Piirkondliku riigiabi andmise juhend

(98/C 74/06)

(EMPs kohaldatav tekst)

1. Sissejuhatus

EÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punktide a ja c alusel piirkondliku riigiabi ja ühisturu kokkusobivuse hindamisel komisjoni poolt kohaldatud kriteeriumid on sätestatud paljudes eri dokumentides, mis on tehtud teatavaks liikmesriikidele ja muudele huvitatud isikutele. [1]

Nende dokumentide arvu kasv ja ebaühtlus, nendega seotud pikk ajavahemik, mõtte- ja rakendusviiside muutumine nii ühenduses kui ka liikmesriikides ning abi kontsentreerimise ja konkurentsimoonutuste vähendamise vajadus teevad vajalikuks kõigi praegu kohaldatavate kriteeriumide muutmise ning eespool nimetatud dokumentide [2] asendamise ühtse tekstiga läbipaistvuse, ajakohastamise ja lihtsustamise eesmärgil. Järgnevas tekstis püütakse neid vajadusi järgida.

Käesoleva juhendi ("piirkondlik abi") sisuks olevad abimeetmed erinevad muudest riigiabi liikidest (eelkõige uurimis- ja arendustegevuseks, keskkonnakaitseks või raskustes olevatele äriühingutele ettenähtud abi) selle poolest, et need on mõeldud konkreetsetele piirkondadele ja nende erieesmärk on nende piirkondade arendamine. [3]

Piirkondlik abi on mõeldud vähemsoodsate piirkondade arendamiseks investeeringute ja töökohtade loomise soodustamise abil jätkusuutlikkuse kontekstis. See edendab nendes piirkondades asuvate tootmisüksuste laienemist, ajakohastamist ja tegevuse mitmekesistamist ning seal uute äriühingute asutamist. Selle arengu soodustamiseks ja ümberpaiknemiste võimalike negatiivsete mõjude vähendamiseks on vaja teha kõnealuse abi andmine sõltuvaks investeeringute ja loodud töökohtade säilitamisest vähemsoodsates piirkondades teatava minimaalse aja jooksul.

Erandjuhtudel, kui asjaomase piirkonna struktuuriline halvemus on väga suur, võib selline abi olla piirkonna arengu käivitamiseks mitteküllaldane. Piirkondlikku abi võib täiendada tegevusabiga üksnes sellistel erandjuhtudel.

Komisjon leiab, et piirkondlik abi võib tõhusalt täita sellele ettenähtud rolli ja seega õigustada sellest tulenevaid konkurentsimoonutusi tingimusel, et nimetatud abi puhul järgitakse teatavaid põhimõtteid ja reegleid. Artikli 92 teksti ja mõtte kohaselt kuulub selliste põhimõtete hulka eelkõige kõnealuse vahendi erandlikkus.

Tegelikult on selline abi Euroopa Liidus mõeldav üksnes juhul, kui seda kasutatakse kokkuhoidlikult ja kui see koondatakse kõige vähemsoodsamatesse piirkondadesse. [4] Kui kõnealune abi oleks üldine ja kujuneks reegliks, kaotaks see kõik stimuleerivad omadused ja selle majanduslik mõju muutuks olematuks. Samas takistaks see abi turujõudude normaalset toimimist ja vähendaks ühenduse majanduse tõhusust tervikuna.

2. Rakendusala

Komisjon kohaldab käesolevat juhendit igas majandussektoris antava piirkondliku abi suhtes, välja arvatud asutamislepingu II lisas loetletud põllumajandussaaduste tootmine, töötlemine ja turustamine, kalandus ning söetööstus. Lisaks sellele reguleeritakse teatavaid käesoleva juhendiga hõlmatud sektoreid ka neid sektoreid käsitlevate erieeskirjadega. [5]

Asutamislepingu artikli 92 lõikes 1 sätestatud kokkusobimatuse põhimõttest võib teha erandeid seoses piirkondliku abiga üksnes juhul, kui on tagatud tasakaal sellest tulenevate konkurentsimoonutuste ja vähemsoodsate piirkondade arenguga [6] seotud eeliste vahel. Abist tulenevatele eelistele omistatav tähtsus võib tõenäoliselt muutuda vastavalt kohaldatud erandile, kusjuures konkurentsi moonutav mõju on artikli 92 lõike 3 punktis a kirjeldatud olukordade puhul suurem kui artikli 92 lõike 3 punktis c kirjeldatud olukordade puhul. [7]

Ühele äriühingule antud üksik ajutine abi [8] või ühe tegevusvaldkonnaga piiratud abi võib mõjutada peamiselt konkurentsi asjaomasel turul, kuid selle mõju piirkondlikule arengule on tõenäoliselt liiga piiratud. Üldiselt kuulub selline abi eri- või valdkondliku tööstuspoliitika kohaldamisalasse ja sageli ei ole kooskõlas piirkondliku abi eesmärkidega. [9] Piirkondlik abi ei tohi mõjutada tootmisvahendite jaotust erinevate majandusvaldkondade ja -tegevuste vahel.

Komisjon leiab, et kui ei ole tõendatud vastupidist, ei vasta kõnealune abi eelmises lõigus sätestatud nõuetele. [10]

Järelikult võib kõnealuseid erandeid teha harilikult üksnes kõigile asjaomaste sektorite äriühingutele avatud ja mitut sektorit hõlmavate abikavade puhul.

3. Piirkondade piiritlemine

3.1. Selleks et teatavatele piirkondadele mõeldud abikavade puhul oleks erandite tegemisest kasu, peavad need piirkonnad vastama kõnealuste erandite tingimustele. Komisjon teeb nendele tingimustele vastavuse kindlaks eelnevalt määratletud analüütiliste kriteeriumide abil.

3.2. Käesoleva juhendi sissejuhatuses deklareeritud põhimõtet silmas pidades (kõnealuse abi erandlikkuse kohta) leiab komisjon prima facie, et abi saanud ühenduse piirkondade kogupindala peab olema väiksem kui abi mittesaanud piirkondade pindala. Kui kasutada kõige levinumat abi mõõtühikut (hõlmatud elanike protsent), tähendab see tegelikult, et kogu piirkondliku abiga hõlmatud elanikkond ühenduses peab moodustama alla 50 % ühenduse elanikkonnast.

3.3. Kuna kaks kõnealust erandit on seotud erineva laadi ja tõsidusega regionaalprobleemidega, tuleb punktis 3.2 mainitud kogu abi piires esmatähtsaks pidada kõige teravamaid probleeme. [11]

3.4. Seega peab abikõlblike piirkondade piiritlemise tulemusena abi territoriaalselt kontsentreeruma punktides 3.2 ja 3.3 nimetatud põhimõtete kohaselt.

Artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatud erand

3.5. Artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatakse, et ühisturuga kokkusobivaks võib pidada abi, mis on ette nähtud majandusarengu edendamiseks niisugustes piirkondades, kus elatustase on erakordselt madal või kus valitseb tõsine tööpuudus. Euroopa Ühenduste Kohus on leidnud, et "sõnade" erakordselt "ja" tõsine "kasutamine artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatud erandis näitab, et selle erandi puhul peetakse silmas ainult neid piirkondi, kus majanduslik olukord on, võrreldes kogu ühendusega, äärmiselt ebasoodne". [12]

Sellest tulenevalt ning järgides proovitud ja katsetatud lähenemisviisi, leiab komisjon, et ettenähtud tingimused on täidetud, kui NUTS [13] II tasandi geograafiliseks üksuseks olevas piirkonnas on ostujõu standardi järgi mõõdetud sisemajanduse kogutoodang (SKT) elaniku kohta alla 75 % ühenduse keskmisest. [14] Analüüsimisel kasutatav iga piirkonna ja ühenduse keskmine SKT/ostujõu standard peab kajastama keskmisi näitajaid viimasel kolmel aastal, mille kohta statistilised andmed on kättesaadavad. Need summad arvutatakse Euroopa Ühenduste Statistikaameti poolt väljastatavate andmete alusel.

Artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erand

3.6. Erinevalt artikli 92 lõike 3 punktist a, mille puhul kõnealune olukord määratletakse täpselt ja formaalselt, võimaldab artikli 92 lõike 3 punkt c iga piirkonna puhul suuremat valikuvabadust raskuste kindlaksmääramisel, mida võib abimeetmetega leevendada. Sellel juhul ei ole vaja, et asjakohased näitajad piirduksid üksnes elatustaseme ja töötusega. Igal juhul annab nende raskuste hindamiseks sobiva raamistiku mitte ainult ühendus tervikuna, vaid eelkõige asjaomane liikmesriik.

Euroopa Kohus on väljendanud oma arvamust nende kahe küsimuse kohta (käsitletavate probleemide ulatus ja analüüsimiseks vajalik võrdlusraamistik) kohtuasjas 248/84 (vt joonealune märkus 12) järgmiselt: "Artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandi mõju on suurema ulatusega, kuivõrd see võimaldab arendada teatavaid piirkondi ilma artikli 92 lõike 3 punkti a majanduslikest tingimustest tulenevate piiranguteta, kui selline abi" ei kahjusta kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega. "See säte annab komisjonile volituse lubada ka sellise abi andmist, mis on ette nähtud majandusliku arengu soodustamiseks liikmesriigi piirkondades, mis on ebasoodsamas olukorras, võrreldes selle riigi keskmise olukorraga."

3.7. Punkti c kohane piirkondlik abi peab siiski moodustama liikmesriigi ühtse regionaalpoliitika osa ja järgima eespool kindlaksmääratud geograafilise kontsentratsiooni põhimõtteid. Kuivõrd kõnealune abi on mõeldud piirkondadele, mis ei ole nii ebasoodsas olukorras kui punktile a vastavad piirkonnad, on see punkti a kohasest abist veelgi erandlikum ja seda võib lubada üksnes väga piiratud määral. Seega võib kõnealuse abi saamise tingimustele prima facie vastata ainult väike osa liikmesriigi territooriumist. Seetõttu ei tohi artikli 92 lõike 3 punkti c kohaste piirkondade elanikkond ületada 50 % riigi elanikest, kes ei ole hõlmatud artikli 93 lõike 3 punkti a kohase erandiga. [15]

Teisest küljest asjaolu, et sellise abi laad võimaldab arvesse võtta liikmesriikide iseärasusi, ei kõrvalda kõnealuse abi puhul ühenduse huvidest lähtuva kontrolli vajadust. Iga riigi abikõlblike piirkondade kindlaksmääramine peab seega sobima raamistikku, mis tagab kogu määramise ühtsuse ühenduse tasandil. [16]

3.8. Selleks et anda siseriiklikele asutustele piisav tegevusvabadus abikõlblike piirkondade valikul, seadmata seejuures ohtu ühenduse poolt seoses seda liiki abi ja riikide võrdse kohtlemisega elluviidava kontrollkava tõhusust, määratakse kõnealuse erandi kohased piirkonnad kindlaks kahes etapis:

- kõnealuse abiga hõlmatud elanike arvu ülemmäära kehtestamine komisjoni poolt iga liikmesriigi puhul,

- abikõlblike piirkondade valik.

Viimase etapi puhul tuleb järgida läbipaistvaid reegleid, kusjuures see etapp peab olema piisavalt paindlik, et võtta arvesse erinevaid olukordi, mis võivad õigustada kõnealuse erandi kohaldamist. Abiga hõlmatud elanike arvu ülemmäär on mõeldud selleks, et soodustada eespool mainitud paindlikkust abikõlblike piirkondade valimisel, tagades samal ajal võrdse kohtlemise, mis on vajalik selleks, et abi oleks ühenduse seisukohalt vastuvõetav.

3.9. Selleks et tagada piirkondliku abi tõhus kontroll ning asutamislepingu artiklis 3, eriti selle punktides g ja j sätestatud eesmärkide saavutamine, kehtestab komisjon ühenduses piirkondliku abiga hõlmatud elanike üldarvu ülemmäära. Üldarvu ülemmäär on kohaldatav kõigi artikli 92 lõike 3 punktides c ja a sätestatud erandite alusel abikõlblike piirkondade suhtes. Kuna artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatud erandi alusel piirkondliku abi saamiseks kõlblikud piirkonnad ja abiga hõlmatud elanike üldarvu ülemmäär ühenduse tasandil määratakse kindlaks riikideväliselt ja automaatselt, rakendades kriteeriumit, mille alusel SKT/ostujõu standard ühe elaniku kohta on kuni 75 %, kehtestatakse elanike üldarvu ülemmäära käsitleva komisjoni otsusega samaaegselt ka artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandi alusel antava abiga hõlmatud elanike arvu ülemmäär ühenduse tasandil. Artikli 92 lõike 3 punkti c kohase elanike arvu ülemmäära saamiseks lahutatakse üldarvu ülemmäärast artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatud erandi alusel abikõlblike piirkondade elanike arv. Seejärel jaotatakse kõnealune ülemmäär liikmesriikide vahel, pidades silmas iga liikmesriigi piirkondade suhtelist sotsiaalmajanduslikku olukorda ühenduse kontekstis. Selle protsendi määramise meetod iga liikmesriigi puhul on esitatud III lisas.

3.10. Liikmesriigid teatavad artikli 93 lõike 3 alusel komisjonile meetodid ja kvantitatiivsed näitajad, mida nad soovivad abikõlblike piirkondade kindlaksmääramisel kasutada, nende poolt seoses punktis c sätestatud erandiga esitatavate piirkondade nimekirjad ning suhtelised abimäärad. [17] Artikli 92 lõike 3 punkti c erandi kohaldamisel ei tohi asjaomaste piirkondade elanike protsent ületada eespool mainitud hõlmatud elanike arvu ülemmäära.

3.10.1. Meetodid peavad vastama järgmistele tingimustele:

- need peavad olema objektiivsed,

- need peavad võimaldama mõõta asjaomaste liikmesriikide kõnealuste piirkondade sotsiaalmajandusliku olukorra erinevusi, tuues esile olulised erinevused,

- need tuleb esitada selgelt ja üksikasjalikult, et komisjonil oleks võimalik neid hinnata.

3.10.2. Näitajad peavad vastama järgmistele tingimustele:

- nende arv, sealhulgas üksikud näitajad ja nende kombinatsioonid, ei tohi olla üle viie,

- need peavad olema objektiivsed ja piirkondade sotsiaalmajandusliku olukorra uurimiseks asjakohased,

- need peavad põhinema kasutatavate näitajatega seotud statistilistel ridadel, mis on saadud vähemalt kolme teatamiseelset aastat sisaldava ajavahemiku jooksul, või olema tuletatud viimati tehtud ülevaatusest, kui asjakohased statistilised andmed aastate lõikes ei ole kättesaadavad,

- need peavad olema koostatud usaldatavate statistiliste allikate põhjal.

3.10.3. Piirkondade nimekirjad peavad vastama järgmistele tingimustele:

- piirkonnad peavad vastama NUTS III tasandile või, seda õigustavatel asjaoludel, mõnele muule homogeensele geograafilisele üksusele. Iga liikmesriik võib esitada ainult üht tüüpi geograafilise üksuse,

- esitatud üksikud piirkonnad või naaberpiirkondade grupid peavad moodustama kompaktsed tsoonid, kusjuures igas tsoonis peab olema vähemalt 100000 elanikku. Kui piirkondade rahvaarv on väiksem, kasutatakse hõlmatud elanike protsendi arvutamisel fiktiivset rahvaarvu 100000. Erandid sellest reeglist on alla 100000 rahvaarvuga NUTS III tasandi piirkonnad, saared ja muud samalaadsed geograafiliselt isoleeritud piirkonnad. [18] Kui teatav piirkond ühineb teises liikmesriigis asuvate piirkondliku abi saamiseks kõlblike piirkondadega, kohaldatakse kõnealust reeglit nende piirkondade kui terviku suhtes,

- piirkondade nimekiri tuleb koostada punktis 3.10.2 ettenähtud näitajate alusel. Esitatud piirkonnad peavad ühe või mitme meetodis kasutatud näitaja osas asjaomase liikmesriigi võimalike artikli 92 lõike 3 punkti c kohaste piirkondade keskmisest oluliselt erinema (pool standardhälvet).

3.10.4. Väikese rahvastikutihedusega piirkonnad:

- vastavalt punktis 3.9 iga liikmesriigi kohta sätestatud ülemmäärale võib kõnealust erandit kohaldada ka piirkondade suhtes, mille rahvastikutihedus on alla 12,5 elaniku ruutkilomeetri kohta. [19]

3.10.5. Kokkusobivus struktuurifondidega:

- selleks et ergutada liikmesriike tagama kokkusobivust kõnealuste piirkondade ja ühenduse abi jaoks kõlblike piirkondade vahel, võib struktuurifondide alusel abikõlblike piirkondade suhtes kohaldada ka kõnealust erandit, võttes arvesse punktis 3.9 mainitud ülempiiri ja järgides punkti 3.10.3 teises taandes sätestatud tingimusi.

4. Abi eesmärk, vorm ja määr

4.1. Piirkondliku abi eesmärk on tagada kas tootlikud investeeringud (alginvesteeringud) või investeeringutega seotud töökohtade loomine. Seega ei eelista antud meetod ei kapitali ega tööjõudu.

4.2. Abi saanud tootliku investeeringu elujõulisuse ja kindluse tagamiseks peab abisaaja osa [20] finantseerimises olema vähemalt 25 %.

Abi vorm on erinev: toetus, madala intressiga laen või intressitoetus, valitsuse garantii või riigiosaluse ost soodustingimustel, maksuvabastus, sotsiaalkindlustusmaksude vähendamine, kaupade tarnimine ja teenuste osutamine soodushindadega jne.

Lisaks sellele tuleb abikavas sätestada, et abitaotlus esitatakse enne projekti algust.

4.3. Abi määr määratakse kindlaks suhtena võrdlushinda (vt punktid 4.5, 4.6 ja 4.13).

Alginvesteeringuks ettenähtud abi

4.4. Alginvesteering tähendab investeeringut põhikapitali seoses uue tootmisüksuse rajamise, olemasoleva tootmisüksuse laiendamise või tegevuse alustamisega olemasoleva tootmisüksuse toodete või tootmismenetluse põhjalikuks muutmiseks (täiustamise, mitmekesistamise või ajakohastamise abil). [21]

Alginvesteeringuna käsitletakse samuti investeerimist põhikapitali, mis tehakse sellise tootmisüksuse ostmise teel, mis on suletud või mis oleks suletud, kui seda ei oleks ostetud, välja arvatud juhul, kui asjaomane tootmisüksus kuulub raskustes olevale äriühingule. Viimasel juhul võib tootmisüksuse ostmiseks antud abist saada kasu ka raskustes olev äriühing, mida tuleb kontrollida raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antavat riigiabi käsitleva juhendi kohaselt. [22]

4.5. Alginvesteeringuks ettenähtud abi arvutatakse protsendina investeeringu väärtusest. See väärtus määratakse kindlaks ühtse kululiikide kogumi alusel (standardbaas), mis vastab järgmistele investeeringuelementidele: maa, hooned ja seadmed. [23]

Ostmise puhul tuleks võtta arvesse üksnes vara ostuga seotud kulutusi [24] (tehing peab toimuma turu tingimustel). Vara, mille soetamiseks on antud abi juba enne ostu, arvatakse maha.

4.6. Suurtele äriühingutele võib anda abi kuni 25 % standardbaasist ka teatavat liiki investeeringuteks immateriaalsesse varasse. [25]

Selline abi peab piirduma kulutustega järgmise tehnosiirdega seotud vara soetamiseks:

- patendid,

- tegevusload või patenteeritud oskusteabe litsentsid,

- patenteerimata oskusteave.

Abikõlbliku immateriaalse vara puhul kehtivad tingimused, mis on vajalikud selleks, et tagada nimetatud vara seotus piirkondliku abi saamiseks kõlbliku piirkonnaga ja seega ei ole ette nähtud tehnosiirde soodustamiseks muudesse, eriti piirkondliku abi saamiseks mittekõlblikesse piirkondadesse. Selleks peab abikõlblik immateriaalne vara vastama eelkõige järgmistele nõuetele:

- seda tuleb kasutada üksnes nendes tootmisüksustes, mis saavad piirkondlikku abi,

- seda tuleb käsitleda amortiseeruva varana,

- see tuleb osta kolmandalt isikult turu tingimustel,

- see tuleb liita äriühingu varale ja see peab jääma piirkondlikku abi saavasse tootmisüksusesse vähemalt viieks aastaks.

4.7. Liikmesriikide poolt teatatud abi tuleb tavaliselt väljendada brutosummana, st enne maksude mahaarvamist. Selleks et teha i) erinevad abivormid üksteisega ja ii) abimäärad liikmesriigiti võrreldavaks, arvestab komisjon liikmesriikide poolt teatatud abi ümber toetuse netoekvivalendina väljendatud abiks. [26]

4.8. Abimäärasid tuleb kohandada vastavalt asjaomaste regionaalprobleemide laadile ja tõsidusele. Seega tuleb algusest peale eristada, mis on punktis a sätestatud erandi alusel ja mis on punktis c sätestatud erandi alusel abikõlblikele piirkondadele lubatavad abimäärad. Sellega seoses tuleb silmas pidada asjaolu, et artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandi alusel abikõlblikes piirkondades ei ole elatustase erakordselt madal ja seal ei valitse tõsine tööpuudus selles tähenduses, nagu neid mõisteid kasutatakse kõnealuse lõike punktis a sätestatud erandis. Sellest tulenevalt on konkurentsi moonutav mõju piirkondades, mille suhtes võib kohaldada punktis c sätestatud erandit, vähem õigustatud kui piirkondades, mille suhtes võib kohaldada punktis a sätestatud erandit. See tähendab, et piirkondades, mille suhtes võib kohaldada punktis c sätestatud erandit, on vastuvõetavad abimäärad algusest peale väiksemad kui piirkondades, mille suhtes võib kohaldada punktis a sätestatud erandit.

Sellest tulenevalt leiab komisjon, et artikli 92 lõike 3 punktile a vastavate piirkondade puhul ei tohi piirkondliku abi määr ületada 50 % toetuse netoekvivalendist, välja arvatud äärepoolseimad piirkonnad, [27] mille puhul see võib olla kuni 65 % toetuse netoekvivalendist. Artikli 92 lõike 3 punktile c vastavate piirkondade puhul ei tohi piirkondliku abi määr ületada 20 % toetuse netoekvivalendist, välja arvatud väikese rahvastikutihedusega piirkonnad ja äärepoolseimad piirkonnad, mille puhul see võib olla kuni 30 % toetuse netoekvivalendist.

NUTS II tasandi piirkondades, mis on abikõlblikud artikli 92 lõike 3 punkti a alusel ja kus SKT/ostujõu standard ühe elaniku kohta on üle 60 % ühenduse keskmisest, ei tohi piirkondliku abi määr ületada 40 % toetuse netoekvivalendist, välja arvatud äärepoolseimates piirkondades, kus see võib olla kuni 50 % toetuse netoekvivalendist.

Piirkondades, mis on abikõlblikud artikli 92 lõike 3 punkti c alusel ja kus SKT/ostujõu standard ühe elaniku kohta on suurem ja tööpuuduse määr väiksem vastavatest ühenduse keskmistest, [28] ei tohi piirkondliku abi määr ületada 10 % toetuse netoekvivalendist, välja arvatud väikese rahvastikutihedusega piirkondades ja äärepoolseimates piirkondades, kus see võib olla kuni 20 % toetuse netoekvivalendist. Erandina võib NUTS III tasandi ja väiksemate piirkondade puhul, mille suhtes kohaldatakse mainitud 10 %list ülemmäära toetuse netoekvivalendist, kinnitada suuremad abimäärad, mis ei ületa tavalist 20 %list ülemmäära toetuse netoekvivalendist, kui need piirkonnad külgnevad artikli 92 lõike 3 punktile a vastavat staatust omava piirkonnaga.

Kõik eespool nimetatud piirmäärad kujutavad endast ülemmäärasid. Komisjon tagab nende ülemmäärade raames, et piirkondlikku abimäära kohandatakse vastavalt lahendatavate regionaalprobleemide tõsidusele ja raskusele.

4.9. Punktis 4.8 kindlaksmääratud abimäärasid võib suurendada väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele ettenähtud täiendavate määrade võrra, mis on sätestatud väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavat abi käsitlevas komisjoni teadaandes, [29] näiteks 15 protsendipunkti võrra (bruto) [30] piirkondades, mille suhtes võib kohaldada punktis a sätestatud erandit, ja 10 protsendipunkti võrra (bruto) piirkondades, mille suhtes võib kohaldada punktis c sätestatud erandit. Lõplikku ülemmäära kohaldatakse väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele ettenähtud baasi suhtes. Väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele ettenähtud täiendavaid määrasid ei kohaldata veoettevõtete puhul.

4.10. Alginvesteeringuteks ettenähtud abi eelduseks on kõnealuse investeeringu säilitamine vähemalt viie aasta jooksul, kasutades selleks vajalikku makseviisi või selle saamisega seotud tingimusi.

Abi töökohtade loomiseks

4.11. Vastavalt punktile 4.1 võib piirkondliku abi suunata ka töökohtade loomisele. Erinevalt tööhõiveabi andmise juhendis kindlaksmääratud abist töökohtade loomiseks, mis on seotud investeerimisprojektidega mitteseotud töökohtadega, [31] käsitletakse käesolevas jaotises üksnes alginvesteeringu projektidega seotud töökohti. [32]

4.12. Töökohtade loomine tähendab töökohtade koguarvu suurendamist, [33] võrreldes teatava ajavahemiku keskmisega konkreetses tootmisüksuses. Järelikult tuleb kõnealuse ajavahemiku jooksul loodud töökohtade arvust lahutada sama aja jooksul kaotatud töökohtade arv. [34]

4.13. Nagu investeeringuabi puhul, peab ka käesolevas juhendis sätestatud abi töökohtade loomiseks olema kohandatud asjaomaste regionaalprobleemide laadile ja tõsidusele. Komisjon leiab, et selle abi summa ei tohi ületada teatavat protsenti tööle võetud inimese palgakulust [35] arvutatuna kahe aasta kohta. See protsent on võrdne kõnealuse piirkonna puhul lubatud investeeringuabi määraga.

4.14. Töökohtade loomiseks ettenähtud abi eelduseks on loodud töökohtade säilitamine vähemalt viie aasta jooksul, kasutades selleks vajalikku makseviisi või selle saamisega seotud tingimusi.

Tegevusabi

4.15. Äriühingu jooksvate kulude vähendamiseks antav piirkondlik abi (tegevusabi) on üldjuhul keelatud. Erandjuhul võib sellist abi siiski anda piirkondades, mille suhtes kohaldatakse artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatud erandit, kui i) selline abi aitab kaasa piirkondlikule arengule ja laadile ning ii) selle määr on võrdeline ebasoodsate tingimustega, mille leevendamiseks seda antakse. [36] Liikmesriigi ülesandeks on tõendada selliste ebasoodsate tingimuste olemasolu ja hinnata nende tähtsust.

4.16. Äärepoolseimates piirkondades, mille suhtes kohaldatakse artikli 92 lõike 3 punktides a ja c sätestatud erandit, ning väikese rahvastikutihedusega piirkondades, mille suhtes kohaldatakse artikli 92 lõike 3 punktis a või artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandit vastavalt punktis 3.10.4 osutatud rahvastikutiheduse kriteeriumidele, võib eritingimustest [37] lähtudes anda abi, mis on mõeldud täiendavate veokulude [38] osaliseks hüvitamiseks. Liikmesriigi ülesandeks on tõendada selliste täiendavate kulude olemasolu ja määrata kindlaks nende suurus.

4.17. Tegevusabi peab olema nii ajaliselt piiratud kui ka järk-järgult vähenev, välja arvatud punktis 4.16 nimetatud juhul. Lisaks sellele on liikmesriikidevahelist eksporti soodustav tegevusabi [39] keelatud.

Abi kumuleerumist käsitlevad reeglid

4.18. Punktides 4.8 ja 4.9 sätestatud kriteeriumide alusel kindlaksmääratud abi ülemmäärad kehtivad kogu abi suhtes:

- kui abi antakse samaaegselt mitme piirkondliku abikava alusel,

- kui abi saadakse kohalikest, piirkondlikest, riiklikest või ühenduse vahenditest.

4.19. Punktides 4.11–4.14 kirjeldatud töökohtade loomiseks antav abi ja punktides 4.4–4.10 kirjeldatud investeeringuabi võib kombineerida, [40] arvestades asjaomase piirkonna puhul kindlaksmääratud ülemmäära. [41]

4.20. Kui kulutused, mille puhul võib anda piirkondlikku abi, õigustavad täielikult või osaliselt ka muu abi andmist, kohaldatakse vastava ühisosa suhtes kõige soodsamat asjakohase abikava ülemmäära.

4.21. Kui liikmesriik näeb ette, et teatava kava kohast abi võib kombineerida muude kavade kohase abiga, peab ta iga kava puhul kindlaks määrama meetodi, mille abil ta tagab eespool loetletud tingimuste täitmise.

5. Piirkondliku abi kaart ja deklaratsioon abi nõuetele vastavuse kohta

5.1. Liikmesriigi piirkondliku abi kaardile kantakse samaaegselt asjakohaste erandite alusel abikõlblikud liikmesriigi piirkonnad ning iga piirkonna puhul heakskiidetud alginvesteeringuteks ja töökohtade loomiseks antava abi ülemmäärad.

5.2. Liikmesriik teatab asutamislepingu artikli 93 lõike 3 alusel kaardi projektist, mis on koostatud eespool punktides 3.5, 3.10, 4.8 ja 4.9 kindlaksmääratud kriteeriumide alusel. Komisjon võtab kaardi vastu asutamislepingu artiklis 93 kehtestatud korras tavaliselt ühe kõigi kõnealuse liikmesriigi asjakohaseid piirkondi käsitleva otsusega kindlaksmääratud ajavahemikuks. Seega vaadatakse riigi piirkondliku abi kaardid korrapäraselt läbi.

5.3. Komisjoni konkurentsipoliitikat käsitlevate otsuste ja struktuurifondide alusel abikõlblikke piirkondi käsitlevate otsuste järjepidevuse huvides ühtlustatakse kõnealuste kaartide kehtivusajad ja struktuurifondist saadava abi ajakava.

5.4. Komisjon kiidab abikavade projektid heaks kas pärast kaardi koostamist või pärast piirkondadele vastavate abimäärade ja kaardi kehtivusaja kindlaksmääramist.

5.5. Punktis 5.4 nimetatud abikavade rakendamine moodustab liikmesriikide poolt vastavalt kehtivatele reeglitele [42] komisjonile esitatavate aastaaruannete sisu.

5.6. Liikmesriigid võivad kaardi kehtivusaja jooksul taotleda selle kohandamist, kui tõendatakse, et sotsiaalmajanduslikud tingimused on märkimisväärselt muutunud. Need muutused võivad olla seotud abimäärade ja abikõlblike piirkondadega, tingimusel et võimalik uute abikõlblike piirkondade lisandumine tasakaalustatakse sama rahvaarvuga piirkondade kustutamisega piirkondliku abi kaardilt. Kohandatud kaardi kehtivus lõpeb originaalkaardile kehtestatud kuupäeval.

5.7. Piirkonna puhul, mis on piirkondliku kaardi läbivaatamise tulemusel kaotanud artikli 92 lõike 3 punkti a kohase staatuse ja omandanud artikli 92 lõike 3 punkti c kohase staatuse, võib komisjon abi puhul, millele see piirkond omas õigust artikli 92 lõike 3 punkti a alusel, üleminekuaja jooksul vastu võtta kas lineaarse või kiireneva abimäära järkjärgulise vähendamise viisi, nii et saavutatakse eespool punktide 4.8 ja 4.9 kohaldamisele vastav abi ülemmäär. [43], [44] Üleminekuaeg ei tohi ületada kahte aastat tegevusabi korral ja nelja aastat alginvesteeringuteks ja töökohtade loomiseks ettenähtud abi korral.

5.8. Lisaks liikmesriikide poolt esitatavale kõnealuste erandite tegemiseks kõlblike piirkondade nimekirjale ja abi ülemmääradele ning pidades silmas kaardi koostamist, palutakse liikmesriike asutamisepingu artikli 93 lõike 3 alusel teatada komisjonile muudest võimalikest teguritest, mida võib olla vaja arvesse võtta nende poolt riiklikul, piirkondlikul või kohalikul tasandil vastuvõtmiseks kavandatud abi raamkava kindlaksmääramisel (abi eesmärk ja vorm, äriühingute suurus jms). Kaardi kehtivusaja jooksul ja selle kehtivuse piires võib kõigist sellele raamkavale vastavatest abikavadest teatada kiirendatud korras.

6. Jõustumine, rakendamine ja läbivaatamine

6.1. Komisjon hindab piirkondliku abi ja ühisturu kokkusobivust käesoleva juhendi alusel niipea, kui juhend jõustub, välja arvatud punktides 6.2 ja 6.3 sätestatud üleminekusätted. Abiettepanekute puhul, millest on teatatud enne käesoleva juhendi edastamist liikmesriikidele ja mida komisjon ei ole veel vastu võtnud, hinnatakse lõppotsust siiski teatamise ajal jõus olnud kriteeriumide alusel.

Peale selle teeb komisjon liikmesriikidele ettepaneku võtta vajalikud meetmed EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 1 alusel, tagamaks et kõik 1. jaanuaril 2000. aastal kehtivad piirkondliku abi kaardid ja piirkondlikud abikavad oleksid kooskõlas käesoleva juhendiga.

Sellega seoses teeb komisjon ettepaneku, et artikli 93 lõikele 1 vastava asjakohase meetmena kõigi abi saavate piirkondade nimekirjade puhul, mis on komisjoni poolt heaks kiidetud ja mille kehtivuse tähtaega ei ole kehtestatud või mille kehtivus lõpeb pärast 31. detsembrit 1999, piiraksid liikmesriigid kehtivusaja 31. detsembriga 1999.

Komisjon teeb ka ettepaneku, et artikli 93 lõikele 1 vastava asjakohase meetmena muudaksid liikmesriigid kõiki olemasolevaid ja pärast 31. detsembrit 1999 kehtivaid piirkondlikke abikavasid nii, et need oleksid kooskõlas käesoleva juhendiga alates 1. jaanuarist 2000, ja et liikmesriigid edastaksid kavandatavad muudatused kuue kuu jooksul.

6.2. Kuna enamiku abi saavate piirkondade puhul on artikli 92 lõike 3 punktides a ja c sätestatud erandite alusel piirkondliku abi saamise õigus kinnitatud 31. detsembrini 1999 ja pidades silmas liikmesriikide võrdse kohtlemise tagamist kuni selle tähtajani, võib komisjon kuni 31. detsembrini 1999 seoses enne 1. jaanuari 1999 teatatud abi saavate piirkondade nimekirjade (uued nimekirjad või parandused) abikõlblikkuse kontrollimisega teha erandeid käesolevast juhendist, kui kõnealuste nimekirjade kehtivus lõpeb 31. detsembril 1999. Neil juhtudel lähtub komisjon jätkuvalt asjakohases komisjoni teatises [45] kehtestatud meetodist.

6.3. Liikmesriikide võrdse kohtlemise tagamist silmas pidades võib komisjon seoses abimäärade ja ülemmäärade kokkusobivuse kontrollimisega enne 1. jaanuari 1999 teatatud uute abikavade, ad hoc juhtumite ja olemasolevate abikavade muudatuste puhul kavandatud kombinatsioonide korral teha erandeid käesolevast juhendist kuni 31. detsembrini 1999, tingimusel et kõnealuste kombinatsioonide abimäärade ja ülemmäärade kehtivus lõpeb 31. detsembril 1999 või tingimusel, et alates 1. jaanuarist 2000 kavandatud kombinatsioonide abimäärad ja ülemmäärad on kooskõlas käesoleva juhendiga.

6.4. Komisjon vaatab käesoleva juhendi läbi viie aasta jooksul alates selle jõustumisest. Lisaks võib komisjon igal ajal otsustada seda juhendit muuta, kui see on vajalik konkurentsipoliitikaga seotud põhjustel või selleks, et võtta arvesse ühenduse muud poliitikat ja rahvusvahelisi kohustusi.

[1] Vt Euroopa Ühenduste Komisjon, Konkurentsiõigus Euroopa ühendustes, köide IIA: Riigiabi eeskirjad, Brüssel – Luksemburg, 1995, lk 187 ja järgnevad leheküljed.

[2] Käesoleva juhendiga asendatavad dokumendid, kaasa arvatud nende lisad, on järgmised:

- komisjoni teatis nõukogule (EÜT C 111, 4.11.1971, lk 7),

- komisjoni teatis nõukogule (COM(73) 1110, 27.6.1973),

- komisjoni teatis nõukogule (COM(75) 77 lõplik, 26.2.1975),

- komisjoni teatis liikmesriikidele (EÜT C 31, 3.2.1979, lk 9),

- komisjoni teatis liikmesriikidele meetodi kohta, mille järgi kohaldatakse artikli 92 lõike 3 punkte a ja c piirkondliku abi suhtes (EÜT C 212, 12.8.1988, lk 2),

- komisjoni teatis liikmesriikidele Prantsusmaal, Iirimaal ja Portugalis kohaldatavate viite- ja diskontomäärade kohta (EÜT C 10, 16.1.1990, lk 8),

- komisjoni teatis liikmesriikidele meetodi kohta, mille järgi kohaldatakse artikli 92 lõike 3 punkti a piirkondliku abi suhtes (EÜT C 163, 4.7.1990, lk 6),

- komisjoni teadaanne liikmesriikidele ja muudele huvitatud isikutele, milles käsitletakse muudatusi komisjoni teatise (meetodi kohta, mille järgi kohaldatakse artikli 92 lõike 3 punkte a ja c piirkondliku abi suhtes) II osas (EÜT C 212, 20.12.1994, lk 8).See juhend on kooskõlas nõukogu 20. oktoobri 1971. aasta resolutsioonis (EÜT C 111, 4.11.1971, lk 1) ettenähtud kriteeriumidega.Viite- ja diskontomäärasid käsitlev teadaanne (EÜT C 273, 9.9.1997, lk 3) ei ole enam piirkondlikku abi käsitlevate dokumentide osa, kuna selles käsitletakse kogu riigiabi.

[3] Piirkondliku abina käsitletakse ka väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavat abi, mis on mõeldud piirkondliku arengu toetamiseks.

[4] Vt nõukogu 6.–7. novembri 1995. aasta otsuseid konkurentsipoliitika ja tööstusalase konkurentsivõime kohta.

[5] Lisaks käesolevaga sätestatutele on hetkel olemas erieeskirjad veel järgmiste sektorite kohta: transport, terasetööstus, laevaehitus, sünteeskiud ja mootorsõidukid. Lisaks sellele kohaldatakse erieeskirju ka mitut sektorit hõlmava ulatuslikele projektidele antava piirkondliku abi raamprogrammi kuuluvate investeeringute suhtes.

[6] Seoses sellega vt Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas 730/79, Philip Morris v. komisjon [1980] ECR 2671, punkt 17, ja kohtuasjas C-169/95 Hispaania v. komisjon [1997] ECR I-135, punkt 20.

[7] Seoses sellega vt esimese astme kohtu otsust kohtuasjas T-380/94 AIUFFASS ja kohtuasjas AKT [1996] ECR II-2169, punkt 54.

[8] Seoses sellega vt Euroopa Kohtu otsust liidetud kohtuasjas C-278/92, C-279/92 ja C-280/92, Hispaania v. komisjon [1994] ECR I-4103.

[9] Seetõttu on WTO subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingu alusel selline abi vaidlustamatu (lubatud ilma kontrollita) piirkondliku abi kategooriast selgesõnaliselt välja jäetud.

[10] Raskustes olevatele äriühingutele antavat ajutist abi reguleeritakse erieeskirjadega ja see ei ole mõeldud piirkondliku abina. Praegu kehtivad eeskirjad on avaldatud EÜT C 368, 23.12.1994, lk 12.

[11] Piirkondades, millele võib anda abi punktis a sätestatud erandi alusel, asub 22,7 % ühenduse elanikkonnast, samas kui piirkondades, millele võib anda abi punktis c sätestatud erandi alusel, asub 24 % ühenduse elanikkonnast.

[12] Kohtuasi 248/84 Saksamaa v. komisjon [1987] ECR 4013, punkt 19.

[13] Statistiliste territoriaaljaotuste nomenklatuur.

[14] Selle aluseks on eeldus, et SKT näitaja abil saab kajastada mõlemat kõnealust nähtust.

[15] Välja arvatud käesoleva juhendi III lisa rakendamisest tulenev üleminekuerand.

[16] Seoses sellega vt Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas 730/79, Philip Morris, punkt 26, ja kohtuasjas 310/85 Deufil [1987] ECR 901, punkt 18.

[17] Vt punktid 4.8 ja 4.9.

[18] Luksemburg on väikese rahvaarvu tõttu sellest reeglist vabastatud.

[19] Abikõlblikkuse kriteerium on kehtestatud komisjoni teadaandes, vt joonealune märkus 2, kaheksas taane.

[20] Minimaalne 25 %line osafinantseerimine ei tohi sisaldada abi. See tingimus ei ole täidetud näiteks juhul, kui laenu korral on saadud intressitoetust või laenule on antud abielementidega valitsuse garantii.

[21] Selle mõiste alla ei kuulu asendusinvesteeringud. Asendusinvesteeringuks ettenähtud abi on tegevusabi liik, mille suhtes kohaldatakse punktides 4.15–4.17 kirjeldatud reegleid.Selle mõiste alla ei kuulu ka raskustes olevate äriühingute finantsiliseks ümberkujundamiseks ettenähtud abi raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antavat riigiabi käsitleva ühenduse juhendi tähenduses (EÜT C 368, 23.12.1994, lk 12).Finantsiliseks ümberkujundamiseks ettenähtud abi kõnealuse juhendi punkti 2.5 tähenduses võib anda eraldi teatamiseta piirkondliku abikava alusel juhul, kui see on seotud investeerimismeetmetega (täiustamine, ajakohastamine, mitmekesistamine). Kuna selline piirkondlik abi on osa raskustes olevate äriühingute ümberkorraldamiseks ettenähtud abist, tuleb seda siiski kõnealuse juhendi alusel toimuva kontrollimise puhul arvesse võtta.

[22] Vt praegu kehtivat teksti, joonealune märkus 10.

[23] Transpordisektori puhul ei kuulu ühtse kululiikide kogumiga seotud kulutuste (standardbaas) hulka transpordivahendite (vallasvara) ostukulud. Seega ei ole nende kulutuste puhul õigust saada alginvesteeringuks ettenähtud abi.

[24] Kui ostuga kaasnevad ka muud alginvesteeringud, liidetakse viimastega seotud kulutused ostukulutustele.

[25] Väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete puhul kohaldatavad kriteeriumid ja tingimused on kindlaks määratud väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavat riigiabi käsitlevas ühenduse juhendis, EÜT C 213, 23.7.1996, lk 4.

[26] Netoekvivalendi arvutamise meetodi kohta vt I lisa.

[27] Äärepoolseimad piirkonnad on: Prantsusmaa ülemeredepartemangud, Assoorid, Madeira ja Kanaari saared (vt Euroopa Liidu lepingule lisatud deklaratsioon nr 26 ühenduse äärepoolseimate piirkondade kohta).

[28] SKTd ja tööpuudust tuleb mõõta NUTS III tasandil.

[29] Piirkondliku abi täiendavad määrad on sätestatud ka uurimis- ja arendustegevuse ning keskkonnakaitse puhul. Nende toetuste arvutamise alus on siiski erinev piirkondliku abi (kaasa arvatud väikeste ja keskmise suurusega ettevõtted) arvutamise alusest. Seetõttu lisatakse kõnealused täiendavad määrad mitte piirkondlikule abile, vaid asjaomasele muud tüüpi abile. Praegu kehtivad nimetatud kaht tüüpi abi suhtes järgmised tekstid: uurimis- ja arendustöö puhul EÜT C 45, 17.2.1996, lk 5, ja keskkonnakaitse puhul EÜT C 72, 10.3.1994, lk 3.

[30] Kasutatakse väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavat abi käsitlevas ühenduse juhendis kindlaksmääratud täiendavat abi brutomäära.

[31] Praegu kehtivat versiooni vt EÜT C 334, 12.12.1995, lk 4.

[32] Töökohta peetakse seotuks investeeringuga, kui see puudutab tegevust, kuhu investeering on suunatud ning kui see luuakse kolme aasta jooksul investeeringu tegemisest. Selle aja jooksul loetakse investeeringuga seotuks ka töökohad, mis luuakse investeeringuga loodud tootmisvõimsuste rakendusastme suurenemise tulemusel.

[33] Töökohtade arv on aasta tööjõuühikute arv ehk täisajatöötajate arv, kes on aasta jooksul täistööajaga tööl, kusjuures osaaja- ja hooajatööd mõõdetakse aasta tööjõuühiku murdosades.

[34] See määratlus kehtib nii olemasolevate kui ka uute tootmisüksuste puhul.

[35] Palgakulud hõlmavad brutopalka (enne maksude mahaarvamist) ja kohustuslikku sotsiaalkindlustusmaksu. Komisjon jätab endale õiguse kasutada erinevate liikmesriikide puhul võrdlusalusena ühenduse keskmise palgakulu statistikat.

[36] Tegevusabi vormid on eelkõige maksuvabastus ja sotsiaalmaksu vähendamine.

[37] Täiendavad veokulud on kauba liikumisest asjaomase riigi piirides põhjustatud lisakulud. Mingil juhul ei tohi see abi olla ekspordiabi ega kujutada endast koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meetmeid EÜ asutamislepingu artikli 30 tähenduses.

[38] Eritingimuste kohta piirkondade korral, mille suhtes võib kohaldada artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandit rahvastikutiheduse kriteeriumi alusel, vt II lisa. Muude piirkondade korral, millele võib anda abi täiendavate veokulude osaliseks tasakaalustamiseks, kohaldatakse II lisas kehtestatutega samalaadseid tingimusi.

[39] De minimis abi käsitleva teadaande kohta vt joonealune märkus 3, EÜT C 68, 6.3.1996, lk 9.

[40] Käesolevas juhendis sätestatud töökohtade loomiseks ja investeeringuks ettenähtud abi ei tohi kombineerida joonealuses märkuses 31 viidatud tööhõiveabi juhendis kindlaksmääratud abiga töökohtade loomiseks, kuna neid rakendatakse erinevatel asjaoludel ja aegadel. Korra alusel, mis tuleb sätestada tööhõive juhendis, on eelkõige vähemsoodsates tingimustes olevate abisaajate kategooriate puhul abi suurendamine siiski vastuvõetav.

[41] See tingimus loetakse täidetuks, kui alginvesteeringu tegijale ettenähtud abi (protsentidena investeeringust) ja töökohtade loomiseks ettenähtud abi (protsentidena palgakulust) summa ei ületa kõige soodsamat summat, mis saadakse kas punktides 4.8 ja 4.9 või punktis 4.13 viidatud kriteeriumide kohaselt asjaomasele piirkonnale kehtestatud ülemmäära rakendamisel.

[42] Praegu kehtivate reeglite kohta vt komisjoni 22. veebruari 1994. aasta kirja liikmesriikidele, muudetud komisjoni 2. augusti 1995. aasta kirjaga liikmesriikidele.

[43] Üleminekusätteid ei kohaldata NUTS II tasandi piirkondade osade suhtes, mis on kaotanud artikli 92 lõike 3 punkti a kohase staatuse, kuid mida juhul, kui käesoleva juhendi III lisa punkti 8 teise korrigeerimise rakendamisel saadud täiendava rahvastikutiheduse protsent ei oleks olnud kättesaadav, ei oleks uuelt abikaardilt kustutatud.

[44] Eriti raske olukorra tõttu säilitab Põhja-Iirimaa erandliku piirkonna staatuse ja temale kehtestatakse 40 %line ülemmäär.

[45] Komisjoni teatise kohta, milles käsitletakse meetodit artikli 92 lõike 3 punktide a ja c kohaldamiseks piirkondliku abi puhul, vt joonealune märkus 2, viies taane.

--------------------------------------------------

I LISA

INVESTEERINGUABI NETOEKVIVALENT

Komisjon kasutab käesolevat netoekvivalendi arvutamise meetodit liikmesriikide poolt teatatud abikavade hindamiseks. Seega ei pea liikmesriigid seda meetodit põhimõtteliselt rakendama ja see avaldatakse käesolevas juhendis selguse huvides.

1. ÜLDPÕHIMÕTTED

Toetuse netoekvivalendi arvutamine seisneb kõigi investeerimisega seotud abi vormide [1] taandamises ühisnimetajale, olenemata asjaomasest riigist, st netomäärale, et võrrelda neid omavahel või eelnevalt kindlaksmääratud ülemmääraga. Eelvõrdlusmeetodi puhul kasutatav arvutusviis ei kajasta alati tegelikku arvestust.

Netomäär kujutab endast lõplikku toetussummat, mille puhul loetakse, et äriühing saab selle maksuvabast abi väärtusest seoses toetatava investeeringuga. Selle arvutuse puhul võib arvesse võtta ainult põhikapitalile (maa, hooned, seadmed) tehtud kulutusi, mis kujutavad endast standardbaasi.

Kui abikava baasi kuuluvad ka täiendavale määrale tehtavad kulutused, piiratakse viimaseid teatava osaga standardbaasist. Seega tuleb kõigi abikavade kontrollimisel silmas pidada standardbaasis esinevatele kulutustele taandatud määrasid järgmiste näidete kohaselt. [2]

Näide 1

Abikava baas: | seadmed |

Abikava maksimaalne määr: | 30 % |

Kõik selle abikava puhul abikõlblikud kulutused esinevad standardbaasis, komisjon võtab arvesse ilma lisakaalutlusteta abikava maksimaalset määra ehk 30 %. Kui kõnealuse piirkonna puhul on komisjoni poolt lubatud ülemmäär 30 %, loetakse abikava selles suhtes kokkusobivaks.

Näide 2

Abikava baas: | seadmed, hooned + patendid, kuni 20 % eelnevatest kulutustest |

Abikava maksimaalne määr: | 30 % |

Kõik abikava puhul lubatud kulutused esinevad kas standardbaasis (seadmed, hooned) või abikõlblike immateriaalsesse varasse (patendid) tehtud kulutuste nimekirjas. Viimati nimetatud kulutused ei tohi ületada 25 % standardbaasist. Neil asjaoludel võtab komisjon arvesse ilma lisakaalutlusteta abikava maksimaalset määra ehk 30 %. Kui kõnealuse piirkonna puhul on komisjoni poolt lubatud ülemmäär 30 %, loetakse abikava selles suhtes kokkusobivaks.

Näide 3

Abikava baas: | hooned, seadmed, maa + varud, kuni 50 % eelnevatest kulutustest |

Abikava maksimaalne määr: | 30 % |

Komisjon võtab arvesse standardbaasile taandatud abikava maksimaalset määra, mis on 30 % × 1,5 = 45 %. Kui kõnealuse piirkonna puhul on komisjoni poolt lubatud ülemmäär 30 %, loetakse abikava kokkusobivaks üksnes juhul, kui selle määra on vähendatud järgmiselt: 30 % / 1,5 = 20 %.

Näide 4

Abikava baas: | hooned |

Abikava maksimaalne määr: | 60 % |

Kui komisjoni poolt lubatud piirkondlik ülemmäär on 30 %, ei ole tagatud, et abi vastab ülemmäärale. Abikavas ettenähtud määr on piirkondlikust ülemmäärast suurem, kuid seda rakendatakse vähendatud alusel. Seetõttu loetakse abikava selles suhtes kokkusobivaks üksnes juhul, kui on lisatud selgesõnaline tingimus rakendatava piirkondliku ülemmäära vastavuse kohta kogu baasiga.

Toetuse netoekvivalendi kindlaksmääramine põhineb üksnes maksu ja ajaldatud väärtuse arvutamisel, v.a teatavad abivormid, mille puhul on vaja erikäsitlust. Need arvutused põhinevad abikava elementidel või asjaomase riigi maksuõiguse sätetel ja teatavatel kokkuleppelistel näitajatel.

1.1. Maksustamine

Abimäär arvutatakse maksustamisjärgselt, st pärast sellelt ja eelkõige äriühingu kasumilt makstavate maksude mahaarvamist. Sellel põhineb toetuse netoekvivalendi mõiste, mis tähendab pärast kõigi vajalike maksude tasumist abisaaja poolt saadud abi, kusjuures eeldatakse, et ettevõte toodab kasumit alates esimesest aastast, nii et abi puhul rakendatakse kõrgeimat maksumäära.

1.2. Diskonteerimine

Toetuse netoekvivalendi kindlaksmääramise eri etappidel arvutatakse ajaldatud väärtus. Esiteks, kui abi ja/või investeerimiskulutused on jaotatud teatava ajavahemiku peale, võetakse arvesse abi väljamaksmise ja kulutuste tegemise tegelikku ajastust. Sellest tulenevalt diskonteeritakse investeerimiskulutused ja abi väljamaksed tagasi selle aasta lõppu, millal ettevõte tegi oma esimese kulumikustutuse. Teiseks, ajaldatud väärtus arvutatakse subsideeritud laenude tagasimaksmisest saadud kasu või toetuselt makstavate maksude alusel.

Sellel juhul kasutatakse komisjoni poolt igale liikmesriigile kindlaksmääratud viite-/diskontomäära. Lisaks kasutamisele diskontomäärana kasutatakse seda ka intressitoetuse arvutamiseks madala intressiga laenude puhul.

1.3. Erijuhud

Lisaks eespool kirjeldatud maksustamist ja diskonteerimist käsitlevatele arvutustele on teatavate abivormide puhul vaja erikäsitlust. Näiteks hoone rentimiseks antava abi mõõtmiseks diskonteeritakse vahe, mis saadakse, lahutades ettevõtte poolt makstud rendist teoreetilise rendi, mis võrdub hoone väärtuse puhul rakendatud viitemäära ja hoone kõnealuse aasta kulumi summaga. Samalaadset meetodit kasutatakse kapitalirendiks antava abi korral. [3]

Maa rentimiseks antava abi korral arvutatakse teoreetiline rent viitemäära alusel, millest lahutatakse maa väärtuse suhtes kohaldatav inflatsioonimäär.

2. TOETUSE NETOEKVIVALENT KAPITALITOETUSE VORMIS ANTAVA INVESTEERINGUABI PUHUL

2.1. Üldine

Ettevõttele kapitalitoetuse vormis antav investeeringuabi väljendatakse esiteks protsendina investeeringust, mis väljendab toetuse nominaalset või brutoekvivalenti.

Ühtse hindamismeetodi kohaselt on toetuse netoekvivalent pärast äriühingu kasumilt kõigi vajalike maksude tasumist abisaaja poolt saadud kasu.

Enamikul juhtudel ei võeta maksu otse toetustelt, vaid maks arvatakse maha amortiseeruvasse varasse tehtud investeeringu väärtusest. See tähendab, et investeerija arvab aastakulumina maha väiksema summa kui juhul, kui ta ei oleks abi saanud. Kuna kulumisummad lahutatakse maksustatavast kasumist, suurendab toetus igal aastal riigi poolt äriühingu kasumist maksuna võetavat osa.

Eespool kirjeldatud toetuste puhul rakendatav maksustamisviis, mis seisneb toetuse liitmises kasumile samaaegselt kulumiarvestusega, on enim kasutatav kõikides liikmesriikides, kuid muud maksustamisviisid esinevad üksnes teatavates abikavades.

2.2. Arvutamisnäited

Näide 1: | Abilt ei võeta maksu |

Kõikides liikmesriikides kajastuvad toetused raamatupidamisarvestuses üldiselt tuludena ja need kuuluvad maksustamisele. Toetusi (eriti teatavad uurimis- ja arendustegevuseks ettenähtud abi) võib siiski ka maksust vabastada. Sellel juhul võrdub toetuse netoekvivalent nominaaltoetusega.

Näide 2: | Investeering on seotud ainult ühe kululiigiga ja toetuselt tasutakse maksud täies ulatuses esimese eelarveaasta lõpus |

See tähendab, et kogu toetus maksustatakse ettevõtte tulumaksuga alates esimesest aastast. See kohustus ei ületa otstarbe piire, kui on teada, et äriühingud, kes üldiselt registreerivad kahjumi esimesel tegevusaastal, võivad selle üle kanda mitmele eelarveaastale.

Toetuse netoekvivalendi arvutamiseks lahutatakse toetusest sellelt makstud maks.

Näiteks: | investeering: 100 |

nominaaltoetus: 20 |

maksumäär 40,0 % |

Maks toetuselt on 20 × 40 % = 8.

Seega on toetuse netoekvivalent: (20 – 8)/100 = 12 %

Näide 3: | Investeering on seotud ainult ühe kululiigiga ja toetuselt tasutakse maksud lineaarselt viie aasta jooksul |

Antud juhul tasutakse maksud võrdsetes osades viie aasta jooksul. Seega lisatakse viie aasta jooksul aastakasumile üks viiendik toetusest. Toetuse netoekvivalendi arvutamiseks lahutatakse toetusest ühest viiendikust toetusest igal aastal diskonteeritavad kohaldatava maksukorra kohased maksusummad.

Näiteks: | investeering: 100 |

nominaaltoetus: 20 |

maksumäär: 40,0 % |

diskontomäär: 8 % |

Järgmises tabelis on näidatud, kuidas arvutatakse aastamaksud ja diskonteeritud väärtused:

Ajavahemik | Maks toetuselt (1) | Diskontotegur (2) | Diskonteeritud väärtus (1) × (2) |

1. aasta lõpp | (20/5) × 40 % | 1,0 | 1,600 |

2. aasta lõpp | (20/5) × 40 % | l/(1 + 0,08)1 | 1,481 |

3. aasta lõpp | (20/5) × 40 % | 1/(1 + 0,08)2 | 1,372 |

4. aasta lõpp | (20/5) × 40 % | 1/(1 + 0,08)3 | 1,270 |

5. aasta lõpp | (20/5) × 40 % | 1/(1 + 0,08)4 | 1,176 |

Kokku | 6,900 |

Viimase veeru summa kujutab endast diskonteeritud aastamaksude summat. Toetuse netoekvivalendi saamiseks tuleb see summa lahutada nominaaltoetusest.

Seega on toetuse netoekvivalent: (20 – 6,9)/100 = 13,1 %

Märkus:

toetuselt võetavad maksud diskonteeritakse esimese aasta lõpus eeldusel, et see on ettevõtte esimese kulumikustutuse kuupäev.

Näide 4: | Investeering on seotud kolme liiki kapitalikuludega: maa, hooned ja seadmed, mille puhul maksude tasumise tähtajad on erinevad |

Need kolm kululiiki moodustavad koos abi standardbaasi. Kulud jaotatakse standardbaasi siseselt, kasutades jaotust, mis on liikmesriigiti erinev, nagu on näidatud järgmises tabelis.

| Maa | Hooned | Seadmed |

Belgia | 5 | 40 | 55 |

Saksamaa | 5 | 30 | 65 |

Prantsusmaa | 5 | 50 | 45 |

Itaalia | 5 | 30 | 65 |

Luksemburg | 5 | 50 | 45 |

Madalmaad | 5 | 40 | 55 |

Ühendkuningriik | 10 | 20 | 70 |

Taani | 5 | 45 | 50 |

Kreeka | 3 | 27 | 70 |

Hispaania | 5 | 40 | 55 |

Iirimaa | 5 | 50 | 45 |

Portugal | 3 | 25 | 72 |

Austria | 5 | 30 | 65 |

Soome | 1 | 19 | 80 |

Rootsi | 5 | 45 | 50 |

Neid tegureid kasutatakse toetuskavade puhul teoreetiliste toetuse ekvivalentide arvutamiseks. Teisest küljest kasutatakse abi üksikjuhtude puhul standardbaasis kolme kululiigi tegelikule jaotusele vastavat jagamist.

Kuna toetuselt makstavate maksude tähtajad erinevad vastavalt kululiikidele, tuleb esimesel etapil jagada toetus abi standardbaasi moodustavate kululiikide vahel proportsionaalselt.

Järgnevalt arvutatakse maksusummad iga kululiigi puhul eraldi (arvutused on samalaadsed kui näites 3).

Lõpuks lahutatakse toetuse netoekvivalendi saamiseks maksud nominaaltoetusest:

Nominaaltoetus, | millest lahutatakse: |

| maks maa jaoks eraldatud abilt,maks hoonete jaoks eraldatud abilt,maks seadmete jaoks eraldatud abilt. |

Näiteks: | investeering: 100, |

millest: | maa: 3, kulumit ei arvestatahooned: 33, lineaarne kulum 20 aasta jooksulseadmed: 64, lineaarselt vähenev kulum 5 aasta jooksul |

|

| nominaaltoetus: 20 |

| maksumäär: 55 % |

| diskontomäär: 8 % |

Maksu arvutamine maa jaoks eraldatud abilt

Maa puhul kulumit üldiselt ei arvestata. Eeldades, et abilt maksude maksmise ja kulumiarvestuse tempo on sama, ei maksustata maa jaoks eraldatud abi ja maaga seotud toetusest ei arvata maha maksu.

Maksu arvutamine hoonete jaoks eraldatud abilt

Eeldades, et hoonete jaoks eraldatud abilt makstakse makse võrdsetes osades ja kulumiarvestusega samas tempos, st 20 aasta jooksul, on:

- hoonete jaoks eraldatud nominaaltoetus: 20 × 33 % = 6,6

- kasumisse kantav toetuse osa igal aastal: 6,6/20 = 0,33

- maks sellelt osalt: 0,33 × 55 % = 0,18

Summa 0,18 kuulub maksmisele aastakasumilt 20 aasta jooksul seoses hoonete jaoks antava toetusega. Kui maksusummade voog diskonteeritakse esimese aasta lõpus (samalaadne arvutus, kui näites 3 esitatud tabelis), on kogu maks hoonete jaoks antud abilt 1,925.

Maksu arvutamine seadmete jaoks eraldatud abilt

Oletame, et seadmete jaoks eraldatud abilt makstakse makse kulumiarvestusega samas tempos, st lineaarselt kahanevalt viie aasta jooksul järgmiselt: 40 %, 24 %, 14,4 %, 10,8 % ja 10,8 %.

Erinevalt hoonetest on käesoleval juhul maks igal aastal erinev. Seega tuleb maks arvutada aastate kaupa. Seadmete jaoks eraldatud nominaaltoetuse osa on 20 × 64 % = 12,8.

Maksude arvutamine:

Ajavahemik | Maks toetuselt (1) | Diskontotegur (2) | Diskonteeritud väärtus (1) × (2) |

1. aasta lõpp | 12,8 × 40 % × 55 % | 1,0 | 2,816 |

2. aasta lõpp | 12,8 × 24 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)1 | 1,564 |

3. aasta lõpp | 12,8 × 14,4 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)2 | 0,869 |

4. aasta lõpp | 12,8 × 10,8 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)3 | 0,604 |

5. aasta lõpp | 12,8 × 10,8 % × 55 % | 1/(1 + 0,08)4 | 0,559 |

Kokku | 6,412 |

Toetuse netoekvivalendi arvutamine:

nominaaltoetus | 20 |

millest lahutatakse: |

maks maa jaoks eraldatud abilt | 0 |

maks hoonete jaoks eraldatud abilt | –1,925 |

× | |

maks seadmete jaoks eraldatud abilt | –6,412 |

TOETUSE NETOEKVIVALENT | 11,6 % |

Märkused:

1. Ühises abi hindamise meetodis osutatud toetuse maksustamist reguleeritakse nii asjaomaste liikmesriikide maksuõigusega kui ka kõnealuse abikava erikorraga.

2. Seetõttu on toetuse netoekvivalendi kindlaksmääramiseks vaja täpset teavet:

- asjaomase riigi tulumaksumäärade skaala kohta ja

- kehtivate kulumi arvestamise reeglite kohta või kõnealuses abikavas ettenähtud erimeetodi kohta, mis võimaldab kanda abi tuludesse.

3. TOETUSE NETOEKVIVALENT SUBSIDEERITUD LAENU VORMIS ANTAVA INVESTEERINGUABI PUHUL

3.1. Üldine

Ettevõttele subsideeritud laenu vormis antav investeeringuabi väljendatakse protsendipunktidena, mis kajastavad viiteintressi ja laenuandja poolt määratud intressi vahet.

Intressitoetuse ainus eesmärk on intressimaksude vähendamine, kusjuures eeldatakse, et laenu põhiosa tagasimaksmine toimub samal viisil, olenemata sellest, kas intressimäär on harilik või vähendatud.

Laenu tagasimaksmisel saadud kasu väljendatakse protsendina investeeringust nagu kapitalitoetuse puhul. Nii saadakse toetuse nominaalekvivalent ehk toetuse brutoekvivalent.

See ei kajasta ettevõtte poolt intressitoetusest saadud lõplikku kasu. Kuna intressimaksud arvatakse maksustatavast kasumist maha, põhjustab intressitoetus sellise maksutoetuse osa kaotamist, kuna äriühingu kasumilt riigile makstav osa suureneb.

Sellest tulenevalt tuleb toetuse netoekvivalendi saamiseks toetuse brutoekvivalendist lahutada maksustatava kasumi juurdekasvult riigile makstav maks, mis tuleneb intressitoetusest.

Nagu toetuse korral, põhineb ka subsideeritud laenu toetuse netoekvivalent kas abikavast või kõnealuse riigi maksuõigusest ning samuti kokkuleppelistest teguritest pärinevatel elementidel.

Toetuse netoekvivalendi arvutamiseks subsideeritud laenu vormis antava investeeringuabi puhul on vaja järgmisi elemente:

- laenu tähtaeg,

- ajapikendus, st esialgne ajavahemik, millal ei ole vaja teha tagasimakseid ja intresse makstakse kogu põhisummalt,

- intressitoetus protsendipunktides,

- intressitoetuse tähtaeg, mis ei pea tingimata ühte langema laenu tähtajaga,

- laenusumma protsentides või osana investeeringust,

- viite-/diskontomäär,

- maksumäär.

On vaja teada ka laenu tagasimaksetingimusi. Enamikul juhtudel makstakse laen tagasi võrdsetes osades lineaarselt, kusjuures intresse makstakse jooksvalt võlgnevuselt. Mõnel juhul toimub tagasimaksmine ühesuuruste aastamaksetena, mida võetakse arvesse toetuse netoekvivalendi arvutamisel.

3.2. Arvutamisnäited

Näide 1

1. Näitajad

- laenu tähtaeg kümme aastat, tagasimaksmine lineaarne, ajapikenduseta,

- intressitoetus on laenu tähtaja jooksul kolm protsendipunkti,

- laenuga kaetakse 40 % investeeringust,

- viite-/diskontomäär on 8 %,

- maksumäär on 35 %.

2. Toetuse ühikelemendi arvutamine

Toetuse ühikelement on toetuse nominaalekvivalent 100 % investeeringust katva laenu ühepunktilise intressitoetuse puhul, võttes arvesse näitajatena kasutatavaid abi karakteristikuid. See arvutatakse järgmiselt:

Aasta lõpp (nr) | Laen: jooksev võlgnevus (1) | 1-punktiline intressitoetus (2) | Saadud kasu (1) × (2) | Diskontotegur (3) | Diskonteeritud väärtus [4] (1) × (2) × (3) |

1 | 100 | 1 % | 1 | 1/(1 + 0,08)1 | 0,926 |

2 | 90 | 1 % | 0,9 | 1/(1 + 0,08)2 | 0,772 |

3 | 80 | 1 % | 0,8 | 1/(1 + 0,08)3 | 0,635 |

4 | 70 | 1 % | 0,7 | 1/(1 + 0,08)4 | 0,515 |

5 | 60 | 1 % | 0,6 | 1/(1 + 0,08)5 | 0,408 |

6 | 50 | 1 % | 0,5 | 1/(l + 0,08)6 | 0,315 |

7 | 40 | 1 % | 0,4 | 1/(1 + 0,08)7 | 0,233 |

8 | 30 | 1 % | 0,3 | 1/(1 + 0,08)8 | 0,162 |

9 | 20 | 1 % | 0,2 | 1/(1 + 0,08)9 | 0,100 |

10 | 10 | 1 % | 0,1 | 1/(1 + 0,08)10 | 0,046 |

Toetuse ühikelement: | 4,112 |

3. Toetuse netoekvivalendi arvutamine

Toetuse netoekvivalendi saamiseks korrutatakse toetuse ühikelement abi karakteristikutega (kolmepunktiline intressitoetus, osa investeeringust (40 %), maksuvaba osa abist: (1–35 %)):

Toetuse netoekvivalent = 4,112 × 3 × 40 % ×

= 3,21 %.

Näide 2

1. Näitajad

Näitajad on samad kui näites 1, kuid tagasimaksmise ajapikendus on kaks aastat. See tähendab, et esimese kahe aasta jooksul ei tehta laenu põhisumma tagasimakseid. Sellest tulenevalt makstakse kümneaastane laen tagasi kaheksas võrdses osas alates kolmandast kuni kümnenda aastani. Intresse makstakse jooksvalt võlgnevuselt kümne aasta jooksul.

2. Toetuse ühikelemendi arvutamine

Aasta lõpp (nr) | Laen: jooksev võlgnevus (1) | 1-punktiline intressitoetus (2) | Saadud kasu (1) × (2) | Diskontotegur (3) | Diskonteeritud väärtus [5] (1) × (2) × (3) |

1 | 100 | 1 % | 1 | 1/(1 + 0,08)1 | 0,926 |

2 | 100 | 1 % | 1 | 1/(l + 0,08)2 | 0,857 |

3 | 100 | 1 % | 1 | 1/(1 + 0,08)3 | 0,794 |

4 | 87,5 | 1 % | 0,875 | 1/(1 + 0,08)4 | 0,643 |

5 | 75,0 | 1 % | 0,750 | 1/(1 + 0,08)5 | 0,510 |

6 | 62,5 | 1 % | 0,625 | 1/(1 + 0,08)6 | 0,394 |

7 | 50 | 1 % | 0,500 | 1/(l + 0,08)7 | 0,292 |

8 | 37,5 | 1 % | 0,375 | 1/(1 + 0,08)8 | 0,203 |

9 | 25,0 | 1 % | 0,250 | 1/(1 + 0,08)9 | 0,125 |

10 | 12,5 | 1 % | 0,125 | 1/(1 + 0,08)10 | 0,058 |

Toetuse ühikelement | 4,802 % |

3. Toetuse netoekvivalendi arvutamine

Nagu näites 1, korrutatakse ka käesoleval juhul toetuse ühikelement intressitoetuse punktidega, laenuga kaetud kuluosaga ja maksuvaba osaga:

Toetuse netoekvivalent = 4,802 × 3 × 40 % ×

= 3,75 %

Märkus:

sellest nähtub, et kui muud näitajad on samad, suurendab laenu põhisumma tagasimaksmise ajapikendus toetuse netoekvivalenti. Ajapikendus suurendab iga aasta laenujääki, järelikult ka intressitoetusega seostatavat kasu ning selle tulemusena toetuse ühikelementi.

Näide 3

1. Näitajad

Näitajad on samad kui näites 2, kuid laen makstakse tagasi iga-aastaste ühesuuruste osamaksetena.

Sellisel juhul erineb arvutamise meetod põhjalikult kahes eelmises näites kasutatud meetodist: esiteks arvutatakse iga-aastased "harilikud" (intressitoetuseta) osamaksed, seejärel intressitoetusega osamaksed; toetuse ekvivalendi saamiseks leitakse nende kahe rea vahe iga aasta puhul ja tulemused diskonteeritakse.

2. Toetuse ekvivalendi arvutamine

Ühesuurused aastamaksed, väljendatuna protsendina laenust, arvutatakse järgmiselt:

A = i/

,

kus r = 1/

1 + i

i on intressimäär ja n on aastate arv, mille kohta osamaksed on arvutatud. Järgmised arvutused põhinevad 100 ühiku suurusel laenul:

Aasta | Harilik osamaks (1) | Aastamaks intressitoetusega laenu korral (2) | Saadud kasu (3) | Diskontotegur (4) | Diskonteeritud väärtus [6] (3) × (4) |

1 | 8 | 5 | 3 | 1/(1 + 0,08)1 | 2,778 |

2 | 8 | 5 | 3 | 1/(1 + 0,08)2 | 2,572 |

3 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)3 | 1,532 |

4 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)4 | 1,418 |

5 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)5 | 1,313 |

6 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)6 | 1,216 |

7 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)7 | 1,126 |

8 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)8 | 1,042 |

9 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)9 | 0,965 |

10 | 17,401 | 15,472 | 1,929 | 1/(1 + 0,08)10 | 0,894 |

Toetuse ekvivalent: | 14,85 % |

3. Toetuse netoekvivalendi arvutamine

Toetuse netoekvivalendi arvutamiseks korrutatakse toetuse ekvivalent laenuosaga ja seejärel lahutatakse maksuna sissenõutud osa:

Toetuse netoekvivalent = 14,85 × 40 % ×

= 3,86 %

Märkus:

ilma tagasimaksmise ajapikenduseta oleks samal viisil arvutatud toetuse netoekvivalent 3,41 %.

3.3. Toetuse netoekvivalendi arvutamise valemid subsideeritud laenu puhul

Eespool kirjeldatud meetodid, mida saab kergesti esitada tabelina, võimaldavad arvutada toetuse netoekvivalenti madala intressiga laenude puhul vastavalt kõnealuse olukorra karakteristikutele. Tavajuhtudel võib toetuse netoekvivalenti arvutada otse järgmiste valemite abil.

1. Mõisted

i on intressi viitemäär tagasimakseintervalli kohta ja r = 1/(1 + i)

i′ on subsideeritud intressimäär tagasimakseintervalli kohta ja r′ = 1/(1 + i)

P on laenu tähtaeg (väljendatakse tagasimakseintervallide arvuna)

Q on laenuga kaetud investeeringu osa

T on maksumäär

F

on laenu põhisumma tagasimaksmise ajapikenduse tähtaeg (väljendatakse tagasimakseintervallide arvuna): ajapikenduse kestel makstakse ainult subsideeritud määraga laenuintressi.

(F = 0, kui ajapikendust ei ole.)

2. Tagasimaksmine on lineaarne

Toetuse netoekvivalent =

Q

i′

i

r

– r

i ×

P – F

3. Tagasimaksmine toimub ühesuuruste aastamaksetena

Toetuse netoekvivalent =

Q

i′

i

1 – r

+

rF – rP1 – r′P – F

[1] Maksuabi võib käsitleda investeerimisega seotud abina, kui see põhineb kõnealusesse piirkonda investeeritud summal. Peale selle võib maksuabi olla seotud investeerimisega juhul, kui kehtestatakse ülemmäär, mida väljendatakse protsendina piirkonda investeeritud summast. Kui maksuabi jaotatakse mitmele aastale, võib teatava aasta lõpu jääksumma üle kanda järgmisesse aastasse ja suurendada seda vastavalt intressi viitemäärale.

[2] See abimäärade ümberarvutamise süsteem ei ole kohaldatav põhiteksti punktis 4.6 osutatud investeeringute puhul immateriaalsesse varasse.

[3] Tuleks märkida, et kulusid, mis on seotud maa või hoonete ostmisega rentiva äriühingu poolt, võib käsitleda abikõlblikena, kui on tõendatud, et kõnealune abi on vajalik.

[4] Diskonteeritakse alates esimese aasta algusest.

[5] Diskonteeritakse alates esimese aasta algusest.

[6] Diskonteeritakse alates esimese aasta algusest.

--------------------------------------------------

II LISA

ABI, MIS ON ETTE NÄHTUD TÄIENDAVATE VEOKULUDE HÜVITAMISEKS PIIRKONDADES, MILLE SUHTES VÕIB KOHALDADA ARTIKLI 92 LÕIKE 3 PUNKTIS C SÄTESTATUD ERANDIT RAHVASTIKUTIHEDUSE KRITEERIUMI ALUSEL

Täidetavad tingimused

- abi võib kasutada üksnes täiendavate veokulude hüvitamiseks. Asjaomased liikmesriigid peavad tõendama, et abi on vajalik objektiivsetel põhjustel. Tuleb vältida liigse hüvitise maksmist. Tuleb arvesse võtta ka muid transpordi toetamise kavasid,

- abi võib anda üksnes seoses lisakuludega, mis on põhjustatud kaupade liikumisest asjaomase riigi piires. See abi ei tohi mingil juhul olla ekspordiabi,

- abi summat peab saama eelnevalt erapooletult kindlaks määrata "abi ühe kilomeetri kohta" alusel või "abi ühe kilomeetri kohta" ja "abi ühe massiühiku kohta" suhte alusel ning nende kohta tuleb muu hulgas koostada kõnealusel suhtel põhinev aastaaruanne,

- täiendavate veokulude hinnang peab põhinema kõige säästvamal veoliigil ja lühimal teel tootmis- või töötlemiskohast turustamiskohani,

- abi võib anda ainult neile äriühingutele, mis asuvad uue rahvastikutiheduse kriteeriumi alusel piirkondliku abi saamiseks kõlblikes piirkondades. Need piirkonnad koosnevad peamiselt NUTS III tasandi geograafilistest piirkondadest, mille rahvastikutihedus on alla 12,5 inimese ühe ruutkilomeetri kohta. Piirkondade valikul on lubatud siiski teatav paindlikkus vastavalt järgmistele piirangutele:

- paindlikkus piirkondade valikul ei tähenda transpordile antava abiga hõlmatud elanike arvu suurendamist,

- paindlikuks käsitlemiseks kõlblike NUTS III tasandi piirkondade rahvastikutihedus peab olema alla 12,5 elaniku ühe ruutkilomeetri kohta,

- nad peavad külgnema NUTS III tasandi piirkondadega, mis vastavad väikese rahvastikutiheduse kriteeriumile,

- nende rahvaarv peab olema väike võrreldes transpordile antava abiga hõlmatud elanike koguarvuga,

- abi ei tohi anda seoses selliste ettevõtete toodete veo või ülekandega, millel ei ole alternatiivset asukohta (nt kaevandused, hüdroelektrijaamad jne),

- transpordile ettenähtud abist, mida antakse äriühingutele tööstusharudes, mida komisjon peab tundlikeks (mootorsõidukid, sünteeskiud, laevaehitus, terasetööstus), tuleb alati eelnevalt teatada ja selle suhtes tuleb kohaldada vastava tööstusharu kehtivat juhendit.

--------------------------------------------------

III LISA

ARTIKLI 92 LÕIKE 3 PUNKTIS C SÄTESTATUD ERANDIGA HÕLMATUD ELANIKE ARVU ÜLEMMÄÄRA KINDLAKSMÄÄRAMISE MEETOD

1. Komisjon määrab esiteks kindlaks ühenduses piirkondliku abiga hõlmatud elanike üldarvu ülemmäära. Sellega kehtestatakse maksimaalne ühenduse rahvastiku protsent, mis on lubatud kõigile artikli 92 lõikes 3 sätestatud erandite alusel abikõlblikele piirkondadele kokku.

2. Artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatud erandi alusel piirkondliku abi saamiseks kõlblikud piirkonnad ja abiga hõlmatud elanike üldarvu ülemmäär ühenduse tasandil määratakse kindlaks riikideväliselt ja automaatselt, rakendades kriteeriumit, mille alusel ostujõu standardites väljendatud SKT ühe elaniku kohta on kuni 75 %. Seetõttu kehtestatakse elanike üldarvu ülemmäära käsitleva komisjoni otsusega samaaegselt ka artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandi alusel antava abiga hõlmatud elanike arvu ülemmäär ühenduse tasandil. Artikli 92 lõike 3 punkti c kohase elanike üldarvu ülemmäära saamiseks tuleb kogu ülemmäärast lahutada artikli 92 lõike 3 punktis a ettenähtud erandi alusel abikõlblike piirkondade elanike arv.

3. Artikli 92 lõike 3 punkti c kohase ühenduse elanike üldarvu ülemmäära jagamiseks liikmesriikide vahel kasutatakse jagamisalust (vt I jagu), mis võimaldab arvestada piirkondlikke erinevusi siseriiklikul ja ühenduse tasandil.

Seejärel korrigeeritakse saadud tulemusi, arvestades ka teatavaid muid aspekte (vt II jagu).

1. JAGAMISALUS

4. Artikli 92 lõike 3 punkti c kohase ühenduse elanike üldarvu ülemmäära jagamisalus arvutatakse nende piirkondade elanike arvust alusel, mille olukord erineb siseriiklikul tasandil kõige vähem SKT/ostujõu standard elaniku kohta ja/või tööpuuduse tähenduses, mis on määratletud teatavate läviväärtuste (vt punkt 5) suhtes.

Kasutatakse NUTS III tasandi geograafilisi üksusi. Iga NUTS III piirkonna puhul arvutatakse kolme aasta keskmine SKT/ostujõu standard ühe elaniku kohta ja tööpuuduse indeks, mida võrreldakse siseriikliku keskmisega. SKT/ostujõu standardi (ühe elaniku kohta) ja tööpuuduse näitajad saadakse Eurostatist.

5. Eespool nimetatud läviväärtused arvutatakse mõlema kriteeriumi (SKT/ostujõu standard ühe elaniku kohta ja tööpuudus) ning iga asjaomase liikmesriigi puhul. Arvutused tehakse kahes etapis. Esimesel etapil määratakse kindlaks kõikidele liikmesriikidele ühine baasläviväärtus, mis on 85 SKT puhul ühe elaniku kohta ja 115 tööpuuduse taseme puhul. Teisel etapil korrigeeritakse baasläviväärtusi, arvestades iga liikmesriigi olukorda, võrreldes ühenduse keskmisega. Kasutatakse järgmist valemit:

Läviväärtus = 1

2 ×

baasläviväärtus + baasläviväärtus × 100Euroopa indeks

kus Euroopa indeks väljendab asjaomase liikmesriigi positsiooni tööpuuduse ja SKT/ostujõu standardi (ühe elaniku kohta) järgi väljendatuna protsentides ühenduse keskmisest. Euroopa indeks arvutatakse sama kolme aasta keskmisena nagu piirkondlikud indeksid.

Seega, mida soodsam on liikmesriigi olukord töötuse või elatustaseme seisukohalt, seda tugevama selektiivse mõjuga on lävi, mida kasutatakse artikli 92 lõike 3 punkti c kohase ühenduse elanike üldarvu ülemmäära jagamisel, ja vastupidi.

Selleks et tööpuuduse kriteerium ei oleks ülemäära range, kehtestatakse vastava läviväärtuse ülemmääraks 150. See soodustab piirkondliku abi andmist liikmesriikides, kus siseriikliku töötuse erinevused on märgatavad, kuid kelle olukord ei ole nii ebasoodne ühenduse tasandil. Kuna SKT/ostujõu standardi läviväärtuse puhul ühe elaniku kohta on liikmesriikidevahelised erinevused väikesed, ei peeta miinimumtaseme kehtestamist sel juhul vajalikuks.

6. Seejärel võrreldakse piirkondlikke indekseid eespool nimetatud läviväärtustega, mis võimaldab kindlaks teha, kas asjaomase piirkonna puhul ilmnev piirkondlik erinevus on piisav selleks, et seda jagamisaluse arvutamisel arvesse võtta.

Kui on tegemist piirkondadega, mis ei ole kõlblikud artikli 92 lõike 3 punktis a sätestatud erandi kohase abi saamiseks, kuid mille puhul ilmneb piisav piirkondlik erinevus, võrreldes vähemalt ühega eespool nimetatud kahest lävest, liidetakse iga liikmesriigi puhul kõigi selliste piirkondade elanikkond kokku. Artikli 92 lõike 3 punkti c kohase ühenduse elanike üldarvu ülemmäära jagamisalus määratletakse iga liikmesriigi osana ühenduse elanike vastavast üldarvust.

7. Kui eespool nimetatud korrektiividest ei tulene teisiti, arvutatakse iga liikmesriigi artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandi kohase elanike arvu ülemmäär otseselt jagamisaluse abil ehk korrutades artikli 92 lõike 3 punkti c kohase ühenduse elanike üldarvu ülemmäär asjaomase liikmesriigi osaga saadud kogusummast.

2. KORRIGEERIMINE

8. Saadud tulemusi korrigeeritakse vajaduse korral, et:

- tagada iga liikmesriigi puhul, et artikli 92 lõike 3 punktis c sätestatud erandi alusel abi saanud elanike arv moodustab vähemalt 15 % ja ei ületa 50 % elanikkonnast, kes ei ole hõlmatud artikli 93 lõike 3 punkti a kohase erandiga,

- saavutada iga liikmesriigi puhul piisav tase selleks, et hõlmata kõiki artikli 92 lõike 3 punkti a kohase staatuse kaotanud ja väikese rahvastikutihedusega piirkondi,

- piirata liikmesriikide hõlmatud elanike koguarv 25 %ga eelnevalt hõlmatud elanikkonnast.

9. Nende liikmesriikide kohta saadud tulemusi, mida eespool nimetatud korrektiivid otseselt ei puuduta, korrigeeritakse proportsionaalselt nii, et individuaalsete ülemmäärade summa võrduks ühendusele kehtestatud artikli 92 lõike 3 punkti c kohase ülemmääraga.

--------------------------------------------------