ET Euroopa Liidu Teataja L 92/9

KOMISJONI MÄÄRUS (EL) 2017/644,

5. aprill 2017,

milles sätestatakse proovivõtu- ja analüüsimeetodid dioksiinide, dioksiinilaadsete polüklooritud bifenüülide ja mittedioksiinilaadsete polüklooritud bifenüülide sisalduse kontrollimiseks teatavates toiduainetes ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 589/2014

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrust (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks, (1) eriti selle artikli 11 lõiget 4,

ning arvestades järgmist:

(1) Komisjoni määruses (EÜ) nr 1881/2006 (2) on sätestatud mittedioksiinilaadsete polüklooritud bifenüülide (PCBd), dioksiinide ja furaanide sisalduse ning dioksiinide, furaanide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse piirnormid teatavates toiduainetes.

(2) Komisjoni soovituses 2013/711/EL (3) on sätestatud häiretasemed, et hoogustada polüklooritud dibenso-para-dioksiinide ja polüklooritud dibensofuraanide (PCDDd/PCDFid) ning dioksiinilaadsete PCBde sisalduse vähendamist toidus. Need häiretasemed võimaldavad pädevatel asutustel ja käitlejatel tuua esile juhtumid, mille puhul on asjakohane teha kindlaks saasteallikas ja võtta vajalikke meetmeid saastuse vähendamiseks või kõrvaldamiseks.

(3) Komisjoni määrusega (EL) nr 589/2014 (4) on kehtestatud konkreetsed sätted seoses dioksiinide, dioksiinilaadsete PCBde ja mittedioksiinilaadsete PCBde sisalduse ametlikul kontrollimisel kohaldatava proovivõtukorra ja analüüsimeetoditega.

(4) Käesoleva määruse sätetes on käsitletud üksnes dioksiinide, dioksiinilaadsete PCBde ja mittedioksiinilaadsete PCBde proovide võtmist ja analüüsimist määruse (EÜ) nr 1881/2006 ja soovituse 2013/711/EL rakendamise eesmärgil. Need sätted ei mõjuta nõukogu direktiivi 96/23/EÜ (5) III ja IV lisas sätestatud proovivõtmise strateegiat, mahtu ega sagedust. Samuti ei mõjuta need sätted komisjoni otsuses 98/179/EÜ (6) sätestatud proovide valimise kriteeriume.

(5) On asjakohane tagada, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 852/2004 (7) artikli 4 raamistiku kohaseid kontrolle tegevad toidukäitlejad kohaldavad käesolevas määruses sätestatud proovivõtukorraga samaväärset proovivõtukorda, millega tagatakse, et kõnealuste kontrollide jaoks võetavad proovid on representatiivsed. Peale selle on Euroopa Liidu dioksiinide ja PCBde referentlabor esitanud tõendeid selle kohta, et teatavatel juhtudel ei ole analüüsitulemused usaldusväärsed, kui laboris, kus analüüsitakse proove, mille toidukäitlejad on võtnud kooskõlas määruse (EÜ) nr 852/2004 artikli 4 raamistikuga, ei kohaldata käesolevas määruses sätestatud toimivuse kriteeriume. Seepärast on asjakohane muuta kohustuslikuks ka nimetatud toimivuse kriteeriumide kohaldamine selliste proovide analüüsimisel.

(6) Kuna lähenemisviisi, mille puhul kasutatakse komisjoni otsuses 2002/657/EÜ (8) sätestatud otsustuspiiri, millega tagatakse, et analüüsitulemus on piirnormist teatava tõenäosusega suurem, ei kohaldata enam toidus sisalduvate dioksiinide ja PCBde analüüsimisel, on asjakohane see lähenemisviis välja jätta ja näha ette üksnes laiendmõõtemääramatusel põhinev lähenemisviis, mille puhul kasutatakse kattetegurit 2, millega tagatakse usaldusnivoo umbes 95 %.

(7) Samuti on bioanalüütilisi sõeluuringumeetodeid käsitlevate aruandlusnõuete kõrval asjakohane sätestada konkreetsed aruandlusnõuded sõeluuringus kasutatavate füüsikalis-keemiliste meetodite puhul.

(8) Kuna dioksiine, dioksiinilaadseid PCBsid ja mittedioksiinilaadseid PCBsid analüüsitakse enamikul juhtudel koos, on asjakohane viia mittedioksiinilaadsete PCBde analüüsimise toimivuse kriteeriumid kooskõlla dioksiine ja dioksiinilaadseid PCBsid käsitlevate tulemuslikkuse kriteeriumidega. Selle lihtsustusega ei muudeta oluliselt kehtivat praktikat, kuna mittedioksiinilaadsete PCBde puhul on iseloomulike ioonide puhul täheldatav signaali suhteline tugevus uuritavate ioonidega võrreldes > 50 %.

(9) Peale selle nähakse ette veel mitu väiksemat kehtivate sätete muudatust, millest tulenevalt on teksti loetavuse säilitamiseks vaja määrus (EL) nr 589/2014 kehtetuks tunnistada ja asendada see uue määrusega.

(10) Käesoleva määrusega ette nähtud meetmed on kooskõlas alalise taime-, looma-, toidu- ja söödakomitee arvamusega,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

Artikkel 1

Käesolevas määruses kasutatakse I lisas sätestatud mõisteid ja lühendeid.

Artikkel 2

Proovid dioksiinide, furaanide, dioksiinilaadsete PCBde ja mittedioksiinilaadsete PCBde sisalduse ametlikuks kontrollimiseks määruse (EÜ) nr 1881/2006 lisa 5. jaos loetletud toiduainetes võetakse vastavalt käesoleva määruse II lisas sätestatud meetoditele.

Artikkel 3

Proovide ettevalmistamine ja analüüsimine dioksiinide, furaanide ja dioksiinilaadsete PCBde sisalduse kontrollimiseks määruse (EÜ) nr 1881/2006 lisa 5. jaos loetletud toiduainetes toimub vastavalt käesoleva määruse III lisas sätestatud meetoditele.

Artikkel 4

Proovide analüüsimine mittedioksiinilaadsete PCBde sisalduse kontrollimiseks määruse (EÜ) nr 1881/2006 lisa 5. jaos loetletud toiduainetes toimub vastavalt käesoleva määruse IV lisas sätestatud analüüsimeetodeid käsitlevatele nõuetele.

Artikkel 5

Määrus (EL) nr 589/2014 tunnistatakse kehtetuks.

Viiteid kõnealusele kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele.

Artikkel 6

Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Brüssel, 5. aprill 2017 Komisjoni nimel president Jean-Claude JUNCKER

(1) ELT L 165, 30.4.2004, lk 1.

(2) Komisjoni 19. detsembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1881/2006, millega sätestatakse teatavate saasteainete piirnormid toiduainetes (ELT L 364, 20.12.2006, lk 5).

(3) Komisjoni 3. detsembri 2013. aasta soovitus 2013/711/EL dioksiinide, furaanide ja polüklooritud bifenüülide (PCBde) sisalduse vähendamise kohta söödas ja toiduainetes (ELT L 323, 4.12.2013, lk 37).

(4) Komisjoni 2. juuni 2014. aasta määrus (EL) nr 589/2014, millega sätestatakse proovivõtu- ja analüüsimeetodid dioksiinide, dioksiinitaoliste PCBde ja mittedioksiinitaoliste PCBde sisalduse ametlikuks kontrollimiseks teatavates toiduainetes ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 252/2012 (ELT L 164, 3.6.2014, lk 18).

(5) Nõukogu 29. aprilli 1996. aasta direktiiv 96/23/EÜ, millega nähakse ette teatavate ainete ja nende jääkide kontrollimise meetmed elusloomades ja loomsetes toodetes ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 85/358/EMÜ ja 86/469/EMÜ ning otsused 89/187/EMÜ ja 91/664/EMÜ (EÜT L 125, 23.5.1996, lk 10).

(6) Komisjoni 23. veebruari 1998. aasta otsus 98/179/EÜ, millega kehtestatakse teatavate elusloomades ja loomsetes toodetes esinevate ainete ja ainejääkide seire üksikasjalikud ametliku proovide võtmise eeskirjad (EÜT L 65, 5.3.1998, lk 31).

(7) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 852/2004 toiduainete hügieeni kohta (ELT L 139, 30.4.2004, lk 1).

(8) Komisjoni 14. augusti 2002. aasta otsus 2002/657/EÜ, millega rakendatakse nõukogu direktiivi 96/23/EÜ analüüsimeetodite tulemuslikkuse ja tulemuste tõlgendamise osas (EÜT L 221, 17.8.2002, lk 8).

I LISA MÕISTED JA LÜHENDID I. MÕISTED Käesolevas määruses kasutatakse otsuse 2002/657/EÜ I lisas määratletud mõisteid. Peale nende mõistete kasutatakse käesolevas määruses järgmisi mõisteid. 1.1. „Häiretase“– soovituse 2013/711/EL lisas sätestatud asjaomase aine sisaldus, mille puhul algatatakse uurimine, et teha aine suurenenud sisalduse tuvastamise korral kindlaks aine allikas. 1.2. „Sõeluuringumeetod“– meetod selliste proovide väljaselgitamiseks, milles PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisaldus ületab piirnormi või häiretaset. Selline meetod peab võimaldama kulutõhusalt analüüsida suurt arvu proove ning suurendama seeläbi võimalusi avastada uusi juhtumeid, mille puhul ulatuslik kokkupuude võib põhjustada ohtu tarbijate tervisele. Kõnealune sõeluuringumeetod peab põhinema bioanalüütilisel või gaaskromatograafia-massispektromeetria (GC-MS) meetodil. Piirnormile vastavuse kindlakstegemiseks kehtestatud läviväärtuse ületamise korral tehakse tulemuste kontrollimiseks asjaomase algse proovi täielik kordusanalüüs kinnitava meetodi abil. 1.3. „Kinnitav meetod“– meetod, mis võimaldab saada täielikud andmed või lisateavet PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde üheseks määramiseks ja piirnormile või vajaduse korral häiretasemele vastava sisalduse kindlakstegemiseks. Sellise meetodi puhul kasutatakse gaaskromatograafiat koos kõrglahutus-massispektromeetriaga (GC-HRMS) või gaaskromatograafiat koos tandem-massispektromeetriaga (GC-MS/MS). 1.4. „Bioanalüütiline meetod“– bioloogilistele põhimõtetele tuginev meetod, nt rakupõhine, retseptoripõhine või immuunanalüüs. Selline meetod ei võimalda saada tulemusi konkreetsete analoogide kohta, vaid teha kindlaks üksnes toksilisusekvivalendi (TEQ) ligikaudse väärtuse, (1) mida väljendatakse bioanalüütilise ekvivalendina (BEQ) tulenevalt asjaolust, et kõik proovi ekstraktis leiduvad ühendid, mis katses reaktsiooni põhjustavad, ei pruugi vastata kõikidele TEQ põhimõttest lähtuvatele nõuetele. 1.5. „Bioanalüüsi näiline saagis“– BEQ väärtus, mis arvutatakse 2,3,7,8-tetraklorodibenso-p-dioksiini (TCDD) või PCB 126 kalibreerimiskõvera alusel ja mida on korrigeeritud tühikatse suhtes ning mis jagatakse seejärel kinnitava meetodi abil leitud TEQ väärtusega. Sellega püütakse korrigeerida selliste tegurite mõju nagu PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete ühendite kadu ekstraheerimisel ja puhastamisel, selliste ühenditega koos ekstraheeruvate ühendite agonistlik või antagonistlik (tulemuse väärtust suurendav või vähendav) mõju, kõvera sobivus andmetega ning toksilisusfaktori (TEF) väärtuse erinevus suhtelise potentsuse (REP) väärtusest. Bioanalüüsi näiline saagis arvutatakse sobivate etalonproovide alusel, milles analoogide kombinatsioon on representatiivne ja nende sisaldus vastab ligikaudselt piirnormile või häiretasemele. 1.6. „Kordusanalüüs“– huvipakkuvate analüütide eraldi analüüs sama homogeniseeritud proovi teise alikvoodi põhjal. 1.7. „Proovis sisalduva üksikanaloogi aktsepteeritav määramispiir“ (2) – väikseim analüüdi sisaldus, mida saab määrata mõistliku statistilise usaldusväärsusega vastavalt määramiskriteeriumidele, mis on sätestatud rahvusvaheliselt tunnustatud standardites, näiteks standardis EN 16215:2012 „Animal feed – Determination of dioxins and dioxin-like PCBs by GC/HRMS and of indicator PCBs by GC/HRMS“ („Loomasööt. Dioksiinide ja dioksiinilaadsete PCBde määramine gaaskromatograafia/kõrglahutus-massispektromeetria (GC/HRMS) abil ning indikaator-PCBde määramine GC/HRMSi abil“) ja/või USA Keskkonnakaitseameti meetodite 1613 ja 1668 muudetud versioonides. Üksikanaloogi määramispiiri võib määratleda järgmiselt: a) selline proovi ekstraktis leiduva analüüdi sisaldus, mille juures kahe eri vaadeldava iooni puhul saadakse mõõtmistulemus, mille puhul töötlemata andmete kohase nõrgema signaali ja müra suhe on 3: 1, või kui tehnilistel põhjustel ei saada signaali ja müra suhte arvutamisel usaldusväärset tulemust, b) väikseim kontsentratsioonipunkt kalibreerimiskõveral, mille puhul saadakse vastuvõetav (≤ 30 %) ja ühesugune (mõõdetud vähemalt analüüsitavate proovide seeria alguses ja lõpus) kõrvalekalle keskmisest suhtelisest kalibreerimistegurist, mis on arvutatud igas proovide seerias kõikide kalibreerimiskõvera punktide kohta (3). 1.8. „Ülempiir“– põhimõte, mille kohaselt iga määramata sisaldusega analoogi puhul loetakse selle sisaldus võrdseks määramispiiriga. 1.9. „Alampiir“– põhimõte, mille kohaselt iga määramata sisaldusega analoogi puhul loetakse selle sisaldus võrdseks nulliga. 1.10. „Vaheväärtus“– põhimõte, mille kohaselt iga määramata sisaldusega analoogi puhul loetakse selle sisaldus võrdseks poolega määramispiiri väärtusest. 1.11. „Partii“– eristatav toidukogus, mis on tarnitud korraga ja mille puhul ametnik on kindlaks teinud sellised ühised näitajad nagu päritolu, liik, pakendi liik, pakkija, saatja või märgistus. Kala ja kalatoodete puhul peab olema võrreldav ka kalade suurus. Kui kalade suurus ja/või mass ei ole saadetise ulatuses võrreldav, võib saadetist siiski käsitada partiina, kuid sel juhul tuleb kohaldada proovivõtu erikorda. 1.12. „Osapartii“– suure partii osa, mis on kindlaks määratud eesmärgiga kasutada selle puhul konkreetset proovivõtumeetodit. Iga osapartii peab olema füüsiliselt eraldatud ja eristatav. 1.13. „Üksikproov“– partii või osapartii ühest kohast võetud proov. 1.14. „Koondproov“– kõikide partiist või osapartiist võetud üksikproovide kogum. 1.15. „Laboriproov“– labori jaoks ette nähtud representatiivne osa/kogus koondproovist. II. KASUTATUD LÜHENDID BEQ bioanalüütiline ekvivalent GC gaaskromatograafia HRMS kõrglahutus-massispektromeetria LRMS väikese lahutusvõimega massispektromeetria MS/MS tandem-massispektromeetria PCB polüklooritud bifenüül Mittedioksiinilaadne PCB PCB 28, PCB 52, PCB 101, PCB 138, PCB 153 või PCB 180 PCDD polüklooritud dibenso-p-dioksiin PCDF polüklooritud dibensofuraan REP suhteline potentsus TEF toksilisusfaktor TEQ toksilisusekvivalent TCDD 2,3,7,8-tetraklorodibenso-p-dioksiin U laiendmõõtemääramatus (1) Bioanalüütilised meetodid ei ole spetsiifilised toksilisusfaktori (TEF) süsteemiga hõlmatud analoogide suhtes. Proovi ekstrakt võib sisaldada muid arüülsüsivesinike retseptori (AhR) suhtes aktiivseid sarnase struktuuriga ühendeid, mis mõjutavad üldist tulemust. Seega ei saa bioanalüütilist tulemust pidada TEQ hinnanguliseks väärtuseks proovis, vaid see üksnes viitab TEQ võimalikule väärtusele. (2) Vajaduse korral järgitakse dokumendis „Guidance Document on the Estimation of LOD and LOQ for Measurements in the Field of Contaminants in Feed and Food“ („Juhenddokument avastamispiiri ja määramispiiri hinnangulise väärtuse leidmise kohta söödas ja toidus esinevate saasteainete mõõtmisel“) [link veebisaidile] kirjeldatud põhimõtteid. (3) Määramispiir arvutatakse väikseima sisalduse järgi ning seejuures võetakse arvesse sisestandardite saagist ja analüüsitava proovi kogust.

II LISA PROOVIVÕTUMEETODID DIOKSIINIDE (PCDDd/PCDFid), DIOKSIINILAADSETE PCBde JA MITTEDIOKSIINILAADSETE PCBde SISALDUSE AMETLIKUKS KONTROLLIMISEKS TEATAVATES TOIDUAINETES I. KOHALDAMISALA Dioksiinide (PCDDd/PCDFid) ja dioksiinilaadsete PCBde sisalduse ametlikuks kontrollimiseks ette nähtud proovid toiduainetest võetakse vastavalt käesolevas lisas kirjeldatud meetoditele. Selliselt võetud koondproove käsitatakse representatiivsena selle partii või osapartii suhtes, millest need on võetud. Määrusega (EÜ) nr 1881/2006 kehtestatud piirnormide järgimine tehakse kindlaks laboriproovides määratud sisalduse põhjal. Määruse (EÜ) nr 852/2004 artikli 4 sätetele vastavuse tagamiseks võtavad toidukäitlejad dioksiinide (PCDDd/PCDFid), dioksiinilaadsete PCBde ja mittedioksiinilaadsete PCBde sisalduse kontrollimiseks ette nähtud proovid käesoleva lisa III peatükis kirjeldatud meetodite kohaselt või kohaldavad samaväärset proovivõtukorda, millega saavutatakse tõendatult samal tasemel representatiivsus kui käesoleva lisa III peatükis kirjeldatud proovivõtukorra puhul. II. ÜLDSÄTTED 1. Töötajad Ametlikku proovivõtmist teeb liikmesriigi määratud volitatud isik. 2. Proovivõtuks kasutatav materjal Igast uuritavast partiist või osapartiist võetakse proovid eraldi. 3. Ettevaatusabinõud Proovide võtmise ja ettevalmistamise käigus rakendatakse ettevaatusabinõusid, mis võimaldavad ära hoida muutusi, mis mõjutaksid dioksiinide ja PCBde sisaldust, avaldaksid negatiivset mõju analüüsi tulemustele või muudaksid koondproovi mitterepresentatiivseks. 4. Üksikproovid Võimaluse korral võetakse üksikproovid eri kohtadest kogu partii või osapartii ulatuses. Kõrvalekaldumine sellest korrast registreeritakse II peatüki punktis 8 ette nähtud protokollis. 5. Koondproovi valmistamine Koondproov saadakse üksikproovide ühtekoondamise teel. Koondproovi mass peab olema vähemalt 1 kg, välja arvatud juhul, kui see ei ole otstarbekas, näiteks kui proov on võetud üksikpakendist või kui toote kaubanduslik väärtus on väga suur. 6. Paralleelproovid Eeskirjade täitmise tagamiseks ning kaitse- ja vahekohtumenetluse eesmärgil kasutatavad paralleelproovid võetakse ühtlustatud koondproovist, välja arvatud juhul, kui see on vastuolus toidukäitleja õigusi käsitlevate liikmesriigi eeskirjadega. Eeskirjade täitmise tagamiseks võetav laboriproov peab olema piisavalt suur, et oleks võimalik teha vähemalt kaks analüüsi. 7. Proovide pakkimine ja transport Iga proov asetatakse puhtasse, inertsest materjalist nõusse, mis tagab piisava kaitse saastumise eest, analüüdi kao eest tulenevalt nõu siseseinale adsorbeerumisest ning transpordi ajal tekkida võivate kahjustuste eest. Rakendatakse kõiki vajalikke ettevaatusabinõusid, et hoida ära muutusi proovi koostises transpordi või säilitamise ajal. 8. Proovide pitseerimine ja märgistamine Iga ametlikuks kasutamiseks võetud proov pitseeritakse proovivõtukohas ja märgistatakse vastavalt liikmesriigi eeskirjadele. Iga proovivõtu kohta säilitatakse protokoll, mis võimaldab iga partiid üheselt kindlaks teha ja millesse märgitakse proovivõtu aeg ja koht ning mis tahes lisateave, millest analüüsi tegijale võiks abi olla. III. PROOVIVÕTUKAVA Kasutatava proovivõtumeetodiga tagatakse, et koondproov on kontrollitava (osa)partii suhtes representatiivne. 1. Partii jagamine osapartiideks Suur partii jagatakse osapartiideks, eeldusel, et osapartiid saab füüsiliselt eraldada. Suure mahtkaubasaadetisena lähetatavate toodete puhul (nt taimeõlid) kohaldatakse tabelit 1. Muude toodete puhul kohaldatakse tabelit 2. Kuna partii mass ei ole alati osapartii massi täiskordne, võib osapartii mass ületada ettenähtud massi kuni 20 %. Tabel 1 Mahtkaubasaadetisena lähetatava toote partii jagamine osapartiideks Partii mass (tonnides) Osapartiide mass või arv ≥ 1 500 500 tonni > 300 ja < 1 500 3 osapartiid ≥ 50 ja ≤ 300 100 tonni < 50 —

Tabel 2 Muu toote partii jagamine osapartiideks Partii mass (tonnides) Osapartiide mass või arv ≥ 15 15–30 tonni < 15 — 2. Üksikproovide arv Kõikidest üksikproovidest moodustatud koondproovi mass peab olema vähemalt 1 kg (vt II peatüki punkt 5). Partiist või osapartiist võetavate üksikproovide miinimumarv on esitatud tabelis 3 ja 4. Vedela mahtkauba puhul segatakse partii või osapartii vahetult enne proovivõtmist kas käsitsi või mehaaniliselt võimalikult põhjalikult läbi, mõjutamata seejuures toote kvaliteeti. Sellisel juhul eeldatakse, et saasteainete jaotus asjaomases partiis või osapartiis on ühtlane. Seepärast piisab, kui koondproovi jaoks võetakse partiist või osapartiist kolm üksikproovi. Üksikproovid peavad olema sarnase massiga. Üksikproovi mass peab olema vähemalt 100 grammi. Kõrvalekaldumine sellest korrast tuleb registreerida käesoleva lisa II peatüki punktis 8 ette nähtud protokollis. Vastavalt komisjoni otsuse 97/747/EÜ (1) sätetele koosneb kanamunade koondproov vähemalt 12 munast (nii mahtkauba partii kui ka üksikpakenditest koosneva partii puhul kohaldatakse tabelit 3 ja 4). Tabel 3 Partiist või osapartiist võetavate üksikproovide miinimumarv Partii/osapartii mass või maht (kilogrammides või liitrites) Võetavate üksikproovide miinimumarv < 50 3 50–500 5 > 500 10 Kui partii või osapartii koosneb eraldi pakenditest või ühikutest, võetakse koondproovi saamiseks tabeli 4 kohane arv pakendeid või ühikuid. Tabel 4 Koondproovi jaoks võetavate pakendite või ühikute (üksikproovide) arv, kui partii või osapartii koosneb eraldi pakenditest või ühikutest Pakendite või ühikute arv partiis/osapartiis Võetavate pakendite või ühikute arv 1–25 Vähemalt 1 pakend või ühik 26–100 Umbes 5 %, kuid vähemalt 2 pakendit või ühikut > 100 Umbes 5 %, kuid mitte rohkem kui 10 pakendit või ühikut 3. Võrreldava suuruse ja massiga tervikkalu sisaldavatest partiidest proovide võtmise erinõuded Kalad on võrreldava suuruse ja massiga, kui nende suuruse ja massi varieeruvus ei ole suurem kui umbes 50 %. Partiist võetavate üksikproovide arv on esitatud tabelis 3. Kõikidest üksikproovidest moodustatud koondproovi mass peab olema vähemalt 1 kg (vt II peatüki punkt 5). — Kui uuritav partii koosneb väikestest kaladest (ühe kala mass on väiksem kui umbes 1 kg), võetakse koondproovi saamiseks üksikproovina kogu kala tervikuna. Kui saadava koondproovi mass on üle 3 kg, võib üksikproovina võtta kalade keskosa, mis kaalub vähemalt 100 grammi. Proovi homogeniseerimiseks kasutatakse kogu seda osa, mille suhtes kohaldatakse piirnormi. Kala keskosa asub kala raskuskeskme ümber, mis paikneb enamasti seljauime kohal (kui kalal on seljauim) või lõpuseava ja päraku vahelise lõigu keskel. — Kui uuritav partii koosneb suurematest kaladest (ühe kala mass on suurem kui umbes 1 kg), koosneb üksikproov kala keskosast. Iga üksikproov peab kaaluma vähemalt 100 grammi. Keskmise suurusega kalade puhul (massiga umbes 1–6 kg) võetakse üksikproovina selgroost kõhuni ulatuv lõik kala keskosas. Väga suurte kalade puhul (massiga rohkem kui umbes 6 kg) võetakse üksikproov eestvaates parempoolsest dorsolateraalsest lihasest kala keskosas. Kui kala keskosast sellise tüki võtmine tekitaks olulist majanduslikku kahju, võib partii suurusest olenemata lugeda piisavaks kolme vähemalt 350 g suuruse üksikproovi võtmist; teise võimalusena võib kogu kala dioksiinisisalduse suhtes representatiivse üksikproovina võtta võrdse koguse lihaskude ühe kala sabaosa lähedalt ja peaosa lähedalt. 4. Proovide võtmine eri suuruse ja/või massiga tervikkalu sisaldavatest partiidest — Selliste proovide koostise suhtes kohaldatakse III peatüki punkti 3 sätteid. — Kui partiis on ülekaalus teatavasse suurus- või massivahemikku jäävad kalad (umbes 80 % partiist või rohkem), võetakse sellistest kaladest koosnev proov. Sellist proovi peetakse representatiivseks kogu partii suhtes. — Kui ükski suurus- ega massivahemik ei ole partiis ülekaalus, tuleb tagada, et proovi jaoks valitavad kalad on partii suhtes representatiivsed. Sellisel juhul kohaldatavad konkreetsed juhised on esitatud dokumendis „Guidance on sampling of whole fishes of different size and/or weight“ („Juhised eri suuruse ja/või massiga tervikkaladest proovide võtmiseks“) (2). 5. Proovide võtmine jaemüügietapis Jaemüügietapis toiduainetest proovide võtmine toimub võimaluse korral III peatüki punkti 2 proovivõtusätete kohaselt. Kui see ei ole võimalik, võib jaemüügietapis kasutada sellist alternatiivset proovivõtumeetodit, millega tagatakse piisav representatiivsus uuritava partii või osapartii suhtes. IV. PARTII NÕUETEKOHASUS 1. Nõuetekohasus seoses mittedioksiinilaadsete PCBdega Partii vastab nõuetele, kui mittedioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse analüüsi tulemus, mille puhul on arvesse võetud laiendmõõtemääramatust, ei ületa määruses (EÜ) nr 1881/2006 sätestatud vastavat piirnormi (3). Partii ei vasta määruses (EÜ) nr 1881/2006 sätestatud piirnormile, kui kordusanalüüside (4) keskmine ülempiiril väärtus, mille puhul on arvesse võetud laiendmõõtemääramatust, ületab kahtluseta piirnormi. Laiendmõõtemääramatuse arvutamiseks kasutatakse kattetegurit 2, millega tagatakse usaldusnivoo umbes 95 %. Partii ei vasta nõuetele, kui mõõtmistulemuste keskväärtusest selle laiendmõõtemääramatuse lahutamisel saadud väärtus ületab kehtestatud piirnormi. Käesoleva punkti eespool esitatud lõikudes nimetatud eeskirju kohaldatakse ametlikuks kontrolliks ette nähtud proovide analüüsi tulemuste suhtes. Kaitse- või vahekohtumenetluse eesmärgil tehtavate analüüside puhul kohaldatakse siseriiklikke eeskirju. 2. Nõuetekohasus seoses dioksiinide (PCDDd/PCDFid) ja dioksiinilaadsete PCBdega Partii vastab nõuetele, kui: — ühe analüüsi tulemusest, mis on saadud sõeluuringumeetodiga, mille puhul valenegatiivsete tulemuste osakaal on alla 5 %, nähtub, et analüütide sisaldus ei ületa asjaomast määruses (EÜ) nr 1881/2006 sätestatud PCDDde/PCDFide piirnormi ega PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse piirnormi; — ühe analüüsi tulemusest, mis on saadud kinnitava meetodiga, nähtub, et analüütide sisaldus, mille puhul on arvesse võetud laiendmõõtemääramatust, (5) ei ületa asjaomast määruses (EÜ) nr 1881/2006 sätestatud PCDDde/PCDFide piirnormi ega PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse piirnormi. Sõeluuringu puhul tuleb määrata kindlaks läviväärtus, mille järgi otsustatakse, kas proov vastab PCDDde/PCDFide suhtes või PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse suhtes kehtestatud piirnormile. Partii ei vasta määruses (EÜ) nr 1881/2006 sätestatud piirnormidele, kui kinnitava meetodiga saadud kordusanalüüside (6) keskmine ülempiiri väärtus, mille puhul on arvesse võetud laiendmõõtemääramatust, ületab kahtluseta piirnormi. Laiendmõõtemääramatuse arvutamiseks kasutatakse kattetegurit 2, millega tagatakse usaldusnivoo umbes 95 %. Partii ei vasta nõuetele, kui mõõtmistulemuste keskväärtusest selle laiendmõõtemääramatuse lahutamisel saadud väärtus ületab kehtestatud piirnormi. PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse puhul tuleb laiendmõõtemääramatuse hinnangulise väärtusena kasutada PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde eraldi analüüsimise tulemuste laiendmõõtemääramatuse hinnanguliste väärtuste summat. Käesoleva punkti eespool esitatud lõikudes nimetatud eeskirju kohaldatakse ametlikuks kontrolliks ette nähtud proovide analüüsimise tulemuste suhtes. Kaitse- või vahekohtumenetluse eesmärgil tehtavate analüüside puhul kohaldatakse siseriiklikke eeskirju. V. HÄIRETASEME ÜLETAMINE Häiretasemete järgi valitakse proove juhul, kui on vaja teha kindlaks saasteallikas ja võtta meetmeid saastuse vähendamiseks või kõrvaldamiseks. Sõeluuringumeetoditega tehakse kindlaks selliste proovide valimiseks sobivad läviväärtused. Kui saasteallika kindlakstegemiseks ja saastuse vähendamiseks või kõrvaldamiseks on vaja teha suuri pingutusi, võib olla asjakohane teha häiretaseme ületamise kontrollimiseks kinnitava meetodi kohane kordusanalüüs ja võtta seejuures arvesse laiendmõõtemääramatust (7). (1) Komisjoni 27. oktoobri 1997. aasta otsus 97/747/EÜ, millega määratakse kindlaks nõukogu direktiiviga 96/23/EÜ ettenähtud proovide võtmise mahud ja sagedused teatavates loomsetes toodetes esinevate teatavate ainete ja ainejääkide seireks (EÜT L 303, 6.11.1997, lk 12). (2) https://ec.europa.eu/food/sites/food/files/safety/docs/cs_contaminants_catalogue_dioxins_guidance-sampling_exemples-dec2006_en.pdf. (3) Vajaduse korral järgitakse dokumendis „Guidance Document on Measurement Uncertainty for Laboratories performing PCDD/F and PCB Analysis using Isotope Dilution Mass Spectrometry“ („Mõõtemääramatust käsitlev juhenddokument laboritele, kus tehakse PCDDde/PCDFide ja PCBde analüüse isotooplahjendusega massispektromeetria abil“) [link veebisaidile] kirjeldatud põhimõtteid. (4) Kordusanalüüs on vajalik juhul, kui esimese mõõtmise tulemus ei vasta nõuetele. Kordusanalüüs on vajalik sisemise ristsaastumise või proovide juhusliku segiajamise võimaluse välistamiseks. Kui analüüs tehakse seoses saastamisjuhtumiga, võib kordusanalüüsi jätta tegemata, kui analüüsiks valitud proovid on päritolu jälgitavuse alusel seostatavad asjaomase saastamisjuhtumiga ning tuvastatud saasteainete sisaldus ületab oluliselt piirnormi. (5) „Guidance Document on Measurement Uncertainty for Laboratories performing PCDD/F and PCB Analysis using Isotope Dilution Mass Spectrometry“ [link veebisaidile], „Guidance Document on the Estimation of LOD and LOQ for Measurements in the Field of Contaminants in Feed and Food“ [link veebisaidile]. (6) Kordusanalüüs on vajalik juhul, kui asjaomaste analüütide puhul vastavalt 13C-ga märgistatud sisestandardil põhinevale kinnitavale meetodile tehtud esimese mõõtmise tulemuse kohaselt ei ole partii nõuetele vastav. Kordusanalüüs on vajalik sisemise ristsaastumise või proovide juhusliku segiajamise võimaluse välistamiseks. Kui analüüs tehakse seoses saastamisjuhtumiga, võib kordusanalüüsi jätta tegemata, kui analüüsiks valitud proovid on päritolu jälgitavuse alusel seostatavad asjaomase saastamisjuhtumiga ning tuvastatud saasteainete sisaldus ületab oluliselt piirnormi. (7) Häiretaseme ületamise kontrollimiseks tehtava kordusanalüüsi suhtes kehtivad samad selgitused ja nõuded, nagu on esitatud joonealuses märkuses 6 piirnormide kohta.

III LISA PROOVIDE ETTEVALMISTAMINE JA NÕUDED TEATAVATES TOIDUAINETES ESINEVATE DIOKSIINIDE (PCDDd/PCDFid) JA DIOKSIINILAADSETE PCBde SISALDUSE KONTROLLIMISEKS KASUTATAVATE ANALÜÜSIMEETODITE KOHTA 1. KOHALDAMISALA Käesolevas lisas kehtestatud nõudeid kohaldatakse juhul, kui toiduaineid analüüsitakse 2,3,7,8-asendatud polüklooritud dibenso-p-dioksiinide ja polüklooritud dibensofuraanide (PCDDd/PCDFid) ning dioksiinilaadsete polüklooritud bifenüülide (dioksiinilaadsed PCBd) sisalduse ametlikuks kontrollimiseks, samuti seoses proovide ettevalmistamise ja analüüsimise nõuetega muul regulatiivsel eesmärgil, sealhulgas kontrollide puhul, mida toidukäitlejad teevad määruse (EÜ) nr 852/2004 artikli 4 sätetele vastavuse tagamiseks. Toiduainetes esinevate PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde seireks võib kasutada kahte liiki analüüsimeetodeid. a) Sõeluuringumeetodid Sõeluuringumeetodite eesmärk on selliste proovide väljaselgitamine, milles PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisaldus ületab piirnormi või häiretaset. Sõeluuringumeetodid peavad võimaldama kulutõhusalt analüüsida suurt arvu proove ning suurendama seeläbi võimalusi avastada uusi juhtumeid, mille puhul ulatuslik kokkupuude võib põhjustada ohtu tarbijate tervisele. Nende kasutamisel tuleb sihiks seada valenegatiivsete tulemuste ärahoidmine. Sõeluuringumeetodid võivad hõlmata bioanalüütilisi ja GC-MSi meetodeid. Sõeluuringumeetodite puhul võrreldakse analüüsitulemusi läviväärtusega ning saadakse jaatav või eitav vastus piirnormi või häiretaseme võimaliku ületamise kohta. Piirnormile mittevastavuse kahtlusega proovide puhul tuleb kasutada kinnitavat meetodit PCDDde/PCDFide sisalduse ning PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse määramiseks/kinnitamiseks. Peale selle võib sõeluuringumeetodite abil olla võimalik hinnata proovis leiduvate PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisaldust. Bioanalüütiliste sõeluuringumeetodite kasutamisel väljendatakse tulemusi bioanalüütilise ekvivalendina (BEQ), füüsikalis-keemiliste GC-MSi meetodite kasutamisel aga toksilisusekvivalendina (TEQ). Sõeluuringumeetoditega saadud arvväärtustega saab tõendada nõuetekohasust, võimalikku nõuetele mittevastavust ja häiretaseme ületamist ning need võimaldavad enne kinnitava meetodiga kontrollimist hinnata asjaomast sisaldusevahemikku. Need meetodid ei sobi taustsisalduse ja tarbitavate koguste hindamiseks, sisalduse ajas muutumise jälgimiseks ning häiretasemete ja piirnormide ümberhindamiseks. b) Kinnitavad meetodid Kinnitavate meetoditega on võimalik üheselt tuvastada proovis leiduvaid PCDDsid/PCDFe ja dioksiinilaadseid PCBsid ja määrata nende sisaldust ning saada nende kohta analoogide alusel täielikud andmed. Seega saab selliste meetoditega kontrollida vastavust piirnormidele ja häiretasemetele, sealhulgas kinnitada sõeluuringumeetoditega saadud tulemusi. Peale selle võib asjaomaseid tulemusi kasutada muul eesmärgil, näiteks väikese taustsisalduse määramiseks toiduainete seires, ajaliste suundumuste jälgimiseks, elanikkonna kokkupuute hindamiseks ning andmebaasi loomiseks häiretasemete ja piirnormide võimaliku ümberhindamise otstarbel. Need meetodid on olulised ka analoogide kombinatsioonide kindlakstegemiseks, et tuvastada võimalik saasteallikas. Nende meetodite puhul kasutatakse GC-HRMSi. Piirnormile vastavuse või mittevastavuse kinnitamiseks võib kasutada ka GC-MS/MSi. 2. TAUST TEQna väljendatud sisalduse arvutamiseks korrutatakse iga üksiku aine sisaldus asjaomases proovis vastava TEFiga, mille on kehtestanud Maailma Terviseorganisatsioon ja mis on loetletud käesoleva lisa liites, ning saadud väärtused liidetakse seejärel kokku, et saada TEQna väljendatud dioksiinilaadsete ühendite üldsisaldus. Sõeluuringumeetodeid ja kinnitavaid meetodeid võib teatava maatriksi kontrollimiseks kasutada ainult juhul, kui kõnealused meetodid on piisavalt tundlikud, et tuvastada usaldusväärselt häiretasemele või piirnormile vastavat sisaldust. 3. KVALITEEDI TAGAMISE NÕUDED — Igas proovivõtu- ja analüüsietapis tuleb võtta meetmed ristsaastumise vältimiseks. — Proove tuleb säilitada ja transportida säilitamiseks sobivates klaas-, alumiinium-, polüpropüleen- või polüetüleennõudes, mis ei mõjuta PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisaldust proovides. Paberitolmu jäägid tuleb proovinõust eemaldada. — Proove tuleb säilitada ja transportida nii, et toiduaineproovi koostis jääks muutumatuks. — Vajaduse korral jahvatatakse laboriproov peeneks ja segatakse põhjalikult meetodil, millega saavutatakse tõendatult täielik homogeensus (näiteks jahvatatakse proov nii peeneks, et see läheks läbi 1 mm suuruste avadega sõela); kui proovi niiskusesisaldus on liiga suur, tuleb see enne jahvatamist kuivatada. — On oluline kontrollida, et reaktiivid, klaasnõud ja seadmed ei mõjuta TEQna või BEQna väljendatavaid tulemusi. — Tehakse tühikatse, mille puhul viiakse läbi kõik analüüsietapid ja jäetakse välja üksnes proov. — Bioanalüütiliste meetodite puhul on väga tähtis katseliselt kontrollida, et ükski analüüsi käigus kasutatav klaasnõu ega lahusti ei sisalda ühendeid, mis segavad uuritava ühendi tuvastamist meetodi töövahemikus. Klaasnõusid loputatakse lahustitega ja/või kuumutatakse temperatuuril, mis sobib PCDDde/PCDFide, dioksiinilaadsete ühendite ja segavate ühendite jääkide eemaldamiseks nõu pinnalt. — Ekstraheeritava proovi kogus peab olema piisav, et see vastaks nõuetele seoses piisavalt väikeste väärtustega töövahemikuga, mis hõlmab ka piirnormile ja häiretasemele vastavaid kontsentratsioone. — Uuritavatest toodetest võetud proovide ettevalmistamiseks kasutatavate konkreetsete meetodite puhul järgitakse rahvusvaheliselt tunnustatud juhiseid. — Kalade puhul tuleb eemaldada nahk, sest piirnormi kohaldatakse nahata lihaskoe suhtes. Kõik lihas- ja rasvkoe jäägid tuleb naha sisepinnalt siiski hoolikalt ja täielikult maha kaapida ning lisada analüüsitava proovi hulka. 4. NÕUDED LABORITELE — Vastavalt määrusele (EÜ) nr 882/2004 peab ISO juhendi 58 kohaselt tegutsev tunnustatud asutus olema labori akrediteerinud; sellega tagatakse, et laboris kohaldatakse analüüsi kvaliteedi tagamise süsteemi. Laborid akrediteeritakse vastavalt standardile EN ISO/IEC 17025. Vajaduse korral järgitakse põhimõtteid, mida on kirjeldatud tehnilistes juhistes, kus käsitletakse mõõtemääramatuse ja määramispiiride hinnangulise väärtuse leidmist PCDDde/PCDFide ja PCBde analüüsimisel (1). — Labori pädevust tõendatakse pideva eduka osalemisega laboritevahelistes uuringutes, mida korraldatakse PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisalduse määramiseks asjakohastes toiduainetes ja kontsentratsioonivahemikes. — Laborid, kus proovide tavakontrolliks kasutatakse sõeluuringumeetodeid, teevad nii kvaliteedi kontrollimise kui ka saastekahtlusega proovide analüüsitulemuste kinnitamise eesmärgil tihedat koostööd laboritega, kus kasutatakse kinnitavat meetodit. 5. DIOKSIINIDE (PCDDde/PCDFide) JA DIOKSIINILAADSETE PCBde ANALÜÜSI SUHTES KOHALDATAVAD PÕHINÕUDED 5.1. Väikese kontsentratsiooniga töövahemik ja madalad määramispiirid — PCDDde/PCDFide avastatavad kogused peavad neist mõne ühendi äärmiselt suure toksilisuse tõttu jääma femtogrammides (10– 15 g) mõõdetava kontsentratsioonivahemiku ülemisse osasse. Enamiku PCB analoogide puhul piisab nanogrammi täpsusega (10– 9 g) mõõdetavast määramispiirist. Neist toksilisemate dioksiinilaadsete PCB analoogide (eelkõige orto-asendamata analoogide) sisalduse määramiseks peab töövahemiku alumine osa aga ulatuma pikogrammides (10– 12 g) mõõdetava vahemiku alumisse osasse. 5.2. Suur selektiivsus (spetsiifilisus) — PCDDsid/PCDFisid ja dioksiinilaadseid PCBsid peab olema võimalik eristada paljudest muudest nendega koos ekstraheeruvatest ja segada võivatest ühenditest, mille sisaldus võib huvipakkuvate analüütide sisaldusega võrreldes olla mitu suurusjärku suurem. Gaaskromatograafia-massispektromeetria (GC-MS) meetodite puhul peab olema võimalik eristada eri analooge, näiteks toksilisi analooge (nt seitseteist 2,3,7,8-asendatud PCDDd/PCDFi ja kaksteist dioksiinilaadset PCBd) muudest analoogidest. — Bioanalüütilised meetodid peavad uuritavate ühendite puhul võimaldama määrata PCDDde/PCDFide ja/või dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse. Proovid puhastatakse eesmärgiga eemaldada ühendid, mis põhjustavad valepositiivseid tulemusi või mis võivad signaali vähendamise kaudu põhjustada valenegatiivseid tulemusi. 5.3. Suur mõõtetäpsus (tõesus ja kordustäpsus, bioanalüüsi näiline saagis) — GC-MSi meetodid peavad võimaldama usaldusväärselt hinnata määratava aine tegelikku sisaldust proovis. Suur mõõtetäpsus (mõõtmistulemuse ja mõõdetava suuruse tegeliku või etteantud väärtuse ühtivuse määr) on vajalik selleks, et hoida ära proovi analüüsimise tulemuse tagasilükkamist leitud TEQ väärtuse vähese usaldusväärsuse tõttu. Mõõtetäpsust väljendatakse tõesuse (sertifitseeritud materjalis mõõdetud analüüdi sisalduse keskväärtuse ja aine sisalduse sertifitseeritud väärtuse erinevus, väljendatuna protsentides sellisest väärtusest) ja kordustäpsusena (RSDR – suhteline standardhälve, mis arvutatakse reprodutseeritavuse tingimuste puhul saadud tulemuste põhjal). — Bioanalüütiliste meetodite puhul tehakse kindlaks bioanalüüsi näiline saagis. 5.4. Valideerimine piirnormi hõlmavas vahemikus ja üldised kvaliteedikontrolli meetmed — Laboris tõendatakse valideerimismenetlusega ja/või tavaanalüüsi käigus asjaomase meetodi toimivust piirnormi hõlmavas vahemikus, nt piirnormi 0,5-, 1- ja 2-kordsele väärtusele vastava sisalduse juures, kusjuures kordusanalüüsi puhul peab variatsioonikordaja väärtus olema vastuvõetav. — Sisemise kvaliteedikontrolli meetmena tehakse korrapäraselt tühikatseid ja rikastatud prooviga katseid või analüüsitakse kontrollproove (võimaluse korral eelistatakse sertifitseeritud etalonainet). Tühikatsete, rikastatud prooviga katsete ja kontrollproovide analüüsi kohta koostatakse kvaliteedikontrolli kaardid, mille alusel kontrollitakse, kas analüüside toimivus vastab nõuetele. 5.5. Määramispiir — Bioanalüütilise sõeluuringumeetodi puhul ei ole määramispiiri kindlaksmääramine tingimata vajalik, kuid tuleb tõendada, et meetod võimaldab eristada tühikatse puhul saadud väärtust läviväärtusest. BEQ väärtuse esitamise korral määratakse kindlaks teatamiskünnis, et võimaldada eristada proove, mille puhul saadud väärtus jääb sellisest künnisest allapoole. Tuleb tõendada, et teatamiskünnis erineb tühikatsete väärtusest vähemalt kolm korda ja künnise väärtus jääb töövahemikust allapoole. Seepärast arvutatakse see proovide alusel, mis sisaldavad uuritavaid ühendeid nõutavale miinimumtasemele lähedases kontsentratsioonis, mitte signaali ja müra suhte või tühikatse alusel. — Kinnitava meetodi puhul on määramispiir ligikaudu üks viiendik piirnormist. 5.6. Analüüsikriteeriumid — Kinnitava meetodi või sõeluuringumeetodi abil usaldusväärsete tulemuste saamiseks peavad piirnormi hõlmavasse vahemikku jääva TEQ väärtuse ja vastava BEQ väärtuse puhul olema täidetud järgmised kriteeriumid, olenemata sellest, kas TEQ või BEQ määratakse summaarsena (PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse alusel) või PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde kohta eraldi. Sõeluuring bioanalüütilisel või füüsikalis-keemilisel meetodil Kinnitav meetod Valenegatiivsete tulemuste osakaal (*1) < 5 % Tõesus – 20 % kuni + 20 % Korduvus (RSDr) < 20 % Vahepealne korduvustäpsus (RSDR) < 25 % < 15 % 5.7. Erinõuded sõeluuringumeetodite puhul — Sõeluuringuks võib kasutada nii GC-MSi meetodeid kui ka bioanalüütilisi meetodeid. GC-MSi meetodite puhul kohaldatakse punktis 6 sätestatud nõudeid. Rakupõhistele bioanalüütilistele meetoditele esitatavad erinõuded on sätestatud punktis 7. — Laborid, kus proovide tavakontrolliks kasutatakse sõeluuringumeetodeid, teevad tihedat koostööd laboritega, kus kasutatakse kinnitavat meetodit. — Sõeluuringumeetodi toimivust tuleb tavaanalüüside tegemise käigus tõendada analüüsi kvaliteedi kontrollimise ja meetodi pideva valideerimise kaudu. Nõuetele vastavate tulemuste kontrollimiseks peab olema kehtestatud pidevalt rakendatav kava. — Kontrollitakse, kas esineb rakkude reaktsiooni pärssimist või tsütotoksilisust. Selle kontrollimiseks, kas proovi ekstraktis esinevad segavad ained võivad reaktsiooni pärssida, tehakse tavapärases sõeluuringus 20 % ekstraktide analüüs pärast seda, kui neile on lisatud või jäetud lisamata piirnormile või häiretasemele vastavas koguses TCDDd. Rikastatud proovis mõõdetud sisaldust võrreldakse rikastamata ekstraktis määratud sisalduse ja rikastamisel kasutatud kontsentratsiooni summaga. Kui kõnealune mõõdetud sisaldus on üle 25 % väiksem kui arvutuslik summaarne sisaldus, viitab see signaali võimalikule pärssimisele ning asjaomase proovi puhul tuleb teha kinnitav analüüs. Tulemusi kontrollitakse kvaliteedikontrolli kaartide alusel. — Tehakse nõuetele vastavate proovide kvaliteedikontroll. Olenevalt uuritava proovi maatriksist ja labori kogemustest tehakse ligikaudu 2–10 % nõuetele vastavate proovide puhul kinnitav analüüs. — Kvaliteedikontrolli andmete põhjal leitakse valenegatiivsete tulemuste osakaal. Tehakse kindlaks, kui suur on valenegatiivsete tulemuste osakaal proovide sõeluuringul piirnormist või häiretasemest suurematel ja väiksematel kontsentratsioonidel. Valenegatiivsete tulemuste tegelik osakaal peab jääma alla 5 %. Kui proovi maatriksi või maatriksite rühma kohta on olemas vähemalt 20 nõuetele vastava prooviga saadud tulemused, mis on kvaliteedikontrolli käigus kinnitust leidnud, arvutatakse nende andmete põhjal valenegatiivsete tulemuste osakaal. Valenegatiivsete tulemuste osakaalu hindamiseks minimaalselt vajaliku 20 tulemuse hulka võib arvata ka laboritevahelistes võrdluskatsetes või saastamisjuhtumiga seoses analüüsitud proovidega saadud tulemused, mille puhul analüüdi sisaldus jääb vahemikku, mille ülempiir on piirnormist näiteks kuni kaks korda kõrgemal. Kõnealused proovid peavad hõlmama kõige levinumaid analoogide kombinatsioone, mis on iseloomulikud eri allikatele. Ehkki sõeluuringu esmane eesmärk on teha kindlaks häiretaset ületava sisaldusega proovid, lähtutakse valenegatiivsete tulemuste osakaalu kindlakstegemisel piirnormist ning seejuures võetakse arvesse kinnitava meetodi kohast laiendmõõtemääramatust. — Sõeluuringus saadud tulemusi, millest nähtub võimalik nõuetele mittevastavus, kontrollitakse alati algse proovi täieliku kordusanalüüsiga, mille tegemiseks kasutatakse kinnitavat meetodit. Selliseid proove võib kasutada ka valepositiivsete tulemuste osakaalu hindamiseks. Sõeluuringumeetodi puhul on valepositiivsete tulemuste osakaal selliste tulemuste osakaal, mis kinnitava analüüsi kohaselt vastavad nõuetele, ehkki varasema sõeluuringu põhjal on tekkinud kahtlus, et asjaomane proov ei vasta nõuetele. Sõeluuringumeetodi eeliste hindamisel võrreldakse valepositiivse tulemusega proovide arvu analüüsitud proovide üldarvuga. See osakaal peab olema piisavalt väike, et sõeluuringumeetodi kasutamine oleks mõttekas. — Bioanalüütilised meetodid peavad vähemalt valideerimistingimustes võimaldama usaldusväärselt hinnata TEQ väärtust, mis on arvutatud ja väljendatud BEQna. — Ka korduvustingimustes kasutatavate bioanalüütiliste meetodite puhul peaks laborisisene RSDr olema üldjuhul väiksem kui korratavust iseloomustav RSDR. 6. SÕELUURINGU JA KINNITAVA ANALÜÜSI PUHUL GC-MSi MEETODITE SUHTES KOHALDATAVAD ERINÕUDED 6.1. Ülempiiri kohase ja alampiiri kohase WHO-TEQ väärtuse vaheline vastuvõetav erinevus — Piirnormi või vajaduse korral häiretaseme ületamise kinnitamisel ei tohi ülempiiri kohase ja alampiiri kohase väärtuse erinevus olla suurem kui 20 %. 6.2. Saagise kontrollimine — Analüüsimeetodi valideerimiseks tuleb 13C-ga märgistatud 2,3,7,8-kloorasendatud PCDD/PCDFide sisestandardid ja 13C-ga märgistatud dioksiinilaadsete PCBde sisestandardid lisada kohe analüüsi alguses, näiteks enne ekstraheerimist. Iga tetra- kuni oktaklooritud PCDDde/PCDFide homoloogilise rühma kohta ning iga dioksiinilaadsete PCBde homoloogilise rühma kohta tuleb lisada vähemalt üks analoog (teise võimalusena võib lisada vähemalt ühe analoogi iga analüüsimiseks valitud iooni massispektromeetrilise registreerimise funktsiooni kohta, mida kasutatakse PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisalduse kontrollimiseks). Kinnitavate meetodite puhul kasutatakse kõiki seitsetteist 13C-ga märgistatud 2,3,7,8-asendatud PCDDde/PCDFide sisestandardit ja kõiki kahtteist 13C-ga märgistatud dioksiinilaadsete PCBde sisestandardit. — Nende analoogide puhul, mille jaoks ei lisata 13C-ga märgistatud analoogi, tehakse suhteline kalibreerimistegur kindlaks asjakohaste kalibreerimislahuste abil. — Taimsete ja loomsete toiduainete puhul, mille rasvasisaldus on väiksem kui 10 %, tuleb sisestandardid lisada enne ekstraheerimist. Loomsete toiduainete puhul, mille rasvasisaldus on suurem kui 10 %, võib sisestandardid lisada kas enne või pärast rasva ekstraheerimist. Ekstraheerimise tõhusus tuleb valideerida sobival viisil olenevalt sellest, millises analüüsietapis sisestandardid lisatakse ja kas tulemused esitatakse toote- või rasvapõhisena. — Enne GC-MSi abil analüüsimist tuleb saagise määramiseks lisada 1 või 2 (asendus)standard(it). — Saagise kontrollimine on vajalik. Kinnitavate meetodite puhul peab iga üksiku sisestandardi saagis olema vahemikus 60–120 %. Konkreetsete analoogide, eriti mõne hepta- või oktaklooritud dibenso-p-dioksiini ning dibensofuraanide puhul on vastuvõetav ka väiksem või suurem saagis, juhul kui nende TEQ väärtuse osakaal ei ületa 10 % summaarse TEQ väärtusest, mis põhineb PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarsel sisaldusel. GC-MSil põhinevate sõeluuringumeetodite puhul peab saagis olema vahemikus 30–140 %. 6.3. Segavate ainete eemaldamine — PCDDde/PCDFide eraldamiseks segavatest klooritud ühenditest, näiteks mittedioksiinilaadsetest PCBdest ja klooritud difenüüleetritest, kasutatakse sobivat kromatograafilist meetodit (eelistatult florisiili-, alumiiniumoksiidi- ja/või süsinikukolonni). — Isomeeride gaaskromatograafiline lahutuvus peab olema piisav (1,2,3,4,7,8-heksaklorodibensofuraani ja 1,2,3,6,7,8-heksaklorodibensofuraani piikide kattuvus < 25 %). 6.4. Kalibreerimine standardkõveraga — Kalibreerimiskõverale vastav vahemik peab hõlmama asjakohast piirnormi või häiretaset. 6.5. Erikriteeriumid kinnitavate meetodite puhul — GC-HRMS — HRMSi puhul peab tüüpiline lahutusvõime olema vähemalt 10 000 kogu massivahemiku jaoks 10 % oru korral. — Järgitakse rahvusvaheliselt tunnustatud standardites, näiteks standardis EN 16215:2012 „Animal feed – Determination of dioxins and dioxin-like PCBs by GC/HRMS and of indicator PCBs by GC/HRMS“ ja/või USA Keskkonnakaitseameti meetodite 1613 ja 1668 muudetud versioonides kirjeldatud avastamise ja kinnitamise lisakriteeriume. — GC-MS/MS — Tuleb jälgida vähemalt 2 spetsiifilist eellasiooni, millest kummalgi on vastav spetsiifiline ülemineku-järglasioon kõikide märgistatud ja märgistamata analüütide jaoks analüüsitavas vahemikus. — Identsete MS/MSi tingimuste, eelkõige sama põrkeenergia ja põrkegaasi rõhu kasutamisel on iga analüüsi ülemineku-järglasiooni puhul saadud signaali suhtelise väärtuse suurim lubatud hälve arvutatud või mõõdetud väärtusest (kalibreerimisstandardite põhjal leitud keskväärtusest) ± 15 %. — Huvipakkuvat analüüti segada võivate tegurite mõju minimeerimiseks reguleeritakse iga kvadrupooli lahutusvõimet nii, et see oleks vähemalt sama suur kui ühikmassile vastav lahutusvõime (lahutusvõime, mis on piisav kahe teineteisest ühe massiühiku võrra erineva piigi eristamiseks). — Järgitakse rahvusvaheliselt tunnustatud standardites, näiteks standardis EN 16215:2012 „Animal feed – Determination of dioxins and dioxin-like PCBs by GC/HRMS and of indicator PCBs by GC/HRMS“ ja/või USA Keskkonnakaitseameti meetodite 1613 ja 1668 muudetud versioonides kirjeldatud avastamise ja kinnitamise lisakriteeriume, välja arvatud kohustust kasutada GC-HRMSi. 7. ERINÕUDED BIOANALÜÜTILISTE MEETODITE PUHUL Bioanalüütiline meetod on bioloogilistest põhimõtetest lähtuv meetod, näiteks rakupõhine, retseptoripõhine või immuunanalüüs. Käesolevas punktis kehtestatakse bioanalüütilisi meetodeid käsitlevad üldnõuded. Sõeluuringumeetod võimaldab liigitada proovi põhimõtteliselt kas nõuetele vastavaks või nõuetele mittevastavuse kahtlusega prooviks. Sel otstarbel võrreldakse arvutatud BEQ väärtust läviväärtusega (vt punkt 7.3). Läviväärtusest allapoole jääva tulemuse puhul tunnistatakse proov nõuetele vastavaks, läviväärtusega võrdse või seda ületava tulemuse puhul aga mittevastavuse kahtlusega prooviks, mida tuleb analüüsida kinnitava meetodiga. Praktikas võib läviväärtuseks võtta BEQ väärtuse, mis on kaks kolmandikku piirnormile vastavast väärtusest, kui on tagatud, et valenegatiivsete tulemuste osakaal jääb alla 5 % ja valepositiivsete tulemuste osakaal on vastuvõetav. Kuna PCDDde/PCDFide sisalduse piirnorm ning PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse piirnorm on erinevad, tuleb fraktsioneerimata proovide nõuetele vastavuse kontrollimiseks kasutada PCDDde/PCDFide puhul asjakohaseid bioanalüüsi läviväärtusi. Häiretaset ületava sisaldusega proovide kontrollimisel on sobiv läviväärtus asjakohane protsent asjaomasele häiretasemele vastavast väärtusest. Kui hinnangulist sisaldust väljendatakse BEQna, tuleb esitada selline proovi analüüsimise tulemus, mis jääb töövahemikku ja ületab teatamiskünnist (vt punktid 7.1.1 ja 7.1.6). 7.1. Analüüsitulemuste hindamine 7.1.1. Üldnõuded — Sisalduse arvutamisel TCDD-l põhineva kalibreerimiskõvera alusel tuleb tähele panna, et kõvera alumisse ja ülemisse ossa jäävate väärtuste varieeruvus (variatsioonikordaja) on suur. Töövahemik on ala, kus nimetatud variatsioonikordaja on väiksem kui 15 %. Peale selle peab töövahemiku alumisele piirile (teatamiskünnisele) vastav väärtus olema proovi maatriksita tühikatse väärtusest oluliselt (vähemalt kolm korda) suurem. Töövahemiku ülemiseks piiriks võetakse tavaliselt EC70 väärtus (70 % suurima toime avaldumise kontsentratsioonist), ent kui variatsioonikordaja on selles vahemikus suurem kui 15 %, seatakse kõnealune ülemine piir madalamale. Töövahemik määratakse kindlaks valideerimise käigus. Läviväärtused (vt punkt 7.3) peavad jääma töövahemikku. — Standardlahuste ja proovide ekstraktide analüüsimisel tehakse kolm või vähemalt kaks kordusanalüüsi. Kahe kordusanalüüsi puhul peab plaadi eri piirkondades paiknevas neljas kuni kuues kannus analüüsitava standardlahuse või kontrollekstraktiga saadud tulemus jääma töövahemikku ja selle variatsioonikordaja olema väiksem kui 15 %. 7.1.2. Kalibreerimine 7.1.2.1. Kalibreerimine standardkõveraga — Aine sisalduse hindamiseks proovis võib analüüsitulemust võrrelda TCDD (või PCB 126 või PCDDde/PCDFide standardsegu või dioksiinilaadsete PCBde standardsegu) põhjal koostatud kalibreerimiskõveraga ning sellest lähtuvalt arvutada ekstrakti ja seejärel proovi BEQ väärtus. — Kalibreerimiskõver peab hõlmama 8–12 kontsentratsiooni (igal kontsentratsioonil tehakse vähemalt kaks kordusanalüüsi) ning seejuures peab kõvera alumisse ossa (töövahemikku) jääma piisavalt kontsentratsioonipunkte. Erilist tähelepanu tuleb pöörata kõvera ja andmete vahelisele sobivusele töövahemikus. Mittelineaarse regressiooni puhul ei ole R2 väärtusest mudeli sobivuse hindamisel eriti või üldse abi. Parem mudeli sobivus saavutatakse arvutatud sisalduse ja mõõdetud sisalduse vahe (nt ruuthälvete summa) minimeerimisega töövahemikule vastavas kõvera osas. — Seejärel korrigeeritakse proovi ekstraktis leiduva aine hinnangulist sisaldust asjaomase maatriksi või lahusti põhise tühikatse kohta arvutatud BEQ väärtuse suhtes (et võtta arvesse kasutatud lahustites ja kemikaalides esinevate lisandite mõju) ning näilise saagise suhtes (arvutatakse BEQ väärtuse alusel, mis on saadud selliste sobivate etalonproovide puhul, mille representatiivses kombinatsioonis analoogide sisaldus vastab ligikaudselt piirnormile või häiretasemele). Saagise suhtes korrigeerimiseks peab näiline saagis alati jääma nõutavasse vahemikku (vt punkt 7.1.4). Saagise korrigeerimiseks kasutatavad etalonproovid peavad vastama punktis 7.2 sätestatud nõuetele. 7.1.2.2. Kalibreerimine võrdlusproovide abil Teise võimalusena võib kasutada kalibreerimiskõverat, mis on koostatud vähemalt nelja etalonproovi põhjal (vt punkt 7.2): üks proovi maatriksi põhine tühikatse ja kolm etalonproovi, milles analüüdi sisaldus vastab piirnormi või häiretaseme 0,5-, 1- ja 2-kordsele väärtusele. Sellega langeb ära vajadus korrigeerida tulemust tühikatse ja saagise suhtes, eeldusel, et etalonproovide ja analüüsitavate proovide maatriksi omadused on samad. Sellisel juhul võib otse nende proovide alusel arvutada väärtuse, mis vastab kahele kolmandikule piirnormist (vt punkt 7.3), ning kasutada seda läviväärtusena. Häiretaset ületava sisaldusega proovide kontrollimisel on sobiv läviväärtus vastavast häiretasemest asjakohase protsentuaalse osakaaluga väärtus. 7.1.3. PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde eraldi määramine Ekstrakti võib jagada PCDDsid/PCDFisid sisaldavaks fraktsiooniks ja dioksiinilaadseid PCBsid sisaldavaks fraktsiooniks; see võimaldab eraldi hinnata PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde TEQ väärtust (väljendatuna BEQna). Dioksiinilaadseid PCBsid sisaldava fraktsiooni analüüsimise tulemuste hindamiseks kasutatakse soovitatavalt standardil PCB 126 põhinevat kalibreerimiskõverat. 7.1.4. Bioanalüüsi näiline saagis Bioanalüüsi näiline saagis arvutatakse sobivate etalonproovide alusel, mis sisaldavad representatiivses kombinatsioonis analooge kontsentratsioonis, mis vastab ligikaudselt piirnormile või häiretasemele, ja seda väljendatakse BEQ väärtuse protsentuaalse osakaaluna TEQ väärtusest. Olenevalt sellest, millist meetodit ja milliseid TEFe (2) kasutatakse, võib dioksiinilaadsete PCBde näiline saagis nende TEFi ja REP väärtuse erinevusest tulenevalt olla võrreldes PCDDde/PCDFidega väike. Seepärast peab PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisalduse eraldi määramisel olema bioanalüüsi näiline saagis järgmine: dioksiinilaadsete PCBde puhul 20–60 %, PCDDde/PCDFide puhul 50–130 % (need vahemikud kehtivad TCDD-l põhineva kalibreerimiskõvera kasutamisel). Dioksiinilaadsete PCBde sisalduse osakaal PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarses sisalduses võib eri maatriksite ja proovide puhul olla erinev ning see kajastub bioanalüüsi näilises summaarses saagises, mis on 30–130 %. 7.1.5. Saagise kontrollimine puhastamisel Valideerimisel kontrollitakse ühendite kadu puhastamise käigus. Asjaomaste analoogide seguga rikastatud tühikatse puhastatakse (paralleelproovide arv on vähemalt 3) ning seejärel kontrollitakse puhastamise saagist ja tulemuste varieeruvust kinnitava meetodiga. Saagis peab jääma vahemikku 60–120 %, eelkõige selliste analoogide puhul, mille mõju eri segude TEQ väärtusele on suurem kui 10 %. 7.1.6. Teatamiskünnis BEQ väärtuse teatamisel tuleb teatamiskünnis kindlaks määrata tüüpilisi analoogide kombinatsioone hõlmavast asjakohasest materjalist võetud proovide alusel, mitte standarditel põhineva kalibreerimiskõvera alusel, kuna kõvera alumises osas on mõõtetäpsus väike. Tuleb arvesse võtta ekstraheerimise ja puhastamise mõju. Teatamiskünnisele vastav väärtus peab olema proovi maatriksita tühikatse väärtusest oluliselt (vähemalt kolm korda) suurem. 7.2. Etalonproovide kasutamine — Etalonproov peab olema uuritava proovi maatriksi ja analoogide kombinatsiooni suhtes representatiivne ning PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisaldus selles peab ligikaudselt vastama piirnormile või häiretasemele. — Igas katseseerias tuleb kasutada tühikatset, mis soovitatavalt põhineb asjaomasel maatriksil, ning piirnormile või häiretasemele vastava sisaldusega etalonproovi. Nende proovide ekstraheerimine ja analüüsimine peab toimuma samaaegselt ja samades tingimustes. Kasutatud meetodi sobivuse tõendamiseks peab etalonproovi puhul saadud väärtus olema selgelt suurem tühikatse puhul saadud väärtusest. Kõnealuseid proove võib kasutada tulemuste korrigeerimiseks tühikatse ja saagise suhtes. — Saagise suhtes korrigeerimiseks valitud etalonproov peab olema uuritava proovi suhtes representatiivne, st selles sisalduvate analoogide kombinatsioon ei tohi olla selline, et see tingiks analüüdi sisalduse alahindamise. — Piirnormile või häiretasemele vastavuse kontrollimiseks tehtava analüüsi nõuetekohase toimivuse tõendamiseks huvipakkuvas kontsentratsioonivahemikus võib kasutada täiendavaid etalonproove, milles analüüdi sisaldus vastab piirnormi või häiretaseme näiteks 0,5- ja 2-kordsele väärtusele. Kõiki nimetatud proove võib üheskoos kasutada analüüsitavate proovide BEQ väärtuse arvutamiseks (vt punkt 7.1.2.2). 7.3. Läviväärtuste leidmine Tehakse kindlaks BEQna väljendatud bioanalüüsi tulemuste ja TEQna väljendatud kinnitava meetodi kohaste tulemuste vaheline seos (nt sama proovimaatriksiga tehtud kalibreerimiskatsetega, kus kasutatakse rikastatud etalonproove, milles analüüdi sisaldus vastab piirnormi 0-, 0,5-, 1- ja 2-kordsele väärtusele ja mida analüüsitakse igal analüüdi kontsentratsioonil kuues korduses (n = 24)). Selle seose alusel saab leida tühikatse ja saagisega seotud hinnangulised parandustegurid, ent neid tuleb iga katseseeria puhul kontrollida uuritava proovi maatriksita või sellise maatriksiga tühikatse ja saagise abil (vt punkt 7.2). Leitakse läviväärtus, mis võimaldab otsustada, kas aine sisaldus proovis vastab piirnormile, või vajaduse korral kontrollida vastavust häiretasemele; seejuures kasutatakse piirnorme või häiretasemeid, mis on kehtestatud kas PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde jaoks eraldi või nimetatud ainete summaarse sisalduse jaoks. Läviväärtus on bioanalüüsi tulemusena saadud, tühikatse ja saagise suhtes korrigeeritud väärtuste jaotuse alumine piir, mis vastab kinnitava meetodi puhul kasutatavale otsustuspiirile usaldusnivool 95 %, mille kohane valenegatiivsete tulemuste osakaal on < 5 %, ja RSDR väärtusel < 25 %. Kinnitava meetodi puhul kasutatav otsustuspiir on piirnorm, mille puhul on arvesse võetud laiendmõõtemääramatust. Praktikas võib BEQna väljendatud läviväärtuse arvutamiseks kasutada järgmisi meetodeid (vt joonis 1). 7.3.1. Usaldusnivoole 95 % vastava usaldusvahemiku alumise piiri kasutamine, mis vastab kinnitava meetodi puhul kasutatavale otsustuspiirile: , kus BEQDL on BEQ, mis vastab kinnitava meetodi puhul kasutatavale otsustuspiirile, mis on piirnorm, mille puhul on arvesse võetud laiendmõõtemääramatust, sy,x on jääkstandardhälve, tα,f = m – 2 on Studenti tegur (α = 5 %, f = vabadusastmete arv, ühepoolse piiranguga), m on kalibreerimispunktide üldarv (indeks j), n on korduste arv igal kontsentratsioonil, xi on kinnitava meetodiga määratud, TEQna väljendatud sisaldus proovis kalibreerimispunktis i, on kõikide kalibreerimisproovide põhjal arvutatud, TEQna väljendatud keskmine sisaldus, on ruutude summa parameeter ja i on kalibreerimispunkti i indeks. 7.3.2. Läviväärtuse arvutamine kinnitava meetodi puhul kasutatavale otsustuspiirile vastaval kontsentratsioonil saasteainet sisaldava mitme proovi (n ≥ 6) analüüsi tulemuste põhjal, mida on korrigeeritud tühikatse ja saagise suhtes; läviväärtus on saadud keskmisele BEQ väärtusele vastavate andmete jaotuse alumine piir: läviväärtus = BEQDL – 1,64 × SDR, kus SDR on BEQDL-le vastavate bioanalüüsi tulemuste standardhälve, mis on saadud laborisisese reprodutseeritavuse tingimustes. 7.3.3. Läviväärtuse arvutamine BEQna väljendatud ning tühikatse ja saagise suhtes korrigeeritud bioanalüüsi tulemuste keskväärtusena, mis on saadud mitme (n ≥ 6) sellise proovi alusel, milles saasteaine sisaldus vastab kahele kolmandikule piirnormi või häiretaseme väärtusest. See põhineb tähelepanekul, et kõnealune sisaldus vastab ligikaudselt punkti 7.3.1 või 7.3.2 kohaselt leitud läviväärtusele. Läviväärtuse arvutamine usaldusnivool 95 %, mille kohane valenegatiivsete tulemuste osakaal on < 5 %, ja RSDR väärtusel < 25 %: 1) usaldusnivoole 95 % vastava usaldusvahemiku alumise piiri alusel, mis vastab kinnitava meetodi puhul kasutatavale otsustuspiirile; 2) kinnitava meetodi puhul kasutatavale otsustuspiirile vastaval kontsentratsioonil saasteainet sisaldava mitme proovi (n ≥ 6) analüüsimisel saadud, BEQ keskväärtusele vastava tulemuste jaotuse (joonisel kellukesekujuline kõver) alumise piiri põhjal. Joonis 1 7.3.4. Piirangud läviväärtuse arvutamisel BEQ-põhine läviväärtus, mis on arvutatud valideerimise käigus saadud RSDR-i alusel piiratud arvu proovide põhjal, mille maatriks ja analoogide kombinatsioon on erinev, võib olla suurem kui TEQ-põhine piirnorm või häiretase, kuna valideerimisel saavutatakse suurem kordustäpsus kui tavaolukorras, kus tuleb kontrollida võimalike analoogide kombinatsioonile vastavat tundmatut spektrit. Sellisel juhul võetakse läviväärtuse arvutamisel aluseks RSDR-i väärtus 25 % või eelistatakse sisaldust, mis vastab kahele kolmandikule piirnormi või häiretaseme väärtusest. 7.4. Toimivuse näitajad — Bioanalüütiliste meetodite puhul ei ole võimalik kasutada sisestandardeid, mistõttu tuleb teha katsed korduvuse kindlakstegemiseks, et saada andmeid katseseeriasisese ja katseseeriatevahelise standardhälbe kohta. Korduvus peab jääma alla 20 % ja laborisisene korratavus alla 25 %. See peab põhinema arvutatud BEQ väärtustel, mida on korrigeeritud tühikatse ja saagise suhtes. — Valideerimise käigus tuleb tõendada, et kasutatav meetod võimaldab eristada läviväärtusele vastavat väärtust tühikatse puhul saadud väärtusest ning võimaldab seega teha kindlaks proovid, mille puhul aine sisaldus ületab asjaomast läviväärtust (vt punkt 7.1.2). — Tehakse kindlaks uuritavad ühendid, võimalikud segavad tegurid ja suurim lubatud tühikatsele vastav väärtus. — Proovi ekstrakti kolmes korduses analüüsimisel ei tohi protsentides väljendatud standardhälve olla suurem kui 15 % analüüsitulemusest või selle alusel arvutatud sisaldusest (võimalik üksnes töövahemikus). — Bioanalüütilise meetodi toimivust teatava kindla ajavahemiku vältel hinnatakse tühikatse ja piirnormile või häiretasemele vastava sisaldusega etalonprooviga saadud korrigeerimata tulemusi, mis on väljendatud BEQna. — Tühikatse ja iga liiki etalonproovide kohta koostatakse kvaliteedikontrolli kaardid, mille alusel kontrollitakse, kas analüüsi toimivus vastab nõuetele, eelkõige seoses tühikatsele vastava väärtuse ja töövahemiku alumise piiri vahelise nõutava miinimumerinevusega ning etalonproovide puhul nõutava laborisisese korratavusega. Tühikatseid tuleb põhjalikult kontrollida, et ära hoida valenegatiivsete tulemuste saamist pärast tühikatse vastava väärtuse lahutamist. — Kinnitava meetodi kohased nõuetele mittevastavuse kahtlusega proovide ja 2–10 % nõuetekohaste proovidega (vähemalt 20 proovi iga maatriksi kohta) saadud tulemused koondatakse ja nende alusel hinnatakse sõeluuringumeetodi toimivust ning BEQ ja TEQ vahelist seost. Neid andmeid võib kasutada asjaomase valideeritud maatriksiga tavaproovide suhtes kohaldatavate läviväärtuste ümberhindamiseks. — Meetodi toimivust võib tõendada ka laboritevahelistes võrdluskatsetes osalemise kaudu. Võrdluskatsete käigus analüüsitud proovidega saadud tulemused hõlmavad näiteks piirnormi kahekordse väärtuseni ulatuvat kontsentratsioonivahemikku ja neid võib samuti kasutada valenegatiivsete tulemuste osakaalu hindamisel, kui suudetakse edukalt tõendada meetodi toimivust asjaomases laboris. Kõnealused proovid peavad hõlmama kõige levinumaid analoogide kombinatsioone, mis on iseloomulikud eri allikatele. — Saastamisjuhtumite puhul võidakse läviväärtused ümber hinnata, et võtta arvesse asjaomase juhtumiga seotud konkreetse maatriksi omadusi ja esinevaid analoogide kombinatsioone. 8. TULEMUSTE ESITAMINE Kinnitavad meetodid — Analüüsi tulemused peavad hõlmama iga üksiku PCDD/PCDFi ja dioksiinilaadse PCB analoogi sisalduse andmeid ning TEQ väärtus esitatakse nii ülempiiri-, alampiiri- kui ka vaheväärtusepõhisena, et tagada võimalikult suure hulga andmete olemasolu katseprotokollis ja võimaldada tulemuste tõlgendamist lähtuvalt konkreetsetest nõuetest. — Protokollis esitatakse ka PCDDde/PCDFide, dioksiinilaadsete PCBde ja lipiidide ekstraheerimiseks kasutatud meetod. Vastavalt kehtivatele õigusaktidele määratakse ja esitatakse proovi lipiidisisaldus rasvapõhise piirnormiga toiduainete puhul, mille eeldatav rasvasisaldus on vahemikus 0–2 %. Muude proovide puhul on lipiidisisalduse määramine vabatahtlik. — Iga üksiku sisestandardi saagis tuleb esitada juhul, kui see jääb väljapoole punktis 6.2 nimetatud vahemikku, piirnormi ületamise korral (sel juhul esitatakse saagis ühes kahest kordusanalüüsist) ja juhul, kui saagise esitamist nõutakse. — Kuna proovi nõuetekohasuse hindamisel tuleb arvesse võtta laiendmõõtemääramatust, esitatakse ka see näitaja. Analüüsitulemused esitatakse seega kujul x ± U, kus x on analüüsitulemus ja U on laiendmõõtemääramatus, mille arvutamisel kasutatakse kattetegurit 2, millega tagatakse usaldusnivoo umbes 95 %. Kui PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde sisaldus määratakse eraldi, tuleb PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse puhul kasutada PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde eraldi analüüsimisel saadud laiendmõõtemääramatuse hinnanguliste väärtuste summat. — Tulemused esitatakse samades ühikutes ja sama arvu tüvenumbritega kui määruses (EÜ) nr 1881/2006 sätestatud piirnormid. Bioanalüütilised sõeluuringumeetodid — Sõeluuringu tulemus esitatakse kujul „nõuetele vastav“ või „nõuetele mittevastavuse kahtlusega“. — Peale selle võib esitada PCDDde/PCDFide ja/või dioksiinilaadsete PCBde hinnangulise sisalduse BEQna (mitte TEQna) (vt punkt 1). Teatamiskünnisest väiksema sisaldusega proovi puhul esitatakse tulemus kujul „allpool teatamiskünnist“. Töövahemiku ülempiirist suurema sisaldusega proovi puhul esitatakse tulemus kujul „ületab töövahemiku ülempiiri“ ning märgitakse töövahemiku ülempiirile vastav BEQ väärtus. — Katseprotokollis esitatakse iga proovimaatriksi liigi suhtes kehtestatud piirnorm või häiretase, millel hindamine põhineb. — Protokollis esitatakse ka kasutatud meetodi liik, meetodi aluspõhimõtted ja kalibreerimise viis. — Protokollis esitatakse ka PCDDde/PCDFide, dioksiinilaadsete PCBde ja lipiidide ekstraheerimiseks kasutatud meetod. Vastavalt kehtivatele õigusaktidele määratakse ja esitatakse proovi lipiidisisaldus rasvapõhise piirnormiga toiduainete puhul, mille eeldatav rasvasisaldus on vahemikus 0–2 %. Muude proovide puhul on lipiidisisalduse määramine vabatahtlik. — Nõuetele mittevastavuse kahtlusega proovide puhul tuleb katseprotokolli lisada märkus võetavate meetmete kohta. Suurema sisaldusega proovide puhul tuleb PCDDde/PCDFide sisalduse ning PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse määramiseks või kinnitamiseks kasutada kinnitavat meetodit. — Esitatakse üksnes kinnitava analüüsiga saadud nõuetele mittevastavad tulemused. Füüsikalis-keemilised sõeluuringumeetodid — Sõeluuringu tulemus esitatakse kujul „nõuetele vastav“ või „nõuetele mittevastavuse kahtlusega“. — Katseprotokollis esitatakse iga proovimaatriksi liigi suhtes kehtestatud piirnorm või häiretase, millel hindamine põhineb. — Peale selle võib esitada iga üksiku PCDD/PCDFi ja/või dioksiinilaadse PCB analoogi sisalduse ning TEQ väärtuse ülempiiri, alampiiri ja vaheväärtuse alusel. Tulemused esitatakse samades ühikutes ja (vähemalt) sama arvu tüvenumbritega kui määruses (EÜ) nr 1881/2006 sätestatud piirnormid. — Iga üksiku sisestandardi saagis tuleb esitada juhul, kui see jääb väljapoole punktis 6.2 nimetatud vahemikku või kui selle esitamist nõutakse. — Katseprotokollis märgitakse, millist GC-MSi meetodit kasutati. — Protokollis esitatakse ka PCDDde/PCDFide, dioksiinilaadsete PCBde ja lipiidide ekstraheerimiseks kasutatud meetod. Vastavalt kehtivatele õigusaktidele määratakse ja esitatakse proovi lipiidisisaldus rasvapõhise piirnormiga toiduainete puhul, mille eeldatav rasvasisaldus on vahemikus 0–2 %. Muude proovide puhul on lipiidisisalduse määramine vabatahtlik. — Nõuetele mittevastavuse kahtlusega proovide puhul tuleb katseprotokolli lisada märkus võetavate meetmete kohta. Suurema sisaldusega proovide puhul tuleb PCDDde/PCDFide sisalduse ning PCDDde/PCDFide ja dioksiinilaadsete PCBde summaarse sisalduse määramiseks või kinnitamiseks kasutada kinnitavat meetodit. — Otsuse nõuetele mittevastavuse kohta võib teha üksnes pärast kinnitavat analüüsi. (1) „Guidance Document on Measurement Uncertainty for Laboratories performing PCDD/F and PCB Analysis using Isotope Dilution Mass Spectrometry“ [link veebisaidile], „Guidance Document on the Estimation of LOD and LOQ for Measurements in the Field of Contaminants in Feed and Food“ [link veebisaidile]. (*1) Piirnormi suhtes. (2) Kehtivad nõuded põhinevad TEFidel, mis on avaldatud järgmises artiklis: Van den Berg, M., et al. (2006). Toxicol. Sci. 93 (2), 223–241. Liide Inimeste tervisele avalduva ohu hindamiseks kasutatavad WHO-TEFi väärtused, mis põhinevad Maailma Terviseorganisatsiooni rahvusvahelise kemikaaliohutuse programmi raames 2005. aasta juunis Genfis peetud ekspertide kohtumisel tehtud järeldustel (1) Analoog TEFi väärtus Analoog TEFi väärtus Polüklooritud dibenso-p-dioksiinid (PCDDd) Dioksiinilaadsed PCBd Orto-asendamata PCBd + mono-orto-asendatud PCBd 2,3,7,8-TCDD 1 1,2,3,7,8-PeCDD 1 Orto-asendamata PCBd 1,2,3,4,7,8-HxCDD 0,1 PCB 77 0,0001 1,2,3,6,7,8-HxCDD 0,1 PCB 81 0,0003 1,2,3,7,8,9-HxCDD 0,1 PCB 126 0,1 1,2,3,4,6,7,8-HpCDD 0,01 PCB 169 0,03 OCDD 0,0003 Polüklooritud dibensofuraanid (PCDFid) Mono-orto-asendatud PCBd 2,3,7,8-TCDF 0,1 PCB 105 0,00003 1,2,3,7,8-PeCDF 0,03 PCB 114 0,00003 2,3,4,7,8-PeCDF 0,3 PCB 118 0,00003 1,2,3,4,7,8-HxCDF 0,1 PCB 123 0,00003 1,2,3,6,7,8-HxCDF 0,1 PCB 156 0,00003 1,2,3,7,8,9-HxCDF 0,1 PCB 157 0,00003 2,3,4,6,7,8-HxCDF 0,1 PCB 167 0,00003 1,2,3,4,6,7,8-HpCDF 0,01 PCB 189 0,00003 1,2,3,4,7,8,9-HpCDF 0,01 OCDF 0,0003 Kasutatud lühendid: T = tetra; Pe = penta; Hx = heksa; Hp = hepta; O = okta; CDD = klorodibensodioksiin; CDF = klorodibensofuraan; PCB = polüklooritud bifenüül. (1) Van den Berg, M., et al. (2006). The 2005 World Health Organization Re-evaluation of Human and Mammalian Toxic Equivalency Factors for Dioxins and Dioxin-like Compounds. Toxicol. Sci. 93 (2), 223–241.