KOMISJONI OTSUS (EL) 2022/795,

10. september 2021,

riigiabi SA.48171 (2018/C) (ex 2018/NN, ex 2017/FC) kohta, mida Itaalia andis ettevõtjale Alitalia

(teatavaks tehtud numbri C(2021) 6659 all)

(Ainult itaaliakeelne tekst on autentne)

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,

võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,

olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt nimetatud sätetele (1) ja võttes neid märkusi arvesse

ning arvestades järgmist:

1. MENETLUS

(1) Vastavalt 5., 12. ja 15. mail 2017 esitasid lennuettevõtjad Ryanair Ltd (edaspidi „Ryanair“), Adria Airways d.o.o. (edaspidi „Adria“) ja IAG International Airlines Group S.A. (edaspidi „IAG“) (ühiselt „kaebuse esitajad“) komisjonile kolm ametlikku kaebust, milles nad väitsid, et Itaalia oli andnud ettevõtjale Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A. in amministrazione straordinaria (edaspidi „Alitalia“) ebaseaduslikku ja siseturuga kokkusobimatut riigiabi. Kaebuse esitajad märkisid, et 2. mail 2017 olid Itaalia ametiasutused andnud Alitaliale 600 miljoni euro suuruse laenu (edaspidi „esialgne laen“) vormis likviidsustoetust. Kaebuse esitajad väitsid, et esialgne laen oli ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi.

(2) 14. juunil 2017 edastas komisjon kaebused Itaalia ametiasutustele, paludes neil selgitada kaebustes tõstatatud küsimusi. Itaalia ametiasutused vastasid sellele taotlusele 18. juulil 2017 ja komisjon edastas nende vastuse kaebuse esitajatele 30. novembril 2017.

(3) 20. juunil, 12. septembril ja 16. oktoobril 2017 esitas IAG täiendavat ja ajakohastatud teavet Alitalia lennumarsruutide võrgu laiendamise kohta pärast esialgse laenu andmist.

(4) 30. oktoobril 2017 esitas Adria teavet selle kohta, et 16. oktoobri 2017. aasta dekreet-seaduses nr 148 „Kiireloomulised meetmed seoses finantsküsimuste ja edasilükkamatute vajadustega“ (2) (edaspidi dekreet-seadus 148/2017“) nähti ette täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu andmine Alitaliale (edaspidi „täiendav 300 miljoni euro suurune laen“), mille tulemusel suurenes laenu kogusumma 900 miljoni euroni (esialgsele laenule ja täiendavale 300 miljoni euro suurusele laenule viidatakse ühiselt kui kahele riigilaenule).

(5) 21. detsembril 2017 saatis komisjon Itaalia ametiasutustele teabetaotluse, millele nad vastasid 24. jaanuaril 2018.

(6) 23. jaanuaril 2018 teatas Itaalia kahest riigilaenust kui päästmisabist raskustes olevate mittefinantsettevõtjate päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antavat riigiabi käsitlevate suuniste (edaspidi „päästmise ja ümberkorraldamise suunised“) tähenduses (3).

(7) 23. aprilli 2018. aasta kirjaga teavitas komisjon Itaaliat, et ta on otsustanud algatada kahe riigilaenu suhtes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohase menetluse.

(8) Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta (edaspidi „menetluse algatamise otsus“) avaldati Euroopa Liidu Teatajas20. juulil 2018. Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama menetluse algatamise otsuse kohta märkusi.

(9) Komisjonile esitasid märkused Itaalia 25. mai ja 25. septembri 2018. aasta kirjadega ning järgmised kolm isikut: i) Aegean Airlines S.A. („edaspidi „Aegean“), ii) huvitatud isik, kes taotles nõukogu määruse (EL) 2015/1589 (4) artikli 6 lõike 2 kohaselt, et tema andmeid ei avaldataks (edaspidi „anonüümne huvitatud isik“), ja iii) Ryanair. 15. novembril 2018 ja 17. jaanuaril 2019 saatis komisjon kolme huvitatud isiku märkused Itaalia ametiasutustele, paludes neil esitada oma tähelepanekud; need tähelepanekud esitati 20. märtsi 2019. aasta kirjaga.

(10) Komisjon palus Itaalia ametiasutustelt lisaselgitusi 17. septembril 2018, 23. novembril 2018, 6. ja 11. detsembril 2018, 26. veebruaril 2019, 10. mail 2019 ja 2. juulil 2019. 19. septembril 2019 ja 28. oktoobril 2019 saatis komisjon meeldetuletused seoses puuduvate vastustega 2. juuli 2019. aasta teabetaotlusele.

(11) Itaalia ametiasutused esitasid komisjonile lisamärkusi ja -teavet 1. oktoobril 2018, 9. ja 27. novembril 2018, 17. detsembril 2018, 25. jaanuaril 2019, 11. veebruaril 2019, 1. ja 18. aprillil 2019, 15. mail 2019, 3. ja 12. juunil 2019, 9. juulil 2019, 6. augustil 2019, 2. oktoobril 2019, 17. oktoobril 2019 ja 19. novembril 2019.

(12) Komisjoni talitused kohtusid Itaalia ametiasutustega mitu korda, sealhulgas järgmistel kuupäevadel: 15. juuni 2017, 26. juuli 2017, 9. veebruar 2018, 13. aprill 2018, 27. september 2018, 14. november 2018, 14. detsember 2018, 16. jaanuar 2019, 20. veebruar 2019, 21. veebruar 2019, 9. aprill 2019, 20. juuni 2019, 26. juuli 2019 ja 27. september 2019.

(13) Samuti kohtus komisjon Alitaliaga (21. veebruaril 2019 ja 9. aprillil 2019), Aegeaniga (10. jaanuaril 2019) ja anonüümse huvitatud isikuga (21. märtsil 2019).

(14) 7. märtsil 2019 esitas Adria (5) uue kaebuse, väites, et kahe riigilaenu lõpptähtaegade edasilükkamine oli ebaseaduslik ja siseturuga kokkusobimatu abi. 22. märtsil 2019 edastas komisjon selle kaebuse Itaalia ametiasutustele, paludes neil selgitada kaebuses tõstatatud küsimusi. Itaalia vastas sellele taotlusele 6. augustil 2019.

2. KAHE RIIGILAENU KIRJELDUS JA ASJAKOHASED FAKTID

2.1. Itaalia riigi antud kaks riigilaenu

(15) 23. aprillil 2018 algatas komisjon kahe riigilaenu (edaspidi „meede“) suhtes ametliku uurimismenetluse.

(16) Esialgne laen oli ette nähtud 2. mai 2017. aasta dekreet-seaduses nr 55 „Kiireloomulised meetmed, et tagada Alitalia S.p.A. osutatava teenuse katkematus“ (6) (edaspidi dekreet-seadus 55/2017“). Alitalia S.p.A suhtes algatati 2. mail 2017 erakorraline haldusmenetlus (vt põhjendus 41).

(17) Dekreet-seaduse 55/2017 artiklis 1 oli sätestatud, et „vältimaks erakorralise haldusmenetluse ajal ettevõtja Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A. osutatava teenuse katkemist seoses riigisiseste ja rahvusvaheliste lennuühendustega, sealhulgas nendega, mille suhtes kehtib kehtivate Euroopa õigusaktide kohaselt avaliku teenindamise kohustus, ning võttes arvesse sotsiaalseid probleeme ja suurt ebamugavust, mida selline katkemine tekitaks kasutajatele, rahastatakse [---] ettevõtjat Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A., kelle suhtes on algatatud erakorraline haldusmenetlus, kuue kuu pikkusel ajavahemikul tasu eest kuuesaja miljoni euroga, mida tuleb kasutada selle äriühingu ja erakorralise haldusmenetlusega hõlmatud muude kontserni kuuluvate äriühingute esmaste juhtimisvajaduste rahuldamiseks [---]“. Kuigi laenu andmist käsitlevas õigusaktis osutatakse meetmele kui rahastamisele ning Itaalia ja Alitalia ei sõlminud laenulepingut, kasutab komisjon meetmele viidates terminit „laen“, sest rahalised vahendid tuli koos intressiga tagasi maksta.

(18) Riigi antud esialgse laenu intressimäär oli kuue kuu EURIBOR pluss 1 000 baaspunkti ning see tuli tagasi maksta kuue kuu jooksul alates laenu väljamaksmisest, st 5. novembriks 2017. Esialgne laen tuli tagasi maksta eelisjärjekorras võrreldes teiste laenudega, mis Alitalial erakorralise haldusmenetluse ajal tekkisid.

(19) Kõigepealt lükkas Itaalia esialgse laenu lõpptähtaega dekreet-seadusega 148/2017 edasi kuue kuu võrra, 5. maini 2018; seejärel lükkas ta lõpptähtaega edasi 4. detsembri 2017. aasta seadusega nr 172 (7) (edaspidi „seadus 172/2017“) 30. septembrini 2018. Veel üks esialgse laenu tähtaja pikendamine, 15. detsembrini 2018, sätestati 27. aprilli 2018. aasta dekreet-seaduses 38/2018. Hiljem muudeti seda lõpptähtaega veel mitu korda (vt punkt 2.2.1).

(20) Dekreet-seadusega 148/2017 andis Itaalia täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu, mille tulemusel suurenes riikliku rahastamise summa 900 miljoni euroni. Dekreet-seaduse 148/2017 artikli 12 lõikes 2 oli sätestatud, et „tagamaks erakorralise haldusmenetlusega kuni äritegevuse võõrandamiseni võetud transpordikohustuste täitmine, katkestamata lennutransporditeenuste osutamist, et kuni kindlaksmääratava ja rakendatava äritegevuse võõrandamise menetluse lõpuleviimiseni oleks tagatud lõikes 1 osutatud ettevõtjate pakutavad regulaarsed riigisisesed ja rahvusvahelised lennuühendused, suurendatakse rahastamise summat [---] 300 miljoni euro võrra, mis antakse üle 2018. aastal“. Kuna täiendav 300 miljoni euro suurune laen anti esialgse laenu summa suurendusena, kehtisid samad tingimused nagu esialgse laenu puhul, sealhulgas sama intressimäär, aga mitte sama laenu lõpptähtaeg. Hiljem nende kahe laenu lõpptähtajad ühtlustati (vt punkt 2.2.1).

(21) Dekreet-seaduse 148/2017 kohaselt pidi riik maksma täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu Alitaliale välja 2018. aastal ja see tuli tagasi maksta 31. detsembriks 2018. Selle dekreet-seadusega pikendati ühtlasi pakkumismenetluse (vt punkt 2.6) lõpuleviimise tähtaega 30. aprillini 2018, et võimaldada võõrandada Alitalia ärikompleks.

2.2. Kahe riigilaenu väljamaksmise ajakava

(22) Esialgne laen ja täiendav 300 miljoni euro suurune laen anti õigusaktidega ja need tuli välja maksta pärast majandusarengu ministri ning majandus- ja rahandusministri dekreedi vastuvõtmist. Nende õigusaktide kohaselt rahastati kahte riigilaenu majandusarengu ministrile eraldatud eelarvest.

(23) Dekreetseaduse 55/2017 kohaselt anti esialgne laen selleks, et vältida erakorralise haldusmenetluse ajal Alitalia rahvusvaheliste ja riigisiseste lendude katkemist, sealhulgas Alitalia avaliku teenindamise kohustusega hõlmatud lendude katkemist, võttes arvesse suuri sotsiaalseid raskusi ja suurt ebamugavust, mida Alitalia lendude katkemine oleks kasutajatele tekitanud.

(24) Esialgne laen tuli maksta välja majandusarengu ministri ning majandus- ja rahandusministri dekreedi alusel viie päeva jooksul alates erakorralise haldusmenetluse algatamisest Alitalia suhtes ning seda tuli kasutada kõnealuse äriühingu ja erakorralise haldusmenetlusega hõlmatud muude kontserni kuuluvate äriühingute kiireloomuliste tegevusvajaduste rahuldamiseks. Kiireloomulised tegevusvajadused hõlmasid ka vajadusi seoses rahvusvaheliste süsteemidega, mida kasutatakse majandussuhete korraldamiseks lennuettevõtjatega.

(25) 4. mail 2017 taotlesid Alitalia erivolinikud, et 600 miljoni euro suurusest laenust makstaks 240 miljoni eurot kiireloomulise ettemaksena. Itaalia ametiasutuste sõnul tehti seda eelkõige selleks, et i) vältida selle raha otsasaamist, mida Alitalia vajas oma äritegevuse elluviimiseks erakorralisele haldusmenetluse algusele vahetult järgnevatel päevadel, ning ii) et võimaldada Alitalial maksta ära tagatis, mida nõudis Rahvusvaheline Lennutranspordi Assotsiatsioon (edaspidi „IATA“). Oli oht, et kui Alitalia tagatist ei maksa, peatatakse tema juurdepääs IATA hallatavatele süsteemidele, (8) mis on olulised talitluspidevuse tagamiseks. See tagatis maksti 2017. aasta mais.

(26) 2017. aasta oktoobris tehti Alitaliale kättesaadavaks esialgse laenu teine osamakse summas 360 miljonit eurot. Itaalia ametiasutuste sõnul tehti seda erivolinike taotluse alusel, et tagada Alitaliale vajalikud rahalised vahendid regulaarsete lendude säilitamiseks enne asjakohase äritegevuse võõrandamise lõpuleviimist.

(27) Vastavalt dekreet-seadusele 148/2017, millega anti täiendav 300 miljoni euro suurune laen, võimaldati laen eesmärgiga tagada, et Alitalia ja teised kontserni kuuluvad äriühingud saavad kuni Alitalia äritegevuse võõrandamiseni täita oma lennuteenuse osutamise kohustusi ilma katkestusteta.

(28) Dekreet-seadus 148/2017 muudeti seadusega 172/2017 seaduseks. Selles seaduses märgiti, et laenupikendust oli vaja Alitalia transporditeenuse osutamise kohustuste täitmise tagamiseks.

(29) Täiendav 300 miljoni euro suurune laen maksti Alitaliale välja 15. jaanuaril 2018.

2.2.1. Kahe riigilaenu lõpptähtaegade ühtlustamine

(30) 27. aprillil 2018 nähti dekreet-seadusega 38/2018 taas ette esialgse laenu lõpptähtaja edasilükkamine, kuni 15. detsembrini 2018. Selle dekreet-seadusega kehtestati ühtlasi sama kuupäev täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu lõpptähtajaks, ühtlustades seeläbi esialgse laenu ja täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu lõpptähtajad.

(31) 14. detsembril 2018 kehtestati dekreet-seadusega 135/2018 kahe riigilaenu lõpptähtajaks 30 päeva alates Alitalia varade müügist või igal juhul hiljemalt 30. juuni 2019.

2.2.2. Majanduskasvu käsitleva dekreet-seaduse sätted

(32) 30. aprillil 2019 võttis Itaalia vastu dekreet-seaduse nr 34 „Kiireloomulised meetmed majanduskasvu toetamiseks ja konkreetsete kriisiolukordade lahendamiseks“ (9) (edaspidi „majanduskasvu käsitlev dekreet-seadus“), milles sätestati: a) kahe riigilaenu kõrgema nõudeõiguse järgu kaotamine võrreldes muude võlgadega, mis on Alitalial tekkinud erakorralise haldusmenetluse ajal; b) kahe riigilaenu tagasimaksmise edasilükkamine kuni Alitalia varade müügini erakorralise haldusmenetluse tulemusel; c) riigile selle intressi maksmine, mis on kogunenud alates kahe riigilaenu maksmisest Alitaliale kuni hiljemalt 31. maini 2019; d) majandus- ja rahandusministeeriumile antav luba kasutada kahelt riigilaenult kogunenud intressi selle uue äriühingu aktsiate märkimiseks, millele antakse üle Alitalia varad.

(33) Majanduskasvu käsitleva dekreet-seaduse vastuvõtmise tulemusel lõppes 31. mail 2019 intressi kogunemine kahelt riigilaenult.

(34) 2. detsembril 2019 muudeti majanduskasvu käsitlevat dekreet-seadust dekreet-seadusega nr 137 „Kiireloomulised meetmed, et tagada ettevõtjate Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A. ja Alitalia CityLiner S.p.A. osutatava teenuse katkematus erakorralise haldusmenetluse ajal“, (10) millega ühtlustati intressi maksmise lõpptähtaeg põhisumma omaga, kuna sellega lükati põhisumma ja intressi maksmine edasi selle ajani, kui Alitalia varad on erakorralise haldusmenetluse käigus ära müüdud.

(35) Kahe riigilaenu hindamist ühe meetmena on käsitletud punktis 5.1.4.1.1.

2.3. Abisaaja

(36) Meetme puhul on abisaajad ettevõtja Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A in amministrazione straordinaria (edaspidi „Alitalia“) ning otseselt ja kaudselt talle kuuluvad tütarettevõtjad.

(37) Nii dekreet-seaduses 55/2017, mis oli esialgse laenu õiguslik alus, kui ka dekreet-seaduses 148/2017, mis oli täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu õiguslik alus, on sätestatud, et kaks riigilaenu antakse Alitaliale. Dekreet-seadusega 55/2017 antakse „ettevõtjale Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A. [---] tasu eest 600 miljoni euro suurune laen“ (vt põhjendus 17); dekreet-seaduses 148/2017, millega antakse Alitaliale täiendav 300 miljoni euro suurune laen, viidatakse dekreet-seadusega 55/2017 antud rahalistele vahenditele.

(38) Alitalia on ettevõtja, kelle peakontor asub Fiumicinos Roomas ja kes tegutseb lennutranspordi sektoris. 31. detsembril 2017 töötas Alitalias kokku 11 377 inimest (11). Alitalia omandistruktuur ja Alitalia kontserni struktuur on esitatud joonisel 1 (12) ning ettevõtja Compagnia Aerea Italiana S.p.A. (edaspidi „CAI“) aktsionärid (13) 2019. aasta mai seisuga on esitatud tabelis 1. Joonis 1 Alitalia omandistruktuur ja Alitalia kontserni struktuur 23. jaanuaril 2018 L1412022ET4710120220516ET0008.0001491502EELNÕUELi JA GRUUSIA ASSOTSIATSIOONINÕUKOGU SOOVITUS nr 1/2022,…,ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava kohtaELi JA GRUUSIA ASSOTSIATSIOONINÕUKOGU,võttes arvesse ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Gruusia vahelist assotsieerimislepingutning arvestades järgmist:(1)Ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Gruusia vahelisele assotsieerimislepinguleELT L 261, 30.8.2014, lk 4. (edaspidi leping) kirjutati alla 27. juunil 2014 ja see jõustus 1. juulil 2016.(2)Lepingu artikli 406 lõike 1 kohaselt on assotsiatsiooninõukogul õigus võtta lepingu eesmärkide saavutamiseks vastu soovitusi.(3)Lepingu artikli 420 lõike 1 kohaselt võtavad lepinguosalised kõik üld- või erimeetmed, mis on vajalikud lepingust tulenevate kohustuste täitmiseks, ja tagavad lepingus sätestatud eesmärkide saavutamise.(4)Assotsiatsiooninõukogu kodukorra artiklis 11 on sätestatud võimalus võtta mõlema lepinguosalise nõusolekul kirjaliku menetluse teel vastu otsuseid ja esitada soovitusi.(5)Liit ja Gruusia on otsustanud tugevdada oma partnerlust ning on leppinud kokku 2021.–2027. aasta ühise töö prioriteetides (edaspidi ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava), mida järgitakse poliitilise assotsieerimise ja majandusintegratsiooni saavutamisel, nagu on lepinguga ette nähtud.(6)Lepinguosalised on leppinud kokku ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava tekstis, mis toetab lepingu rakendamist, keskendudes koostööle ühiste huvide valdkonnas,ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE SOOVITUSE:Artikkel 1Assotsiatsiooninõukogu soovitab lepinguosalistel rakendada lisas esitatud ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskavaVt dokument ST 8327/22 ADD 2 veebilehel https://register.consilium.europa.eu..Artikkel 2Lisas esitatud ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava asendab ELi ja Gruusia assotsieerimiskava, mis võeti vastu 20. novembril 2017.Artikkel 3Käesolev soovitus jõustub selle vastuvõtmise päeval.Thbilisi, [päev kuu aasta]Assotsiatsiooninõukogu nimeleesistuja Tabel 1 CAI aktsionärid 2019. aasta mais (komisjonile teadaolevalt ei ole aktsionäride struktuur muutunud) L1412022ET4710120220516ET0008.0001491502EELNÕUELi JA GRUUSIA ASSOTSIATSIOONINÕUKOGU SOOVITUS nr 1/2022,…,ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava kohtaELi JA GRUUSIA ASSOTSIATSIOONINÕUKOGU,võttes arvesse ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Gruusia vahelist assotsieerimislepingutning arvestades järgmist:(1)Ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Gruusia vahelisele assotsieerimislepinguleELT L 261, 30.8.2014, lk 4. (edaspidi leping) kirjutati alla 27. juunil 2014 ja see jõustus 1. juulil 2016.(2)Lepingu artikli 406 lõike 1 kohaselt on assotsiatsiooninõukogul õigus võtta lepingu eesmärkide saavutamiseks vastu soovitusi.(3)Lepingu artikli 420 lõike 1 kohaselt võtavad lepinguosalised kõik üld- või erimeetmed, mis on vajalikud lepingust tulenevate kohustuste täitmiseks, ja tagavad lepingus sätestatud eesmärkide saavutamise.(4)Assotsiatsiooninõukogu kodukorra artiklis 11 on sätestatud võimalus võtta mõlema lepinguosalise nõusolekul kirjaliku menetluse teel vastu otsuseid ja esitada soovitusi.(5)Liit ja Gruusia on otsustanud tugevdada oma partnerlust ning on leppinud kokku 2021.–2027. aasta ühise töö prioriteetides (edaspidi ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava), mida järgitakse poliitilise assotsieerimise ja majandusintegratsiooni saavutamisel, nagu on lepinguga ette nähtud.(6)Lepinguosalised on leppinud kokku ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava tekstis, mis toetab lepingu rakendamist, keskendudes koostööle ühiste huvide valdkonnas,ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE SOOVITUSE:Artikkel 1Assotsiatsiooninõukogu soovitab lepinguosalistel rakendada lisas esitatud ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskavaVt dokument ST 8327/22 ADD 2 veebilehel https://register.consilium.europa.eu..Artikkel 2Lisas esitatud ELi ja Gruusia 2021.–2027. aasta assotsieerimiskava asendab ELi ja Gruusia assotsieerimiskava, mis võeti vastu 20. novembril 2017.Artikkel 3Käesolev soovitus jõustub selle vastuvõtmise päeval.Thbilisi, [päev kuu aasta]Assotsiatsiooninõukogu nimeleesistuja

(39) Kui Alitalia suhtes algatati erakorraline haldusmenetlus, kuulus talle ettevõtjate Alitalia CityLiner S.p.A. (edaspidi „Cityliner“) ja Challey Ltd kogu aktsiakapital. Cityliner, kes on täielikult Alitaliale kuuluv piirkondlik lennuettevõtja, (14) tegutseb Alitalia transporditeenuste osutajana (15) lühilendude võrgustiku osas. Challey Ltd on Iirimaal asuv tütarvaldusettevõtja, kes omakorda kontrollib muid, samuti Iirimaal asuvaid ettevõtjaid (edaspidi „Iiri tütarettevõtjad“), kellele kuuluvad kõik Alitalia ja Citylineri kasutatavad Iirimaal registreeritud õhusõidukid ning kellel on vähemusosalused muudes osaliselt neile kuuluvates äriühingutes. Challey Ltd ja Iiri tütarettevõtjate suhtes ei kohaldata erakorralist haldusmenetlust. Alitalia koos oma tütarettevõtjatega moodustab Alitalia kontserni (16) (edaspidi „Alitalia kontsern“). Kuna Alitalia arvele langeb suurem osa Alitalia kontserni tegevusest ja ettevõttes töötab 97 % Alitalia kontserni kõigist töötajatest, (17) käsitlevad kõik kontserni hindamised mutatis mutandis ka Alitaliat.

(40) Alitalia kuulub 49 % ulatuses ettevõtjale Etihad Investment Holding Company LLC ja 51 % ulatuses ettevõtjale MIDCO S.p.A., kelle ainuomanik on ettevõtja CAI S.p.A. Alates sellest, kui CAI S.p.A. 2008. aastal Alitalia omandas, on Alitalia olnud pidevalt kahjumis. Ta üritas oma seisundit 2017. aasta alguses parandada ulatusliku kulude vähendamise kavaga, mille eesmärk oli vähendada kulusid enam kui 1 miljardi euro võrra, luues seeläbi eeldused täiendavaks rahastamiseks (2 miljardit eurot, sealhulgas 900 miljonit eurot uut raha), mille oleks taganud eelkõige tema aktsionär Etihad (edaspidi „tervendamiskava“, vt punkt 4.2.1.1). Tervendamiskava kavatseti kehtestada maksejõuetuseelse menetluse abil (18). See menetlus (19) eeldas töötajate nõusolekut, (20) kuna ulatuslikud kulude vähendamise meetmed oleksid neid mõjutanud. Töötajad keeldusid aga 24. aprillil 2017 korraldatud hääletusel nõusolekut andmast meetmete tõttu, millega kavatseti vähendada tööjõukulusid, alandades muu hulgas keskmist palka 33 %. Kuna tervendamiskava polnud võimalik rakendada ja aktsionärid ei andnud täiendavaid rahalisi vahendeid, algatati Alitalia suhtes erakorraline haldusmenetlus.

2.4. Erakorraline haldusmenetlus

(41) Alitalia juhatuse taotluse alusel algatati Alitalia suhtes Itaalia majandusarengu ministeeriumi 2. mai 2017. aasta dekreediga erakorraline haldusmenetlus (21). Selle dekreediga määrati ühtlasi kolm erivolinikku Alitaliat juhtima. Seejärel kuulutati Alitalia Civitavecchia kohtu 11. mai 2017. aasta otsusega maksejõuetuks. 12. mail 2017 algatati Itaalia majandusarengu ministeeriumi dekreediga erakorraline haldusmenetlus ka Citylineri suhtes (22). Seejärel kuulutati Cityliner Civitavecchia kohtu 26. mai 2017. aasta otsusega maksejõuetuks.

(42) 20. märtsil 2019 esitatud teabes märkisid Itaalia ametiasutused, et kuna Alitalia suhtes algatati erakorraline haldusmenetlus, võeti eraaktsionäridelt ära kõik juhtimis- ja kontrolliõigused Alitalia suhtes. Nende asemel anti äriühingu juhtimise ülesanne erakorralist haldusmenetlust käsitlevate õigusaktide alusel erivolinikele seniks, kuni majandusarengu minister kiidab heaks erakorralise haldusmenetluse kava. Erakorralise haldusmenetluse kava vastuvõtmise korral oleks neil õigus majandusarengu ministeeriumi järelevalve all Alitalia varasid müüa.

(43) 26. jaanuaril 2018 esitasid Alitalia erivolinikud majandusarengu ministeeriumile kava, mille eesmärk oli müüa Alitalia kasutatavad varad (23) aasta jooksul; kava kiideti heaks ministri 23. märtsi 2018. aasta dekreediga. 7. mail 2019 lükati müügikava täitmise algne tähtaeg edasi 23. märtsini 2020.

(44) Heakskiidetud erakorralise haldusmenetluse kavas sätestatud müügimenetlus hõlmas varasid seoses äritegevusega, mida viisid ellu Alitalia ja Cityliner ehk äriühingud, kelle suhtes kohaldati erakorralist haldusmenetlust.

2.4.1. Erakorraline haldusmenetlus (seadusandlik dekreet nr 270/1999, Prodi-bis seadus)

(45) Erakorraline haldusmenetlus on maksejõuetusmenetlus, mis on sätestatud 8. juuli 1999. aasta seadusandlikus dekreedis nr 270 (24) (edaspidi „Prodi-bis seadus“) seoses suurettevõtjate maksejõuetusega ning mille eesmärk on need ettevõtjad päästa, säilitades nende väärtuse tegevuse jätkamisega kuni restruktureerimise või varade müügini. Ettevõtjate suhtes algatatakse erakorraline haldusmenetlus üksnes juhul, kui nende majandusliku tasakaalu taastamine tundub võimalik.

(46) Erakorralise haldusmenetluse korral võetakse varasematelt aktsionäridelt ära otsustusõigus, samal ajal kui äriühing jätkab tegevust. Äritegevuse juhtimise ja äriühingu varade haldamise võtavad üle erivolinikud. Nad määrab kohus, kes kuulutab äriühingu maksejõuetuks. Erivolinikud tegutsevad kooskõlas erakorralise maksejõuetuse kavaga (restruktureerimine või varade müük), mille on kiitnud heaks majandusarengu minister.

(47) Erakorralise haldusmenetluse korral külmutatakse enne menetlust tekkinud võlad ja need allutatakse võlgadele, mis tekivad erakorralise haldusmenetluse ajal äritegevuse jätkamise tulemusel. Selliste erakorralise haldusmenetluse ajal tekkinud võlgade nn ülikõrge nõudeõiguse järk on kehtestatud konkreetse õigusnormiga.

2.4.2. Erakorraline haldusmenetlus suurettevõtjate puhul, kellel on vähemalt 500 töötajat ja 300 miljonit eurot võlgu (dekreet-seadus nr 347/2003, Marzano seadus)

(48) Suurettevõtjate suhtes, kellel on vähemalt 500 töötajat ja vähemalt 300 miljonit eurot võlgu, kehtivad 23. detsembri 2003. aasta dekreet-seaduse nr 347 (25) (edaspidi „Marzano seadus“) kohaselt täiendavad erieeskirjad. Alitalia kuulub Marzano seaduse kohaldamisalasse, sest nagu on märgitud Alitalia maksejõuetuks kuulutamise kohtuotsuses, on Alitalial „üle 500 töötaja vähemalt ühe aasta jooksul ning võlad, mille summa ületab 300 miljonit eurot“ (26).

(49) Marzano seaduse kohaselt võivad äriühingud esitada taotluse selles seaduses sätestatud erakorralise haldusmenetluse algatamiseks enda suhtes otse majandusarengu ministeeriumile, isegi enne seda, kui kohus on teinud otsuse nende maksejõuetuse kohta. Erivolinikud määrab majandusarengu minister, mitte kohus; nad tegutsevad majandusarengu ministeeriumi järelevalve all. Erakorralise haldusmenetluse esialgne kestus on 12 kuud alates sellest, kui majandusarengu minister annab erakorralise haldusmenetluse kavale oma heakskiidu, aga majandusarengu ministeeriumi dekreedi alusel on võimalik kestust pikendada veel (kuni) 36 kuu võrra. Kui tegemist on kontserniga, võidakse menetlust kohaldada lisaks emaettevõtjale ka teiste kontserni kuuluvate ettevõtjate suhtes (nagu juhtus Citylineri puhul).

(50) Lisaks on Marzano seaduses sätestatud olulisi avalikke teenuseid osutavate äriühingute kohta järgmist: — erivolinikel on õigus müüa ettevõtte vara läbirääkimistega menetluse abil (tingimusel, et müügihind, milles erivolinikud ostjaga kokku lepivad, ei ole madalam kui sõltumatu eksperdi aruandes kindlaks määratud turuväärtus).

2.5. Itaalia valitsuse liikmete avalikud avaldused

(51) 25. aprillil 2017, pärast seda, kui töötajad olid tervendamiskava tagasi lükanud, andis tollane majandusarengu minister, kelle portfelli kuulus Alitalia, intervjuu Itaalia ajalehele Corriere della Sera. Minister välistas riigistamise ja võimaluse, et riik maksab tagasi Alitalia võlad. Vastusena küsimusele Alitaliale antava võimaliku üleminekulaenu kohta teatas minister aga, et valitsus annab „[m]inimaalselt vajaliku protsessi lõpuleviimiseks [st et erivolinikud saaksid Alitalia varad müüa]. Lendude peatamine ei ole mõeldav, sest see ohustaks ühendusi ja tekitaks kahju reisijatele, tuues kaasa üsna märkimisväärsed otsesed ja kaudsed tagajärjed“ (27).

(52) 30. aprillil 2017 küsiti majandusarengu ministrilt meediale antud intervjuus, miks ei ole võimalik lasta Alitalial maksejõuetuks jääda. Minister selgitas, et Alitalia maksejõuetus „[o]leks sisemajanduse koguprodukti seisukohast šokk, mille mõju oleks suurem kui stsenaariumil, kus kuueks kuuks antakse valitsuse laen, et leida ostja [---]. Me ei saa [lasta tal] päeva pealt maksejõuetuks jääda, sest siis kaotaksime ühendused riigi eri osade vahel. Ei ole teisi ettevõtjaid, kes oleksid valmis ühendused tagama, nii et need kaoksid teatavaks ajaks“ (28).

(53) 2. mail 2017 teatati ühes Itaalia finantslehes, et tollase peaministri sõnul valitsus „ei sekkunud üksnes aktsionäride koosoleku sõnaselge taotluse alusel, vaid ka seepärast, et me vastutame teatavate põhiteenuste tagamise eest“ (29). Samas artiklis märkis territoriaalse sidususe ja Lõuna-Itaalia minister, et „[ministrite nõukogu] otsustega Alitalia kohta, erakorralise haldusmenetluse ja kuueks kuuks antava üleminekulaenu kohta oleme kindlustanud kõigi marsruutide säilimise. Lennuühendus Lõuna-Itaaliaga on seega tagatud“.

(54) Itaalia meedias 3. mail 2017 avaldatud artiklis märkis tollane majandusarengu minister, et „valitsuse strateegia on alati olnud minimeerida mõju riigieelarvele“ ja et valitsus „[ü]ritas vältida“ 600 miljoni euro suuruse üleminekulaenu andmist, aga see oli „vajalik ja möödapääsmatu ebameeldiv otsus“, sest „lennukite hoidmine hommikust õhtuni maa peal maksaks Itaalia maksumaksjatele palju rohkem“. Artiklis meenutas minister seejärel, et „Alitalialt on ettemaksuga broneeritud 4,9 miljonit piletit“ ning kõige peatamine tekitaks kahju „SKP-le [ja Itaalia] mainele ning sel juhul [---] kaoks riigis ühendused päevadeks või nädalateks ja see on võimatu“. Ministri sõnul oli esialgse laenu eesmärk „seega vältida halvemat majanduslikku olukorda“ (30).

(55) 15. oktoobril 2017 avaldatud intervjuus teatas tollane taristu- ja transpordiminister, et täiendav 300 miljoni euro suurune laen andis erivolinikele „meelerahu. Me ei taha Alitaliat odavalt müüa, vaid lihtsalt müüa. Me näeme, mis juhtus Air Berliniga, mille omandas Lufthansa: tema lennukite ja töötajate arv on nüüd poole väiksem. Põhitegevuse lõpetamine tähendab aga alati kõigi jaoks kaotust. Sellepärast järgime Alitalia puhul pigem Meridiana mudelit: soovime leida sobiva partneri, kes on võimeline tegevust tõhustama“. Kui ministrilt küsiti, kas järgmine valitsus peab Alitaliaga tegelema, vastas ta: „Mitte tingimata. See ettevõte eksisteerib praegu ja ka edaspidi. Homme lõpeb pakkumuste vastuvõtmine, vaatame, mida volinikud meile ütlevad. Enne jõule saame Alitalia tulevikust selge ettekujutuse. Praegune valitsus ei taha aga teha rutakaid otsuseid (31).“

(56) Pärast seda, kui valitsus oli Lufthansa pakkumuse tagasi lükanud (vt joonealune märkus põhjenduses 61), märkis tollane taristu- ja transpordiminister 24. novembril 2017 avaldatud intervjuus, et Lufthansa pakkumus „ei olnud kooskõlas nii suure riigiga nagu Itaalia ja sellise ettevõttega nagu Alitalia, kellel on tuhandeid töötajaid ja kes tagab riigis mõned kõige olulisemad ühendused. Me ootame, kuni meile esitatakse tööstusarenduskava nime vääriv kava, mitte selline kava, mis tekitab töötajatele üksnes kannatusi. Meil on aega kuni valitsuse ametiaja lõpuni; üritame saavutada parimad tingimused. Tuletan meelde, et Alitalia kriis on tingitud juhtimisvigadest, mitte turust, mis laieneb tegelikult kiirelt (32)“.

2.6. Alitalia müügiprotsess ja selle pikendamine

(57) Dekreet-seaduse 55/2017 (millega anti esialgne laen) artiklis 1 oli sätestatud, et erakorralise haldusmenetluse kava koostamiseks pidid erivolinikud avaldama 17. maiks 2017 osalemiskutse Alitalia ärikompleksi ostmiseks või restruktureerimiseks. Sellele osalemiskutsele järgneva protsessi – mis tuli ellu viia kuue kuu jooksul alates esimesest rahastamisest – eesmärk oli tagada läbipaistvuse, võrdse kohtlemise ja mittediskrimineerimise põhimõtete järgmine.

(58) 17. mail 2017 avaldasid erivolinikud kooskõlas dekreet-seaduse 55/2017 artikliga 1 osalemiskutse eesmärgiga otsustada, kas Alitalia on võimalik restruktureerida või tuleb tema varad kas tegevusüksuste või kasutusel olevate varade ja lepingutena maha müüa.

(59) Osalemishuvist teatamise tähtaeg lõppes 21. juulil 2017. 1. augustil 2017 korraldasid erivolinikud majandusarengu ministri volituse alusel pakkumismenetluse, et müüa erakorralise haldusmenetlusega hõlmatud äriühingute (Alitalia ja Cityliner) varad tegevusüksustena; seejuures oli pakkumuste esitamise tähtaeg 16. oktoober 2017 ja müügiprotsessi lõpuleviimise tähtaeg 5. november 2017.

(60) Pakkumismenetluse tarbeks jagati enamik erakorralise haldusmenetlusega hõlmatud äriühingute (Alitalia ja Cityliner) varadest eraldi tegevusüksusteks, mille moodustasid täpsemalt a) äritegevus tervikuna („tervikpartii“) või b) lennundustegevus („lennunduspartii“) ja c) teenindustegevus („teeninduspartii“). Lennunduspartiisse kuulusid varad ja õigussuhted seoses erakorralise haldusmenetlusega hõlmatud äriühingute korraldatava lennutranspordiga, sealhulgas lennukipark, teenindusajad, kaubamärk, Iiri tütarettevõtjate õhusõidukid ning rendi- ja hoolduslepingud. Teeninduspartiisse kuulusid erakorralise haldusmenetlusega hõlmatud äriühingute varad ja õigussuhted seoses lennujaamades osutatavate teenustega kolmandate isikute abistamiseks maa peal. Tervikpartii hõlmas lennunduspartii ja teeninduspartii varasid ja õigussuhteid. Pakkuja võis vabalt kindlaks määrata ostupakkumuse ulatuse.

(61) Dekreet-seadusega 148/2017, millega anti täiendav 300 miljoni euro suurune laen, määrati müügiprotsessi lõpuleviimise esialgse tähtaja 5. november 2017 asemele 30. aprill 2018. Pärast edutut pakkumismenetlust (33) algatasid erivolinikud 22. detsembril 2017 uue läbirääkimistega menetluse (34) Alitalia varade müümiseks.

(62) Läbirääkimistega menetluse algne tähtaeg oli 10. aprill 2018, mida pikendati hiljem 31. oktoobrini 2018. Läbirääkimistega menetluse lõpuks 31. oktoobril 2018 oli saadud neli pakkumust (35). Erivolinikud pidasid kehtivaks üksnes Itaalia raudtee-ettevõtja Ferrovie dello Stato (edaspidi „FS“) pakkumust, millel oli 17,5 miljoni euro suurune tagatis. Kuna FSi pakkumus oli tingimuslik, anti FSile siduva pakkumuse esitamiseks uus tähtaeg. Siduva pakkumuse esitamise tähtaega pikendati mitu korda, viimati 21. novembrini 2019.

(63) FS ei esitanud selleks kuupäevaks siduvat pakkumust. Kuna pakkumust ei esitatud, järeldab komisjon, et müügiprotsess ebaõnnestus (36).

2.7. Menetluse algatamise otsus

(64) Menetluse algatamise otsuses jõudis komisjon esialgsele järeldusele, et kaks riigilaenu kujutavad endast riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.

(65) Eelkõige leidis komisjon, et kaks riigilaenu andsid Alitaliale majandusliku eelise ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Väide, et Itaalia käitus Alitaliale kaht riigilaenu andes turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana, ei ole tõenditega tõendatud.

(66) Komisjon oli abi siseturuga kokkusobivuse osas seisukohal, et Alitalia oli päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses raskustes olev äriühing, ning ta jõudis esialgsele järeldusele, et on tõsiseid kahtlusi kahe riigilaenu siseturuga kokkusobivuse suhtes vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile c.

(67) Itaalia oli eelkõige väitnud, et kaks riigilaenu olid vajalikud selleks, et hoida ära äkiline turult lahkumine ja sellega kaasnevad negatiivsed tagajärjed, sest äriühingul on terves Itaalia lennutranspordisektoris oluline süsteemne roll. Komisjon leidis, et puudus piisav teave jõudmaks järeldusele ühist huvi pakkuva eesmärgi täitmise kohta.

(68) Komisjon kahtles ka kahe riigilaenu asjakohasuse kriteeriumi täitmises, kuna kaht riigilaenu ei makstud tagasi kuue kuu jooksul pärast nende esimest väljamaksmist Alitaliale. Lisaks sellele ei olnud selge, millal likvideerimine aset leiaks ning kas see viidaks lõpule mõistliku aja jooksul, nagu on ette nähtud päästmise ja ümberkorraldamise suunistes. Seega näis, et abi võimaldab Alitalia tegevuse jätkamist ajavahemikus 2017. aasta maist vähemalt 2019. aasta oktoobrini, hoides muidu mitteelujõulise ettevõtte turul märkimisväärselt kauem kui ajutine kuue kuu pikkune ajavahemik.

(69) Lisaks sellele kahtles komisjon, kas kahe riigilaenu puhul oli täidetud proportsionaalsuse kriteerium. Itaalia esitatud likviidsuskava sisaldas märkimisväärset likviidsuspuhvrit (2018. aasta esimese kvartali lõpus 796 miljonit eurot, mis vähenes järk-järgult 546 miljonile eurole 2018. aasta lõpus). Itaalia ei selgitanud aga, miks see ülemäärane likviidsus oli tingimata vajalik Alitalia tegevuse jätkamiseks kuue kuu jooksul. Seetõttu kahtles komisjon, kas abisumma piirdus minimaalselt vajalikuga.

(70) Itaalia esitatud teabe põhjal oli komisjon jõudnud esialgsele järeldusele, et Alitalia ei olnud kahele riigilaenule eelnenud 10 aasta jooksul saanud päästmisabi, ümberkorraldusabi ega ajutist ümberkorraldustoetust ning et päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punktides 70 ja 71 sätestatud ühekordse abi põhimõtet oli järgitud. Komisjon oli varem järeldanud, et puudub majanduslik järjepidevus ettevõtjate CAI ja Alitalia Linee Aeree SpA vahel, kelle varad CAI oli osaliselt omandanud, kasutades neid seejärel praeguse Alitalia loomiseks (37). Alitalia Linee Aeree SpA oli varem saanud 300 miljoni euro suuruse laenu, mida komisjon pidas abiks (38) päästmise ja ümberkorraldamise suuniste eelmise versiooni alusel (39). Järjepidevuse korral ei oleks Alitalial olnud õigust päästmise ja ümberkorraldamise suuniste alusel abi saada.

3. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED

(71) Kolm huvitatud isikut (st Ryanair, asjaomane anonüümne isik ja Aegean) esitasid komisjonile ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohaselt oma märkused.

3.1. Ryanair

(72) Seoses abi olemasoluga väidab Ryanair, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja põhimõte ei ole kohaldatav i) esialgse laenu suhtes, kuna Itaalia andis selle avaliku sektori asutusena, täites üldise huvi eesmärke seoses Alitalia transporditeenuse kasutajatega ja tema töötajatega ning seoses transporditeenuste territoriaalse järjepidevusega Itaalia Vabariigis, ega ii) täiendava 300 miljoni euro suuruse rahastamise suhtes, mida pole võimalik põhjendada riigi varasema riskipositsiooniga Alitalia suhtes.

(73) Seoses abi kokkusobivusega siseturuga väidab Ryanair, et kokkusobivuse tingimused pole täidetud. Mis puutub ühise huvi kriteeriumi, siis juhul, kui Alitalia lennukite kasutamine oleks lõpetatud, oleksid konkureerivad odavlennuettevõtjad saanud puuduva teenuse asendada – sealhulgas avaliku teenindamise kohustust täita –, nagu näitas lennuliikluse taaselustamine Budapesti ja Barcelona lennujaamades pärast vastavalt Malévi ja Spanairi pankrotti. Selle asemel et tõhustada Itaalia lennutranspordituru toimimist, abi hoopis pärsib seda ja kahjustab ühiseid huve. Abi kasutatakse ebaausaks konkurentsiks kasumlikel marsruutidel, võttes arvesse ka Alitalia uusi teenuseid ja algatusi (st uus Casa Italia ootesaal Rooma lennujaamas) (40). Seoses pikaajalise elujõulisuse taastamise tingimusega märgib Ryanair, et võttes arvesse äriplaani puudumist, tekitavad kaks riigilaenu Alitaliale põhjendamatu rahareservi. Samuti väidab Ryanair, et lisaks sellele, et Alitalia varadest ei piisa laenu tagasimaksmiseks, on ta endiselt kahjumlik, kuna ta kaotab 1,75 miljonit eurot päevas ja tema EBITDA on –0,7 miljonit eurot päevas.

3.2. Anonüümne huvitatud isik

(74) Seoses abi kokkusobivusega siseturuga väidab anonüümne huvitatud isik, et vastupidi tingimusele, et päästmisabi peaks olema oma laadilt kiire ja ajutine, kuna selle eesmärk on reageerida teravale likviidsuskriisile, eelistatakse abiga Alitaliat muude lennuettevõtjate ees. See tuleneb asjaolust, et abi parandab kunstlikult Alitalia finantsseisundit, sest Alitalia probleemid pole uued, vaid pigem pikaajalised probleemid, mis on viimastel aastatel märkimisväärselt ja pidevalt suurenenud.

(75) Peale selle väidab anonüümne huvitatud isik, et Alitaliale oleksid kättesaadavad olnud muud, turgu vähem moonutavad vahendid, millega oleks saanud tagada tegevuse jätkumise Alitalia erakorralise haldusmenetluse ajal.

3.3. Aegean

(76) Aegean märgib, et tema turuteadmiste kohaselt ei olnud esialgse laenu ja täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu tingimused kooskõlas sellise rahastamise tingimustega, mis oleks tõenäoliselt olnud turul kättesaadav sellisele raskustes lennuettevõtjale nagu Alitalia. Samuti märgib Aegean, et esialgse laenu ja täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu väidetav eesmärk oli tagada ettevõtte tegevuse jätkuvus. Seepärast on selge, et seda eesmärki taotledes ei oleks saanud Itaalia lähtuda majanduspõhimõtetest, vaid lähtus pigem poliitilistest kaalutlustest, nagu tööhõive säilitamine ja sotsiaalsete rahutuste vältimine.

(77) Seoses abi kokkusobivusega siseturuga väidab Aegean eelkõige, et: a) abi ei piirdunud minimaalselt vajalikuga, sest see oli ilmselgelt ebaproportsionaalne nii selle summa kui ka tingimuste poolest. Abi ei võimaldanud Alitalial üksnes turul tegevust jätkata, vaid ka laiendada, avades uusi konkureerivaid marsruute, mille puhul lennukite täituvus on väga väike; b) abil oli turule moonutav mõju, mis kestis kõigil päevadel, mil abi oli Alitalia käsutuses, ning täiendav negatiivne mõju tulenes kahe riigilaenuga saadud eelisest, mida Alitalia kasutas oma teenuste jõuliseks turundamiseks ja teiste lennuettevõtjatega konkureerimiseks; c) vastupidi päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 55 alapunktile e kehtestas Alitalia struktuurimeetmed, nagu näitas uute marsruutide avamine, mis kujutas endast lennundusteenuste turu kontekstis turuosa omandamist ja tema tegevuse põhjendamatut laiendamist; d) abi moonutavat mõju näitas uute marsruutide avamine, teatavate lendude sagenemine ja väikese täituvusega tegutsemine mõnel neist marsruutidest. Oli oht, et selline moonutav mõju muutub püsivaks, kuna abi oli Alitalia käsutuses liiga pikka aega.

4. ITAALIA ESITATUD TEAVE

4.1. Itaalia märkused

4.1.1. Avaliku sektori asutuse kaalutlused

(78) Itaalia sõnul oli esialgse laenu eesmärk rahuldada Alitalia ja teiste erakorralise haldusmenetlusega hõlmatud kontserni kuuluvate äriühingute (st Cityliner) kiireloomulisi juhtimisvajadusi (vt põhjendus 41). Need vajadused hõlmasid tagamist, et Alitalia saab enne otsuse tegemist tema restruktureerimise või varade müügi kohta osaleda endiselt lennuettevõtjate suhtes kohaldatavates rahvusvahelistes reguleerimissüsteemides, nagu IATA (vt põhjendus 17).

(79) Itaalia ametiasutused lisasid ka, et esialgne laen anti vajaduse tõttu vältida teenuse katkemist, võttes arvesse sotsiaalseid raskusi ja suurt ebamugavust, mida selline katkestus kasutajatele tekitaks, rikkudes seejuures muu hulgas Itaalia põhiseadusega tagatud õigust transporditeenuste territoriaalsele järjepidevusele Itaalia Vabariigis.

(80) Põhjendamaks väidet, et Alitalia lahkumisega kaasneksid reisijate lennutranspordi sektoris ja ühiskonnas olulised häired, esitas Itaalia järgmised andmed: 1. mail 2017 oli ajavahemikuks 2017. aasta maist kuni 2018. aasta märtsini pileteid broneeritud kokku 4 935 210 euro eest (juba väljastatud või veel väljastamata piletid), neist umbes 1,3 miljoni eest maikuuks ja enam kui poole miljoni eest kuu esimeseks 15 päevaks. Ajavahemikuks 2017. aasta maist kuni 2018. aasta märtsini väljastatud piletite koguväärtus oli 429 miljonit eurot (millest 125 miljonit eurot oli seotud üksnes 2017. aasta maiga), samas kui 2017. aasta mai esimeseks 15 päevaks broneeritud piletite eest reisijatele Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 261/2004 (41) kohaselt makstav hüvitis oleks olnud umbes 268,5 miljonit eurot.

(81) Itaalia ametiasutused selgitasid, et kui Alitalia suhtes algatati erakorraline haldusmenetlus, anti rahalised vahendid ajavahemikuks kuni erakorralise haldusmenetluse kava koostamiseni ja rakendamiseni.

(82) Itaalia ametiasutused väitsid, et ilma kahe riigilaenuta oleks olnud keeruline korraldada Alitalia võõrandamise pakkumismenetlust kooskõlas rangeimate avatuse, tingimusetuse ja konkurentsivõime standarditega. See oli eeltingimus varade võimalikult tasuvaks müügiks, st Alitalia äritegevuse võõrandamiseks parimatel turutingimustel, mida on võimalik konkurentsipõhise menetlusega saavutada. 25. septembril 2018 esitatud lisamärkustes rõhutas Itaalia, et kahe riigilaenu majanduslik eesmärk oli tagada Alitalia pikaajaline elujõulisus, hõlbustades Alitalia varade müümiseks korraldatud konkurentsipõhise pakkumismenetluse edukat lõpuleviimist kindlaksmääratud aja jooksul. Sisuliselt sooviti säilitada varade maksimaalne väärtus kuni müügi lõpuleviimiseni.

4.1.2. Kahe riigilaenu hindamine enne nende andmist

(83) Itaalia ei esitanud tõendeid selle kohta, et ta oli kahe riigilaenu kasumlikkust enne nende andmist hinnanud. Kui komisjon palus tal sellised tõendid esitada, märkis Itaalia üksnes seda, et kahe riigilaenu suhtes kehtiva intressimäära ning nende laenude rangete ja siduvate tagasimaksmise nõuete kombinatsioon tagab laenuandjale positiivse tulemuse. Seega oleks rahalise sekkumise tulemus Itaalia sõnul laenuandja jaoks kahtlemata positiivne, kuna laenuandja risk on piiratud ja ta saab igal juhul selle eest turutingimustel tasu.

4.1.2.1. Esialgse laenu kooskõla turukäitumisega

(84) Itaalia ametiasutused väitsid, et esialgne laen oli kooskõlas turutingimustega ja jäi seega ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaldamisalast välja, kuna see ei kujutanud endast abi.

(85) Itaalia ametiasutuste sõnul on esialgne laen turukäitumisega kooskõlas selle konkreetsete tingimuste tõttu: i) intressimäär kuue kuu EURIBOR pluss 1 000 baaspunkti kooskõlas viitemäärade teatisega; (42) ii) kohustuslik tagasimaksmine kuue kuu jooksul alates väljamaksmisest ning iii) eelisjärjekorras tagasimaksmine võrreldes teiste võlgadega, mida Alitalia peab erakorralise haldusmenetluse ajal tagasi maksma. Määratud intress arvutati väidetavalt turutingimuste ja -parameetrite põhjal, võttes täielikult arvesse Alitalia konkreetseid asjaolusid. Kuna kohaldati turutingimusi, ei andnud laen Alitaliale riigi rahastatud eelist ja ei saa seega olla abimeede.

(86) Itaalia ametiasutused väitsid, et risk, mille riik võttis laenuandjana – ja mille eest maksti tasu turutingimustel – praktiliselt puudub, võttes arvesse selget kasu, mida annab eelisjärjekorras tagasimaksmine võrreldes Alitalia teiste võlgadega erakorralise haldusmenetluse ajal. Itaalia ametiasutused väidavad, et oli mõistlik eeldada, et Alitalia varadest saab igal juhul katta esialgsest laenust tulenevad võlad, olenemata erakorralise haldusmenetluse tulemusest.

(87) Itaalia ametiasutuste sõnul tähendab määratud intressimäära ja rangete tagasimaksetingimuste kombinatsioon, et tulemus laenuandja jaoks, st rahalise sekkumise lõppsaldo, on kindlasti positiivne. Laen oli seega täielikult kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttega ning puudus menetluslik kohustus komisjoni ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 2 kohaselt eelnevalt teavitada.

(88) Samuti väitsid Itaalia ametiasutused, et eraaktsionärid, sealhulgas eelkõige Etihad, olid valmis Alitaliat tervendamiskava raames rahastama. Täpsemalt 22. detsembril 2016 i) leppis Alitalia oma võlausaldajatega kokku moratooriumis, ii) Alitalia aktsionärid arutasid 231 miljoni USA dollari väärtuses lisaõigustega omakapitaliinstrumentide emiteerimist; iii) [üks Alitalia aktsionäridest sõlmis kokkulepped majanduslike kohustuste kohta Alitalia aktsionäride vahelistes suhetes]. 27. detsembril 2016 andis Etihad Alitaliale ühtlasi 100 miljoni euro suuruse allutatud aktsionärilaenu. 25. märtsi 2019. aasta teates väitsid Itaalia ametiasutused ka, et kaks riigilaenu on kooskõlas Alitalia tervendamiskavas ette nähtud uue rahastamise summaga.

4.1.2.2. Täiendav 300 miljoni euro suurune laen

(89) Itaalia ametiasutused märgivad, et nende väited esialgse laenu kohta kehtivad samamoodi ka täiendavate 300 miljoni euro väärtuses rahaliste vahendite suhtes, mis anti samadel tingimustel nagu esialgne laen, võttes täielikult arvesse Alitalia konkreetset olukorda.

(90) Peale selle väidavad Itaalia ametiasutused, et täiendav 300 miljoni euro suurune laen ja 600 miljoni euro tagasimaksmise edasilükkamine 2017. aasta oktoobris olid vajalikud pakkumismenetluse korraldamiseks ning tagamaks, et Alitalia müüakse parimatel võimalikel turutingimustel. Sellise pakkumismenetluse ebaõnnestumine oleks kahjustanud äriühingu äriväljavaateid ja tekitanud olulist kahju kõigile sidusrühmadele. Kaks riigilaenu olid seega tihedalt seotud eesmärgiga saavutada äriühingu pikaajaline elujõulisus.

4.1.3. Menetluse algatamise otsus

(91) Seoses menetluse algatamise otsusega märgib Itaalia, et komisjon hindas (43) Alitalia varade väärtust enne erakorralise haldusmenetluse algatamist Alitalia suhtes ning see hinnang polnud seega Itaalia vastuse saamise ajal (25. mai 2018) ajakohane. Itaalia väidab sellega seoses, et Alitalia uue juhatuse rakendatud muudatused tõid kaasa meetmed tulude tagamiseks, kulude piiramiseks ja tõhususe parandamiseks. Sellega seoses väidab Itaalia kõigepealt, et erivolinikud on tegelenud Alitalia finants- ja juhtimisprobleemidega, tõhustades toiminguid ja pidades uusi läbirääkimisi lepingute üle, saavutades seeläbi näiteks rendikulude märkimisväärse vähenemise (2018. aasta hinnangulised rendikulud [210–250] miljonit eurot võrreldes [260–340] miljoni euroga 2017. aastal). Itaalia rõhutab, et võttes arvesse seda kulude kokkuhoidu ja asjaolu, et müügimenetlus kestab, oli Alitalia varade väärtust alahinnatud.

(92) Lisaks oli erivolinikel osana neile seadusega antud erivolitustest näiteks õigus võtta meetmeid Alitaliale võlgnetavate summade tagasinõudmiseks ning pidada teiste isikutega läbirääkimisi nõuete rahuldamise üle. Seega tuli Alitalia varade väärtust uuesti hinnata, võttes arvesse tänu erivolinikele saadud tulusid ja vähendatud kulusid. Peale selle väidab Itaalia, et Lufthansa esitatud mittesiduva teate kohane hinnang ei pruukinud kajastada Alitalia varade väärtust, sest pakkumus esitati üksnes osa pakutavate varade kohta ja see võis kajastada pakkuja teatavaid subjektiivseid huve. Seepärast polnud võimalik kasutada osa varade kohta antud hinnangut asendusnäitajana kõigi varade väärtuse kindlaksmääramiseks.

(93) Itaalia vaidlustab komisjoni väite, et oli vähe tõendeid selle kohta, et Itaalia oleks kaotanud rohkem vastupidise stsenaariumi korral, kus kaht riigilaenu ei oleks antud. Itaalia väidab, et kuna Alitalia suhtes on algatatud valitsuse määratud erivolinike hallatav maksejõuetusmenetlus, tegutsevad need volinikud avalikes huvides. Itaalia väidab, et kuigi Alitalia ei kuulu riigile, vaid erivolinikud tegutsevad avalikes huvides, võiks Itaalia võtta turumajanduse tingimustes tegutseva laenuandjana sekkumise üle otsustamisel arvesse kahju, mis oleks riigile tekkinud juhul, kui Alitalia oleks tegevuse lõpetanud ja ta oleks likvideeritud.

(94) Samuti vaidleb Itaalia vastu menetluse algatamise otsuse põhjenduses 64 esitatud komisjoni tähelepanekule, et kuna riik oli üksnes kaudne vähemusaktsionär, ei oleks ta saanud paremast müügihinnast sama suurt kasu nagu enamusaktsionärid. Itaalia väidab, et kuna varade müügist saadud tulud lähevad võlausaldajatele, tuleb kahe riigilaenu turutingimustele vastavuse hindamisel võtta arvesse rohkemate sidusrühmade, nagu võlausaldajad, kliendid, töötajad ja tarnijad, huve.

4.1.4. Abi andmisele vastupidine stsenaarium

(95) 25. septembril 2018 esitatud lisamärkustes kirjeldas Itaalia üksikasjalikumalt, millised tagajärjed oleksid olnud vastupidisel stsenaariumil, kus Alitalia oleks 31. detsembril 2017 likvideeritud, väites järgmist: a) riik tegutses turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana, sest kui äriühing oleks 31. detsembril 2017 müüdud/suletud, oleks ta pidanud kandma märkimisväärset kahju, mida oli juba esialgse laenu andmise kuupäeval võimalik prognoosida. Selle kahju suurus oleks olnud [rohkem kui miljard] eurot, peamiselt järgmise tõttu: i) riigi kantavad kulud seoses töötusega; ii) tasumata maksud; iii) reisijatele makstavad hüvitised; iv) negatiivne ülekanduv mõju tarnijatele; b) kahe riigilaenu eesmärk oli rahuldada Alitalia kiireloomulisi juhtimisvajadusi ning vältida teenuse katkemist, mis oleks võinud kaasa tuua suured sotsiaalsed probleemid ja häired; c) kaks riigilaenu olid kooskõlas intressimääraga, mida pakutaks viitemäärade teatise kohaselt halva krediidireitingu ja väikeste tagatistega äriühingutele. Samuti tuli laen võrreldes muude võlgadega eelisjärjekorras tagasi maksta ning d) müügiprotsessi algne lõpptähtaeg kahjustas väljavaadet, et protsess saab positiivse tulemuse, ja seega lükati tähtaeg edasi. Seepärast lükati edasi ka esialgse laenu lõpptähtaeg ja selle summat suurendati täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu andmisega.

(96) Itaalia väitis, et tema põhjenduskäik oli täielikult kooskõlas riigiabi mõistet käsitleva komisjoni teatise punktiga 107, (44) kus on märgitud, et „riigi osalusega raskustes oleva äriühingu omakapitali või võlaga seotud sekkumiste puhul tuleks sellise investeeringu oodatavat tulu võrrelda ettevõtja likvideerimises seisneva võrdlusstsenaariumi oodatava tuluga. Kui likvideerimise tulemuseks on suurem kasum või väiksem kahjum, valiks mõistlik turuosaline sellise lahenduse“.

(97) Itaalia väitis, et kui Alitalia oleks 31. detsembril 2017 suletud, oleks Alitalia töötajatel olnud õigus saada hüvitist üldisest töötushüvitisfondist (edaspidi „NASpI“) ja konkreetsest lennutranspordisektori töötajate solidaarsusfondist (edaspidi „FSTA“). Itaalia väidab, et hinnanguline töötushüvitiste summa, mida riik oleks pidanud sulgemise/likvideerimise korral äriühingu töötajatele maksma, oleks olnud koos FSTA maksetega [350–800] miljonit eurot ajavahemiku eest kuni 31. detsembrini 2018 ning [500–900] miljonit eurot FSTA maksete pikendamise korral 31. detsembrini 2019. Itaalia väitis, et töötushüvitisega seotud kulud oleksid olnud sarnased, kui Alitalia oleks suletud 1. mail 2017, päev enne erakorralise haldusmenetluse algatamist tema suhtes.

(98) Itaalia mainis ka, et Alitalia likvideerimisel oleks olnud negatiivne mõju tema tarnijatele. Nad osutavad teenuseid nagu käitlus, klienditeenindus/kõnekeskused, koristamine, hotellimajutus, logistika ja toitlustus, mille keskmine aastane koguväärtus on [100–300] miljonit eurot.

(99) Lisaks väidab Itaalia, et kuna Alitalia suhtes on algatatud erakorraline haldusmenetlus ja seega juhib äriühingut avaliku sektori asutus, kellel on volitus varasid taastada, müüa või likvideerida ning jaotada tulud võlausaldajate vahel, tegutsesid erivolinikud avalikes huvides; oma volitusi täites saavad erivolinikud kaitsta üksnes võlausaldajate, mitte aktsionäride õigusi.

(100) Peale selle osutab Itaalia Euroopa Kohtu järeldusele Land Burgenlandi kohtuotsuses. Selle kohtuasja punktis 52 leidis kohus, et „hindamisel, kas sama meetme oleks tavapärastel turutingimustel võtnud eraõiguslik müüja, kes on riigiga võimalikult sarnases olukorras, [tuleb] arvesse võtta üksnes eeliseid ja kohustusi, mis on seotud riigi kui aktsionäri olukorraga, mitte aga neid, mis puudutavad teda kui avaliku võimu kandjat“ (45).

(101) Itaalia väidab aga, et riigiabi eeskirju ei saa kohaldada nii, et liikmesriikidel keelatakse võtta võimalikest alternatiividest vähem kulukaid meetmeid üksnes seepärast, et need meetmed võivad olla lahutamatult seotud riigi avaliku võimu teostamisega. Selline lähenemisviis poleks majanduslikult mõistlik.

4.1.5. Abi kokkusobivus siseturuga

(102) Enne menetluse algatamise otsuse vastuvõtmist väitsid Itaalia ametiasutused, et kui kaht riigilaenu peetaks riigiabiks, vastaksid need kõigile päästmisabi siseturuga kokkusobivuse nõuetele. Alitalia on raskustes olev äriühing, võttes arvesse käimasolevat erakorralist haldusmenetlust (mis vastab päästmise ja ümberkorraldamise suuniste kohasele kõiki võlakohustusi hõlmavale maksejõuetusmenetlusele). Komisjon märkis menetluse algatamise otsuses, et kuna esialgne laen polnud kuus kuud pärast selle andmist tagasi makstud, ei saa esialgset laenu pidada kokkusobivaks päästmisabiks, vaid üksnes ümberkorraldusabiks. Itaalia ei esitanud aga ühtegi argumenti väitmaks, et kaks riigilaenu kujutavad endast kokkusobivat ümberkorraldusabi.

(103) Pärast menetluse algatamise otsuse vastuvõtmist väitis Itaalia, et kaks riigilaenu vastavad kõigile päästmisabi siseturuga kokkusobivuse nõuetele. Seoses esimese, asjakohasuse kriteeriumiga (päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 55) väitis Itaalia, et esialgse laenu tagasimaksmata jätmisega kuue kuu jooksul ei eiratud päästmisabi asjakohasuse tingimust, sest nende suuniste kohaselt ei tule abi selle aja jooksul tagasi maksta, kui kehtestatud on likvideerimiskava või ümberkorralduskava. Samuti väitis Itaalia, et esialgset laenu ja täiendavat 300 miljoni euro suurust laenu tuleb käsitada ühe sekkumisena, mis tähendab, et kuue kuu pikkune ajavahemik algaks alles täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu väljamaksmisega.

(104) Teiseks väitis Itaalia seoses proportsionaalsusega (päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkt 60), et kaks riigilaenu olid proportsionaalsed, sest nende eesmärk oli rahuldada Alitalia rahastamisvajadusi kuni müügimenetluse lõpuleviimiseni, ning et vajalik summa kajastas erivolinike ettevaatlikku lähenemist tagamaks, et Alitalia varad on võimalik üle anda, ja ei kahjustanud kahe riigilaenu tagasimaksmise tingimusi. Peale selle esitas Itaalia päästmise ja ümberkorraldamise suuniste punkti 60 kohase ajakohastatud likviidsuskava, mis kajastas Itaalia arvates Alitalia likviidsusvajadusi, võttes arvesse hulka tegureid, nagu Alitalia tegevusest tulenev rahavoog, tema netoinvesteeringute kogusumma, tema äritegevuse omadused ja turu kõikumisest tulenevad Alitaliale omased riskid.

(105) Seoses konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele avalduvat negatiivset mõju käsitleva kriteeriumiga (päästmise ja ümberkorraldamise suuniste jaos 3.6) väitis Itaalia, et alates erakorralise haldusmenetluse algatamisest oli Alitalia registreerinud reisijate ja lendude arvu vähenemise, lõpetanud tegevuse teatavatel kahjumlikel kauglennumarsruutidel, suurendanud lennukite täituvust ning saavutanud märkimisväärse tööjõukulude kokkuhoiu. Itaalia osutab ka asjaolule, et kui Alitalia lõpetaks järsku tegevuse, kaasneksid sellega negatiivsed tagajärjed, pidades silmas Alitalia olulist osa Itaalia lennutranspordisektoris. Kaks riigilaenu piirdusid minimaalselt vajalikuga, et tagada tegevuse jätkumine, ning ei võimalda Alitalial laieneda rohkem kui päästmise ja ümberkorraldamise suunistes lubatud.

4.2. Itaalia esitatud aruanded ja uuringud Alitalia kohta

(106) Kuigi Itaalia ei ole esitanud kahe riigilaenu kohta majanduslikku hinnangut, mille ta koostas enne laenude andmist, esitas Itaalia mitmesuguseid dokumente, mille olid Alitalia majandusliku olukorra ja äritegevuse kohta koostanud eksperdid ja muud üksused. Selles punktis kirjeldatakse peamisi dokumente, mille Itaalia Alitalia kohta esitas. Mõned dokumendid koostati enne erakorralise haldusmenetluse algatamist Alitalia suhtes, st enne kahe riigilaenu andmist (eelnevad dokumendid), ning teised koostati pärast (tagantjärele koostatud dokumendid).

4.2.1. Eelnevad uuringud/dokumendid

4.2.1.1. Tervendamiskava

(107) Tervendamiskava koostati 2016. aasta detsembris kooskõlas Itaalia pankrotiseaduse punkti 67 nõuetega, kui Etihadile oli selge, et Alitalia on pankroti äärel. Tervendamiskava sisaldas finants- ja tööstuskava aastateks 2017–2021, nagu on nõutud Itaalia pankrotiseaduses. Selle eesmärk oli taastada 2021. aastaks Alitalia elujõulisus, tehes järgmist: i) kujundades võrgustiku ümber ja suurendades tulusid umbes 900 miljoni euro võrra aastas (46) (eelkõige täituvuse suurendamise, pikamaalendude arendamise ja kõrvaltulude kaudu) ning ii) vähendades Alitalia kulusid umbes 400 miljoni euro võrra aastas (kulutõhususe meetmed ja Alitalia töötajate arvu vähendamine (47) [X XXX] võrra ning töötasude vähendamine kuni [20–40] %). Lisaks kulude vähendamise meetmete kehtestamisele hinnati tervendamiskavas omakapitali sissemaksete vajaduseks umbes 1,4 miljardit eurot, millest osa pidid moodustama mitterahalised kirjed, nagu võla vahetamine omakapitali vastu, aga osa ka kapitali suurendamine uute summadega, et restruktureerida Alitalia ja rakendada uut äriplaani. Tervendamiskava kohaselt oleks Alitalia saavutanud selle lähenemisviisi korral krediidivõimelisuse 2019. aastal.

(108) Kavas hinnati, et Alitalia puhaskasum suureneks –458 miljonilt eurolt 2016. aastal (arvnäitajad enne sulgemist) + 168 miljoni euroni 2021. aastal, samal ajal kui Alitalia EBITDA suureneks –176 miljonilt eurolt 2016. aastal +441 miljoni euroni 2021. aastal.

(109) Kava rakendamine eeldas ametiühingute heakskiitu, sest kulude vähendamine mõjutas tööjõudu. Ametiühingud hääletasid aga 2017. aasta aprillis toimunud hääletusel tervendamiskava vastu, mistõttu polnud võimalik tööjõukulusid oluliselt vähendada. Selle kava tagasilükkamise tulemusel algatati Alitalia suhtes 2017. aasta mais erakorraline haldusmenetlus.

4.2.1.2. Roland Bergeri ja KPMG analüüs tervendamiskava kohta

(110) 2017. aasta alguses, enne hääletust, vaatasid tervendamiskava läbi kaks sõltumatut ärieksperti, täpsemalt Roland Berger (7. veebruaril 2017) ja KPMG (15. märtsil 2017), tuginedes varasemale ärile ja 2016. aasta prognoosi kohastele arvnäitajatele. Alitalia tellis neilt ekspertidelt analüüsi vastavalt kokkulepitud ulatusele, et toetada otsuste tegemist Alitalia aktsionäride hulgas ja juhatuses. Roland Berger vastutas tervendamiskavale lisatud tööstuskava läbivaatamise eest ja KPMG finantskava läbivaatamise eest.

(111) Nad mõlemad pidasid tervendamiskava „kaugeleulatuvaks [---], võttes arvesse Alitalia hiljutisi tulemusi“, ning märkisid, et on väga oluline, et kõik sidusrühmad, eelkõige ametiühingud, oleks kavale täielikult pühendunud.

(112) KPMG analüüsis juhitakse tähelepanu märkimisväärsele rahastamisele, mis on vajalik kava toetamiseks mitme aasta jooksul, vajadusele arvestada täielikult eeldatava kulude kokkuhoiu ja tulude kasvu saavutamisega ning vajadusele tagada kõigi sidusrühmade (sh töötajate) täielik pühendumine kavale. KPMG rõhutas ka kava tundlikkust, pidades silmas rahalist eeldust seoses ettemaksuga ostetud piletite müügist saadava tulu/rahavoo muutumisega.

4.2.1.3. Dr Riccardo Ranalli tõendamisaruanne tervendamiskava kohta

(113) Itaalia pankrotiseaduse kohaselt pidi Alitalia esitatud arvnäitajate õigsust (usaldusväärsust) ja tervendamiskava teostatavust kontrollima ja tõendama sõltumatu ekspert. Sellise läbivaatamise eesmärk on tagada, et kava rakendades vähendatakse kavandatud finantsmeetmetega Alitalia võlga ja korraldatakse tema rahaasjad ümber. Tõendamise viis ellu vannutatud audiitor dr Riccardo Ranalli (48).

(114) Dr Ranalli tõendamisaruandes (edaspidi „tõendamisaruanne“) on loetletud Alitalia kriisi põhjused, millele on osutatud tervendamiskavas: (49) a) äriühingu [Alitalia] iseseisvus olukorras, kus võrgustikku kuuluvad lennuettevõtjad on saavutanud järjestikuste ühinemiste abil kriitilise massi, et tagada piisav konkurentsivõime; b) odavlennuettevõtjate ulatuslik turuosa siseturul võrreldes muude Euroopa riikidega (väline põhjus); c) väike turuosa kauglennuturul, vaatamata katmata nõudlusele; d) ebatõhus kulustruktuur, millega kaasneb keskmine CASK (50) [X,X] eurot (põhineb lühi- ja keskmise pikkusega lendude CASKil [XX,XX] eurot ning kauglendude CASKil [X,XX] eurot), samas kui keskmised näitajad on 5,31 eurot kauglennuturul tegutsevate lennuettevõtjate puhul ja 8,2 eurot võrgustikku kuuluvate lennuettevõtjate puhul (sisemine põhjus), ning e) kauglendudega seotud tegevuse piiratus, mis tuleneb ühisettevõtte lepingutest seoses Põhja-Ameerika marsruutidega (sisemine põhjus).

(115) Tõendamisaruanne (kuupäevaga 28. aprill 2017) ja kinnituskiri (15. märts 2017) kinnitasid tervendamiskava.

4.2.1.4. Ooteaja leping

(116) 2017. aasta jaanuaris sõlmisid Alitalia, tema peamine aktsionär Etihad Investment Holding Company LLC ja Alitalia võlausaldajad tingimusliku ooteaja lepingu. Lepingus on sätestatud, et „enne ajakohastatud tööstuskava koostamise lõpuleviimist ja asjakohase kinnituse saamist sõltumatult eksperdilt kooskõlas Itaalia pankrotiseaduse artikli 76 lõike 3 punktiga d [---] vajab äriühing [Alitalia] aega, et määrata muu hulgas kindlaks üksikasjalikud tegevused, mis tuleb tööstuskava kohaselt ellu viia tema omakapitali-, finants- ja äriseisundi parandamiseks, ning et rakendada finantskava põhitingimusi“. Ooteaja lepingus oli muu hulgas sätestatud, et Etihad peab andma 100 miljoni euro suuruse allutatud aktsionärilaenu, mis maksti välja 27. detsembril 2016.

(117) Tervendamiskava koostamise ajal pöördus Alitalia oma võlausaldajate poole ja taotles moratooriumi oma finantskohustuste täitmiseks ooteaja lepingus sätestatud tingimustel. Ooteaja leping kehtis 31. märtsini 2017 ja selles oli nädala kaupa esitatud likviidsuskava kuni sama kuupäevani, mis näitab, et ooteaja lepingu ja seal sätestatud meetmete abil oli Alitalia likviidsus tagatud kuni 31. märtsini 2017.

4.2.2. Tagantjärele koostatud uuringud/dokumendid

4.2.2.1. Leonardo uuring

(118) Erivolinikud kaasasid sõltumatu nõustaja, Leonardo & Co, et hinnata Alitalia tegevusüksuste eeldatavat müügiväärtust, nagu on kirjeldatud põhjenduses 60. Nad soovisid seda hinnangut, kuna erivolinikel on seaduse kohaselt keelatud müüa Alitaliat turupõhisest võrdlushinnast madalama hinnaga. Uuring telliti 14. septembril 2017. 16. oktoobril 2017 saatis Leonardo & Co kolmele erivolinikule oma uuringu (edaspidi „Leonardo uuring“) tulemused.

(119) 16. oktoobri 2017. aasta Leonardo uuringu eesmärk oli hinnata Alitalia tegevusüksuste müügiväärtust 1. mail 2017, nimelt erakorralise haldusmenetluse alguskuupäeval. Uuringus hinnati kolme võimaliku partii väärtust: i) lennunduspartii (Lotto Aviation) müük; ii) maapealse teeninduse partii (Lotto Handling) müük ja iii) mõlema partii müük korraga (Lotto Unico ehk tervikpartii). Leonardo uuringus esitatud hinnanguline müügiväärtus ei sisalda müüdavate varadega seotud kohustisi ega enne erakorralist haldusmenetlust tekkinud kohustisi. Leonardo & Co kasutatav hindamismetoodika on hinnata Alitalia väärtust segameetodiga, milles on varapõhine meetod ühendatud kasumipõhise meetodiga. Leonardo & Co peab seda meetodit kõige asjakohasemaks sellise majanduslikes raskustes äriühingu väärtuse hindamiseks nagu Alitalia.

(120) Leonardo uuringus kasutatakse lähtealusena varade bilansilist väärtust umbes 2,5 miljardit eurot, mis on kooskõlas tervikpartiina üle antavate varade bilansilise väärtusega 2 552 miljonit eurot vastavalt ettevõtja PriceWaterhouseCoopers (edaspidi „PwC“) aruandele. Nende varade väärtust korrigeeritakse seejärel Alitalia varade ja tegevusega seotud kohustistega (peamiselt võlad tarnijatele) ning korrigeeritud kasumiga. See korrigeeritud kasum on äriühingu eeldatav kasum äriplaani kahel esimesel aastal, millest on lahutatud võrreldavate lennuettevõtjate keskmine kasum. Kuna eeldati, et Alitalia teenib esimesel kahel tegevusaastal kahjumit, on korrigeeritud kasum negatiivne, mis vähendab veel enam eeldatavat müügiväärtust.

(121) Et võtta arvesse äriplaani teostamisele omast määramatust, võetakse Leonardo uuringus arvesse kaht stsenaariumi, et hinnata Alitalia tegevusüksuste võimalikku müügiväärtust. Nn inertsistsenaarium on välja töötatud eelduse põhjal, et säilitab Alitalia 2017. aasta majanduslik olukord ja finantsseisund, ning selles pole seega võetud arvesse kasvueesmärke ega tavapäraseid tööstusstrateegiaid. Nn renessansistsenaarium põhineb äriplaanil, mille koostamisel on arvestatud Alitalia 2017. aasta olukorra lõppemisega ning milles on ette nähtud turuosade taastamine ning lühikese kuni keskpika perspektiivi kasumlikkus, et võimaldada äriühingul taastada oma keskne tähtsus vaadeldaval turul.

(122) Leonardo uuringu kohaselt on tervikpartii hinnanguline müügihind inertsistsenaariumi puhul 280–411 miljonit eurot ning renessansistsenaariumi puhul 495–626 miljonit eurot. Suurima ja väikseima väärtuse keskmine on 453 miljonit eurot.

4.2.2.2. Kolme müüdava tegevuspartii finantsnäitajad, mille vaatas läbi PwC

(123) Erivolinikud sõlmisid 1. mail 2017 lepingu PwCga, et ta kontrolliks Alitalia kontserni konsolideeritud finantsnäitajaid ning eraldi lennundus-, maapealse teeninduse ja tervikpartii bilansse. Nende eraldi bilansside põhjal määrati kindlaks Alitalia varade müügi korral üle antavate varade ulatus ning see, millised bilansikirjed kajastaksid pärast müüki Alitaliale jäävat vara.

(124) Neid kontrollitud finantsnäitajaid, mis esitati 21. septembril 2017 koostatud PwC kontrolliaruande kavandis, kasutas Leonardo & Co partiide hinnanguliste müügihindade kindlaksmääramiseks (51).

(125) PwC viis oma kontrolliaruande koostamise lõpule ja kuupäevastas aruande 31. oktoobril 2017.

4.2.2.3. Hinnad ettevõtjate Lufthansa, EasyJet ja Airport Handling pakkumustes

(126) 16. oktoobril 2017 esitasid mitu äriühingut, sealhulgas Airport Handling, EasyJet ja Lufthansa, pakkumismenetluse käigus pakkumused Alitalia äritegevuse osade ostmiseks (vt põhjendus 59). Selles punktis on kokkuvõtlikult kirjeldatud nende pakkumuste põhiomadusi.

(127) Airport Handling tegi siduva pakkumuse Alitalia maapealse teeninduse kohta, pakkudes [XX,X] miljonit eurot ja lisaks kuni 6,5 miljonit eurot, mis sõltus mõne eesmärgi saavutamisest.

(128) EasyJet tegi siduva pakkumuse Alitalia lennundustegevuse selle osa kohta, mis ei hõlma hooldus- ja remonditeenuseid. Pakkumuses hinnati lühilennutegevuse väärtuseks üksnes [XXX–XXX] miljonit eurot. EasyJet märkis oma pakkumuses, et tema esialgse hinnangu kohaselt oli kauglennutegevuse väärtus [XXX] miljonit eurot ning et selle ülevõtmine sõltus konsortsiumipartnerist, keda ta seal ei nimetanud. Seega oli EasyJeti pakutav maksimaalne kogusumma [XXX] miljonit eurot.

(129) Lufthansa esitatud mittesiduv pakkumus käsitles üksnes osa lennunduspartiist (st [XX] lennukit [XXX]st ja üksnes […] töötajat) ning selle väärtus oli [XXX] miljonit eurot (ilma kapitalirendita).

4.2.3. Alitalia finantsaruanded

(130) Alitalia kontserni kõige uuemad avaldatud kohustuslikud finantsaruanded pärinevad 31. detsembrist 2015. 2016. aasta kohta kohustuslikke finantsaruandeid ei koostatud, sest Alitalia suhtes algatati erakorraline haldusmenetlus enne 2016. aasta kohustuslike finantsaruannete vastuvõtmist ja avaldamist. Kättesaadavad olid aga sulgemiseelsed ja pro forma finantsnäitajad 2016. aasta kohta ning põhiekspertide (st KPMG, Roland Berger, dr Ranalli ja PwC) eelnevad ja tagantjärele koostatud aruanded Alitalia kohta. Need eksperdid tuginesid oma analüüsis 2016. aasta arvnäitajatele. Samuti koostas Alitalia finantsaruande 28. veebruari 2017. aasta seisuga, nagu on nõutud Itaalia pankrotiseaduses.

(131) Erakorralise haldusmenetluse ajal kohustuslikke finantsaruandeid ei avaldatud. Küll aga avaldati Alitalia erakorralise haldusmenetluse veebisaidil ebakorrapäraselt mõningaid finantsnäitajaid, keskendudes peamiselt tegevuse EBITDA-le ja rahavoole (bilanss puudus) (52).

(132) Kuigi paistab, et kui 2015. aasta välja arvata, ei auditeeritud ühtegi neist finantsaruannetest, ei viita miski sellele, et need arvnäitajad annavad Alitalia finantsseisundist olulisel määral vale ettekujutuse. Konkreetselt 2016. aasta arvnäitajaid kinnitas dr Ranalli osana tervendamiskavast.

5. ABI HINDAMINE

5.1. Abi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses

(133) ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud: „Kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.“

(134) Järelikult selleks, et meede kvalifitseeruks riigiabiks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peavad olema täidetud järgmised kumulatiivsed kriteeriumid: i) seda rahastatakse riigi poolt või riigi ressurssidest; ii) see annab ettevõtjale eelise; iii) see on valikuline ehk soodustab teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist ning iv) see kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi ja liikmesriikidevahelist kaubandust.

5.1.1. Ettevõtja määratlus

(135) Alitalia on Itaalias asutatud eraettevõtja, kes tegutseb lennutranspordisektoris. Ta on ettevõtja ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kuna ta tegeleb majandustegevusega, pakkudes turul teenuseid (53).

5.1.2. Riigi vahendid ja riigile omistatavus

(136) Nagu on sedastanud Euroopa Kohus, (54) peavad meetmed selleks, et neid saaks liigitada riigiabiks ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, a) pärinema riigi ressurssidest kas otseselt või kaudselt mis tahes vahendaja kaudu, kes tegutseb talle antud volituste alusel, ning b) olema riigile omistatavad (55).

(137) Kuna kaks riigilaenu anti Itaalia valitsuse ja parlamendi tegevuse tulemusel, on need selgelt Itaalia riigile omistatavad. Lisaks rahastati kahte riigilaenu riigieelarvest ja need anti seega selgelt riigi ressurssidest.

5.1.3. Valikulisus

(138) Et meedet saaks pidada riigiabiks, peab see olema valikuline, kuna see soodustab üksnes teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist.

(139) Kaks riigilaenu anti ühele äriühingule, Alitaliale. Seega anti need sihtotstarbeliselt ühele äriühingule ja need polnud kättesaadavad teistele Itaalia lennutranspordisektoris või muudes sektorites tegutsevatele äriühingutele, kes on võrreldavas õiguslikus ja faktilises olukorras. Ühelgi võrreldaval äriühingul ei olnud õigust saada kasu sarnastest meetmetest nagu need, mida võeti Alitalia suhtes, ja seega ei rahastatud ühtki neist äriühingutest võrreldavalt. Kaks riigilaenu on seega valikulised.

5.1.4. Eelis

(140) ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses on eelis iga majanduslik kasu, mida ettevõtja ei oleks saanud tavalistes turutingimustes, st riigi sekkumiseta (56).

(141) Liidu kohtute praktika kohaselt ei anna avaliku sektori asutuste tehtud majanduslikud tehingud vastaspoolele eelist ja ei kujuta endast seega riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui need on tehtud tavapärastel turutingimustel (57). Et teha kindlaks, kas tehing on tehtud nimetatud tingimustel, kohaldab komisjon turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi. See kriteerium on välja töötatud erinevaid majandustehinguid silmas pidades. Kõigepealt uurib komisjon, kas turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium on kohaldatav, ja kui on, siis kohaldab seda kahe riigilaenu suhtes.

5.1.4.1. Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldatavus

(142) Praegusel juhul peab komisjon uurima, kas turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium on kohaldatav. Kui komisjon teeb kindlaks, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium ei ole kahe riigilaenu suhtes kohaldatav, pole tal vaja seda kohaldada. Sel juhul võib komisjon lihtsalt järeldada, et Alitalia sai majandusliku eelise, mida ta ei oleks turutingimustel saanud, ning sai seega eelise ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.

(143) Kuna aga riigilaene on kaks (esialgne laen ja täiendav 300 miljoni euro suurune laen) peab komisjon enne kohaldatavuse hindamist hindama, kas need laenud on kohaldatavuse hindamisel eristatavad või kujutavad endast üht sekkumist. Kui need on eristatavad, tuleks kumbagi laenu hinnata eraldi, eelkõige seoses turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldatavusega. Kui aga leitakse, et laenud moodustavad ühe meetme, peab komisjon seoses nimetatud kriteeriumiga viima kahe riigilaenu suhtes ellu ainult ühe hindamise.

5.1.4.1.1. Kaks riigilaenu ühe meetmena

(144) Komisjoni otsustuspraktikast tuleneb, et järjestikuseid riigi sekkumisi, mis toimuvad sama ettevõtja suhtes suhteliselt lühikese ajavahemiku jooksul, mis on üksteisega seotud või mida kavandati või mida võis ette näha esimese sekkumise ajal, võib hinnata ühe sekkumisena. Kui aga hilisem sekkumine oli varasema sekkumise ajal ettenägematute sündmuste tulemus, tuleb tavaliselt hinnata kahte meedet eraldi (58).

(145) Hinnates, kas kaks riigilaenu kujutavad endast ühte sekkumist, võtab komisjon arvesse i) kahe kõnealuse riigilaenu ajalist järjekorda; ii) nende eesmärki ja iii) ettevõtja olukorda (finantsseisund ja risk) kummagi riigilaenu andmise otsuse tegemise ajal (59).

(146) Komisjon on seisukohal, et esialgset laenu ja täiendavat 300 miljoni euro suurust laenu tuleks käsitada kohaldatavuse hindamisel ühe meetmena.

(147) Esiteks, mis puudutab laenude ajalist järjekorda, siis need kaks laenu anti kiiresti üksteise järel: esialgne laen anti 2. mail 2017 ja vähem kui kuus kuud hiljem, 16. oktoobril 2017, anti täiendav 300 miljoni euro suurune laen. Samuti muutis Itaalia nende laenude lõpptähtaegu mitu korda vähehaaval (vt põhjendused 19 ja 30), enne kui ta need lõpuks ühtlustas ja ühendas laenud de facto üheks meetmeks (vt põhjendused 31 ja 32).

(148) Teiseks, nagu on selge põhjendustest 17 ja 19, anti kaks riigilaenu konkreetse eesmärgiga, nimelt et tagada Alitalia lennutransporditeenuste katkematus seni, kuni erivolinikud on täitnud kava, millega seoses majandusarengu minister oli neile volitused andnud, täpsemalt kuni nad on viinud lõpule Alitalia restruktureerimise või selle varade müügi. Laenud andis Itaalia riik ja rahalisi vahendeid ei püütud saada muudest allikatest.

(149) Dekreet-seaduses 148/2017 on sõnaselgelt märgitud, et täiendav 300 miljoni euro suurune laen antakse esialgse laenu suurendusena (vt põhjendus 19). Peale selle kirjeldasid Itaalia ametiasutused rahastamist ühe meetmena komisjonile saadetud teates, milles nad ühtlasi selgitasid, et abi maksti välja kolmes osas (60). Seda kirjeldust kinnitab ka Itaalia ametiasutuste esitatud hilisem teave (61).

(150) Kui summat ja esialgset kestust mitte arvesse võtta, on kahe riigilaenu tingimused identsed; samuti viidatakse täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu andmist käsitlevas dekreedis esialgse laenu andmist käsitlevale dekreedile, märkides, et „rahastamist suurendatakse“. Lõpptähtaegade ühtlustamisega ühendati kaks riigilaenu üheks meetmeks (vt põhjendused 30, 31 ja 32).

(151) Kolmandaks, kui vaadata Alitalia finantsseisundit ja riskiprofiili kummagi riigilaenu andmise otsuse tegemise ajal, siis need olid sisuliselt samasugused. Finantsseisundi ja riskiprofiili üksikasjalik võrdlus on esitatud punktis 5.1.4.2. Täielikkuse huvides märgib komisjon aga, et Alitalia finantsseisund ja riskiprofiil olid kahe riigilaenu andmise ajal järgmised: a) Alitalia oli maksejõuetu ja tema suhtes oli algatatud erakorraline haldusmenetlus. Seega ei muutunud midagi õiguskorras, mille alusel ta tegutses; b) kui laenusummat ja lõpptähtaegu mitte arvesse võtta, olid kahe riigilaenu tingimused identsed. See näitab, et Itaalia vaatepunktist oli riskiprofiil sisuliselt sama; c) kuigi Alitalial oli täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu andmise ajal 545 miljonit eurot kättesaadavat raha, oli tegemist peamiselt esialgse laenuga kättesaadavaks tehtud rahaga ning see polnud olulisel määral saadud kulude kokkuhoiust ega tulude suurenemisest. Alitalia ei olnud võimeline tekitama positiivseid rahavooge oma tegevuse rahastamiseks ja sõltus oma kahjumliku tegevuse rahastamisel välisrahastamisest (vt põhjendus 228).

(152) Kui anti esialgne laen, võttes arvesse Alitalia prognoositavat likviidsusvajadust erakorralise haldusmenetluse ajal, võis ette aimata, et juhul, kui müüki või restruktureerimist kuue kuu jooksul ei toimu, on vaja lisarahastamist (vt põhjendused 246–248).

(153) Komisjon on seisukohal, et Itaalia konkreetne eesmärk oli tagada piisav rahastamine, et võimaldada Alitalial edasi tegutseda, kuni tema varasid on võimalik müüa. See seisukoht põhineb järgmisel: a) eri ministrite avaldused (vt põhjendus 51 jj); b) Itaalia väited, mis kinnitavad, et Alitalial oli terves Itaalia lennutranspordisektoris süsteemne tähtsus, mistõttu valitsus pidas teda liiga oluliseks, et maksejõuetuks jääda. c) Alitalia rahavajaduste poolautomaatne katmine, kahe riigilaenu lõpptähtaegade automaatne edasilükkamine ning müügimenetluse pikendamine; d) asjaolu, et alates esialgse laenu andmisest pole Itaalia kordagi võtnud selgeid meetmeid oma investeeringu tagasisaamiseks ega isegi kaalunud seda võimalust; e) Itaalia ei ole taotlenud kahe riigilaenu ennetähtaegset tagasimaksmist. Samuti pole ta algatanud likvideerimist ega püüdnud vähemalt hoiduda kahe riigilaenu lõpptähtaja edasilükkamisest olukorras, kus puudus uuring kahe riigilaenu tagasimaksmise tõenäosuse muutumise kohta ajal, mil need laenud tuli tagasi maksta. f) intressi, mis tuli kahelt riigilaenult nende lõpptähtajal maksta, ei ole makstud kahe riigilaenu lõpptähtaja süsteemse edasilükkamise tõttu ja alates 31. maist 2019 intress enam edasi ei kogunenud.

(154) Sellest tulenevalt käsitleb komisjon kahte riigilaenu käesolevas otsuses ühe meetmena.

(155) Komisjon uurib kohaldatavust kahel alusel, hinnates, i) kas Itaalia esitas piisavad eelnevad tõendid, mis näitavad, et ta tegutses ettevõtjana, ning ii) kas riik tegutses kahe riigilaenu andmisel avaliku sektori asutusena, mitte ettevõtjana.

(156) Kui jätta kõrvale eelmainitud järeldus, et kaks riigilaenu ei ole eristatavad, siis isegi kui kahte riigilaenu käsitletaks kahe eraldi meetmena, oleks allpool esitatud komisjoni kohaldatavusanalüüs mutatis mutandis kohaldatav.

5.1.4.1.2. Itaalia tegutses avaliku sektori asutusena, mitte turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana

(157) Komisjon leiab, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium ei ole praegusel juhul kohaldatav. Kõigi kättesaadavate tõendite kohaselt on Itaalia tegutsenud järjekindlalt avaliku sektori asutusena, et päästa Alitalia pankrotist ja võimaldada tal edasi tegutseda.

(158) Komisjon meenutab kõigepealt, et Euroopa Kohus on leidnud, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldamine sõltub lõpuks sellest, kas riik on andnud aktsionärina, mitte aga avaliku võimu kandjana majandusliku eelise temale kuuluvale ettevõtjale (62). Riigi sekkumist, mille eesmärk on täita temal kui avalikul võimul lasuvaid kohustusi, ei saa võrrelda eraõigusliku investori sekkumisega turumajanduses (63).

(159) Et teha kindlaks, kas riigi antud kaks riigilaenu kujutavad endast avaliku võimu teostamist või tulenevad kohustustest, mida riik peab täitma aktsionärina, ei uuri komisjon üksnes nende laenude vormi, vaid ka i) nende laadi ja eset, ii) nende andmise konteksti, iii) taotletavat eesmärki ning iv) kahe riigilaenu suhtes kehtivaid norme.

(160) Kui riigi sekkumine ei ole selle laadi ja eset ning taotletavat eesmärki arvesse võttes investeering, mille võiks teha erainvestor, kujutaks see endast riigi kui avaliku sektori asutuse sekkumist, välistades seega turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldamise (64).

Meetme laad ja ese

(161) Nagu on kirjeldatud punktis 2.1, kujutas kõnealune meede endast kahte riigilaenu, mille Itaalia andis Alitaliale on 2. mail 2017 ja 16. oktoobril 2017.

Meetme kontekst

(162) Riik tegutses algusest peale järjepidevalt ja selgelt avaliku sektori asutusena, et päästa Alitalia likvideerimisest, nagu on tunnistatud ka mitme ministri avalikes avaldustes (vt punkt 2.5), ning ta ei tegutsenud äriühingusse investeeriva aktsionärina ega võlausaldajana.

(163) Alates sellest, kui CAI 2008. aastal Alitalia omandas, on äriühing olnud järjepidevalt tugevas kahjumis. Alitalia aktsionäride püüdlused suunata Alitalia tervendamiskava abil tagasi õigele teele kukkusid läbi, sest töötajad lükkasid selle kava 26. aprillil 2017 tagasi, mille tõttu algatati Alitalia suhtes erakorraline haldusmenetlus (vt põhjendus 41 jj). Alitalia on erakorralise haldusmenetluse ajal endiselt raha kaotanud.

(164) Puuduvad tõendid, et pärast tervendamiskava tagasilükkamist, kuid enne erakorralise haldusmenetluse algatamist oleks ükski investor olnud valmis sekkuma ja Alitalia kui tegevust jätkava ettevõtte omandama, isegi nominaalhinnaga. Samuti puuduvad tõendid, et finantsasutused olid valmis pakkuma märkimisväärseid laenuvahendeid, et võimaldada piisavat likviidsust äriühingu tegevuse jätkumiseks.

(165) Kahe riigilaenu andmise ajal oli Alitalia raskustes olev ettevõtja päästmise ja ümberkorraldamise suuniste tähenduses ning tal oli vähe lootust lühikeses kuni keskpikas perspektiivis kasumlikuks saada (vt põhjendused 41, 66 ja 218–229).

Taotletav eesmärk

(166) Alitalia suhtes algatatud erakorralise haldusmenetluse sõnaselge eesmärk oli tagada Alitalia osutatavate transporditeenuste katkematus ja säilitada Alitalia varade väärtus.

(167) Maksejõuetu äriühinguna jäi Alitalia sisuliselt laenuturgudelt kõrvale ning oma vahetute ja pikaajalisemate likviidsusprobleemide tõttu sõltus ta Itaalia riigist, kes andis kaks riigilaenu.

(168) Nagu on üksikasjalikult kirjeldatud 2. jaos, anti esialgne laen eelkõige eesmärgiga vältida Alitalia osutatava teenuse katkemist, võimaldades tal säilitada riigisisesed ja rahvusvahelised lennuühendused ning vältides seeläbi sotsiaalseid raskusi ja suurt ebamugavust kasutajate jaoks. Peale selle vältis Itaalia, et sellise katkemisega rikutaks muu hulgas Itaalia põhiseadusega tagatud õigust transporditeenuste territoriaalsele järjepidevusele Itaalias. Täiendav 300 miljoni euro suurune laen anti samal põhjusel ning ka selleks, et hõlbustada Alitalia varade võõrandamist. Alitalia suhtes algatatud erakorralise haldusmenetluse eesmärk ja kahe riigilaenu eesmärk ei paista sisuliselt erinevat.

(169) Seda hinnangut toetavad ministrite avalikud avaldused enne esialgse laenu ja 300 miljoni euro suuruse laenu andmist (vt punkt 2.5), täpsemalt väited, et valitsuse põhieesmärk oli hoida ära lennutransporditeenuste järsk katkemine ning selliste teenuste kadumise otsesed ja kaudsed tagajärjed. Need avaldused käsitlesid muu hulgas mõju Itaalia majandusele ja väidetavat eesmärki hoida ära edasine kahju maksumaksjatele. Avalduste kohaselt oli eesmärk anda erivolinikele hingamisruumi ostja leidmiseks. Seda eesmärki kajastavad asjaomased õigusaktid, millega kaks riigilaenu anti, ja Itaalia enda esitatud teave (vt põhjendus 78 jj), mille kohaselt oli neid laene vaja Alitalia juhtimisvajaduste rahuldamiseks ja teenuste katkemise ning sellest tingitud sotsiaalsete raskuste ja ebamugavuse vältimiseks.

(170) Itaalia valitsuse liikmete toonased avaldused (vt punkt 2.5) toetavad seisukohta, et põhjused, miks Itaalia kaks riigilaenu andis, ei olnud sellised, millest oleks lähtunud turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja. Selle asemel oli kahe riigilaenu andmise põhjus, et „lendude peatamine ei ole mõeldav, sest see ohustaks ühendusi ja tekitaks kahju reisijatele“, (65)„[m]e ei saa [lasta tal] päeva pealt maksejõuetuks jääda, sest siis kaotaksime ühendused riigi eri osade vahel“ (66) ning „lennukite hoidmine hommikust õhtuni maa peal maksaks Itaalia maksumaksjatele palju rohkem“ (67).

(171) Nagu on kirjeldatud punktis 4.1, selgitas Itaalia üksikasjalikult häireid, mida Alitalia turult lahkumine tekitaks, esitades sellega seoses nende reisijate arvu, kes olid piletid broneerinud, ja väljastatud piletite arvu.

(172) Olles eelnimetatud asjaolusid uurinud, leiab komisjon, et kahe riigilaenu peamine eesmärk oli tagada Alitalia tegevuse jätkumine avaliku poliitika põhjustel, mitte riigi kui turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja finantshuvides. See tähendab, et isegi kui oleks võimalik tõendada, et riigil on võimalus teenida seoses kahe riigilaenuga kasvõi pikas perspektiivis kasumit, oli see kaalutlus kahe riigilaenu andmise otsuse tegemisel kõrvalise tähtsusega.

(173) Samuti on Euroopa Kohus leidnud, et ettevõtja osutatavate veoteenuste jätkuvus on kaalutlus, mida erainvestor arvesse ei võtaks (68).

(174) Peale selle lükati kahe riigilaenu lõpptähtaegu korrapäraselt edasi ja samal ajal lükkas riik nende uute lõpptähtaegadeni edasi ka Alitalia kohustuse intressi maksta. Majanduskasvu käsitleva dekreet-seaduse vastuvõtmise tulemusel lõppes intressi kogunemine kahelt riigilaenult 31. mail 2019. See näitab ka, et intressimäär kuue kuu EURIBOR pluss 10 %, mis Itaalia väitel näitas, et ta käitus turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana (vt põhjendus 95), on üksnes kunstlik, sest riik ei saanud laenuandjana kordagi tasu oma likviidsuskulu ega Alitaliaga seotud krediidiriski eest, mida turumajanduse tingimustes tegutsev laenuandja oleks soovinud katta. See ja asjaolu, et Itaalia ei esitanud eelnevat uuringut, mis oleks näidanud, et riigil oli tähtaegade edasilükkamise ja intressi maksmisest vabastamise suhtes finantshuvi, selle asemel, et valida vastupidine stsenaarium, näitab, et riik teostas seoses Alitaliaga oma avalikku võimu. See käitumine, täpsemalt tähtaegade edasilükkamine ilma konkreetse eelneva uuringuta, intressi maksmise nõudmisest hoidumine, peatades lõpuks intressi kogunemise alates 31. maist 2019, ei ole kooskõlas turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja käitumisega, vaid näitab avaliku sektori asutuse huvi Alitalia osutatava transporditeenuse katkematuse tagamise vastu.

Meetme suhtes kehtivad normid

(175) Kõnealused kaks riigilaenu on sui generis ja sihtotstarbelised meetmed. Vastu võeti konkreetsed dekreet-seadused, et sätestada nende laenude andmine ja hiljem nende tähtaegade pikendamine ning laenude de facto ühendamine üheks meetmeks. Kahte riigilaenu rahastati majandusarengu ministrile eraldatud eelarvest. Samuti oli nende laenude väljamaksmine sätestatud konkreetsetes ministrite dekreetides.

(176) Raha nende laenude jaoks eraldati üldisest riigieelarvest.

Järeldus

(177) Kokkuvõttes tuleb märkida, et meetmel on selle laadi ja eseme, selle võtmise konteksti, eesmärgi ja selle suhtes kehtivate normide poolest sellised omadused nagu toimingul, mis kuulub Itaalia avaliku võimu teostamise hulka. Seepärast pole võimalik kohaldada meetme suhtes erainvestori kriteeriumi.

5.1.4.1.3. Turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldamata jätmine Itaalia poolt

(178) Kohus on sedastanud, et „erainvestori kriteeriumi kohaldamine [sõltub] [---] sellest, kas asjaomane liikmesriik annab aktsionärina, mitte aga avaliku võimu kandjana majandusliku eelise temale kuuluvale ettevõtjale“ (69).

(179) Kui liikmesriik tugineb haldusmenetluses turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumile, peab ta „üheselt ning objektiivsete kontrollitavate ja samast ajajärgust põhinevate andmete põhjal tõendama, et võttis elluviidud meetme aktsionärina ning nõutavatel eelnevate majanduslike hinnangute põhjal“ (70). Tõenditest peab selgelt nähtuma, et asjaomane liikmesriik otsustas enne majandusliku eelise andmist või samal ajal sellega investeerida põhjendatud hinnangu alusel, mis näitab, et tegelikult rakendatavast meetmest saadakse tulu, mis vastab turu tulumäärale.

(180) Samuti „hindamaks, kas sama meetme oleks tavapärastel turutingimustel võtnud erainvestor, kes on riigiga võimalikult sarnases olukorras, tuleb arvesse võtta üksnes eeliseid ja kohustusi, mis on seotud riigi kui aktsionäri olukorraga, mitte aga neid, mis puudutavad teda kui avaliku võimu kandjat“ (71). Seega tuleb eristada esiteks riigi kui ettevõtja aktsionäri ning teiseks riigi kui avaliku võimu kandja rolli.

(181) Eelkõige võivad sellega seoses olla vajalikud tõendid, millest ilmneb, et kõnealune otsus põhineb majandushinnangutel, mis on sarnased nendega, mille oleks enne investeeringu tegemist käesoleva juhtumi asjaoludel lasknud korraldada nimetatud liikmesriigiga võimalikult sarnases olukorras olev mõistlik erainvestor,, et teha kindlaks sellise investeeringu kasumlikkus tulevikus.

(182) Üldkohus on meenutanud, (72) et „kuigi komisjonil tuleb eraõigusliku investori kriteeriumi kohaldada ja paluda asjaomasel liikmesriigil esitada talle selleks kogu asjassepuutuv teave, peab see liikmesriik või [---] riigi osalusega äriühing esitama tõendid, kust nähtub, et ta on andnud asjaomase meetme kasumlikkuse kohta majandushinnangu, mis on võrreldav sellega, mille oleks teinud sarnases olukorras olev eraõiguslik investor“.

(183) Lisaks on Euroopa Kohus sedastanud, et „kui majandushinnangud koostatakse pärast selle eelise andmist, ei piisa asjaomase liikmesriigi tehtud investeeringu tegeliku kasumlikkuse tagantjärgi tuvastamisest või tegelikult kasutatud menetluse valiku hilisemast põhjendamisest, selleks et tõendada, et liikmesriik tegi enne eelise andmist või eelise andmise ajal niisuguse otsuse aktsionärina“ (73).

(184) Itaalia pole täitnud minimaalseid nõudeid tõendamaks, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium on praegusel juhul kohaldatav.

(185) Nagu on märgitud põhjenduses 83, siis vaatamata komisjoni korduvatele taotlustele ei tõendanud Itaalia dokumentaalselt, et ta oli enne kahe riigilaenu andmist hinnanud nende laenude võimalikku investeeringutasuvust. Samuti ei esitanud ta oma hinnangut selle kohta, kui tõenäoline on laenude ja nendega seotud intresside tagasimaksmine Alitalia omavahenditest või Alitalia müügi tuludest, ega hinnangut tagasimaksmata jätmise riski kohta. See kehtib nii esialgse laenu kui ka täiendava 300 miljoni euro suuruse laenu puhul.

(186) Nagu mainitud punktis 4.2, on Itaalia küll esitanud Alitalia kohta mitmesuguseid aruandeid ja teavet, mis olid kättesaadavad enne kahe riigilaenu andmist ja mis olid koostatud muudel eesmärkidel kui majandushinnangu andmiseks enne kahe riigilaenu andmist, kuid need aruanded ja see teave ei näita isegi tagasimaksmise tõenäosust ning samuti ei vasta need liidu kohtute kehtestatud nõuetele vastuvõetavate tõendite kohta, mis näitaksid, et kahe riigilaenu kasumlikkust on eelnevalt hinnatud.

(187) Samuti polnud Itaalia ametiasutused võimelised tõendama, et enne kummagi laenu andmise otsuse tegemist või sellega samal ajal oli koostatud dokument, mis kujutas endast äriplaani, kasumlikkuse hinnangut, mis koosnes eelkõige majandushinnangust kahe riigilaenu tagasimaksmise tõenäosuse ja nende hinnastamise asjakohasuse kohta. Miski ei näita, et Itaalia ametiasutused, valitsus või parlamendi liikmed uurisid ja arutasid äriplaani või kahe riigilaenu kasumlikkust enne seda, kui võeti vastu haldus- ja õigusnormid kahe riigilaenu andmise kohta.

(188) Itaalia pole seega täitnud tõendamisnõuet, mille kohaselt liikmesriik peab üheselt ning enne majandusliku eelise andmise otsuse tegemist või sellega samal ajal tuvastatud objektiivsete ja kontrollitavate asjaolude põhjal tõendama, et ta võttis meetme turuosalisena, ning seepärast ei täitnud ta oma kohustust tõendada, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium on kahe riigilaenu suhtes kohaldatav.

5.1.4.1.4. Kohaldatavuse hindamine 300 miljoni euro suuruse laenu puhul

(189) Nagu on märgitud põhjenduses 154, käsitleb komisjon kaht riigilaenu kohaldatavuse hindamisel ühe meetmena. Komisjon leiab aga, et isegi kui täiendavat 300 miljoni euro suurust laenu uuritaks eraldi, ei oleks turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteerium kohaldatav.

(190) Täiendav 300 miljoni euro suurune laen anti suures osas sama eesmärgiga nagu esialgne laen; peamine erinevus oli, et selleks ajaks olid Itaalia ametiasutused otsustanud Alitalia varad müüa, selle asemel et ettevõtja restruktureerida (vt põhjendus 59).

(191) Itaalia sõnul anti laen muu hulgas selleks, et võimaldada müügimenetlus edukalt lõpule viia. Nagu on märgitud põhjenduses 20, tuleks meenutada, et täiendav 300 miljoni euro suurune laen anti selleks, et tagada transporditeenuse osutamise kohustuste täitmine enne varade võõrandamist. Sellega seoses näitavad laenu andmise ajast pärinevad ministrite avaldused ka, et Itaalia põhihuvid ei olnud turumajanduse tingimustes tegutsevale ettevõtjale omased, sest tollane taristu- ja transpordiminister teatas: „Me ei taha Alitaliat odavalt müüa, vaid lihtsalt müüa. Me näeme, mis juhtus Air Berliniga, kelle omandas Lufthansa: tema lennukite ja töötajate arv on nüüd poole väiksem. Põhitegevuse lõpetamine tähendab aga alati kõigi jaoks kaotust (74).“ Nagu võib sellest avaldusest järeldada, olid turutingimustel elluviidud müügil, st Air Berlini omandamisel Lufthansa poolt, tööhõive seisukohast negatiivsed sotsiaalsed tagajärjed, mida ükski turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja arvesse ei võtaks. Seega, kuigi 300 miljoni euro suuruse laenu väidetav eesmärk oli võimaldada müügiprotsess lõpule viia, mõjutasid valitsuse otsust kaalutlused, mida turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja poleks arvesse võtnud.

5.1.4.1.5. Itaalia argumendid turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja kriteeriumi kohaldatavuse kohta ja komisjoni järeldused

(192) Eeltoodu põhjal võib järeldada, et kahe riigilaenu peamine eesmärk oli tagada Alitalia tegevuse jätkumine avaliku poliitika põhjustel, mitte riigi kui turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja huvides. See tähendab, et isegi kui oleks võimalik tõendada, et riigil on võimalus teenida kasvõi pikas perspektiivis kasumit, oli see kaalutlus kahe riigilaenu andmise otsuse tegemisel kõrvalise tähtsusega

(193) Itaalia väitis, et esialgse laenu eesmärk oli rahuldada Alitalia kiireloomulisi juhtimisvajadusi ja vältida teenuse katkemist, mis oleks võinud tuua kaasa suured sotsiaalsed probleemid. Komisjon leiab, et need on taas tegurid, mida ükski laenuandja poleks arvesse võtnud.

(194) Sellega seoses väidab Itaalia, et Alitalia aktsionäride õigused võeti ära, kui ettevõtja suhtes algatati erakorraline haldusmenetlus ja juhtimise võtsid üle kolm erivolinikku, kes kontrollivad erakorralise haldusmenetluse ajal ametiisikutena Alitaliat. Seepärast väidab Itaalia, et tema huvi Alitalia puhul saavutatava tulemuse vastu on samaväärne aktsionäri omaga.

(195) Komisjon ei saa selle väitega nõustuda. Erakorralise haldusmenetluse algatamisega Alitalia suhtes teostas Itaalia oma regulatiivset avalikku võimu, et säilitada pankrotiohus ettevõtja varade väärtus, ning ta ei käitunud turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana. Seejuures muutis Itaalia ühepoolselt, sui generis sättega (vt põhjendus 18) Alitalia võlausaldajate nõuete nõudeõiguse järku; sellist toimingut ei saa pidada võrreldavaks toimingutega, mida saavad teha eraisikud. Nõudeõiguse järgu muutmine tähendas, et laen tuli tagasi maksta enne mis tahes muid Alitalia erakorralise haldusmenetluse ajal tekkinud võlgu. Vaid riigil on õigus allutada kõik olemasolevad nõuded (sealhulgas kõrgema nõudeõiguse järguga võlad) uuematele; sellist õigust ei ole erasektori võlausaldajatel ega eraisikutel üldiselt. Selles mõttes on Itaalia tegevus avaliku sektori asutusena lahutamatu tema tegevusest laenude andjana. Itaalia teostas oma avalikku võimu, et luua soodne investeerimisolukord vahetult pärast selle võimu teostamist; seda võimu ei oleks olnud ühelgi turumajanduse tingimustes tegutseval ettevõtjal (75).

(196) Teiseks kinnitab Itaalia ise, et erivolinikud peavad seaduse alusel arvesse võtma mitmesuguste sidusrühmade – nagu võlausaldajad, kliendid, töötajad ja tarnijad – huve, mitte üksnes aktsionäride huve.

(197) Itaalia väidab, et ta käitus kahe riigilaenu andmisel turumajanduse tingimustes tegutseva investorina; kui ta poleks sekkunud, oleks riik pidanud kandma 1,3 miljardit eurot kahju seoses järgmisega: i) töötusega seotud kulud; ii) Alitalia likvideerimisega seotud kulud, sealhulgas avaliku korra tagamise kulud seoses hädaolukordade ohjamisega lennujaamades ja reisijatele makstav hüvitis, ning iii) negatiivne ülekanduv mõju tarnijatele. Samuti oleks riik saanud kahju maksmata maksude tõttu.

(198) Need kaalutlused tõendavad aga Itaalia väitele otse vastupidist, nimelt et Itaalia eesmärk oli säilitada Alitalia tegevus, olenemata kulust, võttes eelkõige arvesse tegureid, mida turumajanduse tingimustes tegutsev ettevõtja arvesse ei võtaks.

(199) Nagu on märkinud Euroopa Kohus, tuleb hindamaks, kas sama meetme oleks tavapärastel turutingimustel võtnud eraõiguslik ettevõtja, kes on riigiga võimalikult sarnases olukorras, arvesse võtta üksnes eeliseid ja kohustusi, mis on seotud riigi kui eraõigusliku ettevõtja olukorraga, mitte aga neid, mis puudutavad teda kui avaliku võimu kandjat (76).

(200) Töötusega seotud kulude kohta on väljakujunenud kohtupraktikas sätestatud, et kulusid, mis tekivad riigile töötajate koondamisel, töötutoetuste maksmisel ja tootmistegevuse taastamiseks abi andmisel (77) ei tohiks turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja puhul asjakohaseks pidada.

(201) Seoses maksmata maksudega kehtib sama põhimõte: makse kehtestades teostab riik avalikku võimu. Et teha kindlaks, kas riigi võetud meetmed kujutavad endast avaliku võimu teostamist või tulenevad kohustustest, mida riik peab täitma aktsionärina, on oluline h