Määruse (EÜ) nr 1466/97 kohasele stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal on nõukogu seisukohal, et programmi eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on 2014. aasta puhul optimistlik, võrreldes komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosiga. See stsenaarium on usutav alates 2015. aastast. Sellegipoolest vaid eeldusel, et vastu võetud struktuurireformid rakendatakse täielikult, mis on aga jätkuvalt probleemiks. Uus valitsus kinnitas stabiilsusprogrammis kirjeldatud eelarvestrateegia ja parlament kiitis selle heaks. Eelarvestrateegia eesmärk on hoida kogu programmiperioodi vältel puudujääk alla aluslepingus sätestatud kontrollväärtuse 3 % SKPst, saavutada 2013. aastal keskpika perioodi eesmärk ja vähendada võla suhet SKPsse alates 2014. aastast. Stabiilsusprogrammis kinnitatakse keskpika perioodi eesmärki, milleks on struktuurselt tasakaalus eelarvepositsioon, mis on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga. 2012. aastal viidi puudujääk aluslepingus sätestatud kontrollväärtuse 3 protsendini SKPst ning komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosi kohaselt jääb see aastatel 2013 - 2014 eeldatavasti alla aluslepingus sätestatud kontrollväärtuse. Arvatakse, et Itaalia valitsuse poolt 17. mail vastu võetud sätetel ei ole märkimisväärset mõju puudujäägile, kui neid järjekindlalt rakendatakse. Nagu tõdetakse nõukogu poolt 21. juunil 2013 vastu võetud otsuses ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse tühistamise kohta, on õigusaktidesse viidud sisse kaks kaitseklauslit eelarve-eesmärkide saavutamise tagamiseks. Struktuurne eelarvepositsioon paranes aastatel 2009–2012 kokku 2,7 protsendipunkti võrra SKPst, ning kui eeldada, et poliitika ei muutu, peaks struktuurne eelarvepositsioon protsendina SKPst paranema veel ühe protsendipunkti võrra 2013. aastal (ulatudes –0,5 protsendini) ning seejärel 2014. aastal vaid veidi halvenema.

Struktuurne esmane eelarvepositsioon peaks aastal 2014 olema ligi 5 % SKPst. Aastaks 2013 prognoositav struktuuriline kohandamine on asjakohane, seda ka kulude analüüsi põhjal (arvestamata kaalutlusõiguse alusel võetud tulumeetmeid). Seevastu komisjoni talituste 2013. aasta kevadprognoosi põhjal näib, et 2014. aastal kaldutakse kõrvale keskpika perioodi eesmärgi saavutamisele suunatud kohandamiskavast. Stabiilsusprogrammis prognoositakse, et valitsemissektori võla suhe saavutab 2013. aastal tipptaseme ning hakkab seejärel langema muu hulgas ka tänu erastamistuludele, mis ulatuvad ühe protsendipunktini SKPst aastas. Prognooside kohaselt aga kasvab võla suhe SKPsse endiselt, ulatudes 2014. aastaks 132,2 protsendini SKPst, eeldusel et poliitikat ei muudeta, ja selle põhjuseks on muu hulgas kommertsvõla tasumine, mis lisab ligikaudu 2,5 protsendipunkti aastatel 2013–2014; neis prognoosides ei arvestata aga erastamisest saadavat tulu, kuna üksikasjad ei ole veel täpsustatud. 2013. aastast alates on Itaalias kolmeaastane üleminekuperiood seoses võlakriteeriumi täitmisega ning stabiilsusprogrammis sisalduv võlasuundumus tagab piisavad edusammud kriteeriumi täitmise suunas. Stabiilsusprogrammis esitatud puudujääki ja võlga käsitlevad prognoosid aga tuginevad eelarvemeetmete täielikule rakendamisele ja struktuurireformimeetmete vastuvõtmisele. Need meetmed on määrava tähtsusega, et suurendada turgude usaldust ning edendada majanduskasvu ja töökohtade loomist.