Euroopa Parlamendi ja komisjoni kokkulepe

nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsuse 1999/468/EÜ (millega kehtestatakse komisjoni rakendamisvolituste kasutamise menetlused) rakendamise korra kohta

1. Vastavalt otsuse 1999/468/EÜ [1] artikli 7 lõikele 3 peab komisjon korrapäraselt teavitama Euroopa Parlamenti komiteemenetlusega hõlmatud komiteede menetlustest. Selleks peab Euroopa Parlament saama samal ajal ja samadel tingimustel kui komiteede liikmed komiteede koosolekute päevakorra eelnõud, rakendusmeetmete eelnõud, mis on komiteedele esitatud EÜ asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korra alusel vastu võetud põhiõigusaktide alusel, samuti hääletuste tulemused, koosolekute kokkuvõtted ning nende asutuste loetelu, kuhu liikmesriikide esindajaks nimetatud isikud kuuluvad.

2. Lisaks sellele edastab komisjon Euroopa Parlamendile vastutava parlamentaarse komitee taotluse korral teavitamise eesmärgil teatavad põhiõigusaktide rakendusmeetmete eelnõud, mis olgugi, et nad ei ole vastu võetud kaasotsustamismenetluse teel, on Euroopa Parlamendi jaoks erilise tähtsusega. Vastavalt Euroopa Ühenduse Esimese Astme Kohtu 19. juuli 1999. aasta otsusele (kohtuasi T-188/97, Rothmans v. komisjon) [2] võib Euroopa Parlament paluda juurdepääsu komitee koosolekute protokollidele.

3. Euroopa Parlament ja komisjon loevad järgmised kokkulepped asendatuks ning need ei ole seega nende osas kehtivad: 1988. aasta Plumb/Delors kokkulepe, 1996. aasta Samland/Williamson kokkulepe ja 1994. aasta modus vivendi. [3]

4. Kui vastav tehniline kord on vastu võetud, edastatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 7 lõikes 3 osutatud dokumendid elektroonilisel teel. Salajasi dokumente käideldakse vastavalt iga institutsiooni poolt kõikide vajalike tagatiste sätestamiseks koostatud halduskorrale.

5. Vastavalt otsuse 1999/468/EÜ artiklile 8 võib Euroopa Parlament oma resolutsioonis, milles esitatakse otsuse tegemise alused, osutada sellele, et asutamislepingu artikliga 251 sätestatud korras vastu võetud põhiõigusakti rakendusmeetmete eelnõu ületab selles põhiõigusaktis sätestatud rakendusvolitused.

6. Euroopa Parlament peab sellised resolutsioonid vastu võtma täiskoguna; Euroopa Parlamendil peab selleks olema aega üks kuu, alates sellest, kui lõplik rakendusmeetmete eelnõu on vastu võetud nendes keeltes, milles need on komisjonile esitatud.

7. Kiireloomulistel juhtudel ja juhul, kui meetmed on seotud igapäevaste haldusküsimustega ja/või kui meetmetel on lühike kehtivusaeg, on tähtaeg lühem. Erakordselt kiireloomulistel juhtudel, eelkõige juhul, kui tegemist on tervisekaitsega, võib tähtaeg olla väga lühike. Vastutav komisjoni liige määrab asjakohase tähtaja ja märgib ära sellise tähtaja määramise põhjused. Euroopa Parlament võib seejärel kasutada menetlust, mille kohaselt võib otsuse 1999/468/EÜ artikli 8 kohaldamise asjakohase tähtaja jooksul delegeerida vastutavale parlamentaarsele komiteele.

8. Pärast seda, kui Euroopa Parlament on vastu võtnud resolutsiooni, milles ta sätestab resolutsiooni tegemise alused, peab vastutav komisjoni liige teavitama Euroopa Parlamenti või vajaduse korral vastutavat parlamentaarset komiteed meetmetest, mida komisjon selle osas võtta kavatseb.

9. Euroopa Parlament toetab nõukogu ja komisjoni deklaratsioonis nr 2 [4] sätestatud eesmärki ja menetlusi. Nimetatud deklaratsiooni eemärk on lihtsustada komisjoni rakendusmeetmeid, viies selleks komitee praegused menetlused kooskõlla otsuses 1999/468/EÜ sätestatud menetlustega.

[1] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23.

[2] [1999] ECR II-2463.

[3] EÜT C 102, 4.4.1996, lk 1.

[4] EÜT C 203, 17.7.1999, lk 1.

--------------------------------------------------