ET Euroopa Liidu Teataja C 323/1

NÕUKOGU RESOLUTSIOON,

2. detsember 2008,

riigist lahkumisel maksustamise koordineerimise kohta

(2008/C 323/01)

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

MÄRKIDES komisjoni 19. detsembri 2006. aasta teatist nõukogule, Euroopa Parlamendile ja Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele liikmesriikide otsese maksustamise süsteemide koordineerimise kohta siseturul ning maksustamise kohta riigist lahkumisel;

TULETADES MEELDE, et kuna ELis kehtivad samal ajal erinevad maksujurisdiktsioonid, koheldakse ühe maksujurisdiktsiooni maksustamiskorrale alluvat majandustegevuse üleviimist kahe või enama maksujurisdiktsiooni õigusnormidele alluvast majandustegevuse üleviimisest erinevalt;

TUNNISTADES, et seetõttu on kohane koordineerimine, et vältida subsidiaarsuse põhimõtet järgides topeltmaksustamist kahele või enamale jurisdiktsioonile alluva majandustegevuse üleviimise tagajärjel;

RÕHUTADES, et nende eesmärkide saavutamiseks kavandatav lahendus peab olema realistlik, tuginema nii palju kui võimalik juba kehtivatele vahenditele, sealhulgas kahepoolsetele topeltmaksustamise vältimise konventsioonidele, piirama nii maksumaksjate kui ka riigiasutuste halduskoormust ning kaitsma liikmesriikide õiguspäraseid finantshuve;

RÕHUTADES lisaks, et juhtpõhimõtted on üksnes poliitiline kohustus, mille rakendamine on jäetud liikmesriikide otsustada ja mis ei mõjuta seega ei liikmesriikide õigusi ja kohustusi ega ka EÜ asutamislepingus ettenähtud liikmesriikide ja ühenduse pädevust,

KUTSUB liikmesriike üles võtma vastu järgmised juhtpõhimõtted:

A. „Majandustegevuse üleviimiseks” nimetatakse mis tahes toimingut, mille puhul ettevõtte tulumaksu kohustuslasest maksumaksja või majandustegevusega tegelev füüsiline isik: 1) lakkab olemast ühe liikmesriigi (lähteriik) ettevõtte või üksikisiku tulumaksu kohustuslane ning muutub samal ajal teise riigi (vastuvõtjariigi) ettevõtte või üksikisiku tulumaksu kohustuslaseks või 2) viib teatud varade ja kohustuste kogumi üle lähteriigis asuvast peakorterist või püsivast tegevuskohast vastuvõtjariigis asuvasse peakorterisse või püsivasse tegevuskohta.

B. Kui lähteriik säilitab majandustegevuse üleviimisel õiguse maksustada reserve (saadud, kuid maksustamisel veel arvestamata kasum) ja võtta täielikult või osaliselt tagasi moodustatud eraldisi (veel tegemata, kuid maksustamisel juba arvestatud kulutused), võib vastuvõtjariik ette näha samas või erinevas summas reservide või eraldiste moodustamise vastuvõtjariigis kehtivate maksubaasieeskirjade kohaselt ning lubada need nende moodustamise aasta maksustatavast ettevõtlustulust maha arvata.

C. Kui lähteriik säilitab majandustegevuse üleviimisel õiguse maksustada maksukohustuslasele kuuluvatele varadele vastavat realiseerimata kasu, mis arvutatakse nende varade turuväärtuse (üleviimise ajal) ja nende raamatupidamisväärtuse vahena, võtab vastuvõtjariik kõnealuse turuväärtuse (üleviimise ajal) võõrandamise korral edaspidise lisandväärtuse arvutamisel aluseks.

D. Kui vastuvõtjariik ja lähteriik on varade turuväärtuse (üleviimise ajal) osas eriarvamusel, lahendavad need riigid oma vaidluse kohast menetlust kasutades.

E. Vastuvõtjariik võib nõuda, et oma majandustegevust üle viiv maksumaksja esitaks nii tõendi selle kohta, et lähteriik on kasutanud või kasutab oma õigusi eespool toodud tingimustel, kui ka tõendi lähteriigi poolt kohaldatud turuväärtuse kohta.