrediteerimissüsteemid.

Energiatõhususe direktiivi artikli 18 kohaselt peavad liikmesriigid toetama avalikku sektorit, pakkudes energiatõhususe lepingute sõlmimiseks näidislepinguid. Energiatõhususe direktiivi artikli 18 kohaselt peavad need näidislepingud sisaldama vähemalt XIII lisas loetletud punkte.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 2 osutatud samaväärsusnõuete tähenduses saab ülevaatustega samaväärse mõjuga lepingutena käsitada energiatõhususe lepinguid, mille on allkirjastanud akrediteeritud/sertifitseeritud ettevõte ja mis järgib energiatõhususe lepingu XIII lisas esitatud mudelit.

Seetõttu peaks liikmesriikidel olema avalikult kättesaadav akrediteeritud või sertifitseeritud ettevõtete nimekiri koos avalikult kättesaadavate näidislepingutega.

Arvestuse pidamiseks tuleks seoses energiatõhususe lepinguga ülevaatustest vabastatud süsteemi staatus registreerida ülevaatuste andmebaasis. See peaks sisaldama viidet lepingu kestusele ning seega ka vabastuse kehtivusperioodile.

Liikmesriikides, kus näidislepingud ja akrediteeritud või sertifitseeritud ettevõtete nimekiri ei ole avalikult kättesaadav, peavad ametiasutused kontrollima iga lepingut eraldi, et selgitada välja, kas see on samaväärne. Lepingupooled saavad seda hõlbustada, kaasates oma lepingusse lisa, milles osutatakse selgelt ja üheselt mõistetavalt vähemalt järgmistele energiatõhususe direktiivi XIII lisas loetletud punktidele:

a) energiasääst, mille saavutamine tuleb tagada lepingus ettenähtud meetmete rakendamisega;

b) lepingu kestus ja täitmise etapid, etteteatamise tingimused ja periood;

c) võrdluskuupäev saavutatud säästu kindlaksmääramiseks;

d) kohustus lepinguga ettenähtud meetmed täielikult rakendada ning dokumenteerida kõik projekti jooksul tehtavad muudatused;

e) selged ja läbipaistvad sätted, milles käsitletakse tagatud energiasäästu mõõtmist ja kontrolli ning kvaliteedikontrolli ja tagatisi (ideaaljuhul viitega riiklikele või ELi standarditele).

Liikmesriigid võivad leida, et kasulik on osutada olemasolevatele standarditele, (10) suunistele (11) ja näidislepingutele (12).

b) Automatiseerimis- ja juhtimissüsteem, pideva elektroonilise jälgimise lahendused ja tõhusad juhtimislahendused (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõiked 4 ja 5, artikli 15 lõiked 4 ja 5)

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega 6 on vabastatud artikli 14 lõikes 1 sätestatud ülevaatustest hooned, mis vastavad artikli 14 lõigete 4 ja 5 nõuetele.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega on nõutud, et mitteeluhooned, mille küttesüsteemi või kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi efektiivne nimivõimsus on üle 290 kW, peavad aastaks 2025 olema varustatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga, kui see on tehniliselt ja majanduslikult teostatav (13).

Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga varustamise nõue ei puuduta mitteeluhooneid, mille küttesüsteemi või kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi efektiivne nimivõimsus on vahemikus 70–290 kW, kuigi liikmesriigid võivad otsustada, et langetavad künnist ning nõuavad automatiseerimis- ja juhtimissüsteemi paigaldamist ka väiksemate küttesüsteemide puhul. Ülevaatustest tuleks vabastada ka hooned, mis kuuluvad uue nõude alla ning mis on varustatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga.

Üksikud hooneomanikud võivad otsustada, et paigaldavad hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 4 sätestatud olulistele nõuetele vastavad automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid. Sellistel juhtudel võivad liikmesriigid otsustada, et vabastavad need hooned ülevaatustest, seda ka juhul, kui nende süsteemid ei ulatu 290 kW künniseni. Kui liikmesriigid otsustavad seda teha, peaksid nad selle lisama ka hoonete energiatõhususe direktiivi ülevõtmismeetmetesse.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega 5 on liikmesriikidele ette nähtud võimalus tagada, et eluhooned on varustatud pideva elektroonilise jälgimise lahendusega ja tõhusa juhtimislahendusega. Sarnaselt automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide stsenaariumiga võivad mõned nendest elementidest mingis vormis juba turul olemas olla. Need ei tarvitse aga hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 5 nõuetele täielikult vastata. Seetõttu tuleks nende süsteemide määratluses ja selles, kuidas need võetakse üle riiklikesse õigusaktidesse, selgelt arvesse võtta erinevusi.

Nagu direktiivi (EL) 2018/844 põhjenduses 39 osutatud, võivad liikmesriigid otsustada, et jätkavad juba kehtestatud ülevaatuskorra kasutamist. Sellegipoolest tuleks kaaluda artikli 14 lõigete 2 ja 6 kohaseid erandeid.

2.3.2.9. Alternatiivsed abinõud

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 3 on nähtud liikmesriikidele ette võimalus võtta küttesüsteemide või kombineeritud kütte- ja jahutussüsteemide puhul alternatiivseid meetmeid ja sätestatud sellega seotud kohustused. Sellistel juhtudel peavad liikmesriigid tagama, et üldine mõju on samaväärne mõjuga, mis oleks saavutatud artikli 14 lõike 1 kohaselt kehtestatud ülevaatuskorraga. See tähendab, et saamaks teada, kas alternatiivsetel meetmetel on sama mõju, tuleks arvutada välja algtase, mis oleks saavutatud artikli 14 lõike 1 kohaselt kehtestatud ülevaatuskorraga.

Erinevaid olukordi, mis võivad liikmesriikides alternatiivsete meetmete kohaldamisel tekkida, vaadeldakse neljas stsenaariumis.

a) 1. stsenaarium. Liikmesriigid kohaldasid alternatiivseid meetmeid juba enne muudatust ning otsustavad nende meetmete kohaldamist jätkata.

Hoonete energiatõhususe direktiivi muudatusega ei muudeta oluliselt sätteid, milles käsitletakse ülevaatustele alternatiivseid meetmeid. Neid aga mõjutavad artikli 14 teistes lõigetes sisalduvate sätete muudatused. Nendel sätetel on hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikele 3 erinev mõju, nagu kirjeldatakse edaspidi.

Uue künnise (70 kW) kehtestamine hoonete energiatõhususe direktiivis tähendab, et liikmesriigid, kes otsustavad kohaldada alternatiivseid meetmeid, peavad neid meetmeid kohaldama seoses uue suurendatud künnisega hõlmatud süsteemidega. Selle tulemusena võib väheneda alternatiivsete meetmetega hõlmatud süsteemide arv ning tagajärjeks võib olla see, et saavutatav energiasääst on väiksem.

Uus nõue vaadata üle kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemide kütteosa peaks seevastu suurendama mõju energiasäästuna ülevaatuse kohta. Liikmesriigid peaksid seda arvestama. kui määravad kindlaks algtaseme, mida nad kavatsevad oma alternatiivsete meetmetega saavutada.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 2 (erandid seoses energiatõhususe kriteeriumidega hõlmatud süsteemidega) ja lõikes 6 (erandid seoses automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga) osutatud erandid võivad samuti tuua kaasa ülevaatuste arvu vähenemise.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 5 kohaselt võivad liikmesriigid kehtestada eluhoonete pideva elektroonilise jälgimise lahenduse ja tõhusa juhtimislahendusega seotud nõuded. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 6 kohaselt vabastatakse ülevaatustest hooned, mis on varustatud neid lahendusi võimaldavate süsteemidega. Tulemuseks on see, et alternatiivseid meetmeid kasutavad liikmesriigid, kes otsustavad neid nõudeid kohaldada, peavad selle hooneterühma välja jätma.

Nende meetmete valikut, mida liikmesriigid võivad hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 3 kohaldamiseks kasutada, muudatus ei puuduta.

Eespool esitatut arvesse võttes on liikmesriigid, kes on otsustanud jätkata hoonete energiatõhususe direktiivi kohaste alternatiivsete meetmete kohaldamist, kohustatud tagama, et nende meetmete üldine mõju on samaväärne mõjuga, mis oleks saavutatud artikli 14 lõike 1 kohaselt kehtestatud ülevaatuskorraga. Siinjuures tuleb algtase, mis saavutataks artikli 14 lõike 1 kohaselt kehtestatud ülevaatuskorraga, artikli 14 lõiget 1 arvestades ning ka hoonete energiatõhususe direktiivi eespool nimetatud muudatusi ja nõudeid silmas pidades uuesti arvutada. Uuesti arvutamine võimaldab asjaomasel liikmesriigil teada saada, kas tema kehtestatud alternatiivsed meetmed on sama mõjuga kui ülevaatus või on need ebapiisavad, ning meetmeid vastavalt muuta, et tagada samaväärne mõju.

Liikmesriigid peaksid selle protsessi tulemused lisama samaväärsust tõendavasse aruandesse, mis tuleb esitada komisjonile vastavalt artikli 14 lõikele 3 enne seda, kui liikmesriik asub alternatiivseid meetmeid kohaldama.

b) 2. stsenaarium. Pärast ülevõtmist otsustavad liikmesriigid, kes juba kohaldasid alternatiivseid meetmeid, oma alternatiivsete meetmete laadi muuta

See stsenaarium peegeldab olukorda, kus liikmesriik otsustab pärast artikli 14 lõike 3 esialgset ülevõtmist riiklikesse õigusaktidesse muuta enda kehtestatud alternatiivsete meetmete ulatust ja/või laadi. Näiteks: liikmesriik, kes kohaldab meetmeid A, B ja C, otsustab neid muuta ja hakata kohaldama meetmeid C, E ja D.

Nagu eespool 1. stsenaariumis on selgitatud, sätestatakse hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 3, et liikmesriigid peavad komisjoni teavitama kavatsusest võtta alternatiivseid meetmeid enne nende meetmete kohaldamist. Selleks peab liikmesriik vastavalt artikli 14 lõikele 3 esitama komisjonile täiendava aruande, millega tõendatakse, et muudetud alternatiivsete meetmete mõju on artikli 14 lõikes 1 osutatud ülevaatuskordade mõjuga samaväärne. Seejärel hindab komisjon täiendavat aruannet, tagamaks, et kõnealune liikmesriik saavutab ka edaspidi samaväärsel tasemel säästu.

c) 3. stsenaarium. Hoonefondi muutumine mõjutab artikli 14 lõike 1 kohaldamist ning sellest tulenevalt alternatiivsete meetmete ulatust

Koos hoonefondi muutumise ja arenemisega muutub vastavalt ka artikli 14 lõike 1 kohaselt kehtestatud ülevaatuskorra ulatus. Näiteks kuna turule tuleb üha enam energiasäästuhooneid (hoonete energiatõhususe direktiivi määratluses „liginullenergiahooned“), on tõenäoline, et 70 kW ületavate süsteemidega hoonete osatähtsus väheneb. Lisaks on ülevaatustest vabastatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteemiga varustatud hooned (vt peatükk 2.8). Aja jooksul võivad need kaks elementi avaldada märkimisväärset mõju ülevaatuskordade ulatusele ning seega ka mis tahes samaväärsetele alternatiivsetele meetmetele, mille liikmesriigid on juba kehtestanud.

Näiteks võivad liikmesriigid selgitada need muutused välja kas eraldiseisva uuringuga või käsil oleva alternatiivsete meetmete korra hindamise käigus. Samuti võivad nad osutada neile muutustele osana lõimitud riiklikust energia- ja kliimaalasest eduaruandest, mis vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2018/1999 (14) („määrus (EL) 2018/1999“) artiklile 17 tuleb esitada iga 2 aasta tagant.

Kui riigi hoonefondi muutused on sellised, et alternatiivsete meetmete ulatus või intensiivsus ei ole enam samaväärne nendega, mis vastavad ülevaatuskorrale, peaksid need liikmesriigid kohandama alternatiivseid meetmeid. Liikmesriigid saavad seda teha kas olemasolevate meetmete muutmisega või uute kehtestamisega.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega 3 nõutakse, et liikmesriigid peavad komisjoni teavitama kavatsusest võtta alternatiivseid meetmeid enne nende meetmete kohaldamist. Hoonefondi muutumise korral peab liikmesriik oma samaväärseid meetmeid võib-olla muutma; sellistel juhtudel tuleb vastaval liikmesriigil hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 3 kohaselt komisjoni teavitada enne muudetud alternatiivsete meetmete kohaldamist.

Vastavalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikele 3 peavad liikmesriigid komisjoni teavitama, esitades aruande, milles tõendatakse, et muudetud alternatiivsete meetmete mõju on artikli 14 lõikes 1 osutatud ülevaatuste mõjuga samaväärne. Seejärel hindab komisjon lisaaruannet, tagamaks, et vastav liikmesriik saavutab ka edaspidi samaväärsel tasemel säästu.

d) 4. stsenaarium. Liikmesriigid otsustavad esimest korda võtta alternatiivseid meetmeid

See stsenaarium puudutab olukorda, kus liikmesriik, kes on senini kasutanud ülevaatusi, otsustab esimest korda minna üle alternatiivsetele meetmetele.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikega 3 nõutakse, et liikmesriigid peavad komisjoni teavitama kavatsusest kasutada seda võimalust enne alternatiivsete meetmete kohaldamist. Selleks peab liikmesriik vastavalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikele 3 esitama komisjonile aruande, millega tõendatakse, et alternatiivsete meetmete mõju on artikli 14 lõikes 1 osutatud ülevaatuse mõjuga samaväärne. Seejärel hindab komisjon aruannet, tagamaks, et see liikmesriik saavutaks ka tegelikult samaväärsel tasemel säästu.

e) Aruannete esitamine

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 3 kohaselt peab liikmesriik enne alternatiivsete meetmete kohaldamist esitama komisjonile samaväärsuse kohta aruande. Komisjon hindab seda aruannet ja võtab liikmesriigi suhtes asjakohaseid meetmeid.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 3 kohaselt peavad liikmesriigid esitama samaväärsuse aruande ka oma lõimitud riikliku energia- ja kliimakava osana. Määruse (EL) 2018/1999 artikli 17 kohaselt peab liikmesriik selle esitama aruandlustsükli järgmises asjakohases etapis (15). Kui aruandlustsükli ajastus on kooskõlas uute või muudetud alternatiivsete meetmete kasutuselevõtmisega, võib liikmesriik esitada samaväärsuse aruande lihtsalt oma lõimitud riikliku energia- ja kliimakava osana.

Kui ajastus ei sobitu eespool kirjeldatud viisil, peab liikmesriik artikli 14 lõike 3 kohaselt esitama oma aruande komisjonile igal juhul enne nende meetmete kehtestamist. Liikmesriigid saavad oma aruande esitada otse energeetika peadirektoraadile, kuigi määruse (EL) 2018/1999 artikli 17 kohaselt peavad nad selle esitama ka järgmise lõimitud riikliku energia- ja kliimakava tsükli jooksul.

2.3.3. Isereguleerivate seadmete ning automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamisega seotud nõuded (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1, artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4)

2.3.3.1. Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõige 3a, artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4)

„Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid“ on laialt tuntud ja kasutatud mõiste, mille tähendus võib märkimisväärselt erineda. Enne automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide nõuete käsitlemist on oluline rõhutada, millele see mõiste hoonete energiatõhususe direktiivi artiklite 14 ja 15 konkreetses kohaldamisalas viitab.

Esiteks on automatiseerimis- ja juhtimissüsteemi puhul tegemist süsteemiga, mis vastab hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 3a esitatud määratlusele; selles öeldakse järgmist: (16)

„3a. „hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteem“– süsteem, mis hõlmab kõiki tooteid, tarkvara ja inseneriteenuseid, mis võivad toetada hoone tehnosüsteemide energiatõhusat, säästlikku ja ohutut toimimist, kasutades automaatset juhtimist ja lihtsustades nimetatud hoone tehnosüsteemide manuaalset juhtimist“.

Lisaks nõutakse, et hoonete energiatõhususe direktiivi artiklite 14 ja 15 kohaldamisalasse kuuluvatel automatiseerimis- ja juhtimissüsteemidel peab olema hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 4 ja artikli 15 lõikes 4 loetletud kogu võimekus; et suuta

a) energiatarbimist pidevalt jälgida, registreerida ja analüüsida ning võimaldada seda kohandada;

b) hoone energiatõhusust võrdlevalt analüüsida, tuvastada hoone tehnosüsteemide tõhususe vähenemist ja teavitada hoone eest vastutavat isikut või hoone tehnosüsteemide haldajat energiatõhususe suurendamise võimalustest; ning

c) võimaldada andmevahetust süsteemiga ühendatud hoone tehnosüsteemide ja muude hoones asuvate seadmetega ning koostalitlust omandiõigusega kaitstud eri liiki tehnilisi lahendusi ja eri seadmeid hõlmavate ning eri tootjatelt pärit hoone tehnosüsteemidega.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 4 ja artikli 15 lõikes 4 osutatud kohustustega seoses mitteeluhoonetesse paigaldatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid peavad vastama selle direktiivi artikli 2 lõike 3a määratlusele ning neil peab olema eespool loetletud suutlikkus. See peaks olema tagatud vähemalt hoonete energiatõhususe direktiivi artiklite 14 ja 15 kohaldamisalasse kuuluvate hoone tehnosüsteemide puhul, milleks on küttesüsteemid, kliimasüsteemid, kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemid, kombineeritud kliima- ja ventilatsioonisüsteemid.

Kuigi automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid on mõnede hoonekategooriate (nt mitteeluhooned) puhul olnud tavalised, ei ole enamikul hoonetel selliseid eesrindlikke seadmeid ning need hooned, mis peavad vastama eespool nimetatud nõuetele, vajavad seetõttu ajakohastamist, mis võib osutuda märkimisväärseks ülesandeks.

Seetõttu on eriti oluline, et huvitatud isikud (nt süsteemide haldajad hoonetes, mis peavad kohustustele vastama) oleksid teadlikud asjaolust, et nende nõuete ulatus on suurem kui selliste süsteemide puhul tavaliselt.

2.3.3.2. Isereguleerivad seadmed (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1)

Hoonete energiatõhususe direktiivis osutatakse „isereguleerivale seadmele“, määratlemata täpsemalt, mis see on. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõikes 1 aga selgitatakse, et selline seade peab võimaldama reguleerida temperatuuri hoone osa igas ruumis eraldi (või, kui see on vajalik, hoone osa kindlaksmääratud alal). Seega peaksid nende sätete rakendamise tulemusel paigaldatud seadmed:

a) võimaldama küttevõimsuse automaatset kohandamist, olenevalt sisetemperatuurist (ja valikuliselt ka lisaparameetritest) (17);

b) võimaldama küttevõimsuse automaatset kohandamist igas ruumis (või igal alal) vastavalt vaadeldava ruumi (või ala) kütteseadistustele.

See tähendab eelkõige järgmist:

a) nõuetele ei vastaks ükski küttevõimsuse käsitsi reguleerimisel põhinev lahendus, isegi kui seadistust saab teha ruumi (või ala) kaupa;

b) nõuetele ei vastaks ükski lahendus, mis võimaldab temperatuuri automaatselt reguleerida, aga mitte ruumi (või ala) kaupa, nt automaatne reguleerimine elamu tasemel.

On oluline märkida, et olenemata paigaldatud süsteemi(de) arvust või liigist on määrav see, et süsteemiga võimaldatakse kasutajatel temperatuuriseadistusi muuta ning tagatakse nende seadistuste järgimine (18).

Järgmises tabelis esitatakse mõned näited seadmetest, mis vastavad eri liiki süsteemide nõuetele (19).

Tabel 2

Isereguleerivate seadmete näited

Seade Süsteemi liik Reguleerimisvõimekus Radiaatori termostaatventiil Veepõhised küttesüsteemid ja radiaatorid Kuuma vee vooluhulga reguleerimine väljastusseadmes vastavalt temperatuuriseadistusele Ruumi termostaat Veepõhine küttesüsteem ja pinnaküte (nt põrandaküte) Kuuma vee vooluhulga reguleerimine pinnaküttes ruumi seguklapi abil Ventilaatorkonvektori termostaat Veepõhine kütte-/jahutussüsteem Kuuma/külma vee voolu ja õhuvoolu juhtimine vastavalt temperatuuriseadistusele Eraldi termostaat Eraldiseisvad küttekehad või kliimaseadmed Küttevõimsuse juhtimine vastavalt temperatuuriseadistusele

a) Küte või õhu konditsioneerimine või mõlemad?

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 1 teises ja kolmandas lõigus osutatakse hoone tehnosüsteemidele laias mõttes, st hoonete energiatõhususe direktiivi artiklis 2 esitatud määratluse tähenduses. Mis puudutab isereguleerivaid seadmeid käsitlevaid konkreetseid sätteid (kolmas lõik), siis tekstis ei täpsustata, mis liiki süsteemi käsitletakse, vaid osutatakse temperatuuri reguleerimisele, mis kehtib nii kütte- kui ka jahutussüsteemide kohta.

Seetõttu ei peaks isereguleerivate seadmetega seotud nõuetele vastama mitte üksnes küttesüsteemid, vaid ka kliima- ja jahutussüsteemid.

Eeskätt ei tohiks tekstis osutatud „köetavat ala“ tõlgendada nii, et kaudselt on nõuded piiratud üksnes küttesüsteemidega.

Nendes sätetes on tähelepanu keskendatud aga tõesti kütmisele, sest enamik kliima-/jahutussüsteeme on juba varustatud ruumi või ala tasandi seire- ja kontrollisüsteemiga.

Lisaks, kui olemasolevate hoonete soojusgeneraatorid asendatakse, peaks isereguleerivate seadmete paigaldamise nõue kehtima üksnes küttesüsteemide kohta (20).

Samuti ei nõuta hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 1 kolmandas lõigus isereguleerivate seadmete paigaldamist juhtudel, kui olemasolevates hoonetes asendatakse jahutusgeneraatorid. Liikmesriigid võivad aga sellise lisanõude kehtestamist kaaluda, (21) sest see oleks kooskõlas nende sätete üldeesmärgiga, nimelt tagada piisav reguleerimissuutlikkus ja vältida energiakadusid.

Järgmises tabelis esitatakse kokkuvõtlikult erinevad võimalikud juhtumid.

Tabel 3

Juhtumid, mis peaksid kaasa tooma isereguleerivate seadmete paigaldamise nõude

Uus või olemasolev hoone Sekkumisviis Kas isereguleerivate seadmete paigaldamise nõue peaks kehtima? Uus Küttesüsteemide paigaldamine Jah Uus Jahutussüsteemide paigaldamine Jah Olemasolev Soojusgeneraatorite asendamine Jah, üksnes küttesüsteemi puhul Olemasolev Jahutusgeneraatorite asendamine Liikmesriigi otsusel

b) Ruumi või ala kaupa?

Põhimõtteline nõue on võimalus reguleerida temperatuuri ruumi kaupa. Isereguleerivate seadmete paigaldamine ala kaupa peab aga olema põhjendatud.

„Ruumi“ tuleb mõista kui hoone osa või üksust, mida ümbritsevad seinad, põrand ja lagi.

„Köetavat ala“ tuleb mõista kui hoones või hoone osas asuvat ala, mis asub ühel korrusel, on ühtlaste soojusnäitajatega ning vastavate temperatuuri reguleerimise vajadustega (st samaväärne „soojustsooniga“, mis on energiatõhususe arvutustega seoses sage mõiste).

Siin on kaks näidet juhtumitest, (22) mille puhul ruumi tasandi asemel ala tasandi kaalumine võib nõuete kohaldamisel olla põhjendatud:

a) büroohoones kõrvuti asuvad bürood, mille sisekeskkonna nõuded on ühesugused;

b) kõrvuti asuvad ruumid/pinnad, mis ei ole teineteisest füüsiliselt eraldatud (nt avatud planeeringuga köök ja elutuba korteris).

Asjakohaseima reguleerimisulatuse (ruum või ala) hindamine oleneb üldiselt konkreetse hoone või hoone osa projektist ja ettenähtud kasutusest ning selles sisalduvatest pindadest. Selle hinnangu tegemisel on peamine näitaja, mida tuleks arvesse võtta, üldiselt see, kas mitmel ruumil saavad olla ühised sisekeskkonna nõuded ja kas need saaks seega liita üheks alaks (temperatuuri reguleerimise seisukohast). Need juhtumid peaksid olema hästi põhjendatud.

Võttes aga arvesse teatavaid riiklikke, piirkondlikke või kohalikke eripärasid, võivad liikmesriigid lubada ala tasandil reguleerimist mõnede hoone- või hoone osade kategooriate puhul, kui selleks on piisavalt põhjendusi. Sellistel juhtudel peaksid liikmesriigid selgitama, millised hoone- või hoone osade kategooriad sihtrühma kuuluvad ning millised on arvessevõetavad riiklikud, piirkondlikud või kohalikud eripärad. Samuti peaksid nad nende hoone- või hoone osade kategooriate puhul põhjendama (23) ilmset kõrvalekallet põhimõttelisest nõudest.

2.3.3.3. Millal kohustused kehtima hakkavad? Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1, artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4

a) Isereguleerivad seadmed (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1)

Tekstis nõutakse, et uued hooned oleksid varustatud isereguleerivate seadmetega. Sama nõutakse olemasolevate hoonete puhul soojusgeneraatorite asendamise korral.

Need kohustused kehtivad kõigi hooneliikide ning kõigi süsteemiliikide kohta, välja arvatud juhul, kui nende täitmine ei ole tehniliselt ega majanduslikult teostatav (vt punkt (b)).

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 punktis 15b määratletakse „soojusgeneraator“ järgmiselt:

„soojusgeneraator“– see osa küttesüsteemist, milles toodetakse kasulikku soojust ühel või mitmel järgmisel viisil: a) kütuse põletamine, näiteks katlas; b) Joule'i efekt ehk elekterküttekeha läbiva elektrivoolu soojuslik toime; c) soojuse võtmine ümbritsevast õhust, ventilatsioonisüsteemist väljuvast õhust või veest või maasoojusallikast soojuspumba abil;“

Oluline on märkida, et selles määratluses ei eristata soojusgeneraatoreid, mis asuvad soojuskiirgurist eraldi (nt katel ja radiaatorid), ja neid, mis on soojuskiirguriga ühendatud eraldiseisvaks küttesüsteemiks (nt elekterküttekehad). See tähendab, et (isereguleerimise) kohustus peaks kehtima ka viimasel juhul (st kui olemasolevas hoones asendatakse eraldiseisev küttesüsteem).

Kui hooned varustatakse mitme soojusgeneraatoriga, võivad tekkida olukord, mille puhul asendatakse ainult osa soojusgeneraatoreid. Sellisel juhul peaks isereguleerivate seadmete paigaldamise nõue samuti kehtima, kui see on tehniliselt ja majanduslikult teostatav. Eelkõige kehtib see nõue juhul, kui mitu soojusgeneraatorit on ühendatud kokku ning teenindavad üht ja sama ruumi ning asendatakse vähemalt üks soojusgeneraator. Kui hoone on varustatud mitme soojusgeneraatoriga, mis on sõltumatud ja teenindavad erinevaid ruume, võivad liikmesriigid lubada, et nõue kehtib vaid ruumi(de) kohta, mida teenindatakse asendatava(te) soojusgeneraatori(te)ga.

Kui olemasolevad hooned ühendatakse kaugküttega ning need ei ole hoone tasandil varustatud ühegi soojusgeneraatoriga, kehtib isereguleerivate seadmete paigaldamise nõue tavajuhul siis, kui asendatakse kaugkütte soojusgeneraatorid. Mõnedel juhtudel põhjustab see raskusi, nt seoses omandiõiguse (24) või majandusliku teostatavusega (25). Sellistel juhtudel võivad liikmesriigid uurida alternatiivseid viise, et tagada isereguleerivate seadmete paigaldamine, näiteks:

a) nõuda, et isereguleerivad seadmed paigaldataks siis, kui asendatakse hoonete soojusvahetid;

b) koostada ja rakendada tegevuskava isereguleerivate seadmete järkjärgulise kasutuselevõtu kohta, eesmärgiga hooned täielikult hõlmata, aga jaotada kulud piisava ajavahemiku peale.

Uue küttesüsteemi paigaldamine olemasolevasse hoonesse või hoone ossa, mis oli juba varustatud küttesüsteemiga (nt kui paigaldatakse keskküttesüsteem, millega asendatakse hoones üksikud küttesüsteemid), peaks kaasa tooma nõude paigaldada isereguleerivad seadmed, kuna see tähendab soojusgeneraatorite asendamist.

Küttesüsteemi paigaldamine ehitisse, mis varem ei olnud hoonete energiatõhususe direktiivi tähenduses hoone, aga mis näiteks hiljem, tänu taastamisele muutub hoonete energiatõhususe direktiivi tähenduses hooneks, peaks samuti kaasa tooma nõude paigaldada isereguleerivad seadmed.

b) Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4)

Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamist käsitlevad sätted kehtivad kõigi (st uute ja olemasolevate) mitteeluhoonete kohta, mille kütte-, kliima-, kombineeritud kütte- ja ventilatsiooni- ning kombineeritud kliima- ja ventilatsioonisüsteemide efektiivne nimivõimsus on üle 290 kW.

290 kW künnis kehtib iga süsteemi kohta eraldi, st kohustused kehtivad vastavalt artikli 14 lõike 4 ja artikli 15 lõike 4 kohaselt kõigil järgmistel juhtudel:

a) kui küttesüsteemi efektiivne nimivõimsus on üle 290 kW;

b) kui kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi efektiivne nimivõimsus on üle 290 kW;

c) kui kliimasüsteemi efektiivne nimivõimsus on üle 290 kW;

d) kui kombineeritud kliima- ja ventilatsioonisüsteemi efektiivne nimivõimsus on üle 290 kW;

Lisaselgitused efektiivse nimivõimsuse määramise kohta on esitatud punktis 2.3.2.2.

2.3.4. Tehniline, funktsionaalne ja majanduslik teostatavus (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1, artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4)

Mõiste „teostatavus“ on asjakohane:

a) hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 1 kohaste süsteeminõuete rakendamisel, kuna lõikes sätestatu kohaselt tuleb nõudeid rakendada „tehnilise, funktsionaalse ja majandusliku teostatavuse piires“, (26) ning

b) isereguleerivate seadmete (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1) ning automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamisel (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4), kuna seonduvad nõuded kehtivad üksnes siis, „kui see on tehniliselt ja majanduslikult teostatav“.

Tuleb märkida, et liikmesriikide ülesanne on täpsustada, millistel konkreetsetel juhtudel ei ole nõuete järgimine mõistlik tehnilistel, majanduslikel ja/või funktsionaalsetel põhjustel. Liikmesriigid peaksid tagama, et sellised juhtumid oleksid selgelt määratletud, piiritletud ja põhjendatud (27).

Tehnilise, funktsionaalse ja majandusliku teostatavuse tõlgendamist ei tohiks jätta üksnes huvitatud isikutele (nt omanikud või süsteemi paigaldajad) (28). Teostatavuse hindamise tingimused tuleks määratleda liikmesriigi tasandil või kui piirkondlikud tingimused mõjutavad üksnes osa liikmesriigi territooriumist, siis piirkonna tasandil. Aga sellel viimasel juhul tuleks piirkondlikud tingimused määratleda riiklikes ülevõtmismeetmetes. Need tingimused tuleks kõigil juhtudel dokumenteerida (nt tehniliste suuniste osana) ning neid tuleks riiklikul või asjakohasel juhul piirkondlikul tasandil kohaldada ühetaoliselt. Lisaks tuleks süsteeminõuete kohaldamata jätmise hindamisel kasutada selgeid menetlusi, mille on kehtestanud ja mille järele valvavad avaliku sektori asutused.

Nendes menetlustes võidakse eristada erinevaid hooneliike, peamiselt selleks, et käsitleda neid konkreetseid liike, mille puhul tehniline, majanduslik või funktsionaalne teostatavus on probleemiks.

Üks näide on ajaloolised või kaitsealused hooned; neil võivad olla teatavad piirangud, mille tõttu on mõningaid nõudeid raske kohaldada. Sellega seoses märgitakse, et põhimõtteliselt ei tohiks selliste nõuete täitmine muuta ajaloolise või kaitsealuse hoone iseloomu ega välimust.

Kahtluste vältimiseks märgitakse, et neid nõudeid kohaldatakse ka kõigi hoonekategooriate suhtes, mille puhul on liikmesriikidel direktiivi kohaselt lubatud teha minimaalsete energiatõhususe nõuete kohaldamisel erandeid (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 4 lõige 2).

Igatahes on nõuete täitmise tehnilise, majandusliku ja/või funktsionaalse teostatavuse hindamisel võimalik võtta arvesse teatavate hoonete eripära. Erandjuhtudel, kui tõenditest ilmneb, et nõuete täitmine ei ole konkreetse hoone puhul tehniliselt, majanduslikult või funktsionaalselt teostatav, võib nõuetest loobuda. Sellisele järeldusele saab jõuda üksnes iga juhtumi puhul eraldi ning liikmesriigid ei tohiks ühegi hoonekategooria kohta süstemaatilisi vabastusi ette näha.

Järgmises tabelis selgitatakse, kuidas saab iga teostatavuse liiki tõlgendada, ja tuuakse näiteid.

Tabel 4

Tehnilise, majandusliku ja funktsionaalse teostatavuse tõlgendamine

Teostatavuse liik (29) Tähendus Näited Tehniline teostatavus Tehniliselt teostatav tähendab seda, et süsteemi ja hoone (või hoone osa) tehnilised näitajad võimaldavad nõudeid järgida. Tehniliselt mitteteostatav tähendab seda, et tehnilistel põhjustel ei ole võimalik nõudeid täita, st kui süsteemi tehnilistest näitajatest tulenevalt ei saa nõudeid järgida. Tehniline teostatavus on probleemiks, kui süsteem ei võimalda nõuete täitmiseks vajalike seadmete paigaldamist, näiteks kui: — ventilatsioonisüsteemide soojustagastust puudutavate nõuete puhul ei asu sisse- ja väljalase samal alal; — torude isolatsiooni puudutavate nõuete puhul ei ole osa torudest juurdepääsetavad. Majanduslik teostatavus Majanduslik teostatavus seondub nõuete täitmise kuludega ja sellega, kas: i) need kulud on kavandatava sekkumise (nt süsteemi uuendamise) kulude suhtes proportsionaalsed; ii) eeldatav kasu kaalub kulud üles, (30) võttes arvesse süsteemi eeldatavat tööiga. Majanduslikku teostatavust saab arvutada nt järgmistel alustel: — nõuete täitmise kulude ja kavandatava sekkumise (nt soojusgeneraatori asendamise) kulude suurim suhe; — pikim tasuvusperiood, võttes arvesse nõuete täitmisest saadavat rahalist kasu. Funktsionaalne teostatavus (31) Nõuete täitmine ei ole funktsionaalselt teostatav, kui see tooks kaasa muutusi, mis takistaksid süsteemi toimimist või hoone (või hoone osa) kasutamist, võttes arvesse konkreetseid piiranguid (nt eeskirju), mida võidakse süsteemi ja/või hoone suhtes kohaldada. Süsteeminõuete täitmine ei tarvitse olla funktsionaalselt teostatav näiteks siis, kui: — kohaldatavad eeskirjad (nt ohutusalased) lähevad nõuetega vastuollu; — nõuete täitmine põhjustaks märkimisväärse kaotuse seoses hoone või hoone osa kasutatavusega (nt hoone pinna oluline vähenemine).

a) Isereguleerivate seadmete paigaldamise tehnilise ja majandusliku teostatavusega seotud lisakaalutlused

Ülekaalukalt enamikul juhtudest ei kehti isereguleerivate seadmete paigaldamise küsimus uute hoonete kohta, kuna vajadust temperatuuri isereguleerimise järele ruumis (või alal) saab käsitleda juba projekteerimisetapis, millega välditakse tehniliste tõkete tekkimist edaspidistes etappides ning tagatakse, et seonduvad kulud on optimaalsed. Üks otsene näide juhtumist, kui isereguleerivate seadmete paigaldamine ruumi või alale ei oleks tehniliselt teostatav, on see, kui ruumi või ala ei köeta (või ei jahutata).

Olemasolevate hoonete puhul võib tehniline teostatavus olla probleemiks, kui isereguleerivaid seadmeid ei ole võimalik paigaldada, tegemata süsteemis ja/või hoones olulisi muudatusi, mis toob vältimatult kaasa takistavaid kulusid (see võib juhtuda nt olemasolevate hoonete teatavat liiki põrandaküttesüsteemide puhul).

Ka majanduslik teostatavus võib olemasolevate hoonete korral olla probleemiks, kui isereguleerivate seadmete kulu on soojusgeneraatori asendamise kuluga võrreldes ülemäärane. Kui liikmesriigid otsustavad teostatavust hinnata kulude põhjal, peaksid nad selgitama, kuidas kulusid arvutatakse ja võrreldakse. Mõelda võib kahe järgmise meetodi peale:

a) võrreldakse isereguleerivate seadmete paigaldamise algkulusid soojusgeneraatorite asendamise kuludega ning kehtestatakse nende kahe suurima suhte piirmäär. See meetod on kooskõlas direktiivi (EL) 2018/844 põhjendusega 21, milles on kirjas järgmine: „Tuleks kaaluda olemasolevatesse hoonetesse niisuguste isereguleerivate seadmete paigaldamist, mis reguleerivad temperatuuri taset igas ruumis eraldi või, kui see on põhjendatud, hoone osa kindlaksmääratud köetaval alal, kui see on majanduslikult teostatav, näiteks juhul, kui nende maksumus moodustab vähem kui 10 % asendatavate soojusgeneraatorite üldmaksumusest“;

b) võrrelda isereguleerivate seadmete paigaldamise algkulusid nende paigaldamisest tuleneva eeldatava energiakulude säästuga ning kehtestada nende kahe pikima tasuvusaja piirmäär (nt 5 aastat).

Kuigi võimalikud on mõlemad meetodid, tuleks eelistada viimast, sest enamikul juhtudel teenitakse esialgsed kulud tagasi lühikese aja jooksul (tavaliselt 2–3 aastaga).

Tabel 5

Tehnilise ja majandusliku teostatavuse võimalik tõlgendamine isereguleerivate seadmete paigaldamise puhul

Teostatavuse liik Kuidas seda tõlgendada Võidakse kohaldada järgmise suhtes Uued hooned Olemasolevad hooned Tehniline teostatavus Ruumi (ala) ei köeta/jahutata Jah (kuid harva) Jah (kuid harva) Küttesüsteemi tõttu on isereguleerivate seadmete paigaldamine võimatu. Ei Jah (kuid mitte eriti sageli) Majanduslik teostatavus Algkulud on muude kuludega võrreldes liiga suured. Ei Jah (kuid mitte eriti sageli) Investeering ei tasu end piisavalt ära. Ei Jah (kuid harva)

b) Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise tehnilise ja majandusliku teostatavusega seotud lisakaalutlused

Enamikul juhtudel ei puuduta küsimus, kas automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamine on tehniliselt ja majanduslikult teostatav, uusi hooneid, sest:

a) hoone- ja süsteemiprojektiga saab tagada, et automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamisele ei ole tehnilisi takistusi;

b) hoone- ja süsteemiprojektiga saab tagada, et automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise kulud on viidud miinimumini;

c) automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamine on suurte mitteeluhoonete puhul juba tavaline.

Olemasolevate hoonete korral on ainsad juhtumid, millal tehniline teostatavus osutub probleemiks, kui hoone tehnosüsteeme ei saa juhtida või kui nende juhitavaks muutmine nõuaks süsteemis ja/või hoones oluliste muudatuste tegemist, mis tooks vältimatult kaasa ülemäära suured kulud. Need olukorrad on piiratud hoonetega, mis on varustatud vanade süsteemidega, ning peaksid ette tulema harva.

Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise majandusliku teostatavuse olemasolevates hoonetes saab seostada ka alg- ja käitamiskuludega ja/või vajaliku tasuvusperioodiga. Üks võimalik meetod on hinnata majanduslikku teostatavust automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamisest tuleneva eeldatava energiasäästu alusel ning võrrelda seda säästu automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise kuludega, jaotatuna süsteemi kasutusajale. Seda võib täiendada hinnanguga kõnealusesse hoonesse automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise algkulude proportsionaalsuse kohta selliste parameetrite põhjal nagu nt hoone suurus või energiatarbimine (32).

Tabel 6

Tehnilise ja majandusliku teostatavuse võimalik tõlgendamine automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise puhul

Teostatavuse liik Kuidas seda tõlgendada Võidakse kohaldada järgmise suhtes Uued hooned Olemasolevad hooned Tehniline teostatavus Hoone tehnosüsteeme ei saa juhtida neid oluliselt muutmata. Ei Jah (kuid harva) Majanduslik teostatavus Algkulud on hoone omadustega võrreldes liiga suured. Ei Jah (kuid harva) Investeering ei tasu end piisavalt ära. Ei Jah (kuid harva)

2.4. Suunised hoone tehnosüsteeme ja nende ülevaatusi, isereguleerivaid seadmeid ning automatiseerimis- ja juhtimissüsteeme käsitlevate sätete ülevõtmise kohta

2.4.1. Hoone tehnosüsteemide nõuded ning hoone tehnosüsteemide üldise energiatõhususe hindamine ja dokumenteerimine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 2, artikli 8 lõiked 1 ja 15)

2.4.1.1. Mõistete ülevõtmine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 2)

Asjakohasel juhul peaksid liikmesriigid kaaluma lisaselgituste esitamist hoone tehnosüsteemide määratluste täiendamiseks, näiteks et kirjeldada üksikasjalikumalt, mida automatiseerimis- ja juhtimissüsteemidelt eeldatakse.

2.4.1.2. Süsteeminõuete kindlaksmääramine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1)

a) Uued hoone tehnosüsteemid

Nende süsteemide puhul, mida enne muudatust ei olnud käsitletud (hoone automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid ning kohapeal elektri tootmine), peavad liikmesriigid määrama riigi tasandil kindlaks ja kehtestama süsteeminõuded ning tagama, et need nõuded hõlmaksid kõiki hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõikes 1 osutatud aspekte, nimelt üldist energiatõhusust, nõuetekohast paigaldamist, asjakohaseid mõõtmeid, korrigeerimist ja kontrolli. Järgmises tabelis selgitatakse kõigi nende nõudevaldkondade tähendust ja tuuakse näiteid (üksnes näitlikustamiseks) nende kahe süsteemiliigi kohta, mis on lisatud hoonete energiatõhususe direktiivi hoone tehnosüsteemide loetellu.

Tabel 7

Süsteeminõuete erinevad valdkonnad

Nõude liik Viitab järgmisele Näited Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid Kohapeal elektri tootmine „üldine energiatõhusus“ Süsteemi kui terviku energiatõhusus (mitte ajada segamini toote või komponendi energiatõhususega ja hoone kui terviku energiatõhususega) Juhtimissuutlikkus, mis avaldab mõju hoone energiatõhususele (nt vastavalt standardile EN 15232) (33) Päikeseenergiasüsteemi kasutegur (nt vastavalt standardile EN 15316-4–6) (34) „asjakohased mõõtmed“ Süsteemi suuruse või võimsuse asjakohasus, arvestades hoone vajadusi ja näitajaid eeldatavates kasutustingimustes Määrata hoone liigi, eeldatava kasutuse, võimaliku energiasäästu põhjal kindlaks optimaalne juhtimissuutlikkus Määrata elektrikulude vähenemise, olemasoleva paigalduspinna ja muude esineda võivate piirangute alusel kindlaks päikeseenergiasüsteemi optimaalne suurus „nõuetekohane paigaldamine“ Viis, kuidas süsteem tuleks hoonesse paigaldada, et see toimiks nõuetekohaselt Paigaldab vastava väljaõppega ja/või sertifitseeritud paigaldaja Paigaldab vastava väljaõppega ja/või sertifitseeritud paigaldaja „asjakohane korrigeerimine“ Süsteemi paigaldamise järgne katsetamine ja peenseadistamine tegelikes kasutustingimustes Katsete sari, mis tehakse selleks, et kontrollida, kas süsteem töötab vastavalt tehnilisele kirjeldusele Katsete sari, mis tehakse selleks, et kontrollida, kas süsteem töötab vastavalt tehnilisele kirjeldusele „asjakohane kontroll“ Süsteemi soovitatav või nõutav juhtimissuutlikkus Juhtimisfunktsioonide ulatus (Asjakohasel juhul) elektritoite juhtimine (nt võrku, omatarbimisse või salvestamisse)

b) Enne muudatust juba hõlmatud süsteemid

Enne muudatust juba hõlmatud süsteemide puhul võiksid liikmesriigid kaaluda direktiivi (EL) 2018/844 ülevõtmist kui võimalust vaadata kohaldatavad süsteeminõuded läbi ja neid võib-olla ka ajakohastada. Eelkõige võiks see läbivaatamine anda võimaluse kontrollida, kas kohaldatavad nõuded hõlmavad piisavalt hoonete energiatõhususe direktiivis loetletud valdkondi, ja hinnata, kas nõudeid saaks veel arendada. Euroopa raamistikult Concerted Action EPBD (35) saadud tagasisidest nähtub, et: i) kohaldatavate nõuete puhul keskendutakse üldiselt komponentide energiatõhususe nõuetele; ja ii) teiste valdkondade (st nõuetekohane paigaldamine, asjakohased mõõtmed, korrigeerimine ja kontroll) käsitlemise viis võib ELi lõikes olla erinev. Seetõttu soovitatakse liikmesriikidele, et nad selles läbivaatamises osaleksid ning asjakohasel juhul tugineksid olemasolevatele headele tavadele.

c) Ökodisaini direktiivi kohaste tootespetsiifiliste eeskirjade arvesse võtmine

Hoone tehnosüsteemid võivad hõlmata paljusid tooteid, mida reguleeritakse direktiivi 2009/125/EÜ (ökodisaini direktiiv) rakendavate tootespetsiifiliste eeskirjadega. Seoses selliseid ökodisaini direktiiviga hõlmatud tooteid puudutavate tootespetsiifiliste eeskirjadega, mis võivad olla hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 lõikes 3 määratletud hoone tehnosüsteemide osa, tasub rõhutada, et hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 1 nõuded kehtivad süsteemi kohta tervikuna, nagu need on hoonesse paigaldatud, ja mitte eraldiseisvate komponentide energiatõhususe kohta, kuna see kuulub ökodisaini direktiivi rakendavate tootespetsiifiliste eeskirjade kohaldamisalasse. Näiteks hõlmab hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõikes 1 esitatud hoone vesiküttesüsteemi käsitlevate nõuete kohaldamisala süsteemi tervikuna (katlad, jaoturid ja soojust eraldavad osad), kuid sama süsteemi osi puudutavate ökodisaininõuete kohaldamisala piirduks üksnes katelde kohta kehtivate nõuetega.

Üldiselt oleks hea soovitada väga energiatõhusate toodete paigaldamist, kui aga hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 1 nõudeid kohaldatakse ökodisaini direktiivi rakendavate tootespetsiifiliste eeskirjadega juba hõlmatud toodete suhtes, ei peaks need nõuded olema rangemad kui eeskirjadega kehtestatud nõuded, sest ökodisaini direktiivi rakendavad tootespetsiifilised eeskirjad on otseselt kohaldatavad ühtlustamismeetmed.

Kohaldatavatele ökodisaini nõuetele vastavate teatavate tooteliikide keelustamine läheks hoonete energiatõhususe direktiiviga nõutavast ja lubatavast kaugemale, sest teistest liikmesriikidest pärit tooteid, mis vastavad kõigile ökodisaini nõuetele, ei saaks teiste riikide turgudel müüa, millega aga rikutakse kaupade vaba liikumise aluspõhimõtet.

Liikmesriigid võivad aga teatud juhtudel piirata kaupade vaba liikumist keskkondlikel põhjustel, kuid alles pärast komisjoni teavitamist (36). See on kooskõlas ökodisaini raamistiku põhjendusega 35a (37) ja artikliga 6 (38).

2.4.1.3. Süsteemi energiatõhususe hindamist ja dokumenteerimist käsitlevate sätete ülevõtmine (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1)

a) Süsteem või muudetud osa?

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõikes 9 on sätestatud, et kui hoone tehnosüsteem paigaldatakse, asendatakse või seda uuendatakse, tuleb hinnata „muudetud osa üldist energiatõhusust ja asjakohasel juhul muudetud süsteemi kui terviku“ üldist energiatõhusust ning see dokumenteerida.

See tähendab, et

a) igal juhul tuleb hinnata muudetud osa energiatõhusust ja see dokumenteerida. Näiteks kui asendatakse küttesüsteemi soojusgeneraator, mis vastab süsteemi uuendamisele, tuleb hinnata uue soojusgeneraatori energiatõhusust ja see dokumenteerida;

b) mõnel juhul (st „asjakohasel juhul“) tuleb hinnata süsteemi kui terviku energiatõhusust ja see dokumenteerida. See oleks nõutav kolmes järgmises olukorras: i. paigaldatakse uus süsteem; ii. asendatakse terve süsteem; iii. süsteemi osas või osades tehakse suur uuendus, mis võib süsteemi üldist energiatõhusust märkimisväärselt mõjutada.

Alapunkti b alapunktides i ja ii osutatud juhtumid on selged: kui paigaldatakse tervikuna uus süsteem või kogu süsteem asendatakse (kas uues või olemasolevas hoones), on selgelt vajalik hinnata kogu (uue) süsteemi energiatõhusust ja see dokumenteerida.

Alapunkti b alapunktis iii osutatud juhtumil asendatakse süsteemi osa või osad või täiendatakse neid, suurendades seega nende energiatõhusust. Kuna osa on sedavõrd oluline, suureneb tulemusena süsteemi kui terviku energiatõhusus. Selle stsenaariumi puhul tuleks hinnata süsteemi kui terviku energiatõhusust. Näiteks:

a) suure komponendi (nt süsteemi soojusgeneraatori) või arvukate väiksemate komponentide (nt hoone kõigi soojuskiirgurite) asendamist tuleks põhimõtteliselt käsitada kui suurt uuendamist, sest tõenäoliselt on sellel üldisele energiatõhususele märkimisväärne mõju;

b) kogu süsteemi mitmesuguste osade muutmist (nt torude isolatsiooni täiustamine, torude asendamine, kõigi valgusallikate asendamine, kõigi radiaatorite asendamine) tuleks põhimõtteliselt käsitada suure uuendamisena;

c) sama kehtib mis tahes uuenduse või muudatuse kohta, mis mõjutab süsteemi tasakaalu.

Hindamiskohustus ei peaks kaasnema nt järgmistel juhtudel:

a) hooldus ja remont, mille eesmärk on üksnes tagada süsteemi ohutu ja optimaalne toimimine;

b) süsteemi väikese komponendi asendamine (nt soojuskiirguri asendamine).

Igal juhul peavad liikmesriigid (ja mitte hoonete või eluasemete omanikud) nägema õigusaktides ette juhtumid, mille korral on asjakohane hinnata kogu süsteemi energiatõhusust, vastupidiselt juhtumitele, kui nõutakse vaid muudetud osa energiatõhususe hindamist.

Sellega seoses võivad liikmesriigid teha vahet erinevatel hoonetel ja hooneosadel, mida need sätted võivad mõjutada. Näiteks võidakse eristada hoone liike (nt elu- või mitteeluhoone, eramaja või mitmepereelamu). Samuti võib eristamine toimuda süsteemi suuruse alusel, sest suurema ja keerukama süsteemi puhul võib olla asjakohasem teha üksikasjalikum hindamine.

b) Üldine energiatõhusus

Süsteemi energiatõhususe hindamist ja dokumenteerimist käsitlevate sätete kohaldamisalas tähendab (muudetud osa või kogu süsteemi) üldise energiatõhususe hindamine vajalike sammude astumist (muudetud osa või kogu süsteemi) energiatõhususe hindamiseks ja väljendamiseks.

Mõistega „üldine“ rõhutatakse vajadust – kui see on asjakohane – hinnata süsteemi kui terviku energiatõhusust, mitte toote või komponendi energiatõhusust. Vähem asjakohane on see siis, kui hinnatakse muudetud osa energiatõhusust.

Liikmesriigid peaksid tagama, et hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 9 kohase hoone tehnosüsteemi üldise energiatõhususe puhul hõlmataks hindamise ja dokumenteerimise eesmärgil vähemalt artikli 8 lõikes 1 esitatud üldise energiatõhususe elemendid seoses süsteeminõuetega ja ka asjaolud, mis võivad mõjutada üldist energiatõhusust muudes nõuete valdkondades (eelkõige juhtimine). Sellega tagataks, et hinnatakse ja dokumenteeritakse vastavust süsteeminõuetele, teavitatakse sellest vastavusest omanikku ning et vastavust saab tõendada (nt kui hoone või hoone osa müüakse uuele omanikule).

Energiatõhusust saab hinnata mitmel viisil. Liikmesriigid peaksid selgitama, millist viisi tuleks järgida. Need võivad varieeruda, olenevalt erinevatest teguritest (nt vaadeldav süsteemiliik, sekkumise liik: paigaldamine, asendamine, uuendamine jne). Piiratud ulatuse ja mõjuga uuendamiste puhul võib kasutada kergemaid hindamisviise, nt dokumenteerida sekkumine ja tagada, et kokku kogutakse kõik asjaomased mõjutatud komponenti/komponente puudutavad tehnilised dokumendid. Suuremate sekkumiste (tavaliselt paigaldamine või asendamine) puhul võib nõutav olla süsteemile tervikuna avalduva mõju põhjalikum hindamine, nt süsteemi tõhususe modelleerimise põhjal süsteemi projekteerimisel ning süsteemi põhinäitajate kontrollimisega pärast paigaldamist.

Liikmesriigid peaksid energiatõhususe hindamise viisi kindlaksmääramisel tagama kooskõla hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 ja 15 nõuetega küttesüsteemide, kliimaseadmete ja ventilatsioonisüsteemide ülevaatuse kohta, eeskätt seoses nõudega (asjakohasel juhul) hinnata süsteemi toimimist tüüpilistes või keskmistes kasutustingimustes. Näiteks kui saadaval on hoonete energiatõhususe direktiivi artiklite 14 ja 15 kohaste hoone tehnosüsteemide ülevaatuste suunised või vormid, võib hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 kohasel energiatõhususe hindamisel juhinduda nendest suunistest või vormidest.

c) Süsteemi energiatõhususe dokumenteerimine

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõikega 9 nõutakse, et süsteemi (või selle muudetud osa) hindamise tulemused dokumenteeritakse ja edastatakse hoone omanikule. Liikmesriikidel on vabadus määrata kindlaks sellise dokumenteerimise vorm ja sisu, mis võivad varieeruda, olenevalt vaadeldava sekkumise liigist. Aga seejuures peaksid liikmesriigid tagama, et dokumenteerimine hõlmab tehtud hindamise ulatust ning võib olla kasulik hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 1 kohaselt kehtestatud energiatõhususe vähimnõuetele vastavuse kontrollimisel ning energiamärgise andmisel (vt järgmine alapunkt). Samuti on liikmesriigid vabad otsustama, kuidas need dokumendid omanikule edastada.

d) Seos hoone energiatõhususe nõuetega ja energiamärgistega

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõike 9 kohaste süsteemi (või selle muudetud osa) energiatõhususe dokumenteerimise kohustuste eesmärk on tagada, et hoone omanikele tehakse kättesaadavaks ajakohane teave hoone tehnosüsteemi energiatõhususe kohta. Seda teavet saab kasutada näiteks energiatõhususe sertifitseerimisel või energiatõhususe vähimnõuetele vastavuse kontrollimisel (nt kui hoonet rekonstrueeritakse oluliselt). Seda, kas hoone tehnosüsteemi (või selle muudetud osa) energiatõhususe hindamise tulemusel tuleb anda uus energiamärgis, otsustavad liikmesriigid.

2.4.2. Küttesüsteemide, kliimaseadmete, kombineeritud kütte ja ventilatsioonisüsteemide ning kombineeritud kliimaseadmete ja ventilatsioonisüsteemide ülevaatus (hoonete energiatõhususe direktiivi artiklid 14 ja 15)

2.4.2.1. Kütte- ning kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemide ülevaatused (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 14)

a) Ülevaatamisele kuuluvad süsteemid

Hoonete energiatõhususe direktiivi muudatusega laiendatakse artikli 14 lõike 1 kohaselt ülevaatamisele kuuluvate süsteemide ulatust, et see hõlmaks ka kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteeme.

Liikmesriigid peaksid oma riiklikesse õigusaktidesse lisama kombineeritud kütte- ja ventilatsioonisüsteemi määratluse.

Liikmesriigid peaksid tagama, et selliste süsteemide määratlus hõlmaks soojuspumpasid, ning määrama kindlaks, kas need kuuluvad hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 või 15 kohaldamisalasse (vt punkt 2.3.2.4).

b) Efektiivne nimivõimsus

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 1 nõutakse üle 70 kW efektiivse nimivõimsusega süsteemide ülevaatamist. Enne hoonete energiatõhususe direktiivi muutmist oli artikli 14 lõikes 1 katla ülevaatuseks sätestatud künnis üksnes 20 kW.

See muudatus mõjutab nii väljundvõimsuse künnist (suurendatud 20 kW-lt 70 kW-ni) kui ka selle ulatust hindamisel käsitlemiseks. Enne muudatuse tegemist viidati võimsusega seoses üksnes katlale, kuid hoonete energiatõhususe direktiivis viidatakse seoses võimsusega kogu süsteemile. Mitme soojusgeneraatoriga süsteemid (nt punktis 2.2 kirjeldatud 1. ja 2. liiki süsteemid) peaksid samuti kuuluma hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 1 sätestatud kohustuse alla, kui sama ala või hooneosa teenindava mitme soojusgeneraatori üldvõimsus ületab 70 kW.

Nagu direktiivi (EL) 2018/844 põhjenduses 39 osutatud, võivad liikmesriigid otsustada, et jätkavad juba kehtestatud ülevaatuskorra kasutamist, sealhulgas väiksemate küttesüsteemide ülevaatusi (st efektiivse nimivõimsuse künnisega 20–70 kW). Kui liikmesriigid otsustavad selle korra kasutamist jätkata, ei ole nad kohustatud komisjonile nendest rangematest nõuetest teatama.

c) Tõhusus tüüpilistes või keskmistes kasutustingimustes

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid vajaduse korral laiendama ülevaatuste ulatust, et hõlmata süsteemi tõhususe hindamist tüüpilistes või keskmistes kasutustingimustes.

Liikmesriigid peaksid määrama kindlaks, millised muudatused tuleb ülevaatuste metoodikas teha. Siin tuleks keskenduda ülevaatuste nõuetele ja suunistele.

d) Energiatõhususe lepingutel või kokkulepetel põhinevad vabastused

Liikmesriigid võivad ajakohastada oma riiklikke õigusakte, et lisada nende hoonete vabastused, mis on hõlmatud kokkulepitud energiatõhususe kriteeriumiga või lepinguliste tingimustega, milles on täpsustatud energiatõhususe parandamise kokkulepitud tase. Samuti võivad liikmesriigid vabastada lisaks ka hooned, mida käitab kommunaal- või võrguettevõtja.

Kui liikmesriigid otsustavad selliseid vabastusi lubada, peaksid nad tagama, et uus õigusakt hõlmaks mõisteid „energiatõhususe kriteerium“ või „lepingulised tingimused, milles on täpsustatud energiatõhususe kokkulepitud tase“.

Kui liikmesriigid otsustavad kehtestada hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 2 osutatud erandid, peavad nad tagama, et selle meetodi üldmõju on samaväärne hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 1 kohastest ülevaatustest tuleneva mõjuga.

Selle samaväärsuse tagamiseks soovitatakse liikmesriikidel kasutada ära võimalused rakendada energiatõhususe direktiivi artiklit 18 ning luua avalikult kättesaadav nimekiri kvalifitseeritud/sertifitseeritud ettevõtetest. Lisaks peaksid liikmesriigid looma energiatõhususe direktiivi XIII lisale vastavad avalikult kättesaadavad energiatõhususe näidislepingud.

Need liikmesriigid, kus puudub kvalifitseeritud/sertifitseeritud ettevõtete nimekiri või avalikult kättesaadavad energiatõhususe näidislepingud, peaksid samaväärsuse määrama kindlaks iga juhtumi puhul eraldi. Selle stsenaariumi korral on lepingupooltel võimalik protsessi lihtsustada ning võtta oma lepingute puhul kasutusele lisa, milles määratakse sõnaselgelt kindlaks järgmised punktid energiatõhususe direktiivi XIII lisast:

a) energiasääst, mille saavutamine tuleb tagada lepingus ette nähtud meetmete rakendamisega;

b) lepingu kestus ja täitmise etapid, etteteatamise tingimused ja periood;

c) võrdluskuupäev saavutatud säästu kindlakstegemiseks;

d) kohustus lepinguga ette nähtud meetmed täielikult rakendada ning dokumenteerida kõik projekti jooksul tehtavad muudatused;

e) selged ja läbipaistvad sätted, milles käsitletakse tagatud energiasäästu mõõtmist ja kontrolli ning kvaliteedikontrolli ja tagatisi (ideaaljuhul viitega riiklikele või ELi standarditele).

e) Vabatahtlikud nõuded eluhoonete puhul

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 5 viidatakse võimalusele võtta eluhoonetes kasutusele mõlemad lahendused (st elektroonilise jälgimise lahendus ja tõhus juhtimislahendus).

Liikmesriigid, kes otsustavad kehtestada eluhoonetele nõuded, peaksid selgelt määratlema pideva elektroonilise jälgimise lahenduse ja tõhusa juhtimislahenduse tähenduse.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõige 5 on valikulise iseloomuga (st selle sõnastuses on kasutatud sõna „võivad“) ning selles ei esitata üksikasju efektiivse nimivõimsuse künniste kohta. Selle asemel osutatakse kaudselt kõigile eluhoonetele, olenemata nende suurusest. Liikmesriikidel soovitatakse nõuete kehtestamisel võtta arvesse süsteemi- või hooneliikide erinevusi.

f) Automatiseerimis- ja juhtimissüsteemidel või pideva elektroonilise jälgimise lahendustel ja tõhusatel juhtimislahendustel põhinevad vabastused

Hoonete energiatõhususe direktiiviga vabastatakse ülevaatustest hoone tehnosüsteemid, mis vastavad artikli 14 lõikele 4 (automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid) ja lõikele 5 (vabatahtlikud nõuded eluhoonete puhul).

Liikmesriigid peavad oma riiklikke õigusakte ajakohastama, et lisada sinna automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide mõiste.

Liikmesriigid võivad otsustada, et alandavad hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 4 osutatud künnist, millest alates on nõutav paigaldada automatiseerimis- ja juhtimissüsteemid. Ülevaatustest tuleks vabastada ka need hooned, mille kohta kehtib uus nõue ning kuhu on paigaldatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteem.

Liikmesriigid võivad otsustada, et laiendavad vabastuse eramajaomanikele, kui maja süsteemide võimsus on alla 290 kW ja majja on paigaldatud automatiseerimis- ja juhtimissüsteem, vastavalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikele 4. Liikmesriigid, kes seda vabastust laiendavad, peaksid teavitama komisjoni sellest koos oma ülevõtmismeetmetest teatamisega.

Liikmesriigid, kes otsustavad kehtestada eluhoonete kohta nõuded, peaksid samuti kaaluma ülevaatustest vabastamist.

g) Alternatiivsed meetmed

Liikmesriikides, kes otsustavad kohaldada alternatiivseid meetmeid, mõjutavad hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 4 ülevõtmist suuresti üksnes ulatuse, künniste ja vabastuste muudatused (vt punkt 2.3.2.8). Liikmesriigid võivad jätkata sama meetmevaliku kohaldamist.

Alternatiivseid meetmeid juba kohaldavad liikmesriigid peavad vastavalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikele 3 tagama, et kehtestatud meetmed on hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikes 1 sätestatutega samaväärsed. See võib nõuda alternatiivsete meetmete kohandamist. Vastavalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõikele 3 peavad liikmesriigid tõendama komisjonile esitatavas aruandes nende meetmete samaväärsust ning saatma selle aruande enne uute või kohandatud meetmete võtmist.

Kui liikmesriik otsustab pärast hoonete energiatõhususe direktiivi ülevõtmist muuta olemasolevate meetmete valikut või ulatust või kehtestada uusi meetmeid, peab ta komisjoni nendest muudatustest teavitama. Selleks peavad liikmesriigid enne uute või kohandatud meetmete kehtestamist esitama aruande meetmete samaväärsuse kohta.

Kooskõlas määrusega (EL) 2018/1999 peab iga liikmesriik oma lõimitud riikliku energia- ja kliimakava osana esitama hoonete energiatõhususe direktiiviga nõutud samaväärsuse aruande. Riikliku energia- ja kliimakava ning eduaruande esitamise tähtaeg on osutatud punktis 2.3.2.9.

Kui liikmesriigile ei sobi riikliku energia- ja kliimakava esitamise ajastus, võib ta samaväärsuse aruande esitada otse komisjonile. Liikmesriik peab aga tagama, et järgmisele riiklikule energia- ja kliimakavale lisatakse ka samaväärsuse aruanne.

2.4.2.2. Kliima- ning kombineeritud kliima- ja ventilatsioonisüsteemide ülevaatused (hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 15)

Sarnaselt artikli 14 nõuetele tuleb hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 15 nõuded samuti riiklikesse õigusaktidesse lisada. Artikli 14 kohustused on samad, mis artiklis 15. Käesolevas lisas esitatud artikliga 14 seotud sätteid tuleks analoogselt kohaldada ka artikli 15 suhtes.

Teave selle kohta, kuidas hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 15 üle võtta, on esitatud käesoleva lisa punktides 2.4.2.1(a)–2.4.2.1(g):

a) ülevaatamisele kuuluvad süsteemid (punkti 2.4.2.1 alapunkt a);

b) efektiivne nimivõimsus (punkti 2.4.2.1 alapunkt b);

c) energiatõhusus tüüpilistes kasutustingimustes (punkti 2.4.2.1 alapunkt c);

d) energiatõhususe lepingutel või kokkulepetel põhinevad vabastused (punkti 2.4.2.1 alapunkt d);

e) vabatahtlikud nõuded eluhoonete puhul (punkti 2.4.2.1 alapunkt e);

f) automatiseerimis- ja juhtimissüsteemidel või pideva elektroonilise jälgimise lahendustel ja tõhusatel juhtimislahendustel põhinevad vabastused (punkti 2.4.2.1 alapunkt f);

g) tagada hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 14 lõike 3 ülevõtmine – alternatiivsed meetmed (punkti 2.4.2.1 alapunkt g).

2.4.3. Isereguleerivate seadmete ning automatiseerimis- ja juhtimissüsteemide paigaldamise nõuded (hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 8 lõige 1, artikli 14 lõige 4 ja artikli 15 lõige 4)

2.4.3.1. Isereguleerivate seadmete paigaldamisega seotud nõuet