Määruse (EÜ) nr 1466/97 kohasele stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal on nõukogu seisukohal, et hoolimata eelarve konsolideerimiseks tehtud suurtest pingutustest, mis küll vähendasid valitsemissektori eelarve puudujääki 7,5 protsendist SKPst 2009. aastal 4,8 protsendini SKPst 2012. aastal, ei suuda Prantsusmaa prognoosi kohaselt siiski korrigeerida oma ülemäärast eelarvepuudujääki 2013. aastaks, nagu soovitas nõukogu 2. detsembril 2009. See tulemus on eelkõige seotud oodatust kehvema majanduskeskkonnaga, mida nõukogu soovituse vastuvõtmise ajal 2. detsembril 2009 ette ei nähtud ning mida ootamatud tulud hüvitasid vaid osaliselt ning kuna konsolideerimise pingutused olid kavandatud alles programmiperioodi lõpuaastateks. Stabiilsusprogrammi eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on 2013. aasta puhul realistlik, kuid 2014. aasta puhul liigselt optimistlik. Ametiasutused ennustavad eelkõige, et pärast 2012. ja 2013. aastal kogetud paigalseisu (vastavalt 0 % ja +0,1 %) kasvab SKP 2014. aastal 1,2 % võrra, eeldades et valitsemissektori eelarve puudujäägi alandamiseks 2014. aastal 2,9 protsendini SKPst võetakse fiskaalmeetmeid. Vastukaaluks prognoosib komisjon 2014. aastaks SKP 1,1 % kasvu, tuginedes eeldusele, et poliitikat ei muudeta. See kujutab endast stsenaariumi, mille puhul võetakse arvesse üksnes meetmeid, mis on kas vastu võetud või piisaval määral täpsustatud. Selle kohaselt ennustatakse eelarvepuudujäägiks 2014. aastal 4,2 % SKPst. Stabiilsusprogrammis visandatud eelarvestrateegia põhieesmärk on saavutada keskpika perioodi eelarve-eesmärk, milleks, nagu aastateks 2012–2016 koostatud stabiilsusprogrammis, on struktuurselt tasakaalustatud eelarve. See on stabiilsuse ja kasvu paktiga nõutust palju kaugelepürgivam eesmärk. Keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamise tähtajaks on määratud 2016. aasta, võrreldes aastateks 2012–2016 koostatud stabiilsusprogrammi 2015. aastaga.

Stabiilsusprogrammiga ette nähtud valitsemissektori eelarve kavandatud puudujääk on kooskõlas ülemäärase puudujäägi korrigeerimisega 2014. aastaks, üks aasta pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohaselt nõukogu poolt 2. detsembril 2009 määratud uut tähtaega. Arvestades seda, et stabiilsusprogrammis on 2014. aastaks ennustatud üleliia optimistlikku kasvu, on nõukogu seisukohal, et kui just ei võeta täiendavaid meetmeid jõupingutuste märkimisväärseks suurendamiseks asjaomasel aastal, ei võimalda ametiasutuste kavandatud eelarve konsolideerimine saavutada ülemäärase eelarvepuudujäägi tegelikku korrigeerimist 2014. aastaks. Piisaval määral on täpsustamata ka kavandatud kokkuhoiu ja lisatulu võimalused. Sellises olukorras tuleb täpsustada nii 2014. kui ka 2015. aasta meetmeid, et realistlikult tagada ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimine hiljemalt 2015. aastaks, nagu on soovitanud nõukogu. Komisjoni poolt uuesti arvutatult peaks struktuurne eelarvepositsioon 2016. aastal olema -0,4 % SKPst (-0,3 % 2017. aastal) ning seega ei oleks keskpika perioodi eelarve-eesmärk programmiperioodi lõpuks saavutatav. Keskpika perioodi eesmärgi suunas liigutakse 2016. aastal eeldatavasti 0,3 % võrra SKP-st ning see jääb allapoole sihttaset 0,5 % SKPst. Valitsemissektori koguvõlg on kriisi algusest alates tähelepanuväärselt kasvanud. Kui 2007. aastal oli võla suhe SKPsse 64,2 %, siis 2012. aastal jõudis see 90,2 protsendini ning kasvab prognoosi kohaselt veelgi, saavutades komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt 2014. aastaks 96,2 %. Ametiasutuste ennustuste kohaselt peaks võla suhe saavutama tipptaseme 2014. aastal, mil selleks prognoositakse 94,3 % SKPst, ning hakkab seejärel langema, jõudes 2017. aastal 88,2 protsendini. 2016. aastast alates on Prantsusmaal üleminekuperiood seoses võlakriteeriumi täitmisega.