Komisjoni direktiiv 95/8/EÜ, 10. aprill 1995, millega muudetakse direktiivi 77/535/EMÜ liikmesriikide õigusaktide, milles käsitletakse väetiste proovivõtu- ja analüüsimeetodeid, ühtlustamise kohta (Üle 10protsendilise kontsentratsiooniga mikroelementide analüüsimeetodid)



Euroopa Liidu Teataja L 086 , 20/04/1995 Lk 0041 - 0057

CS.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

ET.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

HU.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

LT.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

LV.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

MT.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

PL.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

SK.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256

SL.ES Peatükk 03 Köide 17 Lk 240 - 256



Komisjoni direktiiv 95/8/EÜ, 10. aprill 1995, millega muudetakse direktiivi 77/535/EMÜ liikmesriikide õigusaktide, milles käsitletakse väetiste proovivõtu- ja analüüsimeetodeid, ühtlustamise kohta (Üle 10protsendilise kontsentratsiooniga mikroelementide analüüsimeetodid) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 18. detsembri 1975. aasta direktiivi 76/116/EMÜ liikmesriikide väetisi käsitlevate õigusakti-de ühtlustamise kohta, [1] viimati muudetud nõukogu direktiiviga 89/530/EMÜ, [2] eriti selle artikli 9 lõiget 2, ning arvestades, et: asutamislepingu artikliga 8a kehtestatakse sisepiirideta ala, kus on tagatud kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine; direktiiviga 89/530/EMÜ täiendatakse ja muudetakse direktiivi 76/116/EMÜ väetistes sisalduvate mikroelementide boori, koobalti, vase, raua, mangaani, molübdeeni ja tsingi osas; komisjoni direktiiviga 77/535/EMÜ, [3] viimati muudetud direktiiviga 93/1/EMÜ, [4] sätestatakse ühenduse väetiste ametlik kontrollimine, et teha kindlaks nende vastavus nõuetele, mis on ühenduse sätetega kehtestatud väetiste kvaliteedile ja koostisele; direktiivi 77/535/EMÜ tuleks täiendada, et saaks kontrollida ka väetisi, mille kohta käib direktiiv 89/530/EMÜ; kavandatavate toimingute ulatust ja mõju silmas pidades on käesolevas direktiivis ettenähtud ühenduse meetmed seatud eesmärkide saavutamiseks mitte ainult vajalikud, vaid ka möödapääsmatud, kuna liikmesriigid üksi ei suuda kõnesolevaid eesmärke saavutada ja tegelikult on juba direktiivis 76/116/EMÜ sätestatud nende eesmärkide saavutamine ühenduse tasandil; käesolevas direktiivis sätestatud meetmed on kooskõlas väetisekaubanduselt tehniliste tõkete kõrvaldamist käsitlevate direktiivide tehnika arengule kohandamise komitee arvamusega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Käesolevaga lisatakse direktiivi 77/535/EMÜ II lisale käesoleva direktiivi lisas sätestatud tekst. Kõnealuseid meetodeid kasutatakse ühenduse väetiste puhul, et määrata iga mikroelementi, mille näidatud sisaldus ületab 10 %. Artikkel 2 1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid 31. detsembriks 1995. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile. Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid. 2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide teksti. Artikkel 3 Käesolev direktiiv jõustub kolmandal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas. Brüssel, 10. aprill 1995 Komisjoni nimel komisjoni liige Martin Bangemann [1] EÜT L 24, 30.1.1976, lk 21. [2] EÜT L 281, 30.9.1989, lk 116. [3] EÜT L 213, 22.8.1977, lk 1. [4] EÜT L 113, 7.5.1993, lk 17. -------------------------------------------------- LISA "Meetod 10: MIKROELEMENDID, MILLE KONTSENTRATSIOON ÜLETAB 10 % Meetod 10.1 KÕIGI MIKROELEMENTIDE EKSTRAHEERIMINE 1. ULATUS Käesoleva meetodiga määratletakse järgmiste mikroelementide ekstraheerimise kord: kogu boor, kogu koobalt, kogu vask, kogu raud, kogu mangaan, kogu molübdeen ja kogu tsink. Eesmärgiks on teha minimaalne arv ekstraheerimisi, kasutades võimaluse korral kõigi eespool loetletud mikroelementide üldsisalduse määramiseks sama ekstrakti. 2. RAKENDUSALA Käesolev kord puudutab direktiiviga 89/530/EMÜ reguleeritud ühenduse väetisi, mis sisaldavad ühte või mitut järgnevatest mikroelementidest: boor, koobalt, vask, raud, mangaan, molübdeen ja tsink. Seda saab kasutada iga mikroelemendi puhul, mille näidatud sisaldus on üle 10 %. 3. PÕHIMÕTE Lahustamine keevas lahjendatud soolhappes. Märkus: Ekstraheerimine on empiiriline ja ei tarvitse olla kvantitatiivne; see sõltub tootest või väetise muudest koostisosadest. Eriti teatud mangaanoksiidide puhul võib ekstraheeritud kogus olla märgatavalt väiksem kui tootes sisalduv mangaani üldkogus. Väetisetootja kohustus on tagada, et deklareeritud sisaldus ka tegelikult vastaks käesoleva meetodi tingimuste kohaselt ekstraheeritud kogusele. 4. REAKTIIVID 4.1. Soolhappe (HCl) lahjendatud lahus, umbes 6M. 1 mahuosa soolhapet (ρ = 1,18 g/ml) segatakse 1 mahuosa veega. 4.2. Ammooniumhüdroksiidi (NH4OH) kontsentreeritud lahus (ρ = 0,9 g/ml). 5. SEADMED 5.1. Temperatuuriregulaatoriga elektripliit. 5.2. pH-meeter. Märkus: Ekstrakti boorisisalduse määramisel ei tohi kasutada boorsilikaadist klaasnõusid. Kuna meetod sisaldab keetmist, on eelistatav tefloni või kvartsklaasi kasutamine. Kui klaasnõusid on pestud boraate sisaldava pesuvahendiga, tuleb neid põhjalikult loputada. 6. PROOVI ETTEVALMISTAMINE Vaata meetod 1 (direktiiv 77/535/EMÜ). 7. ANALÜÜSI KÄIK 7.1. Uuritav proov. Kaalutakse 1 või 2 g väetist, sõltuvalt elemendi näidatud kogusest tootes. Lõpplahuse saamiseks, mille kontsentratsioon pärast vajalikku lahjendamist oleks iga meetodi määramispiirkonnas, kasutatakse alljärgnevat tabelit. Proovid kaalutakse 1 mg täpsusega. Mikroelemendi näidatud sisaldus väetises (%) | > 10 < 25 | ≥ 25 | Uuritava proovi mass (g) | 2 | 1 | Elemendi mass proovis (mg) | > 200 < 500 | ≥ 250 | Ekstrakti maht V (ml) | 500 | 500 | Elemendi kontsentratsioon ekstraktis (mg/l) | > 400 < 1000 | ≥ 500 | Proov pannakse 250 ml keeduklaasi. 7.2. Lahuse valmistamine. Vajaduse korral niisutatakse proovi vähese hulga veega, lisatakse väikestes kogustes ettevaatlikult 10 ml lahjendatud soolhapet (4.1) väetise iga grammi kohta, seejärel lisatakse umbes 50 ml vett. Keeduklaas kaetakse kellaklaasiga ja segatakse. Kuumutatakse pliidil keemiseni ja keedetakse 30 minutit. Lastakse jahtuda, aeg-ajalt segades. Viiakse kvantitatiivselt üle 500 ml mõõtekolbi. Täiendatakse veega märgini ja segatakse põhjalikult. Filtritakse läbi kuiva filtri kuiva nõusse. Esimene portsjon visatakse ära. Ekstrakt peab olema täiesti selge. Soovitatakse viivitamata teostada määramised selge filtraadi alikvootsetest osadest, vastasel juhul tuleb nõud sulgeda. Märkus: Ekstraktid boorisisalduse määramiseks. Ammooniumhüdroksiidi kontsentreeritud lahusega (4.2) viiakse pH vahemikku 4—6. 8. MÄÄRAMINE Iga mikroelemendi määramine viiakse läbi iga üksiku mikroelemendi määramise meetodis näidatud alikvootsete osadega. Meetodeid 10.5, 10.6, 10.7, 10.9 ja 10.10 ei saa kasutada kelaadi või kompleksina esinevate elementide määramiseks. Sellistel juhtudel tuleb enne määramist kasutada meetodit 10.3. Aatomabsorptsioonspektromeetrilisel määramisel (meetodid 10.8 ja 10.11) ei pruugi selline töötlemine vajalik olla. Meetod 10.2 VEES LAHUSTUVATE MIKROELEMENTIDE EKSTRAHEERIMINE 1. ULATUS Käesoleva meetod on boori, koobalti, vase, raua, mangaani, molübdeeni ja tsingi vesilahustuvate vormide ekstraheerimiseks. Eesmärgiks on teha minimaalne arv ekstraheerimisi, kasutades võimaluse korral kõigi eespool loetletud mikroelementide sisalduse määramiseks sama ekstrakti. 2. RAKENDUSALA Käesolev kord puudutab direktiiviga 89/530/EMÜ reguleeritud ühenduse väetisi, mis sisaldavad ühte või mitut järgnevatest mikroelementidest: boor, koobalt, vask, raud, mangaan, molübdeen ja tsink. Seda kasutatakse iga mikroelemendi puhul, mille näidatud sisaldus on üle 10 %. 3. PÕHIMÕTE Mikroelemendid ekstraheeritakse, loksutades väetist vees temperatuuril 20 ± 2 oC. Märkus: Ekstraheerimine on empiiriline ja ei tarvitse olla kvantitatiivne. 4. REAKTIIVID 4.1. Soolhappe (HCl) lahjendatud lahus, umbes 6M. 1 mahuosa soolhapet (ρ = 1,18 g/ml) segatakse 1 mahuosa veega. 5. SEADMED 5.1. Pöördloksuti, mis on reguleeritud 35—40 pöördele minutis. Märkus: Ekstrakti boorisisalduse määramisel ei tohi kasutada boorsilikaadist klaasnõusid. Selle ekstraheerimise puhul on eelistatav tefloni või kvartsklaasi kasutamine. Kui klaasnõusid on pestud boraate sisaldava pesuvahendiga, tuleb neid põhjalikult loputada. 6. PROOVI ETTEVALMISTAMINE Vaata meetod 1 (direktiiv 77/535/EMÜ). 7. ANALÜÜSI KÄIK 7.1. Uuritav proov. Kaalutakse 1 või 2 g väetist, sõltuvalt toote näidatud sisaldusest. Lõpplahuse saamiseks, mille kontsentratsioon pärast vajalikku lahjendamist oleks iga meetodi määramispiirkonnas, kasutatakse alljärgnevat tabelit. Proovid kaalutakse 1 mg täpsusega. Mikroelemendi näidatud sisaldus väetises (%) | > 10 < 25 | ≥ 25 | Uuritava proovi mass (g) | 2 | 1 | Elemendi mass proovis (mg) | > 200 < 500 | ≥ 250 | Ekstrakti maht V (ml) | 500 | 500 | Elemendi kontsentratsioon ekstraktis (mg/l) | > 400 < 1 000 | ≥ 500 | Proov pannakse 500 ml kolbi. 7.2. Lahuse valmistamine. Lisatakse umbes 400 ml vett. Kolb suletakse hoolikalt korgiga. Proovi dispergeerimiseks loksutatakse kolbi algul tugevasti käsitsi, seejärel asetatakse kolb loksutile ja loksutatakse 30 minutit. Täiendatakse veega märgini ja segatakse põhjalikult. 7.3. Analüüsilahuse valmistamine. Lahus filtritakse kohe puhtasse kuiva kolbi. Kolb suletakse korgiga. Määramine viiakse läbi kohe pärast filtrimist. Märkus: Kui filtraat muutub järk-järgult häguseks, tehakse vastavalt punktidele 7.1 ja 7.2 teine ekstraheerimine kolvis mahuga Ve. Filtritakse mõõtekolbi mahuga W, mis on eelnevalt kuivatatud ja kuhu on viidud 5 ml lahjendatud soolhapet (4.1). Filtrimine lõpetatakse täpselt kaliibrimismärgini jõudmisel. Segatakse hoolikalt. Nendel tingimustel on V väärtus tulemuste arvutamisel: V = V × W/ W – 5 Sellest V väärtusest sõltuvad lahjendused tulemuste arvutamisel. 8. MÄÄRAMINE Iga mikroelemendi määramine viiakse läbi iga üksiku mikroelemendi määramise meetodis näidatud alikvootsete osadega. Meetodeid 10.5, 10.6, 10.7, 10.9 ja 10.10 ei saa kasutada kelaadi või kompleksina esinevate elementide määramiseks. Sellistel juhtudel tuleb enne määramist kasutada meetodit 10.3. Aatomabsorptsioonspektromeetrilisel määramisel (meetodid 10.8 ja 10.11) ei pruugi selline töötlemine vajalik olla. Meetod 10.3 ORGAANILISTE ÜHENDITE EEMALDAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDEST 1. ULATUS Käesolev meetod on orgaaniliste ühendite eemaldamiseks väetiseekstraktidest. 2. RAKENDUSALA Käesolevat meetodit kasutatakse meetodite 10.1 ja 10.2 järgi ekstraheeritud väetiseproovide analüüsimisel, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse elemendi üldsisalduse ja/või elemendi vesilahustuva vormi sisalduse näitamist. Märkus: Väikeste orgaanilise aine koguste juuresolek ei mõjuta tavaliselt aatomabsorptsioonspektromeetrilist määramist. 3. PÕHIMÕTE Ekstrakti alikvootses osas oksüdeeritakse orgaanilised ühendid vesinikperoksiidiga. 4. REAKTIIVID 4.1. Soolhappe (HCl) lahjendatud lahus, umbes 0,5M. 1 mahuosa soolhapet (ρ = 1,18 g/ml) segatakse 20 mahuosa veega. 4.2. Vesinikperoksiidi lahus (30 % H2O2, ρ = 1,11 g/ml), mis ei sisalda mikroelemente. 5. SEADMED Temperatuuriregulaatoriga elektripliit. 6. ANALÜÜSI KÄIK Võetakse 25 ml ekstrakti lahust, mis on saadud meetodi 10.1 või 10.2 järgi, ja pannakse see 100 ml keeduklaasi. Meetodi 10.2 kasutamisel lisatakse 5 ml soolhappe lahjendatud lahust (4.1). Seejärel lisatakse 5 ml vesinikperoksiidi lahust (4.2). Kaetakse kellaklaasiga. Lastakse umbes üks tund oksüdeeruda toatemperatuuril, seejärel kuumutatakse aeglaselt keemiseni ja keedetakse pool tundi. Vajadusel lisatakse jahtunud lahusele veel 5 ml vesinikperoksiidi. Seejärel keedetakse vesinikperoksiidi liia eemaldamiseks. Lastakse jahtuda ning viiakse kvantitatiivselt üle 50 ml mõõtekolbi ja täiendatakse märgini. Vajadusel filtritakse. Seda lahjendamist tuleb alikvootsete osade võtmisel ja tootes mikroelementide protsendimäära arvutamisel arvesse võtta. Meetod 10.4 MIKROELEMENTIDE AATOMABSORPTSIOONSPEKTROMEETRILINE MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES (ÜLDINE KORD) 1. ULATUS Käesoleva dokumendiga määratletakse raua ja tsingi sisalduse aatomabsorptsioonspektromeetrilise määramise üldine meetod väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolevat meetodit kasutatakse meetodite 10.1 ja 10.2 järgi ekstraheeritud väetiseproovide analüüsimisel, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse väetise raua või tsingi üldsisalduse ja/või raua või tsingi vesilahustuva vormi sisalduse näitamist. Käesoleva korra kohandamist eri mikroelementide määramiseks on üksikasjalikult kirjeldatud kummagi mikroelemendi määramise eeskirjas. Märkus: Väikeste orgaanilise aine koguste juuresolek ei mõjuta tavaliselt aatomabsorptsioonspektromeetrilist määramist. 3. PÕHIMÕTE Pärast ekstrakti töötlemist segavate ainete sisalduse vähendamiseks või kõrvaldamiseks, kus see on vajalik, lahjendatakse ekstrakti nii, et selle kontsentratsioon lubaks määrata mikroelemendi selleks sobival lainepikkusel spektromeetri optimaalses mõõtepiirkonnas. 4. REAKTIIVID 4.1. Soolhappe (HCl) lahjendatud lahus, umbes 6M. 1 mahuosa soolhapet (ρ = 1,18 g/ml) segatakse 1 mahuosa veega. 4.2. Soolhappe (HCl) lahjendatud lahus, umbes 0,5M. 1 mahuosa soolhapet (ρ = 1,18 g/ml) segatakse 20 mahuosa veega. 4.3. Lantaani soola lahused (10 g La liitri kohta). Seda reaktiivi kasutatakse raua ja tsingi määramisel. Seda võib valmistada kas: a) lahustades lantaanoksiidi soolhappes (4.1) (11,73 g lantaanoksiidi (La2O3) 150 ml vees pannakse 1-liitrisse mõõtekolbi ja lisatakse 120 ml 6M soolhapet (4.1), lastakse lahustuda ja seejärel täiendatakse veega 1 liitrini ning segatakse hoolikalt; see lahus on umbes 0,5molaarne soolhappe suhtes) või b) lahustades lantaankloriidi, -sulfaati või -nitraati. 26,7 g lantaankloriidi heptahüdraati (LaCl3 7H2O) või 31,2 g lantaannitraadi heksahüdraati (La(NO3)3 6H2O) või 26,2 g lantaansulfaadi nonahüdraati (La2(SO4)3 9H2O) lahustatakse 150 ml vees, seejärel lisatakse 85 ml 6M soolhapet (4.1). Lastakse lahustuda ja seejärel täiendatakse veega 1 liitrini. Segatakse hoolikalt. See lahus on umbes 0,5molaarne soolhappe suhtes. 4.4. Kaliibrimislahused. Nende valmistamiseks vaata iga mikroelemendi individuaalse määramise meetodit. 5. SEADMED Aatomabsorptsioonspektromeeter, millele on paigaldatud määratavatele mikroelementidele iseloomulikku kiirgust emiteerivad allikad. Analüüsi teostaja peab järgima tootja juhiseid ning olema seadmega tuttav. Seade peab võimaldama null-nivoo korrigeerimist, et seda oleks võimalik vajadusel alati kasutada (nt Zn puhul). Gaasina tuleb kasutada õhku ja atsetüleeni. 6. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE 6.1. Määratavaid elemente sisaldavate ekstrakti lahuste valmistamine. Vaata meetodid 10.1 ja/või 10.2 ning, kui see on asjakohane, 10.3. 6.2. Analüüsilahuse töötlemine. Vastavalt meetodile 10.1, 10.2 või 10.3 saadud ekstrakti alikvootset osa lahjendatakse vee ja/või soolhappega (4.1) või (4.2), et saada mõõtmisel kasutatavas lõpplahuses määratava elemendi kontsentratsioon, mis oleks kasutatavas kaliibrimisvahemikus (7.2) ning milles soolhappe kontsentratsioon oleks vähemalt 0,5M ja mitte üle 2,5M. Selleks võib vaja minna ühte või mitut järjestikust lahjendamist. Lõpplahuse saamiseks tuleb lahjendatud ekstrakti alikvootne osa viia 100 ml mõõtekolbi. Olgu selle osa maht a ml. Lisatakse 10 ml lantaani soola lahust (4.3). Täiendatakse soolhappe 0,5M lahusega (4.2) märgini ja segatakse hoolikalt. Lahjendustegur olgu D. 7. ANALÜÜSI KÄIK 7.1. Võrdluslahuse valmistamine. Valmistatakse võrdluslahus, korrates kogu tegevust ekstraheerimise etapist alates, jättes välja ainult väetisest võetud proovi. 7.2. Kaliibrimislahuste valmistamine. Töökaliibrimislahusest, mis on valmistatud iga üksiku mikroelemendi jaoks toodud meetodi järgi, valmistatakse 100 ml mõõtekolbidesse vähemalt viis eri kontsentratsiooniga kaliibrimislahust, mille kontsentratsioonid oleksid spektromeetri optimaalses mõõtmisvahemikus. Vajadusel reguleeritakse soolhappe kontsentratsiooni, nii et see oleks võimalikult lähedal soolhappe kontsentratsioonile lahjendatud analüüsilahuses (6.2). Raua ja tsingi määramisel lisatakse 10 ml sama lantaani soola lahust (4.3), mida kasutati punktis 6.2. Täiendatakse soolhappe 0,5M lahusega (4.2) märgini ja segatakse hoolikalt. 7.3. Määramine. Spektromeeter (5) valmistatakse määramiseks ette ja reguleeritakse asjaomase mikroelemendi määramise meetodis antud lainepikkusele. Määramiseks pihustatakse kolm korda järjest kaliibrimislahuseid (7.2), analüüsilahust (6.2) ja võrdluslahust (7.1), märkides kõik tulemused üles ning loputades instrumenti pihustamiste vahel destilleeritud veega. Tehakse kaliibrimiskõver, kandes ordinaatteljele spektromeetri keskmise näidu iga kaliibrimislahuse (7.2) jaoks ja abstsissteljele elemendi vastava kontsentratsiooni μg-des ml kohta. Sellest kõverast määratakse asjaomase mikroelemendi kontsentratsioon analüüsilahuses Xs (6.2) ja võrdluslahuses Xb (7.1), väljendatuna μg-des ml kohta. 8. TULEMUSTE ARVUTAMINE Mikroelemendi (E) protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: E = X – X / M × 104 Meetodi 10.3 kasutamise puhul: E = X – X / M × 104 kus: E on määratava mikroelemendi protsentuaalne sisaldus väetises; Xs on kontsentratsioon analüüsilahuses (6.2), μg/ml; Xb on kontsentratsioon võrdluslahuses (7.1), μg/ml; V on meetodiga 10.1 või 10.2 saadud ekstrakti maht, ml; D on tegur, mis arvestab punktis 6.2 läbiviidud lahjendamist; M on meetodi 10.1 või 10.2 järgi võetud uuritava proovi mass grammides. Lahjendusteguri D arvutamine: Kui a1, a2, a3,…, ai ja a on alikvootsed osad ja v1, v2, v3, …, vi ja 100 nende mahud milliliitrites vastaval lahjendamisel, siis lahjendustegur D võrdub: D = × × × .··· × × 100 / a Meetod 10.5 BOORI MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES ATSIDIMEETRILISE TIITRIMISEGA 1. ULATUS Käesoleva dokumendiga määratletakse meetod boori määramiseks väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolev meetod on kasutatav meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud väetiseproovide ekstraktide puhul, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse boori üldsisalduse ja/või boori vesilahustuva vormi sisalduse näitamist väetises. 3. PÕHIMÕTE Boraadi reageerimisel mannitooliga moodustub järgmine mannitoolboraatkompleks: +++++ TIFF +++++ Seda kompleksi tiitritakse naatriumhüdroksiidi lahusega pH väärtuseni 6,3. 4. REAKTIIVID 4.1. Metüülpunase indikaatorlahus. 100 ml mõõtkolvis lahustatakse 0,1 g metüülpunast (C15H15N3O2) 50 ml etanoolis (95 %). Täiendatakse veega 100 ml-ni. Segatakse hoolikalt. 4.2. Soolhappe lahjendatud lahus, umbes 0,5M. 1 mahuosa soolhapet HCl (ρ: 1,18 g/ml) segatakse 20 mahuosa veega. 4.3. Naatriumhüdroksiidi lahus, umbes 0,5M. Ei tohi sisaldada süsinikdioksiidi. Lahustatakse 20 g naatriumhüdroksiidi (NaOH) graanuleid 1-liitrises mõõtkolvis, mis sisaldab umbes 800 ml keedetud vett. Kui lahus on jahtunud, täiendatakse keedetud veega 1000 ml-ni ja segatakse hoolikalt. 4.4. Naatriumhüdroksiidi standardlahus, umbes 0,025M. Ei tohi sisaldada süsinikdioksiidi. 0,5M naatriumhüdroksiidi lahust (4.3) lahjendatakse keedetud veega 20 korda ja segatakse hoolikalt. Määratakse lahuse väärtus, arvestatuna boorile (B) (vt lõige 9). 4.5. Boori kaliibrimislahus (100 μg/ml B). 1000 ml mõõtkolvis lahustatakse vees 0,5719 g boorhapet (H3BO3), mis on kaalutud 0,1 mg täpsusega. Täiendatakse veega märgini ja segatakse hoolikalt. Viiakse üle plastpudelisse ja hoitakse külmkapis. 4.6. D-mannitooli (C6H14O6) pulber. 4.7. Naatriumkloriid (NaCl). 5. SEADMED 5.1. Klaaselektroodiga pH-meeter. 5.2. Magnetsegaja. 5.3. Teflonmagnetpulgaga 400 ml keeduklaas. 6. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE 6.1. Boorilahuse valmistamine. Vaata meetodid 10.1, 10.2 ja, kui see on asjakohane, 10.3. 7. ANALÜÜSI KÄIK 7.1. Määramine. 400 ml keeduklaasi (5.3) pannakse ekstrakti (6.1) alikvootne osa a, mis sisaldab 2—4 mg boori. Lisatakse 150 ml vett. Lisatakse mõni tilk metüülpunase indikaatorlahust (4.1). Kui ekstraheerimine toimus meetodi 10.2 järgi, hapestatakse 0,5M soolhappe (4.2) lisamisega kuni indikaatori värvuse muutumiseni, seejärel lisatakse veel 0,5 ml 0,5M soolhapet (4.2). Pärast 3 g naatriumkloriidi (4.7) lisamist kuumutatakse süsinikdioksiidi eemaldamiseks keemiseni. Lastakse jahtuda. Keeduklaas pannakse magnetsegajale (5.2) ja lahusesse pannakse eelnevalt kaliibritud pH-meetri elektroodid (5.1). pH reguleeritakse täpselt 6,3ni, kõigepealt naatriumhüdroksiidi 0,5M lahusega (4.3), seejärel 0,025M lahusega (4.4). Lisatakse 20 g D-mannitooli (4.6), lahustatakse täielikult ja segatakse hoolikalt. Tiitritakse 0,025M naatriumhüdroksiidi lahusega (4.4) pH väärtuseni 6,3 (mis püsib vähemalt 1 minuti). Kulugu selleks x1 ml lahust. 8. VÕRDLUSLAHUS Valmistatakse võrdluslahus, korrates kogu tegevust lahuse valmistamise etapist alates, jättes välja ainult väetise. Kulugu seekord x0 ml lahust. 9. NAATRIUMHÜDROKSIIDI LAHUSE (4.4) VÄÄRTUS, ARVESTATUNA BOORILE (B) 20 ml kaliibrimislahust (4.5) (2,0 mg B) pipeteeritakse 400 ml keeduklaasi ja lisatakse mõni tilk metüülpunase indikaatorlahust (4.1). Lisatakse 3 g naatriumkloriidi (4.7) ja soolhappe lahust (4.2) kuni indikaatori värvuse (4.1) muutumiseni. Täiendatakse umbes 150 ml-ni ning kuumutatakse süsinikdioksiidi kõrvaldamiseks aeglaselt keemiseni. Lastakse jahtuda. Keeduklaas asetatakse magnetsegajale (5.2) ja sisestatakse eelnevalt kaliibritud pH-meetri elektroodid (5.1). pH väärtus viiakse täpselt 6,3ni, algul naatriumhüdroksiidi 0,5M lahusega (4.3), seejärel 0,025M lahusega (4.4). Lisatakse 20 g D-mannitooli (4.6), lahustatakse täielikult ja segatakse hoolikalt. Tiitritakse 0,025M naatriumhüdroksiidi lahusega (4.4) pH väärtuseni 6,3 (mis püsib vähemalt 1 minuti). Kulugu selleks V1 ml. Samamoodi valmistatakse võrdluslahus, asendades kaliibrimislahuse 20 ml veega. Kulugu seekord V0 ml. NaOH standardlahuse (4.4) booriarv (F) (mg/ml) on järgmine: F = 2/ V1 – V0 1 ml täpselt 0,025M naatriumhüdroksiidi lahust vastab 0,27025 mg B-le. 10. TULEMUSTE ARVUTAMINE Boori protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: B = X – X 0 × F × V10 × a × M kus: B (%) on boori protsendimäär väetises; X1 on 0,025M naatriumhüdroksiidi lahuse (4.4) maht (ml); X0 on 0,025M naatriumhüdroksiidi lahuse (4.4) maht (ml); F on 0,025M naatriumhüdroksiidi lahuse (4.4) booriarv (mg/ml); V on vastavalt meetodile 10.1 või 10.2 saadud ekstraktlahuse maht (ml); a on ekstraktlahusest (6.1) võetud alikvootse osa (7.1) maht (ml); M on meetodi 10.1 või 10.2 järgi võetud uuritava proovi mass grammides. Meetod 10.6 KOOBALTI GRAVIMEETRILINE MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES 1-NITROSO-2-NAFTOOLIGA 1. ULATUS Käesoleva dokumendiga määratletakse koobalti määramise meetod väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolev meetod on kasutatav meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud väetiseproovide ekstraktide puhul, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse väetise koobaltisisalduse näitamist. 3. PÕHIMÕTE Koobalt(III) ühinemisel 1-nitroso-2-naftooliga tekib punane sade Co(C10H6ONO)3. 2H2O. Pärast ekstraktis oleva koobalti viimist olekusse koobalt(III) sadestatakse koobalt äädikhappe keskkonnas 1-nitroso-2-naftooli lahusega. Pärast filtrimist sade pestakse ja kuivatatakse konstantse massini ning kaalutakse seejärel kui Co(C10H6ONO)3. 2H2O. 4. REAKTIIVID 4.1. Vesinikperoksiidi lahus (H2O2, ρ = 1,11 g/ml), 30 %. 4.2. Naatriumhüdroksiidi lahus, umbes 2M. 8 g naatriumhüdroksiidi graanuleid lahustatakse 100 ml vees. 4.3. Soolhappe lahjendatud lahus, umbes 6M. 1 mahuosa soolhapet (ρ = 1,18 g/ml) segatakse 1 mahuosa veega. 4.4. Äädikhape (99,7 % CH3CO2H) (ρ = 1,05 g/ml). 4.5. Äädikhappe lahus (1: 2), umbes 6M. 1 mahuosa äädikhapet (4.4) segatakse 2 mahuosa veega. 4.6. 1-nitroso-2-naftooli lahus 100 ml äädikhappes (4.4). Lisatakse 100 ml leiget vett. Segatakse hoolikalt. Filtritakse kohe. Saadud lahust tuleb kasutada kohe. 5. SEADMED 5.1. Filtertiigel P 16/ISO 4793, poorsusega 4, mahuga 30—50 ml. 5.2. Kuivatuskapp, temperatuur 130 ± 2 °C. 6. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE 6.1. Koobaltilahuse valmistamine. Vaata meetod 10.1 või 10.2. 6.2. Analüüsitava lahuse valmistamine. Ekstrakti alikvootne osa, mis ei sisalda rohkem kui 20 mg Co, pannakse 400 ml keeduklaasi. Kui ekstrakt on saadud meetodi 10.2 järgi, siis hapestatakse viie tilga soolhappega (4.3). Lisatakse umbes 10 ml vesinikperoksiidi lahust (4.1). Oksüdeerijal lastakse toimida 15 minutit külmas olekus, seejärel täiendatakse veega umbes 100 ml-ni. Keeduklaas kaetakse kellaklaasiga. Lahust kuumutatakse keemiseni ja lastakse umbes 10 minutit keeda. Jahutatakse. Leelistatakse tilkhaaval naatriumhüdroksiidi lahusega (4.2), kuni hakkab sadestuma must koobalthüdroksiid. 7. ANALÜÜSI KÄIK Lisatakse 10 ml äädikhapet (4.4) ja täiendatakse veega umbes 200 ml-ni. Kuumutatakse keemiseni. Büretiga lisatakse pideval segamisel tilkhaaval 20 ml 1-nitroso-2-naftooli lahust (4.6). Lõpuks segatakse tugevalt, et sade koaguleeruks. Filtritakse läbi eelnevalt kaalutud filtertiigli (5.1), vältides tiigli ummistamist. Selleks peab kogu filtrimisprotsessi jooksul sade olema kaetud vedelikukihiga. Keeduklaasi pestakse sademejääkide eemaldamiseks lahjendatud äädikhappega (4.5), filtril olevat sadet pestakse lahjendatud äädikhappega (4.5) ning seejärel kolm korda kuuma veega. Kuivatatakse kuivatuskapis (5.2) temperatuuril 130 ± 2 °C kuni konstantse massi saavutamiseni. 8. TULEMUSTE ARVUTAMINE 1 mg Co (C10H6ONO)3· 2H2O sadet vastab 0,096381 mg koobaltile. Koobalti (Co) protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: Co = X × 0,0096381 × V × Da × M kus: X on sademe mass (mg); V on vastavalt meetodi 10.1 või 10.2 järgi saadud ekstraktlahuse maht (ml); a on viimasest lahjendamisest võetud alikvootse osa maht (ml); D on selle alikvootse osa lahjendustegur; M on uuritava proovi mass (g). Meetod 10.7 VASE TITRIMEETRILINE MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES 1. ULATUS Käesoleva dokumendiga määratletakse vase määramise meetod väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolev meetod on kasutatav meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud väetiseproovide ekstraktide puhul, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse väetise vasesisalduse näitamist. 3. PÕHIMÕTE Vask(II)ioone taandatakse happelises keskkonnas kaaliumjodiidiga: +++++ TIFF +++++ Sel viisil vabanenud jood tiitritakse tärklise kui indikaatori juuresolekul naatriumtiosulfaadi standardlahusega, vastavalt järgmisele reaktsioonile: +++++ TIFF +++++ 4. REAKTIIVID 4.1. Lämmastikhape (HNO3, ρ = 1,40 g/ml). 4.2. Karbamiid [(NH2)2C = 0]. 4.3. Ammooniumvesinikfluoriidi (NH4HF2) lahus 10 % (mass/maht). Lahust hoitakse plastnõus. 4.4. Ammooniumhüdroksiidi lahus (1: 1). 1 mahuosa ammoniaakhüdraati (NH4OH, ρ: 0,9 g/ml) segatakse 1 mahuosa veega. 4.5. Naatriumtiosulfaadi standardlahus. 7,812 g naatriumtiosulfaadi pentahüdraati (Na2S2O3· 5H2O) lahustatakse vees 1-liitrises mõõtkolvis. Lahus tuleb valmistada nii, et 1 ml = 2 mg Cu. Stabiliseerimiseks lisatakse mõni tilk kloroformi. Lahust tuleb hoida klaasnõus ja kaitsta otsese valguse eest. 4.6. Kaaliumjodiid (KI). 4.7. Kaaliumtiotsüanaadi (KSCN) lahus (25 % mass/maht). Seda lahust hoitakse plastpudelis. 4.8. Tärkliselahus (umbes 0,5 %). 2,5 g tärklist pannakse 600 ml keeduklaasi. Lisatakse umbes 500 ml vett. Keedetakse segades. Jahutatakse toatemperatuurini. Lahuse säilimisaeg on lühike. Seda saab pikendada, lisades umbes 10 mg elavhõbejodiidi. 5. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE Vaselahuse valmistamine. Vaata meetodid 10.1 ja 10.2. 6. ANALÜÜSI KÄIK 6.1. Lahuse valmistamine tiitrimiseks. Lahuse alikvootne osa, mis sisaldab vähemalt 20—40 mg Cu, pannakse 500 ml Erlenmeyeri kolbi. Lühiajalise keetmisega eemaldatakse lahustunud hapnik. Täiendatakse veega umbes 100 ml-ni. Lisatakse 5 ml lämmastikhapet (4.1), kuumutatakse keemiseni ja lastakse umbes pool minutit keeda. Erlenmeyeri kolb eemaldatakse kütteseadmelt, lisatakse umbes 3 g karbamiidi (4.2) ja keedetakse veel umbes pool minutit. Eemaldatakse kütteseadmelt ja lisatakse 200 ml külma vett. Vajaduse korral jahutatakse Erlenmeyeri kolvi sisu toatemperatuurini. Lisatakse järk-järgult ammooniumhüdroksiidi lahust (4.4), kuni lahus muutub siniseks, seejärel lisatakse seda veel 1 ml. Lisatakse 50 ml ammooniumvesinikfluoriidi lahust (4.3) ja segatakse. Lisatakse 10 g kaaliumjodiidi (4.6) ja lahustatakse. 6.2. Lahuse tiitrimine. Erlenmeyeri kolb pannakse magnetsegajale. Erlenmeyeri kolbi sisestatakse magnetpulk ja reguleeritakse segaja soovitud kiirusele. Büretist lisatakse naatriumtiosulfaadi standardlahust (4.5), kuni lahuses vabanenud joodi pruun värvus muutub vähem intensiivseks. Lisatakse 10 ml tärkliselahust (4.8). Tiitrimist jätkatakse naatriumtiosulfaadi lahusega (4.5), kuni punakaslilla värvus on peaaegu kadunud. Lisatakse 20 ml kaaliumtiotsüanaadi lahust (4.7) ja jätkatakse tiitrimist, kuni sinakaslilla värvus on täielikult kadunud. Selleks kulunud tiosulfaadi lahuse maht märgitakse üles. 7. TULEMUSTE ARVUTAMINE 1 ml naatriumtiosulfaadi standardlahust (4.5) vastab 2 mg vasele. Vase protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: Cu = X Va × M × 5 kus: X on kulunud naatriumtiosulfaadi lahuse maht (ml); V on meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud ekstraktlahuse maht (ml); a on alikvootse osa maht (ml); M on meetodite 10.1 ja 10.2 järgi töödeldud uuritava proovi mass (g). Meetod 10.8 RAUA AATOMABSORPTSIOONSPEKTROMEETRILINE MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES 1. ULATUS Käesolev meetod on raua määramiseks väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolevat meetodit kasutatakse meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud väetiseproovide ekstraktide puhul, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse raua üldsisalduse ja/või raua vesilahustuva vormi sisalduse näitamist. 3. PÕHIMÕTE Pärast ekstrakti asjakohast töötlemist ja lahjendamist määratakse rauasisaldus aatomabsorptsioonspektromeetriliselt. 4. REAKTIIVID 4.1. Soolhappe lahus, umbes 6M. Vaata meetod 10.4, punkt 4.1. 4.2. Soolhappe lahus, umbes 0,5M. Vaata meetod 10.4, punkt 4.2. 4.3. Vesinikperoksiidi lahus (30 % H2O2, tihedus 1,11 g/ml), vaba mikroelementidest. 4.4. Lantaani soola lahused (10 g La liitri kohta). Vaata meetod 10.4, punkt 4.3. 4.5. Raua kaliibrimislahus. 4.5.1. Raua põhilahus (1000 μg/ml). 500 ml keeduklaasi kaalutakse 0,1 mg täpsusega 1 g puhtast rauast traati, lisatakse 200 ml 6M soolhapet (4.1) ja 15 ml vesinikperoksiidi lahust (4.3). Kuumutatakse elektripliidil, kuni raud on täielikult lahustunud. Jahtunud lahus viiakse kvantitatiivselt üle 1000 ml mõõtekolbi. Täiendatakse veega märgini ja segatakse hoolikalt. 4.5.2. Raua töölahus (100 μg/ml). 20 ml põhilahust (4.5.1) pannakse 200 ml mõõtekolbi. Täiendatakse soolhappe 0,5M lahusega (4.2) märgini ja segatakse hoolikalt. 5. SEADMED Aatomabsorptsioonspektromeeter: vaata meetod 10.4, punkt 5. Instrumendile peab olema paigaldatud valgusallikas, mis kiirgab raua määramiseks vajalikku valgust (248,3 nm). 6. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE 6.1. Raua ekstraktlahus. Vaata meetodid 10.1 ja/või 10.2 ja, kui see on asjakohane, 10.3. 6.2. Analüüsilahuse valmistamine. Vaata meetod 10.4, punkt 6.2. Analüüsilahus peab sisaldama 10 % (maht/maht) lantaani soola lahust. 7. ANALÜÜSI KÄIK 7.1. Võrdluslahuse valmistamine. Vaata meetod 10.4, punkt 7.1. Võrdluslahus peab sisaldama 10 % (maht/maht) lantaani soola lahust, mida kasutati punktis 6.2. 7.2. Kaliibrimislahuste valmistamine. Vaata meetod 10.4, punkt 7.2. Määramiseks optimaalsete kontsentratsioonidega, 0—10 μg rauda ml kohta, lahuste saamiseks pannakse 100 ml mõõtekolbidesse vastavalt 0, 2, 4, 6, 8 ja 10 ml töölahust (4.5.2). Vajadusel reguleeritakse soolhappe kontsentratsiooni nii, et see oleks analüüsilahuse omale võimalikult lähedane. Lisatakse 10 ml punktis 6.2 kasutatud lantaani soola lahust. Täiendatakse soolhappe 0,5M lahusega (4.2) märgini ja segatakse hoolikalt. Need lahused sisaldavad vastavalt 0, 2, 4, 6, 8 ja 10 μg rauda milliliitri kohta. 7.3. Määramine. Vaata meetod 10.4, punkt 7.3. Spektromeeter (5) valmistatakse ette mõõtmiseks lainepikkusel 248,3 nm. 8. TULEMUSTE ARVUTAMINE Vaata meetod 10.4, punkt 8. Raua protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: Fe = X – X / M × 104 Meetodi 10.3 kasutamise puhul: Fe = X – X / M × 104 kus: Fe on raua protsentuaalne sisaldus väetises; Xs on kontsentratsioon analüüsitavas lahuses (6.2), μg/ml; Xb on kontsentratsioon võrdluslahuses (7.1), μg/ml; V on meetodiga 10.1 või 10.2 saadud ekstrakti maht (ml); D on lahjendustegur, mis arvestab punktis 6.2 läbiviidud lahjendamist; M on vastavalt meetodile 10.1 või 10.2 võetud uuritava proovi mass grammides. Lahjendusteguri D arvutamine: kui a1, a2, a3,…, ai ja a on alikvootsed osad ja v1, v2, v3,…, vi ja 100 nende mahud milliliitrites vastaval lahjendamisel, siis lahjendustegur D võrdub: D = × × × ··· × × 100 / a Meetod 10.9 MANGAANI TITRIMEETRILINE MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES 1. ULATUS Käesolev meetod on mangaani määramiseks väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolevat meetodit kasutatakse meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud väetiseproovide ekstraktide puhul, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse mangaanisisalduse näitamist. 3. PÕHIMÕTE Kui ekstraktis on kloriidioone, eemaldatakse need ekstrakti keetmisel väävelhappega. Mangaan oksüdeeritakse naatriumvismutaadiga lämmastikhappe keskkonnas. Moodustunud permanganaat taandatakse raud(II)sulfaadi liiaga. Liig tiitritakse kaaliumpermanganaadi lahusega. 4. REAKTIIVID 4.1. Kontsentreeritud väävelhape (H2SO4, ρ = 1,84 g/ml). 4.2. Väävelhape, umbes 9M. 1 mahuosa kontsentreeritud väävelhapet (4.1) segatakse ettevaatlikult 1 mahuosa veega. 4.3. Lämmastikhape, 6M. 3 mahuosa lämmastikhapet (HNO3, ρ = 1,40 g/ml) segatakse 4 mahuosa veega. 4.4. Lämmastikhape, 0,3M. 1 mahuosa 6M lämmastikhapet segatakse 19 mahuosa veega. 4.5. Naatriumvismutaat (NaBiO3) (85 %). 4.6. Diatomiit. 4.7. Ortofosforhape, 15M (H3PO4, ρ = 1,71 g/ml). 4.8. Raud(II)sulfaadi lahus, 0,15M. 41,6 g raud(II)sulfaadi heptahüdraati (FeSO4· 7H2O) lahustatakse 1-liitrises mõõtkolvis. Lisatakse 25 ml kontsentreeritud väävelhapet (4.1) ja 25 ml fosforhapet (4.7). Täiendatakse 1000 ml-ni. Segatakse. 4.9. Kaaliumpermanganaadi lahus, 0,020M. Kaalutakse 0,1 mg täpsusega 3,160 g kaaliumpermanganaati (KMnO4). Lahustatakse ja täiendatakse veega 1000 ml-ni. 4.10. Hõbenitraadi lahus, 0,1M. 1,7 g hõbenitraati (AgNO3) lahustatakse vees ja täiendatakse 100 ml-ni. 5. SEADMED 5.1. Filtertiigel P 16/ISO 4793, poorsusega 4, mahuga 50 ml, paigaldatud 500 ml filtrimiskolvile. 5.2. Magnetsegaja. 6. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE 6.1. Mangaani ekstraktlahus. Vaata meetodid 10.1 ja 10.2. Kui pole teada, kas lahus sisaldab kloriidioone, siis tehakse lahusega katse, lisades ühe tilga hõbenitraadi lahust (4.10). 6.2. Kloriidioonide puudumisel pannakse ekstrakti alikvootne osa, mis sisaldab 10—20 mg mangaani, kõrgesse 400 ml keeduklaasi. Ruumala viiakse umbes 25 ml-ni aurustamise või vee lisamisega. Lisatakse 2 ml kontsentreeritud väävelhapet (4.1). 6.3. Kui lahus sisaldab kloriidioone, tuleb need eemaldada järgmisel viisil: Ekstrakti alikvootne osa, mis sisaldab 10-20 mg mangaani, pannakse kõrgesse 400 ml keeduklaasi. Lisatakse 5 ml 9M väävelhapet (4.2). Kuumutatakse elektripliidil tõmbekapi all keemiseni ja lastakse keeda, kuni eraldub ohtralt valget auru. Jätkatakse, kuni maht on vähenenud umbes 2 ml-ni (keeduklaasi põhjale on jäänud õhuke siirupitaolise vedeliku kiht). Lastakse jahtuda toatemperatuurini. Lisatakse ettevaatlikult 25 ml vett ja kontrollitakse ühe tilga hõbenitraadi lahusega (4.10) veelkord kloriidide olemasolu. Kui kloriide on veel sisse jäänud, lisatakse 5 ml 9M väävelhapet (4.2) ja korratakse sama toimingut. 7. ANALÜÜSI KÄIK Analüüsilahust sisaldavasse 400 ml mõõtekolbi lisatakse 25 ml 6M lämmastikhapet (4.3) ja 2,5 g naatriumvismutaati (4.5). Segatakse magnetsegajal (5.2) tugevasti kolm minutit. Lisatakse 50 ml 0,3M lämmastikhapet (4.4) ja segatakse uuesti. Filtritakse vaakumit kasutades läbi tiigli (5.1), mille põhi on kaetud diatomiidiga (4.6). Tiiglit pestakse mitu korda 0,3M lämmastikhappega (4.4) kuni värvusetu filtraadi saamiseni. Filtraat ja pesulahus viiakse 500 ml keeduklaasi. Segatakse ja lisatakse 25 ml 0,15M raud(II)sulfaadi lahust (4.8). Kui filtraat muutub pärast raud(II)sulfaadi lisamist kollaseks, lisatakse 3 ml 15M ortofosforhapet (4.7). Büreti abil tiitritakse raud(II)sulfaadi liig 0,02M kaaliumpermanganaadi lahusega (4.9), kuni segu muutub roosaks ja värvus jääb püsima üheks minutiks. Samadel tingimustel viiakse läbi pimekatse, jättes välja ainult uuritava proovi. Märkus: Oksüdeeritud lahus ei tohi puutuda kokku kummiga. 8. TULEMUSTE ARVUTAMINE 1 ml 0,02M kaaliumpermanganaadi lahust vastab 1,099 mg mangaanile (Mn). Mangaani protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: Mn = × 0,1099 × Va × M kus: Xb on võrdluslahuse puhul kasutatud permanganaadi maht (ml); Xs on uuritava proovi puhul kasutatud permanganaadi maht (ml); V on meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud ekstraktlahuse maht (ml); a on ekstraktist võetud alikvootse osa maht (ml); M on uuritava proovi mass (g). Meetod 10.10 MOLÜBDEENI GRAVIMEETRILINE MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES 8-HÜDROKSÜKINOLIINIGA 1. ULATUS Käesolev meetod on molübdeeni määramiseks väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolevat meetodit kasutatakse meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud väetiseproovide ekstraktide puhul, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse molübdeenisisalduse näitamist. 3. PÕHIMÕTE Molübdeeni tase määratakse molübdenüüloksinaadina sadestamisega eritingimustel. 4. REAKTIIVID 4.1. Väävelhappelahus, umbes 1M. 55 ml väävelhapet (H2SO4, ρ = 1,84 g/ml) valatakse ettevaatlikult 1-liitrisesse mõõtekolbi, mis sisaldab 800 ml vett. Segatakse. Pärast jahutamist täiendatakse 1 liitrini. Segatakse. 4.2. Ammooniumhüdroksiidi lahjendatud lahus (1: 3). 1 mahuosa kontsentreeritud ammoniaagilahust (NH4OH, ρ = 0,9 g/ml) segatakse 3 mahuosa veega. 4.3. Äädikhappe lahjendatud lahus (1: 3). 1 mahuosa kontsentreeritud äädikhapet (99,7 % CH3COOH, ρ = 1,049 g/ml) segatakse 3 mahuosa veega. 4.4. Etüleendiamiintetraäädikhappe (EDTA) dinaatriumsoola lahus. 5 g Na2EDTA lahustatakse vees 100 ml mõõtkolvis. Täiendatakse märgini ja segatakse. 4.5. Puhverlahus. 100 ml mõõtkolvis lahustatakse vees 15 ml kontsentreeritud äädikhapet ja 30 g ammooniumatsetaati. Täiendatakse 100 ml-ni. 4.6. 8-hüdroksükinoliini (oksiini) lahus. 100 ml mõõtkolvis lahustatakse 3 g 8-hüdroksükinoliini 5 ml kontsentreeritud äädikhappes. Lisatakse 80 ml vett. Lisatakse tilkhaaval ammoniaagilahust (4.2), kuni lahus muutub häguseks, seejärel lisatakse äädikhapet (4.3), kuni lahus muutub uuesti selgeks. Täiendatakse veega 100 ml-ni. 5. SEADMED 5.1. Filtertiigel P16/ISO4793, poorsusega 4, mahuga 30 ml. 5.2. Klaaselektroodiga pH-meeter. 5.3. Kuivatuskapp, temperatuur 130—135oC. 6. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE 6.1. Molübdeenilahuse valmistamine. Vaata meetod 10.1 ja meetod 10.2. 7. ANALÜÜSI KÄIK 7.1. Analüüsilahuse valmistamine. Alikvootne osa, mis sisaldab 25—100 mg Mo, pannakse 250 ml keeduklaasi. Täiendatakse veega 50 ml-ni. Lahuse pH reguleeritakse 5-le, lisades tilkhaaval väävelhappelahust (4.1). Lisatakse 15 ml EDTA lahust (4.4) ja seejärel 5 ml puhverlahust (4.5). Täiendatakse veega umbes 80 ml-ni. 7.2. Sademe saamine ja pesemine. Sademe saamine. Lahust kuumutatakse nõrgalt. Pideval segamisel lisatakse oksiini lahus (4.6). Sadestamist jätkatakse seni, kuni sademe tekkimist enam ei täheldata. Lisatakse veel reaktiivi, kuni supernatantlahus muutub kollakaks. Harilikult piisab 20 ml kogusest. Jätkatakse sademe nõrka kuumutamist kahe-kolme minuti jooksul. Filtrimine ja pesemine. Filtritakse läbi filtertiigli (5.1). Loputatakse mitu korda 20 ml kuuma veega. Loputusvesi peaks järk-järgult muutuma värvusetuks, mis viitab sellele, et oksiini selles enam ei ole. 7.3. Sademe kaalumine. Sade kuivatatakse temperatuuril 130—135oC konstantse massini (vähemalt 1 tund). Lastakse eksikaatoris jahtuda ja seejärel kaalutakse. 8. TULEMUSTE ARVUTAMINE 1 mg molübdenüüloksinaati MoO2(C9H6ON)2 vastab 0,2305 mg molübdeenile. Molübdeeni protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: Mo = X × 0,02305 × V × Da × M kus: X on molübdenüüloksinaadi sademe mass (mg); V on meetodi 10.1 või 10.2 järgi saadud ekstraktlahuse maht (ml); a on viimasest lahjendusest võetud alikvootse osa maht (ml); D on alikvootse osa lahjendustegur; M on uuritava proovi mass (g). Meetod 10.11 TSINGI AATOMABSORPTSIOONSPEKTROMEETRILINE MÄÄRAMINE VÄETISEEKSTRAKTIDES 1. ULATUS Käesolev meetod on tsingi määramiseks väetiseekstraktides. 2. RAKENDUSALA Käesolevat meetodit kasutatakse meetodite 10.1 ja 10.2 järgi saadud väetiseproovide ekstraktide puhul, kui direktiiviga 89/530/EMÜ nõutakse tsingisisalduse näitamist. 3. PÕHIMÕTE Pärast ekstraktide asjakohast töötlemist ja lahjendamist määratakse tsingi sisaldus aatomabsorptsioonspektromeetriliselt. 4. REAKTIIVID 4.1. Soolhappe lahus, umbes 6M. Vaata meetod 10.4, punkt 4.1. 4.2. Soolhappe lahus, umbes 0,5M. Vaata meetod 10.4, punkt 4.2. 4.3. Lantaani soola lahus (10 g La liitri kohta) Vaata meetod 10.4, punkt 4.3. 4.4. Tsingi kaliibrimislahused. 4.4.1. Tsingi põhilahus (1000 μg/ml). 1000 ml mõõtkolvis lahustatakse 1 g tsingipulbrit või -viilmeid, kaalutud 0,1 mg täpsusega, 25 ml 6M soolhappes (4.1). Kui tsink on täielikult lahustunud, täiendatakse veega märgini ja segatakse hoolikalt. 4.4.2. Tsingi töölahus (100 μg/ml). 200 ml mõõtkolvis lahustatakse 20 ml põhilahust (4.4.1) soolhappe 0,5M lahuses (4.2). Täiendatakse soolhappe 0,5M lahusega märgini ja segatakse põhjalikult. 5. SEADMED Aatomabsorptsioonspektromeeter. Vaata meetod 10.4, punkt 5. Instrumendile peab olema paigaldatud valgusallikas, mis kiirgab tsingi määramiseks vajalikku valgust (213,8 nm). Spektromeeter peab võimaldama null-nivoo korrigeerimist. 6. ANALÜÜSITAVA LAHUSE VALMISTAMINE 6.1. Tsingi ekstraktlahus. Vaata meetodid 10.1 ja/või 10.2. 6.2. Analüüsilahuse valmistamine. Vaata meetod 10.4, punkt 6.2. Analüüsilahus peab sisaldama 10 % (mahu järgi) lantaani soola lahust (4.3). 7. ANALÜÜSI KÄIK 7.1. Võrdluslahuse valmistamine. Vaata meetod 10.4, punkt 7.1. Võrdluslahus peab sisaldama 10 % (mahu järgi) lantaani soola lahust (4.3), mida kasutati punktis 6.2. 7.2. Kaliibrimislahuste valmistamine. Vaata meetod 10.4, punkt 7.2. Määramiseks optimaalsete kontsentratsioonidega, 0—5 μg tsinki ml kohta, lahuste saamiseks pannakse 100 ml mõõtekolbidesse vastavalt 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 ja 5 ml töölahust (4.4.2). Vajadusel reguleeritakse soolhappe kontsentratsiooni nii, et see oleks analüüsilahuse omale võimalikult lähedane. Igasse mõõtekolbi lisatakse 10 ml punktis 6.2 kasutatud lantaani soola lahust. Täiendatakse 100 ml-ni soolhappe 0,5M lahusega (4.2) ja segatakse hoolikalt. Need lahused sisaldavad vastavalt 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 ja 5 μg tsinki milliliitri kohta. 7.3. Määramine. Vaata meetod 10.4, punkt 7.3. Spektromeeter (5) valmistatakse ette mõõtmiseks lainepikkusel 213,8 nm. 8. TULEMUSTE ARVUTAMINE Vaata meetod 10.4, punkt 8. Tsingi protsendimäär väetises arvutatakse järgmiselt: Zn = X − X / . Meetodi 10.3 kasutamise puhul: Zn = X – X / . kus: Zn on tsingi protsentuaalne sisaldus väetises; Xs on analüüsilahuse kontsentratsioon, μg/ml; Xb on võrdluslahuse kontsentratsioon, μg/ml; V on meetodiga 10.1 või 10.2 saadud ekstraktlahuse maht (ml); D on punktis 6.2 läbiviidud lahjendusele vastav lahjendustegur; M on meetodi 10.1 või 10.2 järgi võetud uuritava proovi mass grammides. Lahjendusteguri D arvutamine: kui a1, a2, a3, …, ai ja a on järjestikused alikvootsed osad ja v1, v2, v3, …, vi ja 100 nende mahud milliliitrites vastaval lahjendamisel, siis lahjendustegur D võrdub: D = × × × ··· × × ." --------------------------------------------------