ET Euroopa Liidu Teataja L 283/1

NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) 2017/1939,

12. oktoober 2017,

millega rakendatakse tõhustatud koostööd Euroopa Prokuratuuri asutamisel

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 86,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,

võttes arvesse Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Horvaatia, Kreeka, Küprose, Leedu, Luksemburgi, Portugali, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome ja Tšehhi Vabariigi teadet, millega need liikmesriigid teavitasid 3. aprillil 2017 Euroopa Parlamenti, nõukogu ja komisjoni oma soovist seada sisse tõhustatud koostöö määruse eelnõu alusel,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut (1),

toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt

ning arvestades järgmist:

(1) Liit on seadnud eesmärgiks vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala loomise.

(2) Võimalus asutada Euroopa Prokuratuur on ette nähtud Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELi toimimise leping) vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala käsitlevas jaotises.

(3) Nii Euroopa Liit kui ka Euroopa Liidu liikmesriigid on kohustatud kaitsma liidu finantshuve kuritegude vastu, mis tekitavad igal aastal suurt rahalist kahju. Siseriiklikud kriminaalõigusasutused siiski tihtipeale ei uuri praegu piisavalt neid kuritegusid ega esita nende eest piisavalt süüdistusi.

(4) 17. juulil 2013 võttis komisjon vastu ettepaneku Euroopa Prokuratuuri asutamist käsitleva nõukogu määruse kohta.

(5) Nõukogu tõdes oma 7. veebruari 2017. aasta istungil, et puudub nõukogu määruse eelnõu vastuvõtmiseks vajalik ühehäälsus.

(6) Kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 86 lõike 1 teise lõiguga nõudis seitsmeteistkümnest liikmesriigist koosnev rühm oma 14. veebruari 2017. aasta kirjas määruse eelnõu esitamist Euroopa Ülemkogule.

(7) 9. märtsil 2017 arutas Euroopa Ülemkogu määruse eelnõu ja märkis, et puudub kokkulepe ELi toimimise lepingu artikli 86 lõike 1 kolmanda lõigu tähenduses.

(8) 3. aprillil 2017 teavitasid Belgia, Bulgaaria, Hispaania, Horvaatia, Kreeka, Küpros, Leedu, Luksemburg, Portugal, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome ja Tšehhi Vabariik Euroopa Parlamenti, nõukogu ja komisjoni oma soovist seada sisse tõhustatud koostöö Euroopa Prokuratuuri asutamisel. Sellest tulenevalt loetakse kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 86 lõike 1 kolmanda lõiguga, et Euroopa Liidu lepingu (ELi leping) artikli 20 lõikes 2 ja ELi toimimise lepingu artikli 329 lõikes 1 osutatud luba on antud ja tõhustatud koostöö sätteid kohaldatakse alates 3. aprillist 2017. Peale selle teavitasid Läti, Eesti, Austria ja Itaalia vastavalt 19. aprilli 2017. aasta kirjas, 1. juuni 2017. aasta kirjas, 9. juuni 2017. aasta kirjas ja 22. juuni 2017. aasta kirjas oma soovist osaleda tõhustatud koostöö sisseseadmises.

(9) Kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 328 lõikega 1 on tõhustatud koostöö, juhul kui see sisse seatakse, avatud kõikidele Euroopa Liidu liikmesriikidele. Koostöö on liikmesriikidele avatud ka mis tahes muul ajal, sealhulgas juba käimasolev tõhustatud koostöö, eeldusel et täidetakse koostöö raames juba vastuvõetud õigusaktide nõudeid. Komisjon ja Euroopa Prokuratuuri asutamisel tõhustatud koostöös osalevad liikmesriigid („liikmesriigid“) peaksid tagama, et nad toetavad võimalikult paljude Euroopa Liidu liikmesriikide osalemist. Käesolev määrus peaks olema tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav üksnes Euroopa Prokuratuuri asutamisel tõhustatud koostöös osalevates liikmesriikides või kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 331 lõike 1 teise või kolmanda lõiguga vastu võetud otsuse alusel.

(10) Kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 86 tuleks Euroopa Prokuratuur asutada Eurojusti põhjal. See tähendab, et käesoleva määrusega tuleks luua nende kahe asutuse vahel tihedad suhted, mis põhinevad vastastikusel koostööl.

(11) ELi toimimise lepinguga nähakse ette, et Euroopa Prokuratuuri sisuline pädevus piirdub liidu finantshuve käesoleva määruse tähenduses kahjustavate kuritegudega. Euroopa Prokuratuuri ülesandeks peaks seega olema uurida Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2017/1371 (2) alusel liidu finantshuve kahjustavaid kuritegusid ja nendega lahutamatult seotud kuritegusid, esitada nende toimepanijatele süüdistusi ja viia nad kohtu ette. Selle pädevuse laiendamine piiriülese mõõtmega rasketele kuritegudele nõuab Euroopa Ülemkogu ühehäälset otsust.

(12) Vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele saab liidu finantshuve kahjustavate kuritegude vastase võitluse eesmärki tulenevalt selle võitluse ulatusest ja toimest saavutada paremini liidu tasandil. Praegune olukord, kus kriminaalkorras süüdistuse esitamine liidu finantshuve kahjustavate kuritegude eest on üksnes Euroopa Liidu liikmesriikide asutuste pädevuses, ei võimalda seda eesmärki piisavalt alati piisavalt saavutada. Kuna käesoleva määruse eesmärgid, nimelt tõhustada Euroopa Prokuratuuri asutamise teel võitlust liidu finantshuve kahjustavate kuritegude vastu, ei suuda Euroopa Liidu liikmesriigid liidu finantshuvide vastu toimepandud kuritegude eest liikmesriikides süüdistuste esitamise killustatuse tõttu piisavalt saavutada, küll aga saab neid seetõttu, et Euroopa Prokuratuuril saab olema pädevus selliste kuritegude eest süüdistusi esitada, paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid kooskõlas artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. ELi lepingu artikli 5 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale ning tagab, et selle mõju liikmesriikide õiguskorrale ja institutsioonilisele struktuurile on võimalikult väike.

(13) Käesoleva määrusega nähakse ette süsteem, mille kohaselt on Euroopa Prokuratuuril ja liikmesriikide asutustel liidu finantshuve kahjustavate kuritegude vastu võitlemisel jagatud pädevus, tuginedes Euroopa Prokuratuuri evokatsiooniõigusele.

(14) Pidades silmas lojaalse koostöö põhimõtet, peaksid nii Euroopa Prokuratuur kui ka pädevad riigiasutused üksteist toetama ja teavitama, et tõhusalt võidelda Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluvate kuritegudega.

(15) Käesolev määrus ei piira liikmesriikide süsteemide kohaldamist kriminaaluurimise korraldamisel.

(16) Kuna Euroopa Prokuratuurile antakse volitused uurimiste läbiviimiseks ja süüdistuste esitamiseks, tuleks kehtestada institutsioonilised kaitsemeetmed, mis tagavad nii tema sõltumatuse kui ka vastutuse liidu institutsioonide ees.

(17) Euroopa Prokuratuur peaks tegutsema liidu kui terviku huvides ning ta ei taotle ega võta vastu juhiseid üheltki isikult väljastpoolt Euroopa Prokuratuuri.

(18) Range vastutus täiendab Euroopa Prokuratuuri sõltumatust ja talle käesoleva määrusega antavaid volitusi. Euroopa peaprokurör vastutab täielikult enda kui Euroopa Prokuratuuri juhi ülesannete täitmise eest ja tal on üldine institutsiooniline aruandekohustus Euroopa Prokuratuuri üldise tegevuse eest Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni ees. Seepärast võib iga nimetatud institutsioon taotleda Euroopa Liidu Kohtult („Euroopa Kohus“) teatavatel asjaoludel, sealhulgas Euroopa peaprokuröri tõsise üleastumise korral, viimase ametist tagandamist. Sama menetlust tuleks kohaldada ka Euroopa prokuröride ametist vabastamise korral.

(19) Euroopa Prokuratuur peaks koostama oma üldise tegevuse kohta avaliku aastaaruande, mis minimaalselt peaks sisaldama statistilisi andmeid Euroopa Prokuratuuri töö kohta.

(20) Euroopa Prokuratuuri organisatsiooniline struktuur peaks võimaldama teha kriminaaluurimiste ja süüdistuste esitamise käigus kiiresti ja tõhusalt otsuseid olenemata sellest, kas uurimised ja süüdistuste esitamine hõlmab ühte või mitut liikmesriiki. Struktuuriga tuleks samuti tagada see, et liikmesriikide kõik siseriiklikud õigussüsteemid ja -tavad on Euroopa Prokuratuuris esindatud ning et oma vastavates liikmesriikides viivad uurimisi läbi ja esitavad süüdistuse põhimõtteliselt prokurörid, kellel on teadmised konkreetsest õigussüsteemist.

(21) Selleks peaks Euroopa Prokuratuur olema ühtse asutusena toimiv jagamatu liidu organ. Keskne tasand koosneb Euroopa peaprokurörist, kes on Euroopa Prokuratuuri kui terviku ja Euroopa prokuröride kolleegiumi juht, alalistest kodadest ja Euroopa prokuröridest. Detsentraliseeritud tasand koosneb liikmesriikides asuvatest Euroopa delegaatprokuröridest.

(22) Peale selle peaks Euroopa Prokuratuuri organisatsiooniline struktuur ja sisemine otsustusprotsess võimaldama kesksel asutusel jälgida ja suunata Euroopa delegaatprokuröride poolt kõikide uurimiste läbiviimist ja süüdistuste esitamist ning teostada selle üle järelevalvet, et tagada oma tegevuse sidusus ja seega liidu finantshuvide võrdväärne kaitse.

(23) Käesolevas määruses kasutatakse mõisteid „üldine järelevaatamine“, „jälgimine ja suunamine“ ning „järelevalve“ erinevate Euroopa Prokuratuuri kontrollitegevuste kirjeldamiseks. „Üldine järelevaatamine“ tähendab Euroopa Prokuratuuri tegevuse üldist juhtimist, mille puhul juhiseid antakse üksnes küsimustes, mis on Euroopa Prokuratuuri jaoks horisontaalse tähtsusega. „Jälgimine ja suunamine“ tähendab volitusi jälgida ja suunata konkreetseid uurimisi ja konkreetsete süüdistuste esitamist. „Järelevalve“ tähendab uurimiste ja süüdistuste esitamise hoolikamat ja pidevat järelevaatamist, hõlmates sealhulgas vajaduse korral uurimiste ja süüdistuste esitamisega seotud küsimustesse sekkumist ja juhiste andmist.

(24) Kolleegium peaks tegema otsuseid strateegilistes küsimustes, sealhulgas määrama kindlaks Euroopa Prokuratuuri prioriteedid ning uurimise ja süüdistuse esitamise põhimõtted, samuti konkreetsetest kriminaalasjadest tulenevates üldistes küsimustes, näiteks seoses käesoleva määruse kohaldamise või Euroopa Prokuratuuri uurimis- või süüdistuse esitamise põhimõtete õigesti rakendamisega, või küsimustes, millel on põhimõtteline või suur tähtsus Euroopa Prokuratuuri sidusate uurimis- ja süüdistuse esitamise põhimõtete väljatöötamise jaoks. Kolleegiumi otsused üldistes küsimustes ei tohiks mõjutada käesoleva määruse ja siseriikliku õiguse kohaselt uurimise läbiviimise või süüdistuse esitamise kohustust. Kolleegium peaks tegema oma parima, et teha otsused konsensusega. Kui konsensusele ei jõuta, tuleks otsused vastu võtta hääletamise teel.

(25) Alalised kojad peaksid jälgima ja suunama uurimisi ning tagama Euroopa Prokuratuuri tegevuse sidususe. Alaliste kodade koosseis tuleks määrata kindlaks vastavalt Euroopa Prokuratuuri kodukorrale, mis peaks muu hulgas võimaldama, et üks Euroopa prokurör on rohkem kui ühe alalise koja liige, kui see on asjakohane selle tagamiseks, et konkreetsete Euroopa prokuröride töökoormus oleks nii palju kui võimalik ühtlane.

(26) Alaliste kodade eesistuja peaks olema Euroopa peaprokurör, üks Euroopa peaprokuröri asetäitja või mõni Euroopa prokurör kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorras sätestatud põhimõtetega.

(27) Kriminaalasjade jaotamine alaliste kodade vahel peaks toimuma juhuvaliku põhimõttel, et tagada võimalikult suures ulatuses töökoormuse võrdne jagunemine. Euroopa peaprokuröri otsusega peaks olema võimalik sellest põhimõttest kõrvale kalduda, et tagada Euroopa Prokuratuuri nõuetekohane ja tõhus toimimine.

(28) Kolleegiumisse tuleks nimetada üks Euroopa prokurör igast liikmesriigist. Euroopa prokurörid peaksid põhimõtteliselt teostama pädeva alalise koja nimel järelevalvet Euroopa delegaatprokuröride poolt oma päritoluliikmesriigis uurimiste läbiviimise ja süüdistuste esitamise üle. Nad peaksid olema kontaktisikuteks keskasutuse ja detsentraliseeritud tasandi vahel oma liikmesriigis, hõlbustades Euroopa Prokuratuuri toimimist ühtse asutusena. Järelevalvet teostav Euroopa prokurör peaks samuti kontrollima, kas kõik juhised on kooskõlas siseriikliku õigusega, ning teavitama alalist koda, kui see nii ei ole.

(29) Kui see on põhjendatud konkreetses liikmesriigis suurel arvul läbiviidavate uurimiste ja süüdistuste esitamisega seotud töökoormusega, peaks Euroopa prokurör saama taotleda, et järelevalve teostamine teatavate tema päritoluliikmesriigis läbiviidavate uurimiste ja süüdistuste esitamise üle määrataks erandkorras teistele Euroopa prokuröridele. Sellise otsuse peaks tegema Euroopa peaprokurör kokkuleppel Euroopa prokuröriga, kes asjaomased kriminaalasjad üle võtab. Selliseid otsuseid käsitlevad kriteeriumid tuleks kehtestada Euroopa Prokuratuuri kodukorras ning need peaksid sisaldama nõuet, et kriminaalasjad üle võttev Euroopa prokurör oskab piisavalt asjaomase liikmesriigi keelt ja tunneb selle õigussüsteemi.

(30) Euroopa Prokuratuuri uurimistegevust peaksid reeglina teostama liikmesriikides asuvad Euroopa delegaatprokurörid. Nad peaksid seda tegema vastavalt käesolevale määrusele ning käesoleva määrusega hõlmamata juhtudel kooskõlas siseriikliku õigusega. Euroopa delegaatprokurörid peaksid täitma oma ülesandeid järelevalvet teostava Euroopa prokuröri järelevalve all ning pädeva alalise koja suunamisel ja juhtimisel. Kui liikmesriigi õigusega nähakse ette teatavate toimingute sisekontroll siseriikliku prokuratuuristruktuuri raames, peaks selliste Euroopa delegaatprokuröri poolt tehtud otsuste kontrollimine kuuluma järelevalvet teostava Euroopa prokuröri järelevalvevolituste alla kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorraga. Sellistel juhtudel ei peaks liikmesriikidel olema kohustust näha ette kontrolli teostamist siseriiklikes kohtutes, ilma et see piiraks ELi lepingu artikli 19 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta („põhiõiguste harta“) artikli 47 kohaldamist.

(31) Prokuröri ülesandeid pädevates kohtutes täidetakse kuni menetluse lõpetamiseni, mille all mõeldakse lõplikku otsust küsimuses, kas kahtlustatav või süüdistatav on kuriteo toime pannud, koos vajaduse korral karistuse määramise ja kõigi kättesaadavate õiguslike meetmete või õiguskaitsevahendite võtmise lõpuleviimisega kuni otsuse lõplikuks saamiseni.

(32) Euroopa delegaatprokurörid peaksid moodustama Euroopa Prokuratuuri lahutamatu osa ning sellisena tegutsema Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluvate kuritegude uurimisel ja süüdistuse esitamisel oma vastava liikmesriigi territooriumil üksnes Euroopa Prokuratuuri nimel. See peaks hõlmama neile käesoleva määrusega funktsionaalselt ja õiguslikult sõltumatu staatuse andmist, mis erineb siseriiklikus õiguses ette nähtud mis tahes staatusest.

(33) Käesoleva määruse kohasest eristaatusest olenemata peaksid Euroopa delegaatprokurörid olema oma ametiaja jooksul ka oma liikmesriigi prokuratuuri liikmed, st kas prokurörid või kohtusüsteemi liikmed, ning nende liikmesriik peaks neile andma vähemalt samad volitused, mis on siseriiklikel prokuröridel.

(34) Euroopa delegaatprokurörid peaksid olema kohustatud järgima alalistelt kodadelt ja Euroopa prokuröridelt saadavaid juhiseid. Kui Euroopa delegaatprokurör leiab, et juhise järgimine nõuaks temalt mõne sellise meetme võtmist, mis ei ole kooskõlas siseriikliku õigusega, peaks ta paluma nimetatud juhiste läbivaatamist Euroopa peaprokuröri poolt.

(35) Asja menetlev Euroopa delegaatprokurör peaks teavitama kõigist kriminaalasjaga seotud olulistest arengutest, näiteks uurimismeetmete tulemuslikkusest või muutustest kahtlustatavate isikute nimekirjas, järelevalvet teostavat Euroopa prokuröri ja pädevat alalist koda.

(36) Alalised kojad peaksid teostama oma otsustusvolitusi Euroopa Prokuratuuri menetluste konkreetsetes etappides, eesmärgiga tagada ühtsed uurimis- ja süüdistuse esitamise põhimõtted. Nad peaksid võtma sellised otsused vastu asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri esitatud otsuse kavandi alusel. Siiski peaks alalisel kojal olema erandjuhtudel võimalik võtta otsus vastu ilma asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri otsuse kavandita. Sellistel juhtudel võib sellise otsuse kavandi esitada järelevalvet teostav Euroopa prokurör.

(37) Alaline koda peaks saama konkreetsetel juhtudel, kui tegemist ei ole raske kuriteoga ja kui menetlus ei ole keerukas, delegeerida oma otsustusvolituse järelevalvet teostavale Euroopa prokurörile. Kuriteo raskusastme hindamisel tuleks arvesse võtta liidu tasandil avalduvaid tagajärgi.

(38) Euroopa Prokuratuuri kodukorras tuleks näha ette Euroopa prokuröride asendamise kord. Asenduskorda tuleks kasutada juhul, kui Euroopa prokurör ei saa töölt eemaloleku tõttu lühiajaliselt oma ülesandeid täita.

(39) Peale selle peaks Euroopa prokuröri asendama tema liikmesriigi üks Euroopa delegaatprokurör juhul, kui Euroopa prokurör astub tagasi, kui ta vabastatakse ametist või kui ta lahkub ametist mis tahes muul põhjusel või juhul, näiteks pikaajalise haiguse korral. Asendamine peaks piirduma kolme kuuga. Võimalus seda tähtaega kuni Euroopa prokuröri asendamise või naasmiseni pikendada, kui seda peetakse vajalikuks, peaks jääma kolleegiumi otsustada, kes võtab arvesse Euroopa Prokuratuuri töökoormust ja äraoleku kestust. Euroopa prokuröri asendav Euroopa delegaatprokurör ei tohiks asendamise ajal olla enam vastutav uurimiste või süüdistuste esitamise eest, mida ta viib läbi Euroopa delegaatprokuröri või siseriikliku prokurörina. Euroopa Prokuratuuri menetluste suhtes, mida viis läbi Euroopa prokuröri asendav Euroopa delegaatprokurör, tuleks kohaldada Euroopa Prokuratuuri eeskirju ümberjaotamise kohta.

(40) Euroopa peaprokuröri ja Euroopa prokuröride ametisse nimetamise menetlus peaks tagama nende sõltumatuse. Nende legitiimsus peaks tulenema ametisse nimetamises osalevatest liidu institutsioonidest. Euroopa peaprokuröri asetäitjad peaks nimetama ametisse kolleegium oma liikmete hulgast.

(41) Valikukomisjon peaks koostama Euroopa peaprokuröri ametikoha kandidaatide nimekirja. Valikukomisjoni tööeeskirjade koostamise ja liikmete nimetamise õigus tuleks anda nõukogule, kes tugineb komisjoni ettepanekule. Selline rakendamisvolitus kajastaks nõukogule ELi toimimise lepingu artikli 86 alusel antud konkreetseid volitusi ning võtab arvesse Euroopa Prokuratuuri spetsiifilist laadi asutusena, mis on integreeritud tihedalt siseriiklikesse õigusstruktuuridesse, kuid on samal ajal ka liidu asutus. Euroopa Prokuratuur hakkab tegutsema menetlustes, kus enamik teisi osalejaid on siseriiklikud osalejad, nagu kohtud, politsei ja teised õiguskaitseasutused, ning seepärast on nõukogul eriline huvi olla osaline ametisse nimetamise menetluses. Nende volituste nõukogule andmine võtab samuti piisavalt arvesse mis tahes otsustusvolituse, millel on otsene mõju siseriiklikele kohtu- ja prokuratuuristruktuuridele, potentsiaalselt tundlikku laadi. Euroopa Parlament ja nõukogu peaksid omavahelisel kokkuleppel nimetama ühe nimekirjas oleva kandidaadi peaprokuröriks.

(42) Iga liikmesriik peaks esitama nõukogule valiku tegemiseks ja Euroopa prokurörina ametisse nimetamiseks kolm kandidaati. Selleks et tagada kolleegiumi töö järjepidevus, tuleks üks kolmandik Euroopa prokuröridest iga kolme aasta järel asendada. Nõukogule tuleks anda õigus võtta vastu üleminekusätted Euroopa prokuröride ametisse nimetamiseks esimese koosseisu ametiajaks ja selle jooksul. See rakendamisvolitus kajastab nõukogu õigust valida ja nimetada ametisse Euroopa prokuröre. Seda õigustab ka Euroopa prokuröride spetsiifiline laad, pidades silmas, et nad on seotud oma vastavate liikmesriikidega ja on samal ajal ka kolleegiumi liikmed, ning Euroopa Prokuratuuri spetsiifiline laad üldisemalt, mis järgib sama loogikat, rõhutades nõukogule antud rakendamisvolitust koostada valikukomisjoni tööeeskirjad ja nimetada selle liikmed. Nõukogu peaks Euroopa prokuröride esimese koosseisu ametiaja vältel ühe kolmandiku Euroopa prokuröride asendamise kohta otsuse tegemisel võtma arvesse liikmesriikide geograafilist jaotust.

(43) Euroopa delegaatprokuröride ametisse nimetamise menetlus peaks tagama, et nad moodustavad Euroopa Prokuratuuri lahutamatu osa, jäädes samal ajal tegevustasandil integreerituks oma siseriiklikesse õigussüsteemidesse ning kohtu- ja prokuratuuristruktuuridesse. Liikmesriigid peaksid esitama kandidaadid Euroopa delegaatprokuröride ametikohale, kelle peaks ametisse nimetama kolleegium Euroopa peaprokuröri ettepanekul.

(44) Euroopa Prokuratuuri kriminaalasjade nõuetekohase menetlemise tagamiseks peaks igas liikmesriigis olema vähemalt kaks Euroopa delegaatprokuröri. Euroopa peaprokurör peaks iga liikmesriigiga konsulteerides määrama kindlaks Euroopa delegaatprokuröride arvu iga liikmesriigi kohta ning nendevahelise ülesannete funktsionaalse ja territoriaalse jaotuse. Konsultatsioonides tuleks võtta nõuetekohaselt arvesse liikmesriigi prokuratuurisüsteemi korraldust. Pädevuste funktsionaalne jaotamine Euroopa delegaatprokuröride vahel tähendab võimalust ülesandeid jagada.

(45) Euroopa delegaatprokuröride üldarvu liikmesriigis võib Euroopa peaprokuröri heakskiidu korral muuta, tingimusel et peetakse kinni Euroopa Prokuratuuri aastaeelarvest.

(46) Kolleegium peaks vastutama käesoleva määruse alusel tegutsevaid Euroopa delegaatprokuröre puudutavate distsiplinaarmenetluste eest. Kuna Euroopa delegaatprokurörid jäävad liikmesriikide prokuratuuri või kohtusüsteemi aktiivseks liikmeks ja võivad täita ka siseriikliku prokuröri ülesandeid, võib juhul, kui küsimus ei ole seotud käesoleva määrusega, kohaldada siseriiklikke distsiplinaarmenetluse sätteid. Siiski peaks sellisel juhul Euroopa peaprokuröri teavitama ametikohalt vabastamisest või mis tahes distsiplinaarmeetmete võtmisest, arvestades tema vastutust Euroopa Prokuratuuri juhtimise eest ja pidades silmas vajadust kaitsta Euroopa Prokuratuuri terviklust ja sõltumatust.

(47) Põhimõtteliselt peaks Euroopa Prokuratuur töötama elektrooniliselt. Tuleks luua kriminaalasjade haldamise süsteem, mille eest vastutab ja mida haldab Euroopa Prokuratuur. Kriminaalasjade haldamise süsteem peaks sisaldama nii Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluvate võimalike kuritegude kohta saadud teavet kui ka teavet kriminaalasjade toimikutest, sealhulgas juba suletud toimikutest. Euroopa Prokuratuur peaks kriminaalasjade haldamise süsteemi loomise ajal tagama, et süsteem võimaldab Euroopa Prokuratuuril toimida ühtse asutusena, nii et Euroopa delegaatprokuröride hallatavad kriminaalasjade toimikud oleksid keskasutusele kättesaadavad otsuste tegemiseks, töö jälgimiseks ja suunamiseks ning järelevalveülesannete täitmiseks.

(48) Riigiasutused peaksid teavitama Euroopa Prokuratuuri viivitamata igasugusest tegevusest, mille puhul võib olla tegemist Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluva kuriteoga. Väljapoole tema pädevust jäävate kriminaalasjade puhul peaks Euroopa Prokuratuur teavitama pädevaid riigiasutusi kõigist asjaoludest, mis on talle teada ja mille puhul võib olla tegemist kuriteoga, näiteks valetunnistuse andmisest.

(49) Liidu institutsioonid, organid ja asutused ning samuti riigiasutused peaksid andma Euroopa Prokuratuurile viivitamata igasugust teavet kuritegude kohta, mille suhtes saab Euroopa Prokuratuur oma pädevust teostada. Euroopa Prokuratuur võib võtta vastu või koguda ka teavet muudest allikatest, näiteks eraõiguslikelt isikutelt. Euroopa Prokuratuuri kasutatava kontrollikorra eesmärk peaks olema hinnata, kas saadud teabele tuginedes on Euroopa Prokuratuuri sisulise, territoriaalse ja isikulise pädevuse tingimused täidetud.

(50) Rikkumistest teatajad võivad anda Euroopa Prokuratuurile uut teavet, mis aitab tal liidu finantshuve kahjustavaid kuritegusid uurida ning esitada nende toimepanijatele süüdistusi ja neid kohtus vastutusele võtta. Rikkumistest võidakse siiski kättemaksu hirmus teatamata jätta. Selleks et hõlbustada Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluvate kuritegude avastamist, innustatakse liikmesriike kehtestama kooskõlas oma siseriikliku õigusega tõhusad menetlused, mis võimaldavad teatada Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluvatest võimalikest kuritegudest ning tagavad sellistest kuritegudest teatavatele isikutele kaitse kättemaksu ning eelkõige ebasoodsa või diskrimineeriva tööalase kohtlemise eest. Vajaduse korral peaks Euroopa Prokuratuur töötama välja oma sise-eeskirjad.

(51) Euroopa Prokuratuuri teavitamise kohustuse täielikuks täitmiseks peaksid liikmesriikide ametiasutused ning liidu institutsioonid, organid ja asutused Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluva kuriteo kahtluse korral järgima kehtivat teavitamiskorda ning rakendama tõhusaid mehhanisme neile esitatud väidete esialgseks hindamiseks. Liidu institutsioonid, organid ja asutused võivad kasutada selleks Euroopa Pettustevastast Ametit (OLAF).

(52) Liikmesriikide ametiasutused peaksid looma süsteemi, millega tagatakse, et teave esitatakse Euroopa Prokuratuurile nii kiiresti kui võimalik. Liikmesriikidel on õigus otsustada, kas luua otsene või tsentraliseeritud süsteem.

(53) Sellest teavitamiskohustusest kinnipidamine on väga tähtis Euroopa Prokuratuuri hea toimimise jaoks ning seda tuleks tõlgendada laiemalt tagamaks, et riigiasutused teavitavad juhtudest, mille puhul mõningaid kriteeriume ei ole võimalik otsekohe hinnata (näiteks kahju suurus või kohaldatav karistus). Euroopa Prokuratuur peaks samuti saama taotleda liikmesriikide ametiasutustelt üksikjuhtumipõhiselt teavet muude liidu finantshuve kahjustavate kuritegude kohta. Seda ei tuleks käsitada kui Euroopa Prokuratuuri võimalust taotleda liikmesriikide ametiasutustelt süstemaatiliselt või perioodiliselt teavet väiksemate kuritegude kohta.

(54) Liidu finantshuve kahjustavate kuritegude tõhusaks uurimiseks ja ne bis in idem põhimõtte järgimiseks võib teatud juhtudel olla vajalik laiendada uurimist teatavatele teistele siseriikliku õiguse kohastele kuritegudele, kui need on lahutamatult seotud liidu finantshuve kahjustava kuriteoga. Lahutamatult seotud kuritegusid tuleks mõista asjakohase kohtupraktika valguses, mis ne bis in idem põhimõtte kohaldamiseks säilitab asjakohase kriteeriumina sisuliste asjaolude (või oma olemuselt samade asjaolude) samasuse, mida tuleb mõista ajaliselt ja ruumiliselt omavahel lahutamatult seotud konkreetsete asjaolude kogumi esinemisena.

(55) Euroopa Prokuratuur peaks saama teostada pädevust, kui kuriteod on lahutamatult seotud ja liidu finantshuve kahjustav kuritegu on asjaomase kuriteo raskuse põhjal kaalukam, nagu on kajastatud maksimaalsete karistustega, mida võidakse määrata.

(56) Euroopa Prokuratuur peaks siiski samuti saama teostada pädevust lahutamatult seotud kuritegude puhul juhul, kui liidu finantshuve kahjustav kuritegu ei ole karistuse raskuse poolest kaalukam, vaid kui lahutamatult seotud muud kuritegu saab käsitada laadilt seonduva kuriteona, kuna see on liidu finantshuve kahjustava kuriteo suhtes kõigest instrumentaalne, eelkõige kui selline muu kuritegu on toime pandud peamise eesmärgiga luua tingimused liidu finantshuve kahjustava kuriteo toimepanemiseks, nagu näiteks kuritegu, mille otseseks eesmärgiks oli tagada materiaalsete või õiguslike vahendite olemasolu liidu finantshuve kahjustava kuriteo toimepanemiseks või tagada sellest saadav tulu või tulemus.

(57) Kuritegelikku ühendusse kuulumisega seotud kuritegude käsitamisel tuleks kohaldada määratlust, mis on sätestatud siseriiklikus õiguses vastavalt nõukogu raamotsusele 2008/841/JSK, (3) ning see võib näiteks hõlmata sellisesse kuritegelikku ühendusse kuulumist või selle tegevuse korraldamist ja juhtimist.

(58) Selleks et tagada uurimiste ja süüdistuste esitamise sidusus ja juhtimine liidu tasandil, peaks Euroopa Prokuratuuri pädevus seoses liidu finantshuve kahjustavate kuritegudega olema reeglina liikmesriigi pädevuse suhtes ülimuslik. Nende kuritegude puhul peaksid liikmesriikide ametiasutused hoiduma tegutsemast seni, kuni Euroopa Prokuratuur on otsustanud, kas uurimist alustada või mitte, välja arvatud juhul, kui tuleb võtta kiireloomulisi meetmeid.

(59) Konkreetse kriminaalasja puhul loetakse, et sellel on tagajärjed liidu tasandil, kui kuritegu on muu hulgas piiriülese laadi ja ulatusega, kui sellise kuriteoga on seotud kuritegelik organisatsioon või kui konkreetset laadi kuritegu võib tõsiselt kahjustada liidu finantshuve või liidu institutsioonide usaldusväärsust ja liidu kodanike usaldust.

(60) Kui Euroopa Prokuratuur ei saa konkreetses kriminaalasjas oma pädevust teostada, kuna on alust arvata, et liidu finantshuvidele tekitatud või tõenäoliselt tekitatav kahju ei ületa mõnele teisele kannatanule tekitatud või tõenäoliselt tekitatavat kahju, peaks Euroopa Prokuratuur siiski saama teostada oma pädevust, tingimusel et ta on uurimise läbiviimiseks või süüdistuse esitamiseks paremas positsioonis kui vastava liikmesriigi või vastavate liikmesriikide ametiasutused. Euroopa Prokuratuur näib olevat paremas positsioonis muu hulgas siis, kui uurimise läbiviimine ja süüdistuse esitamine asjaomase kuriteo puhul oleks tulemuslikum jätta Euroopa Prokuratuurile tulenevalt kuriteo piiriülesest laadist ja ulatusest, kui sellise kuriteoga on seotud kuritegelik organisatsioon või kui konkreetset laadi kuritegu võib tõsiselt kahjustada liidu finantshuve või liidu institutsioonide usaldusväärsust ja liidu kodanike usaldust. Sellisel juhul peaks Euroopa Prokuratuur saama teostada oma pädevust selle liikmesriigi või nende liikmesriikide pädevate riigiasutuste antud nõusolekul, kus kahju sellis(t)ele teis(t)ele ohvri(te)le tekkis.

(61) Kui liikmesriigi õigus- või õiguskaitseasutus algatab seoses kuriteoga uurimise ja leiab, et Euroopa Prokuratuur ei saaks teostada oma pädevust, peaks ta sellest teavitama Euroopa Prokuratuuri, et võimaldada viimasel hinnata, kas ta peaks pädevust teostama.

(62) Kui pädevuse teostamise küsimuses ollakse eriarvamusel, peaks otsuse pädevuse andmise kohta tegema pädevad riigiasutused. Pädevate riigiasutuste all tuleks mõista igasuguseid õigusasutusi, kellel on siseriikliku õiguse kohaselt pädevus teha otsuseid pädevuse andmise kohta.

(63) Kuna Euroopa Prokuratuur peaks esitama süüdistused liikmesriikide kohtutes, tuleks tema pädevus määratleda, osutades liikmesriikide kriminaalõigusele, milles käsitatakse kriminaalkuriteona liidu finantshuve kahjustavat tegevust või tegevusetust ning kehtestatakse kohaldatavad karistused, rakendades liikmesriigi õigussüsteemis asjakohaseid liidu õigusakte, eelkõige direktiivi (EL) 2017/1371.

(64) Euroopa Prokuratuur peaks teostama oma pädevust võimalikult laialdaselt, nii et tema uurimised ja süüdistuste esitamine hõlmaksid väljaspool liikmesriikide territooriumi toimepandud kuritegusid.

(65) Euroopa Prokuratuuri uurimistes ja süüdistuste esitamisel tuleks seoses kahtlustatava või süüdistatavaga järgida proportsionaalsuse, erapooletuse ja õigluse põhimõtet. See hõlmab kohustust otsida igat liiki tõendeid, nii süüstavaid kui ka süüst vabastavaid tõendeid, ükskõik kas motu proprio või kaitse taotlusel.

(66) Selleks et tagada õiguskindlus ja tõhusalt võidelda liidu finantshuve kahjustavate kuritegude vastu, peaksid Euroopa Prokuratuuri uurimised ja süüdistuste esitamine põhinema seaduslikkuse põhimõttel, mille kohaselt kohaldab Euroopa Prokuratuur rangelt käesoleva määruse sätteid, mis puudutavad eelkõige pädevust ja selle teostamist, uurimiste algatamist, uurimiste lõpetamist, kriminaalasja edastamist, kriminaalasja lõpetamist ja lihtmenetlusi.

(67) Selleks et kõige paremini kaitsta süüdistatava huve, peaks Euroopa Prokuratuur viima kahtlustatava või süüdistatava suhtes läbi põhimõtteliselt ainult ühe uurimise või esitama ühe süüdistuse. Kui kuriteo on toime pannud mitu isikut, peaks Euroopa Prokuratuur üldjuhul algatama vaid ühe kriminaalasja ja viima uurimise läbi ühiselt kõigi kahtlustatavate või süüdistatavate suhtes.

(68) Kui sama kuriteo suhtes on algatanud uurimise mitu Euroopa delegaatprokuröri, peaks alaline koda sellised uurimised asjakohasel juhul liitma. Alaline koda võib teha otsuse selliseid menetlusi mitte liita või otsustada menetluse hiljem taas osadeks jagada, kui see on uurimise tõhususe huvides, näiteks kui ühe kahtlustatava või süüdistatava suhtes läbiviidava menetluse saab lõpetada varasemas etapis, samas kui teiste kahtlustatavate või süüdistatavate suhtes tuleks menetlust jätkata, või kui kriminaalasja osadeks jagamine võib lühendada mõne kahtlustatava eelvangistuse kestust. Kui liidetavate kriminaalasjade eest vastutavad erinevad alalised kojad, tuleks asjakohane pädevus ja menetlus määrata kindlaks Euroopa Prokuratuuri kodukorras. Kui alaline koda otsustab kriminaalasja osadeks jagada, tuleks säilitada tema pädevus sellest tulenevate kriminaalasjade puhul.

(69) Euroopa Prokuratuur peaks eelkõige sunnimeetmete rakendamisel tuginema riigiasutustele, sealhulgas politseile. Lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt peaksid kõik riigiasutused ja asjakohased liidu asutused, sealhulgas Eurojust, Europol ja OLAF, aktiivselt toetama Euroopa Prokuratuuri uurimisi ja süüdistuste esitamist ning tegema temaga koostööd alates hetkest, mil kahtlustatavast kuriteost teatatakse Euroopa Prokuratuurile, kuni hetkeni, mil viimane otsustab, kas esitada süüdistus või kriminaalasi muul viisil lahendada.

(70) Liidu finantshuve kahjustavate kuritegude tulemusliku uurimise ja nende eest süüdistuste esitamise huvides on väga tähtis, et Euroopa Prokuratuur oleks võimeline vähemalt minimaalset uurimismeetmete kogumit kasutades koguma tõendeid, järgides samal ajal proportsionaalsuse põhimõtet. Need meetmed peaksid olema uurimiste ja süüdistuste esitamise eesmärgil kättesaadavad Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluvate kuritegude puhul, vähemalt siis, kui nende eest määratav karistuse maksimummäär on vähemalt neli aastat vangistust, kuid nende suhtes võib kohaldada piiranguid kooskõlas siseriikliku õigusega.

(71) Lisaks käesolevas määruses loetletud minimaalsele uurimismeetmete kogumile peaks Euroopa delegaatprokuröridel olema õigus taotleda või nõuda mis tahes selliste meetmete võtmist, mis on siseriikliku õiguse alusel prokuröridele kättesaadavad sarnaste siseriiklike kriminaalasjade korral. Kättesaadavus tuleb tagada kõigis olukordades, mil osutatud uurimismeede on olemas, kuid selle suhtes võib kohaldada piiranguid kooskõlas siseriikliku õigusega.

(72) Piiriüleste kriminaalasjade korral peaks asja menetlev Euroopa delegaatprokurör saama tugineda abistavale Euroopa delegaatprokurörile, kui meetmeid on vaja võtta teistes liikmesriikides. Kui sellise meetme jaoks on nõutav õigusasutuse luba, tuleks selgelt märkida, millises liikmesriigis tuleks luba saada, kuid igal juhul peaks olema ainult üks luba. Kui õigusasutused on uurimismeetme lõplikult tagasi lükanud, näiteks pärast kõigi õiguskaitsevahendite ammendumist, peaks asja menetlev Euroopa delegaatprokurör taotluse või korralduse tagasi võtma.

(73) Käesolevas määruses ettenähtud võimalus kasutada vastastikust tunnustamist või piiriülest koostööd käsitlevaid õigusakte ei peaks asendama käesoleva määruse konkreetseid sätteid piiriüleste uurimiste kohta. Pigem peaks selline võimalus neid sätteid täiendama tagamaks, et juhul, kui meede on piiriüleseks uurimiseks vajalik, kuid seda ei saa puhtalt riigisisese kriminaalasja puhul siseriikliku õiguse alusel kasutada, saab seda uurimise läbiviimisel või süüdistuse esitamisel kasutada kooskõlas asjaomast õigusakti rakendava siseriikliku õigusega.

(74) Käesoleva määruse sätted piiriülese koostöö kohta ei tohiks piirata selliste olemasolevate õigusaktide kohaldamist, millega hõlbustatakse piiriülest koostööd muude riigiasutuste kui prokuratuuri- või kohtuasutuste vahel. Sama kehtib haldusõiguse alusel koostööd tegevate riigiasutuste puhul.

(75) Käesoleva määruse eelvangistust ja piiriülest üleandmist käsitlevad sätted ei tohiks piirata konkreetsete menetluste läbiviimist liikmesriikides, kus kahtlustatava või süüdistatava vahistamiseks ei ole õigusasutuse luba nõutav.

(76) Asja menetleval Euroopa delegaatprokuröril peaks olema Euroopa Prokuratuuri pädevusvaldkonnas õigus väljastada või taotleda Euroopa vahistamismäärusi.

(77) Euroopa Prokuratuuril peaks olema õigus edastada kriminaalasi riigiasutustele, kui uurimisest ilmneb, et kriminaalasi jääb väljapoole Euroopa Prokuratuuri pädevust. Sellise edastamise korral peaksid riigiasutused säilitama vastavalt siseriiklikule õigusele täieliku eesõiguse otsustada selle üle, kas uurimine algatada, seda jätkata või see lõpetada.

(78) Käesoleva määrusega nõutakse, et Euroopa Prokuratuur peab täitma prokuröri ülesandeid, mis hõlmavad otsuste tegemist kahtlustatava või süüdistatava vastutusele võtmise ja selle liikmesriigi valiku kohta, kelle kohtutel on pädevus süüdistust arutada. Otsuse kahtlustatava või süüdistatava vastutusele võtmise kohta peaks tegema Euroopa delegaatprokuröri otsuse kavandi alusel põhimõtteliselt pädev alaline koda, et tagada ühtsed süüdistuspõhimõtted. Alalisel kojal peaks olema õigus teha mis tahes otsus 21 päeva jooksul alates otsuse kavandi kättesaamisest, sealhulgas taotleda täiendavaid tõendeid, enne kui ta otsustab kriminaalasja kohtusse saata, välja arvatud otsus kriminaalasja lõpetamise kohta, kui Euroopa delegaatprokurör on teinud ettepaneku saata kriminaalasi kohtusse.

(79) Pädev alaline koda peaks valima liikmesriigi, kelle kohtutel on pädevus süüdistust arutada, käesolevas määruses sätestatud mitme kriteeriumi alusel. Alaline koda peaks tegema oma otsuse asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri aruande ja otsuse kavandi põhjal, mille järelevalvet teostav Euroopa prokurör peaks edastama alalisele kojale, vajaduse korral koos oma hinnanguga. Järelevalvet teostavale Euroopa prokurörile peaks jääma kõik käesolevas määruses sätestatud õigused anda Euroopa delegaatprokurörile konkreetseid juhiseid.

(80) Euroopa Prokuratuuri poolt kohtule esitatud tõendeid ei tohiks tunnistada vastuvõetamatuks üksnes põhjusel, et need koguti teises liikmesriigis või teise liikmesriigi õiguse kohaselt, tingimusel et asja menetlev kohus leiab, et tõendite vastuvõtmine vastab õiglase menetluse põhimõttele ja et põhiõiguste hartas sätestatud kahtlustatava ja süüdistatava kaitseõigus on tagatud. Käesolev määrus austab põhiõigusi ja järgib põhimõtteid, mida on tunnustatud ELi lepingu artiklis 6 ning põhiõiguste hartas, eelkõige selle VI jaotises, rahvusvahelises õiguses ja rahvusvahelistes lepingutes, millega on ühinenud liit või kõik liikmesriigid, kaasa arvatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon, ning liikmesriikide põhiseadustes nende kohaldamisala piires. Kooskõlas nimetatud põhimõtetega ning austades liikmesriikide erinevaid õigussüsteeme ja -traditsioone, nagu on sätestatud ELi toimimise lepingu artikli 67 lõikes 1, ei tõlgendata ühtegi käesoleva määruse sätet kui keeldu asja menetlevale kohtule kohaldada õiglast menetlust käsitlevaid siseriikliku õiguse aluspõhimõtteid, mida nad kohaldavad oma siseriiklikes süsteemides, sealhulgas tavaõiguse süsteemis.

(81) Võttes arvesse seaduslikkuse põhimõtet, peaks Euroopa Prokuratuuri uurimine üldjuhul viima süüdistuse esitamiseni pädevates siseriiklikes kohtutes, kui kriminaalasjas on olemas piisavad tõendid ja süüdistuse esitamise keelamiseks puudub õiguslik alus või kui ei ole kohaldatud lihtmenetlust. Kriminaalasja lõpetamise alused on ammendavalt sätestatud käesolevas määruses.

(82) Liikmesriikide õigussüsteemides nähakse ette eri liiki lihtmenetlused, mis võivad hõlmata kohtu osalust või mitte, näiteks kahtlustatava või süüdistatavaga kokkuleppe saavutamine. Kui sellised menetlused on olemas, peaks Euroopa delegaatprokuröril olema õigus neid kohaldada liikmesriigi õiguses sätestatud tingimustel ja käesolevas määruses ettenähtud olukordades. Nende olukordade hulka peaksid kuuluma kriminaalasjad, mille puhul kuriteo tekitatud lõppkahju, mis arvestatakse pärast sellisele kahjule vastava summa võimalikku sissenõudmist, ei ole suur. Arvestades Euroopa Prokuratuuri huvi sidusate ja tõhusate süüdistuse esitamise põhimõtete vastu, tuleks pädevalt alaliselt kojalt paluda alati tema nõusolekut sellise menetluse kasutamiseks. Pärast lihtmenetluse edukat kohaldamist tuleks kriminaalasi lõplikult lahendada.

(83) Käesoleva määrusega nõutakse Euroopa Prokuratuurilt, et ta austaks õigust õiglasele kohtulikule arutamisele ja kaitsele ning süütuse presumptsiooni, nagu on sätestatud põhiõiguste harta artiklites 47 ja 48. Põhiõiguste harta artiklis 50 sätestatud mitmekordse kohtumõistmise ja karistamise keeluga (ne bis in idem) tagatakse, et kellegi üle ei mõisteta Euroopa Prokuratuuri esitatud süüdistuse tagajärjel sama kuriteo eest kohut ega määrata karistust mitu korda. Euroopa Prokuratuur peaks seega oma tegevuses austama täielikult neid õigusi ning määrust tuleb kohaldada ja tõlgendada vastavalt sellele.

(84) ELi toimimise lepingu artikli 82 lõikega 2 lubatakse liidul kehtestada kaitseõiguse ja õiglase menetluse tagamiseks miinimumeeskirjad isikute õiguste kohta kriminaalmenetluses. Liidu seadusandja on need miinimumeeskirjad järk-järgult sätestanud konkreetseid õigusi käsitlevates direktiivides.

(85) Euroopa Prokuratuuri tegevuse suhtes tuleks kohaldada kaitseõigust, mis on sätestatud asjakohastes liidu õigusaktides, nagu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivides 2010/64/EL, (4) 2012/13/EL, (5) 2013/48/EL, (6) (EL) 2016/343 (7) ja (EL) 2016/1919, (8) nagu neid õigusakte on rakendatud siseriiklikus õiguses. Neid õigusi peaksid saama kasutada kõik kahtlustatavad või süüdistatavad, kelle suhtes Euroopa Prokuratuur uurimise algatab, nagu neil peaks olema ka siseriikliku õigusega antud õigus taotleda ekspertide nimetamist või tunnistajate ärakuulamist või Euroopa Prokuratuuri poolt kaitse nimel muul viisil tõendite esitamist.

(86) ELi toimimise lepingu artikli 86 lõikega 3 võimaldatakse liidu seadusandjal määrata kindlaks Euroopa Prokuratuuri poolt oma ülesannete täitmisel tehtud menetlustoimingute kohtuliku kontrolli suhtes kohaldatavad eeskirjad. See liidu seadusandjale antud pädevus kajastab Euroopa Prokuratuuri ülesannete ja struktuuri eripära, mille poolest ta erineb kõigist teistest liidu organitest ja asutustest ning eeldab kohtuliku kontrolli vallas erieeskirju.

(87) Aluslepingu artikli 86 lõike 2 kohaselt täidab Euroopa Prokuratuur liikmesriikide pädevates kohtutes prokuröri ülesandeid. Euroopa Prokuratuuri poolt uurimiste raames tehtavad toimingud on tihedalt seotud nendest tulenevalt süüdistuste esitamisega ja neil on seega toime liikmesriikide õiguskorrale. Paljudel juhtudel teostavad uurimistoiminguid siseriiklikud õiguskaitseasutused, kes tegutsevad Euroopa Prokuratuuri korraldusel ja mõnikord pärast siseriiklikult kohtult loa saamist. Seepärast on asjakohane kaaluda, kas Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute suhtes, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, tuleks kohaldada pädevate siseriiklike kohtute kontrolli vastavalt siseriiklikus õiguses sätestatud nõuetele ja menetlustele. See peaks tagama, et Euroopa Prokuratuuri poolt enne vastutusele võtmist võetud menetlustoimingute suhtes, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele (kategooria, mis hõlmab kahtlustatavat, ohvrit ja teisi huvitatud isikuid, kelle õigusi sellised toimingud võivad negatiivselt mõjutada), kohaldatakse kohtulikku kontrolli siseriiklikes kohtutes. Menetlustoimingud seoses selle liikmesriigi valikuga, kelle kohtutel on pädevus süüdistust arutada, mis tuleb määrata kindlaks käesolevas määruses sätestatud kriteeriumide alusel, on mõeldud tekitama õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele ning nende suhtes tuleks kohaldada kohtulikku kontrolli siseriiklikes kohtutes hiljemalt kohtumenetluse etapis. Hagi saab esitada pädevatesse siseriiklikesse kohtutesse põhjendusega, et Euroopa Prokuratuur on jätnud tegutsemata seoses selliste menetlustoimingutega, mille puhul Euroopa Prokuratuuril on seaduslik kohustus need võtta ning mis on mõeldud tekitama õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele. Kui siseriiklikus õiguses nähakse ette kohtuliku kontrolli teostamine seoses menetlustoimingutega, mis ei ole mõeldud tekitama õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, või seoses õiguslike meetmete võtmisega muu tegutsemata jätmise korral, ei tohiks käesolevat määrust tõlgendada selliselt, justkui see mõjutaks selliseid sätteid. Peale selle ei tohiks liikmesriikidelt nõuda pädevate siseriiklike kohtute poolt kohtuliku kontrolli teostamist seoses menetlustoimingutega, mis ei ole mõeldud tekitama õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, näiteks ekspertide nimetamine või tunnistajate kulude hüvitamine. Lõpuks tuleb märkida, et käesolev määrus ei mõjuta asja menetleva siseriikliku kohtu volitusi.

(88) Euroopa Prokuratuuri selliste menetlustoimingute seaduslikkuse suhtes, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, peaks saama kohaldada kohtulikku kontrolli siseriiklikes kohtutes. Sellega seoses tuleks tagada tulemuslik õiguskaitse kooskõlas ELi lepingu artikli 19 lõike 1 teise lõiguga. Peale selle, nagu on rõhutatud Euroopa Kohtu praktikas, ei tohi siseriiklikud menetluseeskirjad, mis hõlmavad liidu õigusega antud üksikisiku õiguste kaitseks võetavaid meetmeid, olla ebasoodsamad kui samalaadsete siseriikliku õigusega reguleeritavate olukordade puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta liidu õigusega antud õiguste kasutamist tegelikult võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte). Selliste toimingute seaduslikkuse kontrollimisel võivad siseriiklikud kohtud tugineda liidu õigusele, sealhulgas käesolevale määrusele, ja samuti siseriiklikule õigusele, mida kohaldatakse niivõrd, kuivõrd küsimus ei ole hõlmatud käesoleva määrusega. Peale selle, nagu on rõhutatud Euroopa Kohtu praktikas, peaksid siseriiklikud kohtud alati esitama Euroopa Kohtule eelotsuse küsimused, kui neil tekib kahtlus selliste toimingute kehtivuses vastavalt liidu õigusele. Siseriiklikud kohtud ei saa siiski esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimusi, mis puudutavad Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute kehtivust, seoses siseriikliku menetlusõigusega või direktiive ülevõtvate siseriiklike meetmetega, isegi kui käesolevas määruses neile osutatakse. See ei piira aga eelotsuse tegemist mis tahes esmaõiguse, sealhulgas aluslepingute ja põhiõiguste harta sätete tõlgendamise kohta, või mis tahes liidu teisese õiguse, sealhulgas käesoleva määruse ja kohaldatavate direktiivide sätete tõlgendamise või kehtivuse kohta. Peale selle ei välista käesolev määrus siseriiklike kohtute jaoks võimalust kontrollida selliste Euroopa Prokuratuuri menetlustoimingute kehtivust, mille eesmärk on tekitada õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, vastavalt siseriiklikus õiguses sätestatud proportsionaalsuse põhimõttele.

(89) Käesoleva määruse säte kohtuliku kontrolli kohta ei muuda Euroopa Kohtu pädevust vaadata läbi Euroopa Prokuratuuri haldusotsuseid, mis on mõeldud tekitama õiguslikke tagajärgi kolmandatele isikutele, nimelt otsuseid, mis ei ole tehtud Euroopa Prokuratuuri uurimis-, süüdistuse esitamise või kohtus vastutusele võtmise ülesannete täitmise käigus. Käesolev määrus ei piira samuti Euroopa Liidu liikmesriigi, Euroopa Parlamendi, nõukogu või komisjoni võimalust esitada Euroopa Kohtule tühistamishagi vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 263 teisele lõigule ja artikli 265 esimesele lõigule ega rikkumismenetluse algatamist ELi toimimise lepingu artiklite 258 ja 259 alusel.

(90) Euroopa Prokuratuuri töödeldavate halduslikku laadi isikuandmete suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 45/2001 (9).

(91) Isikuandmete töötlemisel tuleks tagada üksikisikute põhiõiguste ja -vabaduste kaitse eeskirjade järjekindel ja ühtne kohaldamine kogu liidus.

(92) ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud deklaratsioonis nr 21 (isikuandmete kaitse kohta kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö ja politseikoostöö valdkonnas) nähakse ette, et kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö ja politseikoostöö laadi tõttu võib tekkida vajadus vastu võtta ELi toimimise lepingu artiklil 16 põhinevad normid neis valdkondades töödeldavate isikuandmete kaitse ja selliste andmete vaba liikumise kohta.

(93) Käesoleva määruse sätteid isikuandmete kaitse kohta tuleks tõlgendada ja kohaldada vastavalt sellele, kuidas tõlgendatakse ja kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2016/680, (10) mida kohaldatakse Euroopa Liidu liikmesriikide pädevate asutuste poolt seoses isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil.

(94) Andmekaitses kehtiv õiglase töötlemise põhimõte on määratletud põhiõiguste harta artiklis 47 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 6 õiglase kohtumenetluse õigusest eraldiseisva põhimõttena.

(95) Käesoleva määruse andmekaitsesätted ei piira kriminaalmenetluses isikuandmete tõendusmaterjalina vastuvõetavust käsitlevate sätete kohaldamist.

(96) Kõik Euroopa Liidu liikmesriigid on Rahvusvahelise Kriminaalpolitsei Organisatsiooni (Interpol) liikmed. Oma ülesannete täitmiseks kogub, säilitab ja levitab Interpol isikuandmeid, mis aitavad pädevatel asutustel ennetada rahvusvahelist kuritegevust ning selle vastu võidelda. Seetõttu on asjakohane tugevdada liidu ja Interpoli vahelist koostööd, soodustades tõhusat isikuandmete vahetust, tagades samas põhiõiguste ja -vabaduste austamise isikuandmete automaatsel töötlemisel. Kui Euroopa Prokuratuur edastab operatiivseid isikuandmeid Interpolile ja riikidele, kes on Interpoli koosseisu liikmeid delegeerinud, tuleks kohaldada käesolevat määrust, eelkõige andmete rahvusvahelist edastamist käsitlevaid sätteid. Käesolev määrus ei tohiks piirata erisätteid, mis on kehtestatud nõukogu ühises seisukohas 2005/69/JSK (11) ja nõukogu otsuses 2007/533/JSK (12).

(97) Kui Euroopa Prokuratuur edastab operatiivseid isikuandmeid ELi toimimise lepingu artikli 218 kohaselt sõlmitud rahvusvahelise lepingu alusel kolmanda riigi ametiasutusele või rahvusvahelisele organisatsioonile või Interpolile, peaksid üksikisikute eraelu puutumatuse ning nende põhiõiguste ja -vabaduste kaitseks mõeldud asjakohased kaitsemeetmed tagama kooskõla käesoleva määruse andmekaitsesätetega.

(98) Selleks et tagada kogu liidus mõjus, usaldusväärne ja sidus järelevalve käesoleva määruse järgimise üle ja selle täitmise tagamine seoses operatiivsete isikuandmetega, nagu on nõutud põhiõiguste harta artikliga 8, peaks Euroopa Andmekaitseinspektoril olema käesolevas määruses sätestatud ülesanded ja tegelikud volitused, sealhulgas uurimis-, parandus- ja nõuandevolitused, mis on nende ülesannete täitmiseks vajalikud. Euroopa Andmekaitseinspektori volitused ei tohiks siiski põhjendamatult mõjutada kriminaalmenetluse, sealhulgas kuritegude uurimise ja nende eest süüdistuse esitamise kohta sätestatud erisätteid ega kohtusüsteemi sõltumatust.

(99) Selleks et võimaldada Euroopa Prokuratuuril täita oma ülesandeid ning et võtta arvesse infotehnoloogia ja infoühiskonna arengut, tuleks komisjonile delegeerida õigus võtta ELi toimimise lepingu artikli 290 kohaselt vastu õigusakte lisas loetletud operatiivsete isikuandmete liikide ja andmesubjektide kategooriate loetelude koostamiseks ja ajakohastamiseks. On eriti oluline, et komisjon korraldaks ettevalmistava töö käigus asjakohased konsultatsioonid, sealhulgas ekspertide tasandil, ning et need konsultatsioonid viidaks läbi vastavalt põhimõtetele, mis on sätestatud 13. aprilli 2016. aasta institutsioonidevahelises kokkuleppes parema õigusloome kohta (13). Eelkõige selleks, et tagada delegeeritud õigusaktide ettevalmistamises võrdne osalemine, peaksid Euroopa Parlament ja nõukogu saama kõik dokumendid liikmesriikide ekspertidega samal ajal ning nende ekspertidel peaks olema pidev juurdepääs komisjoni eksperdirühma koosolekutele, millel arutatakse delegeeritud õigusaktide ettevalmistamist.

(100) Euroopa Prokuratuur peaks käesoleva määruse kohaste ülesannete täitmise hõlbustamiseks tegema aktiivset koostööd muude liidu institutsioonide, organite ja asutustega ning kehtestama vajaduse korral ametliku korra, mis hõlmab teabevahetust ja koostööd käsitlevaid üksikasjalikke eeskirju. Koostöö Europoli ja OLAFiga peaks olema eriti tähtis, sest see aitab vältida tegevuse dubleerimist ning võimaldab Euroopa Prokuratuuril saada nende valduses olevat asjakohast teavet ja kasutada konkreetsete uurimiste korral nende analüüsi.

(101) Euroopa Prokuratuur peaks saama samuti hankida tema pädevusse kuuluvat mis tahes asjakohast teavet, mida hoitakse liidu institutsioonide, organite ja asutuste andmebaasides ja registrites.

(102) Euroopa Prokuratuurist ja Eurojustist peaksid saama partnerid ning nad peaksid tegema koostööd operatiivküsimustes kooskõlas oma vastavate volitustega. Selline koostöö võib hõlmata mis tahes Euroopa Prokuratuuri läbiviidavaid uurimisi, mille puhul leitakse, et teabevahetus või uurimismeetmete koordineerimine seoses Eurojusti pädevusse kuuluvate asjadega on vajalik või asjakohane. Iga kord, kui Euroopa Prokuratuur soovib teha Eurojustiga sellist koostööd, peaks Euroopa Prokuratuur võtma ühendust asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri liikmesriigi Eurojusti liikmega. Operatiivkoostöö võib hõlmata ka kolmandaid riike, kes on sõlminud Eurojustiga koostöölepingu.

(103) Euroopa Prokuratuur peaks looma ja säilitama tihedad suhted OLAFiga, et tagada oma vastavate volituste täiendavus ja vältida töö dubleerimist. Sellega seoses ei peaks OLAF üldjuhul alustama haldusuurimisi paralleelselt Euroopa Prokuratuuri poolt samade asjaolude kohta läbiviidavate haldusuurimistega. See ei tohiks siiski piirata OLAFi õigust alustada haldusuurimist oma algatusel, konsulteerides tihedalt Euroopa Prokuratuuriga.

(104) Kogu OLAFi tegevus Euroopa Prokuratuuri toetuseks toimub komisjonist sõltumatult kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL, Euratom) nr 883/2013 (14).

(105) Juhul kui Euroopa Prokuratuur ei vii läbi uurimist, peaks tal olema võimalik anda OLAFile asjakohast teavet, et võimaldada OLAFil kaaluda sobiva meetme võtmist oma volituste piires. Eelkõige võiks Euroopa Prokuratuur kaaluda OLAFi teavitamist kriminaalasjadest, mille puhul puudub põhjendatud alus arvata, et Euroopa Prokuratuuri pädevusse kuuluvat kuritegu pannakse toime või see on toime pandud, kuid mille puhul võib olla asjakohane viia läbi OLAFi haldusuurimine, või kriminaalasjadest, mille Euroopa Prokuratuur tagasi lükkab ning mis on soovitatav edastada OLAFile halduslike järelmeetmete või sissenõudmismeetmete võtmiseks. Euroopa Prokuratuur võib teabe andmisel taotleda, et OLAF kaaluks haldusuurimise algatamist või muude halduslike järelmeetmete või jälgimismeetmete võtmist, eelkõige kaitse-, sissenõudmis- või distsiplinaarmeetmete võtmiseks kooskõlas määrusega (EL, Euratom) nr 883/2013.

(106) Kui sissenõudmismenetlusi lükatakse edasi Euroopa Prokuratuuri poolt käesoleva määruse kohaste uurimiste või süüdistuste esitamisega seoses tehtud otsuste tulemusel, ei tuleks lugeda, et liikmesriik on toiminud sissenõudmismenetluse eesmärgil ekslikult või hooletult Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 (15) artikli 122 tähenduses.

(107) Euroopa Prokuratuur peaks võimaldama liidu institutsioonidel, organitel ja asutustel ning teistel ohvritel võtta asjakohaseid meetmeid. See võib hõlmata kaitsemeetmete võtmist, eelkõige selleks, et vältida kuriteo jätkumist, kaitsta liitu mainele tekkiva kahju eest või võimaldada neil sekkuda menetlustesse tsiviilhagejana kooskõlas siseriikliku õigusega. Teavet tuleks vahetada viisil, mis täielikult austab Euroopa Prokuratuuri sõltumatust ning seda tuleks teha üksnes võimalikus ulatuses, ilma et see piiraks uurimiste nõuetekohast läbiviimist ja konfidentsiaalsust.

(108) Niivõrd, kuivõrd see on vajalik Euroopa Prokuratuuri ülesannete täitmiseks, peaks Euroopa Prokuratuur saama samuti luua ja säilitada koostöösuhteid kolmandate riikide asutuste ja rahvusvaheliste organisatsioonidega. Käesoleva määruse kohaldamisel tähendab „rahvusvahelised organisatsioonid“ rahvusvahelisi organisatsioone ja neile alluvaid rahvusvahelisi avalik-õiguslikke ja muid asutusi, mis on loodud kahe või enama riigi vahelise lepinguga või nende alusel, ning Interpoli.

(109) Kui kolleegium teeb kindlaks operatiivse vajaduse teha koostööd kolmanda riigi või rahvusvahelise organisatsiooniga, peaks ta saama teha ettepaneku, et nõukogu juhiks komisjoni tähelepanu vajadusele teha otsus kaitse piisavuse kohta või esitada soovitus rahvusvahelise lepingu üle läbirääkimiste alustamiseks. Kuni vastastikust õigusabi kriminaalasjades käsitlevate uute rahvusvaheliste lepingute sõlmimiseni liidu poolt või kuni liikmesriikide poolt juba sõlmitud mitmepoolsete lepingutega ühinemiseni liidu poolt peaksid liikmesriigid kooskõlas ELi lepingu artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttega abistama Euroopa Prokuratuuri tema ülesannete täitmisel. Kui see on asjakohase mitmepoolse lepingu alusel lubatud ja kui kolmas riik seda aktsepteerib, peaksid liikmesriigid tunnistama Euroopa Prokuratuuri pädevaks asutuseks sellise mitmepoolse lepingu rakendamiseks, ja vajaduse korral sellisest tunnistamisest teavitama. See võib teatavatel juhtudel tuua kaasa nende lepingute muutmise, kuid uute läbirääkimiste pidamist selliste lepingute üle ei tuleks pidada kohustuslikuks sammuks, kuna see ei pruugi olla alati võimalik. Liikmesriigid võivad samuti teavitada Euroopa Prokuratuurist kui pädevast asutusest muude nende poolt sõlmitud vastastikust õigusabi kriminaalasjades käsitlevate rahvusvaheliste lepingute rakendamiseks, sealhulgas selliste lepingute muutmise teel. Juhul kui Euroopa Prokuratuurist kui pädevast asutusest teavitamine selliste mitmepoolsete lepingute kohaldamise eesmärgil, mis on liikmesriikide poolt kolmandate riikidega juba sõlmitud, ei ole võimalik või kui kolmandad riigid sellist teavitamist ei aktsepteeri ja kuni liidu ühinemiseni selliste rahvusvaheliste lepingutega, võivad Euroopa delegaatprokurörid kasutada selliste kolmandate riikide suhtes oma staatust siseriikliku prokurörina, tingimusel et nad teavitavad kolmandate riikide ametiasutusi sellest või asjakohasel juhul püüavad saada nendelt nõusolekut selleks, et nendest kolmandatest riikidest nende rahvusvaheliste lepingute põhjal kogutud tõendeid kasutatakse Euroopa Prokuratuuri poolt uurimiste läbiviimisel ja süüdistuste esitamisel. Euroopa Prokuratuur peaks samuti saama kolmandate riikide ametiasutuste suhtes tugineda vastastikkuse või rahvusvahelise viisakuse põhimõttele. Seda tuleks siiski teha juhtumipõhiselt, jäädes Euroopa Prokuratuuri sisulise pädevuse piiresse ja pidades kinni kolmandate riikide ametiasutuste seatud võimalikest tingimustest.

(110) Euroopa Liidu liikmesriikidele, kes ei osale tõhustatud koostöös Euroopa Prokuratuuri asutamisel, ei ole käesolev määrus siduv. Komisjon peaks asjakohasel juhul esitama ettepanekud kriminaalasjades tõhusa õigusalase koostöö tagamiseks Euroopa Prokuratuuri ja nende Euroopa Liidu liikmesriikide vahel, kes ei osale tõhustatud koostöös Euroopa Prokuratuuri asutamisel. See peaks eelkõige hõlmama eeskirju, mis käsitlevad õigusalast koostööd kriminaalasjades ja üleandmist, austades täielikult liidu acquis’d selles valdkonnas ja lojaalse koostöö põhimõtet kooskõlas ELi lepingu artikli 4 lõikega 3.

(111) Euroopa Prokuratuuri täieliku iseseisvuse ja sõltumatuse tagamiseks peaks Euroopa Prokuratuuril olema oma eelarve, mille peamine tulu saadakse liidu eelarvest. Euroopa Prokuratuuri finants-, eelarve- ja personalikorralduse puhul tuleks järgida asjakohaseid liidu standardeid, mida kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL, Euratom) nr 966/2012 (16) artiklis 208 osutatud organite suhtes, võttes siiski nõuetekohaselt arvesse asjaolu, et Euroopa Prokuratuuri pädevus teostada kriminaaluurimisi ja esitada süüdistusi liidu tasandil on ainulaadne.

(112) Euroopa Prokuratuuri võetud uurimismeetmete kulud peaks üldjuhul kandma neid meetmeid võtvad riigiasutused. Erakordselt suuri uurimismeetmete kulusid, näiteks kulud keerukate eksperdiarvamuste koostamiseks või ulatuslike politseioperatsioonide või jälitustoimingute läbiviimiseks pika aja jooksul, võib osaliselt rahastada Euroopa Prokuratuur, sealhulgas võimaluse korral jaotades ümber vahendeid muudelt Euroopa Prokuratuuri eelarve ridadelt või muutes eelarvet kooskõlas käesoleva määruse ja kohaldatavate finantseeskirjadega. Tulude ja kulude eelarvestuse projekti ettepaneku koostamisel peaks haldusdirektor võtma arvesse, et Euroopa Prokuratuuril võib olla vaja osaliselt rahastada alalise koja poolt heaks kiidetud erakordselt kulukate uurimismeetmete võtmist.

(113) Euroopa Prokuratuuri tegevuskulud tuleks katta Euroopa Prokuratuuri eelarvest. Need peaksid hõlmama Euroopa delegaatprokuröri ja Euroopa Prokuratuuri keskse tasandi vahelise operatiivteabevahetuse kulusid, nagu kirjasaatmiskulud, reisikulud, Euroopa Prokuratuuri sisemiseks toimimiseks vajaliku tõlke kulud ning muud varem liikmesriikide poolt uurimise käigus kandmata kulud, mis on tekkinud Euroopa Prokuratuurile üksnes uurimiste ja süüdistuste esitamisega seotud ülesannete võtmisest. Kulutused Euroopa delegaatprokuröri büroo- ja sekretariaaditeenustele peaks kandma siiski liikmesriigid. Kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 332 kaetakse Euroopa Prokuratuuri rakendamisest tulenevad kulud liikmesriikide poolt. Need kulud ei hõlma ELi lepingu artikli 13 lõike 1 tähenduses institutsioonide halduskulusid.

(114) Kolleegium peaks oma volitused, mis on töölepingute sõlmimiseks antud ametisse nimetavale asutusele ametnike personalieeskirjadega ja muude teenistujate teenistustingimustega (17) („personalieeskirjad ja teenistustingimused“), delegeerima põhimõtteliselt alati haldusdirektorile, välja arvatud juhul, kui konkreetsed asjaolud nõuavad, et ta neid volitusi ise kasutaks.

(115) Haldusdirektor eelarvevahendite käsutajana vastutab Euroopa Prokuratuuri eelarve täitmise eest. Alalise kojaga erakordselt kulukate uurimismeetmete küsimuses konsulteerimise käigus vastutab haldusdirektor antava toetuse summa kohta otsuse tegemise eest, tuginedes olemasolevatele rahalistele vahenditele ja toimides kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorras sätestatud kriteeriumidega.

(116) Euroopa delegaatprokuröride kui erinõustajate töötasu, mis määratakse kindlaks otselepinguga, peaks põhinema kolleegiumi tehtaval konkreetsel otsusel. Kõnealune otsus peaks muu hulgas tagama, et konkreetsetes kriminaalasjades, kus Euroopa delegaatprokurörid täidavad ka siseriiklike prokuröride ülesandeid vastavalt artikli 13 lõikele 3, üldjuhul jätkatakse Euroopa delegaatprokuröridele töötasu maksmist siseriikliku prokurörina tegutsemise eest ning et erinõustaja töötasu on seotud üksnes Euroopa Prokuratuuri nimel Euroopa delegaatprokurörina tehtud vastava tööga. Igale liikmesriigile jääb pädevus määrata liidu õigust järgides oma õigusaktidega kindlaks sotsiaalkindlustusskeemi kuuluvate hüvitiste andmise tingimused.

(117) Selleks et Euroopa Prokuratuur oleks kindlaks määrataval kuupäeval täielikult töövalmis, on tal vaja liidu institutsioonides, organites ja asutustes töötamise kogemusega töötajaid. Sellele vajadusele vastamiseks tuleks muuta Euroopa Prokuratuuri jaoks kergemaks liidu institutsioonides, organites ja asutustes juba töötavate ajutiste teenistujate ja lepinguliste töötajate töölevõtmine, tagades sellistele töötajatele nende lepinguliste õiguste jätkuvuse, kui Euroopa Prokuratuur võtab nad tööle oma loomisetapis kuni üks aasta pärast seda, kui Euroopa Prokuratuur saab artikli 120 lõikes 2 osutatud otsuse kohaselt töövalmis..

(118) Euroopa Prokuratuuri menetlused peaksid olema ELi toimimise lepingu artikli 15 lõike 3 kohaselt läbipaistvad ning kolleegium peaks võtma vastu konkreetsed sätted selle kohta, kuidas tagatakse üldsuse dokumentidele juurdepääsu õigus. Käesoleva määruse ühegi sättega ei piirata üldsuse õigust dokumentidele juurdepääsuks niivõrd, kuivõrd see on tagatud nii liidus kui ka liikmesriikides, eelkõige vastavalt põhiõiguste harta artiklile 42 ja teiste asjaomaste sätete kohaselt.

(119) Liidu asutuste suhtes kohaldatavaid üldisi läbipaistvusnõudeid tuleks kohaldada ka Euroopa Prokuratuuri suhtes, kuid üksnes seoses muude dokumentidega kui kriminaalasjade toimikud, sealhulgas selliste toimikute elektroonilised kujutised, et mitte kahjustada ühelgi viisil konfidentsiaalsusnõude järgimist tema operatiivtegevuses. Samamoodi tuleks Euroopa Ombudsmani haldusuurimiste puhul austada Euroopa Prokuratuuri suhtes kohaldatavat konfidentsiaalsusnõuet. Euroopa Prokuratuuri uurimiste ja süüdistuste esitamise usaldusväärsuse tagamiseks ei peaks operatiivtegevusega seotud dokumendid olema läbipaistvussätetega hõlmatud.

(120) Euroopa Andmekaitseinspektoriga on konsulteeritud ja ta esitas oma arvamuse 10. märtsil 2014.

(121) 13. detsembril 2003. aastal Brüsselis riigipeade ja valitsusjuhtide tasandil kokku tulnud liikmesriikide esindajad on kindlaks määranud Euroopa Prokuratuuri asukoha kooskõlas 8. aprilli 1965. aasta otsuse sätetega (18),

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

I PEATÜKK

REGULEERIMISESE JA MÕISTED

Artikkel 1

Reguleerimisese

Käesoleva määrusega asutatakse Euroopa Prokuratuur ja kehtestatakse selle tegevust reguleerivad sätted.

Artikkel 2

Mõisted

Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:

1) „liikmesriik“– kui eelkõige VIII peatükis ei ole märgitud teisiti, siis liikmesriik, kes osaleb tõhustatud koostöös Euroopa Prokuratuuri asutamisel, nagu see koostöö on lubatud ELi toimimise lepingu artikli 86 lõike 1 kolmanda lõigu kohaselt või kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 331 lõike 1 teise või kolmanda lõiguga vastu võetud otsuse alusel;

2) „isik“– füüsiline või juriidiline isik;

3) „liidu finantshuvid“– kõik tulud, kulud ja varad, mis on hõlmatud liidu eelarvega ja aluslepingute alusel asutatud institutsioonide, organite ja asutuste eelarvetega või nende hallatavate ja kontrollitavate eelarvetega või mis on neist saadud või tuleb neisse maksta;

4) „Euroopa Prokuratuuri töötajad“– kesktasandi asutuse töötajad, kes abistavad kolleegiumi, alalisi kodasid, Euroopa peaprokuröri, Euroopa prokuröre, Euroopa delegaatprokuröre ja haldusdirektorit nende igapäevases tegevuses käesoleva määruse kohaste ülesannete täitmisel;

5) „asja menetlev Euroopa delegaatprokurör“– Euroopa delegaatprokurör, kes vastutab uurimiste ja süüdistuste esitamise eest, mis ta on algatanud, mis on talle määratud või mis ta on üle võtnud artikli 27 kohaselt evokatsiooniõigust kasutades;

6) „abistav Euroopa delegaatprokurör“– Euroopa delegaatprokurör, kes asub muus liikmesriigis kui asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri liikmesriik, kus tuleb läbi viia talle määratud uurimist või võtta muid talle määratud meetmeid;

7) „isikuandmed“– igasugune teave tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku („andmesubjekt“) kohta; tuvastatav füüsiline isik on isik, keda saab otseselt või kaudselt tuvastada, eelkõige sellise identifitseerimistunnuse põhjal nagu nimi, isikukood, asukohateave, võrguidentifikaator või selle füüsilise isiku ühe või mitme füüsilise, füsioloogilise, geneetilise, vaimse, majandusliku, kultuurilise või sotsiaalse tunnuse põhjal;

8) „töötlemine“– isikuandmete või isikuandmete kogumiga tehtav automatiseeritud või automatiseerimata toiming või toimingute kogum, nagu kogumine, salvestamine, korrastamine, struktureerimine, säilitamine, kohandamine ja muutmine, päringute tegemine, lugemine, kasutamine, edastamise, levitamise või muul moel kättesaadavaks tegemise teel avalikustamine, ühitamine või ühendamine, piiramine, kustutamine või hävitamine;

9) „töötlemise piiramine“– säilitatud isikuandmete märgistamine eesmärgiga piirata nende edaspidist töötlemist;

10) „profiilianalüüs“– igasugune isikuandmete automatiseeritud töötlemine, mis hõlmab isikuandmete kasutamist füüsilise isikuga seotud teatavate isiklike aspektide hindamiseks, eelkõige selliste aspektide analüüsimiseks või prognoosimiseks, mis on seotud kõnealuse füüsilise isiku töötulemuste, majandusliku olukorra, tervise, isiklike eelistuste, huvide, usaldusväärsuse, käitumise, asukoha või liikumisega;

11) „pseudonümiseerimine“– isikuandmete töötlemine sellisel viisil, et neid ei saa enam täiendavat teavet kasutamata seostada konkreetse andmesubjektiga, tingimusel et sellist täiendavat teavet hoitakse eraldi ja andmete tuvastatud või tuvastatava füüsilise isikuga seostamise vältimise tagamiseks võetakse tehnilisi ja korralduslikke meetmeid;

12) „andmete kogum“– isikuandmete igasugune korrastatud kogum, millest võib andmeid leida teatavate kriteeriumide põhjal, olenemata sellest, kas kõnealune andmete kogum on funktsionaalsel või geograafilisel põhimõttel tsentraliseeritud, detsentraliseeritud või hajutatud;

13) „vastutav töötleja“– Euroopa Prokuratuur või muu pädev asutus, kes üksi või koos teistega määrab kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid; kui sellise töötlemise eesmärgid ja vahendid on kindlaks määratud liidu või Euroopa Liidu liikmesriigi õigusega, võib vastutava töötleja või tema määramise konkreetsed kriteeriumid sätestada liidu või Euroopa Liidu liikmesriigi õiguses;

14) „volitatud töötleja“– füüsiline või juriidiline isik, avaliku sektori asutus, amet või muu organ, kes töötleb isikuandmeid vastutava töötleja nimel;

15) „vastuvõtja“– füüsiline või juriidiline isik, avaliku sektori asutus, amet või muu organ, kellele isikuandmed avaldatakse, olenemata sellest, kas tegemist on kolmanda isikuga või mitte. Vastuvõtjana ei käsitata siiski muid Euroopa Liidu liikmesriikide avaliku sektori asutusi kui direktiivi (EL) 2016/680 artikli 3 punkti 7 alapunktis a määratletud pädevaid asutusi, kes saavad isikuandmeid seoses Euroopa Prokuratuuri konkreetse päringuga; nimetatud avaliku sektori asutused töötlevad kõnealuseid isikuandmeid kooskõlas asjaomaste andmekaitsenormidega vastavalt töötlemise eesmärkidele;

16) „isikuandmetega seotud rikkumine“– turvanõuete rikkumine, mis põhjustab edastatavate, salvestatud või muul viisil töödeldavate isikuandmete juhusliku või ebaseadusliku hävitamise, kaotsimineku, muutmise või loata avalikustamise või võimaldab neile juurdepääsu;

17) „halduslikku laadi isikuandmed“– kõik isikuandmed, mida Euroopa Prokuratuur töötleb, välja arvatud operatiivsed isikuandmed;

18) „operatiivsed isikuandmed“– kõik isikuandmed, mida Euroopa Prokuratuur töötleb artiklis 49 sätestatud eesmärkidel;

19) „geneetilised andmed“– isikuandmed, mis seonduvad füüsilise isiku päritud või omandatud geneetiliste omadustega ning mis annavad ainulaadset teavet kõnealuse füüsilise isiku füsioloogia või tervise kohta ning mis saadakse eelkõige asjaomase füüsilise isiku bioloogilise proovi analüüsist;

20) „biomeetrilised andmed“– konkreetse tehnilise töötlemise abil saadavad isikuandmed füüsilise isiku füüsiliste, füsioloogiliste ja käitumuslike omaduste kohta, mis võimaldavad kõnealust füüsilist isikut kordumatult tuvastada või kinnitavad selle füüsilise isiku tuvastamist, näiteks näokujutis ja sõrmejälgede andmed;

21) „terviseandmed“– füüsilise isiku füüsilise ja vaimse tervisega seotud isikuandmed, sealhulgas temale tervishoiuteenuste osutamist käsitlevad andmed, mis annavad teavet tema terviseseisundi kohta;

22) „järelevalveasutus“– Euroopa Liidu liikmesriigis Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 (19) artikli 51 või direktiivi (EL) 2016/680 artikli 41 kohaselt asutatud sõltumatu avaliku sektori asutus;

23) „rahvusvaheline organisatsioon“– organisatsioon ja sellele alluvad asutused, mida reguleerib rahvusvaheline avalik õigus, või muu asutus, mis on loodud kahe või enama riigi vahelise lepinguga või selle alusel.

II PEATÜKK

EUROOPA PROKURATUURI ASUTAMINE, ÜLESANDED JA PEAMISED PÕHIMÕTTED

Artikkel 3

Asutamine

1. Euroopa Prokuratuur asutatakse liidu organina.

2. Euroopa Prokuratuur on juriidiline isik.

3. Euroopa Prokuratuur teeb koostööd Eurojustiga ja tugineb tema haldustoele kooskõlas artikliga 100.

Artikkel 4

Ülesanded

Euroopa Prokuratuur vastutab liidu finantshuve mõjutavate kuritegude mis on sätestatud direktiivis (EL) 2017/1371 ja määratud kindlaks käesolevas määruses uurimise ning kuriteo toimepanijatele ja neist osavõtjatele süüdistuse esitamise ning nende kohtus vastutusele võtmise eest. Seoses sellega viib Euroopa Prokuratuur läbi uurimisi, esitab süüdistusi ning täidab liikmesriikide pädevates kohtutes prokuröri ülesandeid kuni kriminaalasja lõpliku lahendamiseni.

Artikkel 5

Peamised tegevuspõhimõtted

1. Euroopa Prokuratuur tagab, et tema tegevus austab põhiõiguste hartas sätestatud õigusi.

2. Euroopa Prokuratuur juhindub kogu oma tegevuses õigusriigi ja proportsionaalsuse põhimõttest.

3. Euroopa Prokuratuuri nimel uurimiste läbiviimist ja süüdistuste esitamist reguleeritakse käesoleva määrusega. Siseriiklikku õigust kohaldatakse üksnes selliste küsimuste suhtes, mida käesoleva määrusega ei reguleerita. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse selle liikmesriigi õigust, kelle Euroopa delegaatprokurör menetleb kriminaalasja vastavalt artikli 13 lõikele 1. Kui teatavat küsimust reguleeritakse nii siseriikliku õiguse kui ka käesoleva määrusega, on käesolev määrus ülimuslik.

4. Euroopa Prokuratuur viib oma uurimisi läbi erapooletult ja püüab leida kõik asjakohased tõendid olenemata sellest, kas need on süüstavad või süüst vabastavad.

5. Euroopa Prokuratuur alustab ja viib uurimisi läbi ilma põhjendamatu viivituseta.

6. Pädevad riigiasutused abistavad ja toetavad aktiivselt Euroopa Prokuratuuri uurimiste läbiviimisel ja süüdistuste esitamisel. Kõigi käesoleva määruse kohaste meetmete, põhimõtete või menetluste puhul juhindutakse lojaalse koostöö põhimõttest.

Artikkel 6

Sõltumatus ja aruandekohustus

1. Euroopa Prokuratuur on sõltumatu. Euroopa peaprokurör, Euroopa peaprokuröri asetäitjad, Euroopa prokurörid, Euroopa delegaatprokurörid, haldusdirektor ning Euroopa Prokuratuuri töötajad tegutsevad liidu kui terviku huvides, nagu see on õiguses määratletud, ning ei taotle ega võta vastu käesolevast määrusest tulenevate ülesannete täitmisel juhiseid üheltki Euroopa Prokuratuuri mittekuuluvalt isikult, Euroopa Liidu liikmesriigilt või liidu institutsioonilt, organilt või asutuselt. Euroopa Liidu liikmesriigid ning liidu institutsioonid, organid ja asutused austavad Euroopa Prokuratuuri sõltumatust ega püüa teda tema ülesannete täitmisel mõjutada.

2. Euroopa Prokuratuur annab oma üldise tegevuse kohta aru Euroopa Parlamendile, nõukogule ja komisjonile ning annab välja aastaaruandeid vastavalt artiklile 7.

Artikkel 7

Aruandlus

1. Euroopa Prokuratuur koostab igal aastal ja annab liidu institutsioonide ametlikes keeltes välja aastaaruande oma üldise tegevuse kohta. Ta edastab selle aruande Euroopa Parlamendile ja riikide parlamentidele ning samuti nõukogule ja komisjonile.

2. Euroopa peaprokurör kutsutakse kord aastas Euroopa Parlamendi ja nõukogu ette ja taotluse korral liikmesriikide parlamentide ette, et anda aru Euroopa Prokuratuuri üldisest tegevusest, ilma et see piiraks Euroopa Prokuratuuri kaalutlus- ja konfidentsiaalsuskohustust seoses konkreetsete kriminaalasjade ja isikuandmetega. Riikide parlamentides toimuvatel kuulamistel võib Euroopa peaprokuröri asendada üks Euroopa peaprokuröri asetäitjatest.

III PEATÜKK

EUROOPA PROKURATUURI STAATUS, STRUKTUUR JA TÖÖKORRALDUS

1. JAGU

Euroopa prokuratuuri staatus ja struktuur

Artikkel 8

Euroopa Prokuratuuri struktuur

1. Euroopa Prokuratuur on detsentraliseeritud struktuuriga ja ühtse asutusena toimiv jagamatu liidu organ.

2. Euroopa Prokuratuur on korraldatud kesktasandil ja detsentraliseeritud tasandil.

3. Kesktasand koosneb Euroopa Prokuratuuri asukohas paiknevast keskasutusest. Keskasutus koosneb kolleegiumist, alalistest kodadest, Euroopa peaprokurörist, Euroopa peaprokuröri asetäitjatest, Euroopa prokuröridest ja haldusdirektorist.

4. Detsentraliseeritud tasand koosneb liikmesriikides asuvatest Euroopa delegaatprokuröridest.

5. Keskasutust ja Euroopa delegaatprokuröre abistavad käesoleva määruse kohaste ülesannete täitmisel Euroopa Prokuratuuri töötajad.

Artikkel 9

Kolleegium

1. Euroopa Prokuratuuri kolleegium koosneb Euroopa peaprokurörist ja ühest Euroopa prokurörist iga liikmesriigi kohta. Euroopa peaprokurör juhatab kolleegiumi koosolekuid ja on vastutav nende ettevalmistamise eest.

2. Kolleegium tuleb kokku korrapäraselt ja vastutab Euroopa Prokuratuuri tegevuse üldise järelevaatamise eest. Kolleegium teeb otsuseid strateegilistes küsimustes ja konkreetsetest kriminaalasjadest tulenevates üldküsimustes, eelkõige selleks, et tagada Euroopa Prokuratuuri süüdistuse esitamise põhimõtete ühtsus, tõhusus ja järjepidevus liikmesriikides, ning muudes käesolevas määruses osutatud küsimustes. Kolleegium ei võta vastu operatiivseid otsuseid konkreetsetes kriminaalasjades. Euroopa Prokuratuuri kodukorras nähakse ette eeskirjad, mis käsitlevad käesoleva artikli alusel kolleegiumi poolt teostatavat üldist järelevaatamist, ning otsuste tegemist strateegilistes ja üldistes küsimustes.

3. Euroopa peaprokuröri ettepanekul ja kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorraga moodustab kolleegium alalisi kodasid.

4. Kolleegium võtab kooskõlas artikliga 21 vastu Euroopa Prokuratuuri kodukorra ning määrab täpsemalt kindlaks kolleegiumi liikmete ja Euroopa Prokuratuuri töötajate vastutuse nende ülesannete täitmisel.

5. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, võtab kolleegium otsused vastu lihthäälteenamusega. Igal kolleegiumi liikmel on õigus algatada kolleegiumi poolt otsustatavates küsimustes hääletus. Igal kolleegiumi liikmel on üks hääl. Kui kolleegiumi poolt otsustatavas küsimuses jagunevad hääled võrdselt, on otsustav hääl Euroopa peaprokuröril.

Artikkel 10

Alalised kojad

1. Alalise koja eesistuja on Euroopa peaprokurör või üks Euroopa peaprokuröri asetäitjatest või Euroopa Prokuratuuri kodukorra kohaselt eesistujaks nimetatud Euroopa prokurör. Lisaks eesistujale on alalises kojas veel kaks alalist liiget. Alaliste kodade arvu, nende koosseisu ning kodade vahelise pädevuste jaotuse kindlaksmääramisel võetakse nõuetekohaselt arvesse Euroopa Prokuratuuri funktsionaalseid vajadusi ja need määratakse kindlaks kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorraga.

Euroopa Prokuratuuri kodukorraga tagatakse töökoormuse jaotumine kriminaalasjade juhuslikult jaotamisel põhineva süsteemi alusel ning kehtestatakse erandjuhtudeks menetlused, mis võimaldavad Euroopa Peaprokuröril otsustada kalduda juhusliku jaotamise põhimõttest kõrvale, kui see on vajalik Euroopa Prokuratuuri nõuetekohaseks toimimiseks.

2. Alalised kojad jälgivad ja suunavad vastavalt käesoleva artikli lõigetele 3, 4 ja 5 Euroopa delegaatprokuröride poolt läbiviidavaid uurimisi ja süüdistuste esitamist. Samuti tagavad nad uurimiste ja süüdistuste esitamise koordineerimise piiriülestes kriminaalasjades ning tagavad kolleegiumi poolt kooskõlas artikli 9 lõikega 2 tehtud otsuste rakendamise.

3. Kui see on asjakohane pärast asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri poolt ette valmistatud otsuse kavandi läbivaatamist, teevad alalised kojad vastavalt käesolevas määruses sätestatud tingimustele ja menetlustele otsuseid järgmistes küsimustes:

a) saata kriminaalasi kohtusse kooskõlas artikli 36 lõigetega 1, 3 ja 4;

b) lõpetada kriminaalasi kooskõlas artikli 39 lõike 1 punktidega a–g;

c) kohaldada lihtmenetlust ja anda Euroopa delegaatprokurörile juhis kriminaalasja lõplikuks lahendamiseks kooskõlas artikliga 40;

d) saata kriminaalasi riigiasutustele kooskõlas artikli 34 lõigetega 1, 2, 3 või 6;

e) taasalustada uurimist kooskõlas artikli 39 lõikega 2.

4. Vajaduse korral teevad alalised kojad kooskõlas käesolevas määruses sätestatud tingimuste ja menetlustega otsuseid järgmistel eesmärkidel:

a) anda Euroopa delegaatprokurörile juhis algatada kooskõlas artikli 26 lõigetega 1–4 uurimine, kui uurimist ei ole algatatud;

b) anda Euroopa delegaatprokurörile juhis teostada kooskõlas artikli 27 lõikega 6 evokatsiooniõigust, kui kriminaalasja ei ole menetlusse võetud;

c) saata kolleegiumisse konkreetsest kriminaalasjast tulenevad üldküsimused või strateegilised küsimused kooskõlas artikli 9 lõikega 2;

d) jaotada kriminaalasju kooskõlas artikli 26 lõikega 3;

e) jaotada kriminaalasju ümber kooskõlas artikli 26 lõikega 5 või artikli 28 lõikega 3;

f) kiita heaks Euroopa prokuröri otsus viia vastavalt artikli 28 lõikele 4 uurimine ise läbi.

5. Pädev alaline koda, tegutsedes uurimise või süüdistuse esitamise üle järelevalvet teostava Euroopa Prokuröri kaudu, võib konkreetses kriminaalasjas anda kooskõlas kohaldatava siseriikliku õigusega juhiseid asja menetlevale Euroopa delegaatprokurörile, kui see on vajalik uurimise või süüdistuse esitamise tõhususe või õigusemõistmise jaoks või selleks, et tagada Euroopa Prokuratuuri sidus toimimine.

6. Alaline koda teeb otsuseid lihthäälteenamusega. Alalises kojas toimub hääletus mis tahes liikme taotlusel. Igal liikmel on üks hääl. Kui hääled jagunevad võrdselt, on otsustav hääl eesistujal. Otsused tehakse pärast koja koosolekutel toimuvaid arutelusid, võttes vajaduse korral aluseks asja menetleva Euroopa delegaatprokuröri poolt ette valmistatud otsuse kavandi.

Kogu kriminaalasjaga seotud materjal on taotluse korral pädevale alalisele kojale otsuste tegemiseks kättesaadav.

7. Alaline koda võib otsustada kuriteo puhul, mille tulemusel leidis aset või tõenäoliselt leiab aset liidu finantshuvide kahjustamine väiksemas mahus kui 100 000 eurot, delegeerida oma käesoleva artikli lõike 3 punkti a või punkti b kohased otsustusvolitused, ning viimasel juhul üksnes artikli 39 lõike 1 punktides a–f sätestatud juhtudel, artikli 12 lõike 1 kohaselt kriminaalasja üle järelevalvet teostavale Euroopa prokurörile, juhul kui sellist delegeerimist saab nõuetekohaselt põhjendada kuriteo raskusastme või konkreetse kriminaalasja menetlemise keerukusega. Euroopa Prokuratuuri kodukorras kehtestatakse suunised, et tagada ühtne kohaldamine Euroopa Prokuratuuri piires.

Alaline koda teavitab Euroopa peaprokuröri mis tahes otsusest oma otsustusvolitused delegeerida. Selle teabe kättesaamisel võib Euroopa peaprokurör taotleda kolme päeva jooksul alaliselt kojalt oma otsuse läbivaatamist, kui ta leiab, et see on vajalik Euroopa Prokuratuuri uurimiste ja süüdistuste esitamise ühtsuse tagamiseks. Kui Euroopa peaprokurör on asjaomase alalise koja liige, kasutab õigust taotleda nimetatud läbivaatamist üks Euroopa peaprokuröri asetäitjatest. Järelevalvet teostav Euroopa prokurör teavitab alalist koda kriminaalasja lõplikust lahendamisest ning esitab talle kogu teabe ja kõik asjaolud, mis võivad tema arvates tõenäoliselt anda põhjust selleks, et delegeerimise säilitamise võimalust uuesti hinnata, eelkõige artikli 36 lõikes 3 osutatud olukordades.

Otsustusvolituste delegeerimise otsuse võib igal ajal alalise koja liikme taotlusel tagasi võtta ning selle üle otsustatakse kooskõlas käesoleva artikli lõikega 6. Delegeerimine võetakse tagasi, kui Euroopa delegaatprokurör on Euroopa prokuröri kooskõlas artikli 16 lõikega 7 asendanud.

Delegeerimispõhimõtte ühtse kohaldamise tagamiseks esitab iga alaline koda igal aastal kolleegiumile aruande delegeerimise kasutamise kohta.

8. Euroopa Prokuratuuri kodukorraga lubatakse alalistel kodadel teha otsuseid kirjaliku menetluse teel, mis sätestatakse üksikasjalikult Euroopa Prokuratuuri kodukorras.

Kõik vastavalt lõigetele 3, 4, 5 ja 7 tehtud otsused ja antud juhised registreeritakse kirjalikult ja lisatakse kriminaalasja toimikusse.

9. Lisaks alalistele liikmetele osaleb alalise koja aruteludel artikli 12 lõike 1 kohaselt uurimise või süüdistuse esitamise üle järelevalvet teostav Euroopa prokurör. Euroopa prokuröril on hääleõigus, välja arvatud alalise koja otsuste puhul, mis käsitlevad delegeerimist või delegeerimise tagasivõtmist kooskõlas käesoleva artikli lõikega 7, artikli 26 lõigete 3, 4 ja 5 ning artikli 27 lõike 6 alusel kriminaalasjade jaotamist ja ümberjaotamist ning kriminaalasja kohtusse saatmist kooskõlas artikli 36 lõige 3, juhul kui kriminaalasi kuulub rohkem kui ühe liikmesriigi kohtualluvusse, ning artikli 31 lõikes 8 kirjeldatud olukordades.

Alaline koda võib kas Euroopa prokuröri või Euroopa delegaatprokuröri taotlusel või oma algatusel kutsuda oma koosolekutest ilma hääleõiguseta osa võtma ka teisi kriminaalasjaga seotud Euroopa prokuröre või Euroopa delegaatprokuröre.

10. Alaliste kodade eesistujad hoiavad vastavalt Euroopa Prokuratuuri kodukorrale kolleegiumi kursis käesoleva artikli kohaselt tehtud otsustega, et kolleegiumil oleks võimalik täita oma ülesandeid artikli 9 lõike 2 alusel.

Artikkel 11

Euroopa peaprokurör ja Euroopa peaprokuröri asetäitjad

1. Euroopa peaprokurör on Euroopa Prokuratuuri juht. Euroopa peaprokurör korraldab Euroopa Prokuratuuri tööd, juhib selle tegevust ning võtab vastu otsuseid vastavalt käesolevale määrusele ja Euroopa Prokuratuuri kodukorrale.

2. Euroopa peaprokuröri määratakse tema ülesannete täitmisel abistama kaks Euroopa peaprokuröri asetäitjat, kes asendavad peaprokuröri tema äraoleku korral või juhul, kui ta ei saa neid kohustusi täita.

3. Euroopa peaprokurör esindab Euroopa Prokuratuuri liidu institutsioonide ja Euroopa Liidu liikmesriikide ning kolmandate isikute ees. Euroopa peaprokurör võib oma esindusülesanded delegeerida ka ühele Euroopa peaprokuröri asetäitjale või Euroopa prokurörile.

Artikkel 12

Euroopa prokurörid

1. Euroopa prokurörid teostavad alalise koja nimel ja kooskõlas kõigi alalise koja poolt kooskõlas artikli 10 lõigetega 3, 4 ja 5 antud juhistega järelevalvet uurimiste ja süüdistuste esitamise üle, mille eest vastutavad nende päritoluliikmesriigis asja menetlevad Euroopa delegaatprokurörid. Euroopa prokurörid esitavad nende järelevalve alla jäävate kriminaalasjade kokkuvõtte ja vajaduse korral ettepanekud otsuste kohta, mida alaline koda peaks tegema, võttes aluseks Euroopa delegaatprokuröride poolt ette valmistatud otsuste kavandid.

Ilma et see piiraks artikli 16 lõike 7 kohaldamist, sätestatakse Euroopa Prokuratuuri kodukorras mehhanism Euroopa prokuröridele üksteise asendamiseks juhul, kui järelevalvet teostav Euroopa prokurör on ajutiselt oma töökohalt ära või ei ole muudel põhjustel kättesaadav, et täita Euroopa prokuröri ülesandeid. Asendav Euroopa prokurör võib täita kõiki Euroopa prokuröri ülesandeid, välja arvatud artikli 28 lõikes 4 ettenähtud uurimise läbiviimine.

2. Euroopa prokurör võib juhul, kui see on põhjendatud Euroopa Prokuratuuri päritoluliikmesriigis suurel arvul läbiviidavate uurimiste ja süüdistuste esitamisega seotud töökoormuse või huvide konfliktiga, erandkorras taotleda, et järelevalve teostamine tema päritoluliikmesriigis Euroopa delegaatprokuröride poolt menetletavates konkreetsetes kriminaalasjades uurimiste läbiviimise ja süüdistuste esitamise üle määrataks teistele Euroopa prokuröridele, tingimusel et viimased on sellega nõus. Euroopa peaprokurör teeb taotluse kohta otsuse Euroopa prokuröri töökoormuse põhjal. Euroopa prokuröri huvide konflikti korral rahuldab Euroopa peaprokurör sellise taotluse. Euroopa Prokuratuuri kodukorras kehtestatakse selle otsuse tegemise põhimõtted ja menetlus seejärel toimuvaks asjaomaste kriminaalasjade jaotamiseks. Artikli 28 lõiget 4 ei kohaldata uurimiste ja süüdistuste esitamise suhtes, mille üle teostatakse järelevalvet kooskõlas käesoleva lõikega.

3. Järelevalvet teostavad Euroopa prokurörid võivad kooskõlas kohaldatava siseriikliku õigusega ning pädeva alalise koja juhiste põhjal anda konkreetses kriminaalasjas juhiseid asja menetlevale Euroopa delegaatprokurörile, kui see on vajalik uurimise või süüdistuse esitamise tõhususe või õigusemõistmise jaoks või selleks, et tagada Euroopa Prokuratuuri sidus toimimine.

4. Kui liikmesriigi õigusega nähakse ette teatavate toimingute sisekontroll siseriikliku prokuratuuristruktuuri raames, kuulub selliste Euroopa delegaatprokuröri toimingute kontrollimine järelevalvet teostava Euroopa prokuröri järelevalvevolituste alla kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorraga, ilma et see piiraks alalise koja järelevalve- ja jälgimisvolitusi.

5. Euroopa prokurörid on kontaktisikuks ja teabekanaliks alaliste kodade ja oma vastavate päritoluliikmesriikide Euroopa delegaatprokuröride vahel. Nad jälgivad Euroopa Prokuratuuri ülesannete rakendamist oma liikmesriikides, konsulteerides tihedalt Euroopa delegaatprokuröridega. Nad tagavad vastavalt käesolevale määrusele ja Euroopa Prokuratuuri kodukorrale, et keskasutus ja Euroopa delegaatprokurörid vahetavad omavahel kogu asjakohast teavet.

Artikkel 13

Euroopa delegaatprokurörid

1. Euroopa delegaatprokurörid tegutsevad Euroopa Prokuratuuri nimel oma vastavates liikmesriikides ja neil on samasugused volitused nagu siseriiklikel prokuröridel seoses uurimiste, süüdistuste esitamise ja kriminaalasjade kohtusse saatmisega, lisaks ja vastavalt neile antud konkreetsetele volitustele ja staatusele ning käesolevas määruses sätestatud tingimustel.

Euroopa delegaatprokurörid vastutavad uurimiste ja süüdistuste esitamise eest, mis nad on algatanud, mis on neile määratud või nad on üle võtnud evokatsiooniõigust kasutades. Euroopa delegaatprokurörid järgivad kriminaalasja eest vastutava alalise koja suuniseid ja juhiseid ning järelevalvet teostava Euroopa prokuröri juhiseid.

Euroopa delegaatprokurörid vastutavad ka kriminaalasja kohtusse saatmise eest ja eelkõige on neil õigus anda kohtus ütlusi, osaleda tõendite kogumises ja rakendada kooskõlas siseriikliku õigusega kättesaadavaid õiguskaitsevahendeid.

2. Igas liikmesriigis on kaks või enam Euroopa delegaatprokuröri. Euroopa peaprokurör kinnitab pärast asjaomaste liikmesriikide asutustega konsulteerimist ja nendega kokkuleppele jõudmist Euroopa delegaatprokuröride arvu ning igas liikmesriigis tegutsevate Euroopa delegaatprokuröride vahelise ülesannete jaotuse ja pädevuste territoriaalse jaotuse.

3. Euroopa delegaatprokurörid võivad tegutseda ka siseriiklike prokuröridena sellises ulatuses, mis ei takista neil käesolevast määrusest tulenevate kohustuste täitmist. Nad teavitavad järelevalvet teostavat Euroopa prokuröri sellistest ülesannetest. Juhul kui Euroopa delegaatprokurör ei saa mis tahes konkreetsel ajal täita oma ülesandeid Euroopa delegaatprokurörina, kuna ta täidab selliseid ülesandeid siseriikliku prokurörina, teatab ta sellest järelevalvet teostavale Euroopa prokurörile, kes konsulteerib pädeva siseriikliku prokuratuuriga, et teha kindlaks, kas pidada prioriteetseks ülesandeid, mida nad täidavad käesoleva määruse alusel. Euroopa prokurör võib teha alalisele kojale ettepaneku jaotada kriminaalasi ümber teisele Euroopa delegaatprokurörile samas liikmesriigis või otsustada uurimise ise läbi viia kooskõlas artikli 28 lõigetega 3 ja 4.

2. JAGU

Euroopa prokuratuuri liikmete ametissenimetamine ja ametist vabastamine

Artikkel 14

Euroopa peaprokuröri ametisse nimetamine ja ametist vabastamine

1. Euroopa Parlament ja nõukogu nimetavad omavahelisel kokkuleppel ametisse Euroopa peaprokuröri seitsme aasta pikkuseks ametiajaks, mida ei saa pikendada. Nõukogu teeb otsuse lihthäälteenamusega.

2. Euroopa peaprokurör valitakse kandidaatide hulgast,

a) kes on liikmesriikide prokuratuuride või kohtusüsteemi tegevliikmed või tegutsevad Euroopa prokurörina,

b) kelle sõltumatus on väljaspool kahtlust,

c) kellel on oma liikmesriigis kõrgeimasse prokuröri- või kohtunikuametisse nimetamiseks nõutav kvalifikatsioon ja asjakohane praktiline kogemus liikmesriikide õigussüsteemide, finantsuurimiste ja kriminaalasjades tehtava rahvusvahelise õigusalase koostöö valdkonnas või kes on töötanud Euroopa prokurörina, ja

d) kellel on selle ametikoha jaoks piisavad juhikogemused ja -kvalifikatsioon.

3. Valiku tegemiseks korraldatakse avalik kandideerimismenetlus, millest teatatakse Euroopa Liidu Teatajas ning mille järel valikukomisjon koostab ja esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule sobivate kandidaatide nimekirja. Valikukomisjon koosneb kaheteistkümnest isikust, kes valitakse Euroopa Kohtu või kontrollikoja endiste liikmete, Eurojusti endiste siseriiklike liikmete, riikide kõrgemate kohtute liikmete ning tunnustatud ja pädevate juristide hulgast. Ühe sellise isiku kandidatuuri esitab Euroopa Parlament. Nõukogu kehtestab valikukomisjoni tööeeskirjad ja võtab vastu otsuse, millega määratakse komisjoni ettepanekul ametisse selle liikmed.

4. Kui Euroopa prokurör nimetatakse ametisse Euroopa peaprokurörina, täidetakse tema Euroopa prokuröri ametikoht viivitamata kooskõlas artikli 16 lõigetes 1 ja 2 sätestatud menetlusega.

5. Juhul kui Euroopa Liidu Kohus leiab, et Euroopa peaprokurör ei saa enam oma kohustusi täita või et ta on süüdi raskes üleastumises, võib kohus ta Euroopa Parlamendi, nõukogu või komisjoni taotlusel ametist vabastada.

6. Kui Euroopa peaprokurör astub ametist tagasi, kui ta vabastatakse ametist või kui ta lahkub ametist mis tahes põhjusel, täidetakse tema ametikoht viivitamata kooskõlas lõigetes 1, 2 ja 3 sätestatud menetlusega.

Artikkel 15

Euroopa peaprokuröri asetäitjate ametisse nimetamine ja ametist vabastamine

1. Kolleegium nimetab kaks Euroopa prokuröri ametisse Euroopa peaprokuröri asetäitjatena kolme aasta pikkuseks ametiajaks, mida on võimalik pikendada ja mis ei kesta kauem kui nende ametiaeg Euroopa prokurörina. Valikumenetlus on reguleeritud Euroopa Prokuratuuri kodukorraga. Euroopa peaprokuröri asetäitjad säilitavad oma staatuse Euroopa prokuröridena.

2. Euroopa peaprokuröri asetäitja ülesannete täitmise eeskirjad ja tingimused sätestatakse Euroopa Prokuratuuri kodukorras. Kui Euroopa prokurör ei saa enam täita oma ülesandeid Euroopa peaprokuröri asetäitjana, võib kolleegium kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorraga otsustada ta Euroopa peaprokuröri asetäitja ametikohalt vabastada.

3. Kui Euroopa peaprokuröri asetäitja astub ametist tagasi, kui ta vabastatakse ametist või kui ta lahkub Euroopa peaprokuröri asetäitja ametist mis tahes põhjusel, täidetakse tema ametikoht viivitamata kooskõlas käesoleva artikli lõikes 1 sätestatud menetlusega. Tingimusel et artiklis 16 sätestatud nõuded on täidetud, jääb ta edasi Euroopa prokuröriks.

Artikkel 16

Euroopa prokuröride ametisse nimetamine ja ametist vabastamine

1. Iga liikmesriik esitab Euroopa prokuröri ametikohale kolm kandidaati isikute hulgast:

a) kes on asjaomase liikmesriigi prokuratuuri või kohtusüsteemi tegevliikmed,

b) kelle sõltumatus on väljaspool kahtlust, ning

c) kellel on oma liikmesriigis kõrgesse prokuratuuri- või kohtunikuametisse nimetamiseks nõutav kvalifikatsioon ja asjakohane praktiline kogemus liikmesriikide õigussüsteemide, finantsuurimiste ja kriminaalasjades tehtava rahvusvahelise õigusalase koostöö valdkonnas.

2. Pärast artikli 14 lõikes 3 osutatud valikukomisjoni põhjendustega arvamuse kättesaamist valib nõukogu välja ühe kandidaadi kõnealuse liikmesriigi Euroopa prokuröri ametikohale nimetamiseks. Kui valikukomisjon leiab, et kandidaat ei täida Euroopa prokuröri ülesannete täitmiseks vajalikke tingimusi, on tema arvamus nõukogu jaoks siduv.

3. Euroopa prokurörid valib välja ja nimetab ametisse nõukogu lihthäälteenamusega kuue aasta pikkuseks ametiajaks, mida ei saa pikendada. Nõukogu võib otsustada pikendada kuueaastase ametiaja lõpus volitusi maksimaalselt kolme aasta võrra.

4. Iga kolme aasta järel asendatakse üks kolmandik Euroopa prokuröridest. Nõukogu võtab lihthäälteenamusega vastu Euroopa prokuröride ametisse nimetamise üleminekueeskirjad, mida kohaldatakse esimese koosseisu ametisse nimetamisel ja esimese koosseisu ametiaja jooksul.

5. Juhul kui Euroopa Kohus leiab, et Euroopa prokurör ei saa enam oma kohustusi täita või et ta on süüdi raskes üleastumises, võib kohus ta Euroopa Parlamendi, nõukogu või komisjoni taotlusel ametist vabastada.

6. Kui Euroopa prokurör astub ametist tagasi või kui ta vabastatakse ametist või kui ta lahkub ametist mis tahes muul põhjusel, täidetakse tema ametikoht viivitamata kooskõlas lõigetes 1 ja 2 sätestatud menetlusega. Kui kõnealune Euroopa prokurör töötab ka Euroopa peaprokuröri asetäitjana, vabastatakse ta automaatselt ka viimati nimetatud ametikohalt.

7. Iga Euroopa prokuröri ametisse nimetamisel määrab kolleegium sama liikmesriigi Euroopa delegaatprokuröride hulgast ühe isiku, kes asendab Euroopa prokuröri, kui viimane ei saa täita oma ametiülesandeid või kui ta lahkub ametist kooskõlas lõigetega 5 ja 6.

Kui kolleegium leiab, et on tekkinud vajadus asendamise järele, täidab määratud isik ajutiselt Euroopa prokuröri ülesandeid maksimaalselt kolme kuu jooksul, kuni asjaomase Euroopa prokuröri asendamise või naasmiseni. Kolleegium võib seda ajavahemikku taotluse korral pikendada, kui see on vajalik. Ajutise kohusetäitmise mehhanismid ja kord määratakse kindlaks ja seda reguleeritakse Euroopa Prokuratuuri kodukorraga.

Artikkel 17

Euroopa delegaatprokuröride ametisse nimetamine ja ametist vabastamine

1. Kolleegium nimetab Euroopa peaprokuröri ettepanekul ametisse liikmesriikide poolt esitatud Euroopa delegaatprokurörid. Kolleegium võib keelduda esitatud isiku ametisse nimetamisest, kui isik ei täida lõikes 2 osutatud kriteeriume. Euroopa delegaatprokurörid nimetatakse ametisse viie aasta pikkuseks ametiajaks, mida on võimalik pikendada.

2. Euroopa delegaatprokurörid peavad alates nende Euroopa delegaatprokurörina ametisse nimetamisest kuni ametist vabastamiseni olema neid nimetanud vastavate liikmesriikide prokuratuuride või kohtute tegevliikmed. Nende sõltumatus peab olema väljaspool kahtlust ning neil peab olema nõutav kvalifikatsioon ja asjakohane praktiline kogemus oma siseriiklikus õigussüsteemis.

3. Juhul kui kolleegium leiab, et Euroopa delegaatprokurör ei vasta enam lõikes 2 sätestatud nõuetele või et ta ei saa enam oma kohustusi täita või et ta on süüdi raskes üleastumises, vabastab kolleegium Euroopa delegaatprokuröri ametist.

4. Kui liikmesriik otsustab Euroopa delegaatprokurörina ametisse nimetatud siseriikliku prokuröri ametist vabastada või võtta tema suhtes distsiplinaarmeetmeid põhjustel, mis ei ole seotud tema käesoleva määruse kohaste ülesannetega, teatab ta sellest eelnevalt Euroopa peaprokurörile. Liikmesriik ei või vabastada Euroopa delegaatprokuröri ametist või võtta tema suhtes distsiplinaarmeetmeid tema käesolevast määrusest tulenevate ülesannetega seotud põhjustel ilma Euroopa peaprokuröri nõusolekuta. Kui Euroopa peaprokurör ei ole nõus, võib asjaomane liikmesriik taotleda, et kolleegium vaataks küsimuse uuesti läbi.

5. Kui Euroopa delegaatprokurör astub ametist tagasi, kui tema tegevus ei ole enam Euroopa Prokuratuuri ülesannete täitmiseks vajalik või kui ta vabastatakse ametist või kui ta lahkub ametist mis tahes muul põhjusel, teavitab asjaomane liikmesriik sellest viivitamata Euroopa peaprokuröri ja esitab vajaduse korral teise prokuröri, kes nimetatakse lõike 1 kohaselt ametisse uue Euroopa delegaatprokurörina.

Artikkel 18

Haldusdirektori staatus

1. Haldusdirektor võetakse tööle Euroopa Prokuratuuri ajutise esindajana teenistustingimuste artikli 2 punkti a alusel.

2. Haldusdirektori nimetab ametisse kolleegium Euroopa peaprokuröri esitatud kandidaatide nimekirjast pärast avatud ja läbipaistvat valikumenetlust, mis viiakse läbi kooskõlas Euroopa Prokuratuuri kodukorraga. Haldusdirektoriga lepingu sõlmimisel esindab Euroopa Prokuratuuri Euroopa peaprokurör.

3. Haldusdirektori ametiaeg on neli aastat. Selle ajavahemiku lõpus koostab kolleegium hinnangu, milles hinnatakse haldusdirektori tegevust.

4. Kolleegium, tegutsedes vastavalt Euroopa peaprokuröri ettepanekule, milles võetakse arvesse lõikes 3 osutatud hinnangut, võib haldusdirektori ametiaega pikendada üks kord maksimaalselt neljaks aastaks.

5. Haldusdirektor, kelle ametiaega on pikendatud, ei või kogu oma ametiaja lõpus osaleda sama ametikoha täitmiseks korraldatavas valikumenetluses.

6. Haldusdirektor annab aru Euroopa peaprokurörile ja kolleegiumile.

7. Haldusdirektori võib ametist vabastada kolleegiumi otsusega, mis võetakse vastu liikmete kahekolmandikulise häälteenamusega ning ilma et see piiraks eeskirju, mida kohaldatakse lepingu lõpetamisel personalieeskirjade ja teenistustingimuste alusel.

Artikkel 19

Haldusdirektori ülesanded

1. Haldus- ja eelarveküsimustes juhib Euroopa Prokuratuuri selle haldusdirektor.

2. Ilma et see piiraks kolleegiumi või Euroopa peaprokuröri volitusi, on haldusdirektor oma ametikohustuste täitmisel sõltumatu ning ei küsi ega