3)

III lisa muudetakse järgmiselt. a) Punkt 1.3.1 asendatakse järgmisega. “1.3.1. ESC-katse Eelnevalt soojendatud mootori kindlaksmääratud järjestuses töötamise tingimustes tuleb pidevalt mõõta eespool nimetatud heitgaasikoguseid proovivõtu teel toorest või lahjendatud heitgaasist. Katsetsükkel koosneb mitmest diiselmootorite tüüpilist töövahemikku hõlmavast kiirus- ja võimsusrežiimist. Iga režiimi ajal määratakse iga gaasilise heite kontsentratsioon, heitgaasivool ja efektiivvõimsus ning mõõdetud väärtused kaalutakse. Tahkete osakeste mõõtmiseks lahjendatakse heitgaasi konditsioneeritud välisõhuga, kasutades osavoolu või täisvoolu lahjendussüsteemi. Tahked osakesed kogutakse ühele nõuetekohastele filtrile proportsionaalselt iga režiimi kaaluteguritega. Arvutatakse iga heite kogus grammides ühe kilovatt-tunni kohta, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 1. liites. Peale selle mõõdetakse lämmastikoksiidide sisaldust tehnilise teenistuse poolt valitud kolmes katsefaasis ning mõõdetud väärtusi võrreldakse väärtustega, mis on arvutatud valitud katsefaase hõlmavate katsetsükli režiimide põhjal. Lämmastikoksiidide kontrollimisega tagatakse mootori heitkoguste kontrolli efektiivsus mootori tavapärases tööpiirkonnas.” b) Punkt 1.3.3 asendatakse järgmisega. “1.3.3. ETC-katse Eespool nimetatud saasteainekoguseid mõõdetakse kas eelnevalt soojendatud mootoriga sooritatava kindlaksmääratud üleminekutsükli ajal, mis põhineb suurel määral veoautodele ja bussidele paigaldatud võimsate mootorite sõiduomadustel maanteesõidu juhtimismudelitel, kusjuures enne seda lahjendatakse kogu heitgaas konditsioneeritud välisõhuga (püsimahuproovi (CVS) süsteem kahekordne lahjendus tahkete osakeste puhul) või määrates kindlaks gaasilised koostisosad toores heitgaasis ja tahked osakesed osavoolu lahjendussüsteemiga. Kasutades mootori pöördemomendi ja pöörlemiskiiruse tagasisidesignaale dünamomeetriliselt stendilt integreeritakse võimsus tsükli ajaga ning saadakse mootori töö kogu tsükli jooksul. CVS-süsteemi puhul määratakse NOx ja HC kontsentratsioon tsükli jooksul analüsaatorisignaali integreerimise teel, kusjuures CO, CO2 ja NMHC kontsentratsiooni saab määrata analüsaatorisignaali integreerimise või proovigaasi kotti kogumise abil. Kui mõõtmised tehakse toore heitgaasiga, määratakse tsükli jooksul kõik gaasilised koostisosad analüsaatorisignaali integreerimise teel. Tahkete osakeste heitkoguste mõõtmiseks kogutakse proportsionaalne proov nõuetekohasele filtrile. Saasteainete heidete massi arvutamiseks määratakse kindlaks toore või lahjendatud heitgaasi voolu kiirus tsükli jooksul. Massi heidete väärtused seostatakse mootori tööga ning saadakse iga saasteaine kogus grammides ühe kilovatt-tunni kohta, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 2. liites.” c) Punkt 2.1 asendatakse järgmisega. “2.1. Mootori katsetingimused 2.1.1. Mõõdetakse mootori sisselaskeõhu absoluutne temperatuur (T a) kelvinites ning kuiv atmosfäärirõhk (p s), mida väljendatakse kilopaskalites (kPa), ning määratakse kindlaks parameeter f a järgmiselt. Mitmesilindriliste mootorite, näiteks V-mootorite puhul, millel on väljalasketorustiku harude selgesti eristatavad rühmad, võetakse kõnealuste rühmade keskmine temperatuur. a) Diiselmootorid: Ülelaadeta ja mehaanilise ülelaadega mootorid: Turboülelaaduriga mootorid siseneva õhuvoolu jahutusega või ilma: b) Sädesüütemootorid: 2.1.2. Katse kehtivus Katsetulemused tunnistatakse kehtivateks, kui parameeter fa on järgmistes piirides: 0,96 ≤ f a ≤ 1,06” d) Punkt 2.8 asendatakse järgmisega. Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga varustatud mootori katsetamisel peavad katsetsüklis mõõdetud heitkogused esindama tegelikkuses esinevaid heitkoguseid. Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga varustatud mootorite puhul, kus reaktiivi kasutamine on nõutav, peab kõikides katsetes kasutatav reaktiiv vastama II lisa 1. liite punkti 2.2.1.13 nõuetele. 2.8.1. Pideval regenereerimisprotsessil põhineva heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul mõõdetakse heiteid stabiliseeritud järeltöötlussüsteemis. Regenereerimisprotsess peab ETC-katse jooksul esinema vähemalt ühe korra ning tootja peab teatama, millistel normaaltingimustel see toimub (tahmasisaldus, temperatuur, väljalaskesüsteemi vasturõhk jne). Regenereerimisprotsessi kinnitamiseks tuleb teostada vähemalt viis ETC-katset. Katsete ajal tuleb registreerida heitgaasi temperatuur ja rõhk (temperatuur enne ja pärast järeltöötlussüsteemi, väljalaskesüsteemi vasturõhk jne). Järeltöötlussüsteemi käsitatakse rahuldavana, kui tootja esitatud tingimused esinevad katse käigus piisava aja jooksul. Katse lõpptulemuseks on erinevate ETC-katsete käigus saadud tulemuste aritmeetiline keskmine. Kui heitgaasi järeltöötlussüsteemil on turvarežiim, mis lülitub ümber perioodilise regenereerimise režiimile, tuleb seda kontrollida vastavalt punktile 2.8.2. Sel konkreetsel juhul võib I lisa tabelis 2 esitatud piirväärtusi ületada ja neid ei tule kaaluda. 2.8.2. Perioodilise regenereerimise protsessil põhineva heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul mõõdetakse heitkoguseid vähemalt kahe ETC-katsega, kusjuures üks katse teostatakse stabiliseeritud järeltöötlussüsteemiga regenereerimise ajal ja üks väljaspool seda ning tulemused kaalutakse. Regenereerimise protsess peab esinema ETC-katse jooksul vähemalt ühe korra. Mootor võib olla varustatud lülitiga, mis hoiab regenereerimise protsessi ära või võimaldab seda, tingimusel et see operatsioon ei mõjuta mootori esialgset kalibreeringut. Tootja teatab, millistel normaaltingimuste parameetrite juures regenereerimise protsess toimub (tahmasisaldus, temperatuur, väljalaskesüsteemi vasturõhk jne) ning milline on selle kestus (n2). Tootja esitab ka kogu teabe kahe regenereerimise vahelise aja (n1) kindlaksmääramiseks. Aja kindlaksmääramise täpse menetluskorra suhtes lepitakse kokku tehnilise teenistusega hea inseneritava kohaselt. Tootja valmistab ette järeltöötlussüsteemi, mida on koormatud, eesmärgiga kutsuda esile regenereerimine ETC-katse ajal. Mootori soojendamise faasis regenereerimist ei toimu. Keskmised heitkogused kahe regenereerimisfaasi vahel määratakse mitme peaaegu võrse ETC-katse aritmeetilisest keskmisest. On soovitav teha vähemalt üks ETC-katse vahetult enne ja üks vahetult pärast regenereerimise katset. Alternatiivina võivad tootjad esitada andmed, mis tõestavad, et heitkogused regenereerimisfaaside vahel on konstantsed (± 15 %). Sellisel juhul võib kasutada ainult ühe ETC-katse heitkoguseid. Regenereerimise katse ajal registreeritakse kõik regenereerimise tuvastamiseks vajalikud andmed (CO või NOx heitkogused, temperatuur enne ja pärast järeltöötlussüsteemi, väljalaskesüsteemi vasturõhk jne). Regenereerimise protsessi jooksul võib ületada I lisa tabelis 2 esitatud heidete piirkoguseid. Mõõdetud heitkoguseid kaalutakse vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktidele 5.5 ja 6.3 ning lõpptulemus ei tohi ületada I lisa tabelis 2 esitatud piirkoguseid.” e) 1. liidet muudetakse järgnevalt: i) Punkt 2.1 asendatakse järgmisega. “2.1. Proovivõtufiltrite ettevalmistamine Vähemalt tund enne katset asetatakse iga filter osaliselt suletud Petri tassi, mis on kaitstud tolmu eest, ning pannakse kaalukambrisse stabiliseeruma. Stabiliseerumisperioodi lõpus kaalutakse iga filter ning registreeritakse omakaal. Seejärel hoitakse filtrit kuni katses kasutamiseni suletud Petri tassis või tihendatud filtrialusel. Filtrit tuleb kasutada kaheksa tunni jooksul pärast kaalukambrist väljavõtmist. Omakaal registreeritakse.” ii) Punkt 2.7.4 asendatakse järgmisega. “2.7.4. Tahkete osakeste proovi võtmine Kogu katse vältel kasutatakse ühte filtrit. Katsetsüklis kindlaksmääratud kaalutegurid võetakse arvesse heitgaasi massivooluga proportsionaalse proovi võtmise teel tsükli iga üksiku režiimi ajal. See on võimalik proovi voolukiiruse, proovivõtuaja ja/või lahjendusastme reguleerimise teel nii, et saavutataks punktis 5.6 esitatud efektiivsete kaalutegurite kriteeriumid. Proovivõtuaeg režiimi kohta peab olema vähemalt 4 sekundit iga 0,01 kaaluteguri kohta. Proovivõtt peab igal režiimil toimuma võimalikult režiimi lõpus. Tahkete osakeste proovivõtt ei tohi lõppeda varem kui 5 sekundit enne režiimi lõppu.” iii) Lisatakse punkt 4. “4. HEITGAASIVOOLU ARVUTAMINE 4.1. Toore heitgaasi massivoolu kindlaksmääramine Heitkoguste arvutamiseks toores heitgaasis peab teada olema heitgaasivool. Heitgaasi massivool määratakse kindlaks vastavalt punktile 4.1.1 või 4.1.2. Heitgaasivoolu kindlaksmääramisel saadud lugemi täpsus peab olema ± 2,5 % või ± 1,5 % mootori suurimast väärtusest, olenevalt sellest, kumb on suurem. Võib kasutada võrdväärseid meetodeid (nt käesoleva lisa 2. liite punktis 4.2 kirjeldatud meetodeid). 4.1.1. Otsese mõõtmise meetod Heitgaasi vooluhulga otsest mõõtmist võib teostada järgmiste süsteemidega: — rõhkude erinevusseade, näiteks mõõteotsak, — ultraheli-vooluhulgamõõtur, — keerisvoolu-heitgaasimõõtur. Heidete väärtusi mõjutavate mõõtmisvigade vältimiseks tuleb võtta ettevaatusabinõud. Ettevaatusabinõud hõlmavad seadmete hoolikat paigaldamist mootori heitgaasisüsteemi vastavalt seadme tootja soovitustele ja heale inseneritavale. Tuleb silmas pidada, et seadme paigaldamine ei mõjutaks mootori tööd ega heitkoguseid. 4.1.2. Õhu ja kütuse mõõtmise meetod See hõlmab õhu- ja kütusevoolu mõõtmist. Selleks kasutatakse õhukulumõõturit ja kütusekulumõõturit, mis vastavad punktis 4.1 esitatud täieliku täpsuse nõuetele. Heitgaasivool arvutatakse järgmiselt: q mew = q maw + q mf 4.2. Lahjendatud heitgaasi massivoolukiiruse kindlaksmääramine Selleks, et arvutada lahjendatud heitgaasis sisalduvaid heitkoguseid täisvoolu lahjendussüsteemi abil peab olema teada lahjendatud heitgaasivool. Lahjendatud heitgaasi voolukiirus (q mdev) mõõdetakse iga režiimi ajal PDP-CVS, CFV-CVS või SSV-CVS süsteemi abil vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktis 4.1 esitatud üldvalemitele. Lugemi täpsus peab olema ± 2 % või parem, ning see määratakse kindlaks käesoleva lisa 5. liite punkti 2.4 nõuete kohaselt.” iv) Punkt 4 ja 5 asendatakse järgmisega. “5. HEITGAASIKOGUSTE ARVUTAMINE 5.1. Andmete hindamine Gaasiliste heidete hindamiseks arvestatakse välja meeriku näidu keskmine väärtus iga katserežiimi viimase 30 sekundi jooksul ning meeriku näitude keskmiste väärtuste ja vastavate kalibreerimisandmete põhjal määratakse iga katserežiimi puhul süsivesinike (HC), süsinikmonooksiidi (CO) ja lämmastikoksiidide (NOx) keskmised kontsentratsioonid (conc). Kasutada võib teistsugust registreerimisviisi, kui sellega tagatakse samaväärsete andmete saamine. Lämmastikoksiidide (NOx) kontrollimisel kontrollipiirkonnas kohaldatakse eespool nimetatud nõudeid ainult lämmastikoksiidide (NOx) suhtes. Heitgaasivool q mew või lahjendatud heitgaasivool q mdew, kui seda kasutatakse, määratakse kindlaks käesoleva lisa 4. liite punkti 2.3 kohaselt. 5.2. Ümberarvutamine kuiva/niiske heitgaasi mõõtmise korra Kui kontsentratsiooni ei ole juba mõõdetud niiskes heitgaasis, teisendatakse mõõtmistulemus vastavaks niiske heitgaasi mõõtmistulemusele. Teisendamine viiakse läbi iga režiimi puhul. cwet = kw × cdry Toores heitgaas: või kus: pr = veeauru rõhk pärast jahutusvanni, kPa, pb = atmosfääri kogurõhk, kPa, Ha = sisselaskeõhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta, kf = 0,055584 × wALF – 0,0001083 × wBET – 0,0001562 × wGAM + 0,0079936 × wDEL + 0,0069978 × wEPS Lahjendatud heitgaas: või Lahjendusõhk: KWd = 1 – KW1 Sisselaskeõhk: KWa = 1 – KW2 kus H a = sisselaskeõhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta H d = lahjendusõhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta ning need võib tuletada suhtelise niiskuse, kastepunkti, aururõhu või kuiva/märja termomeetri mõõtmistulemustest, kasutades üldiselt tunnustatud valemeid. 5.3. Lämmastikoksiidide (NOx) kontsentratsiooni korrigeerimine niiskuse ja temperatuuri suhtes Lämmastikoksiidide (NOx) heited sõltuvad ümbritseva õhu tingimustest, seetõttu korrigeeritakse NOx kontsentratsiooni ümbritseva õhu temperatuuri ja niiskuse suhtes järgmistes valemites esitatud tegurite abil. Tegurid kehtivad vahemikus 0-25 g/kg kuiva õhu kohta. a) Diiselmootorite puhul: kus: T a = sisselaskeõhu temperatuur, K H a = sisselaskeõhu niiskus, g vett kg kuiva õhu kohta, kus H a võib tuletada suhtelise niiskuse, kastepunkti, aururõhu või kuiva/märja termomeetri mõõtmistulemustest, kasutades üldiselt tunnustatud valemeid. b) Sädesüütemootorite puhul k h.G = 0,6272 + 44,030 × 10–3 × H a - 0,862 × 10–3 × H a 2 kus H a võib tuletada suhtelise niiskuse, kastepunkti, aururõhu või kuiva/märja termomeetri mõõtmistulemustest, kasutades üldiselt tunnustatud valemeid. 5.4. Heidete massivoolu kiiruse arvutamine. Heidete massivoolu kiirus (g/h) arvutatakse iga režiimi puhul järgmiselt. NOx arvutamisel kasutatakse punkti 5.3 kohaselt kindlaksmääratud niiskuskorrektsioonitegurit vastavalt kas k h,D, või k h,G. Kui kontsentratsiooni ei ole juba mõõdetud niiskes heitgaasis, teisendatakse mõõtmistulemus vastavaks niiske heitgaasi mõõtmistulemusele vastavalt punktile 5.2. Tabelis 6 on esitatud teatavate koostisosade u gas väärtused, mis põhinevad käesolevale direktiivile vastavatel ideaalgaasi omadustel ja kütustel. a) Toores heitgaasi puhul: m gas = u gas × c gas × q mew kus: u gas = heitgaasi koostisosa tiheduse ja heitgaasi tiheduse suhe c gas = vastava koostisosa sisaldus toores heitgaasis, ppm q mew = heitgaasi massivoolu kiirus, kg/h b) Lahjendatud heitgaasi puhul m gas = u gas × c gas,c × q mdew kus: u gas = heitgaasi koostisosa tiheduse ja õhu tiheduse suhe c gas,c = vastava koostisosa taustkorrigeeritud kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis, ppm q mdew = lahjendatud heitgaasi massivoolu kiirus, kg/h kus: Lahjendustegur D arvutatakse vastavalt käesoleva lisa, 2. liite punktile 5.4.1. 5.5. Spetsiifiliste heitkoguste arvutamine Kõigi üksikute koostisosade heitkogused (g/kWh) arvutatakse järgmise valemiga: kus: m gas = vastava gaasi mass P n = kasulik võimsus, mis määratakse kindlaksvastavalt II lisa punktile 8.2. Eespool esitatud arvutustes kasutatavad kaalutegurid vastavad punktile 2.7.1. Tabel 6 Erinevate heitgaasi koostisosade u gas väärtused toores ja lahjendatud heitgaasis Kütus NOx CO THC/NMHC CO2 CH4 Diisel Toores heitgaas 0,001587 0,000966 0,000479 0,001518 0,000553 Lahjendatud heitgaas 0,001588 0,000967 0,000480 0,001519 0,000553 Etanool Toores heitgaas 0,001609 0,000980 0,000805 0,001539 0,000561 Lahjendatud heitgaas 0,001588 0,000967 0,000795 0,001519 0,000553 CNG (surumaagaas) Toores heitgaas 0,001622 0,000987 0,000523 0,001552 0,000565 Lahjendatud heitgaas 0,001588 0,000967 0,000584 0,001519 0,000553 Propaan Toores heitgaas 0,001603 0,000976 0,000511 0,001533 0,000559 Lahjendatud heitgaas 0,001588 0,000967 0,000507 0,001519 0,000553 Butaan Toores heitgaas 0,001600 0,000974 0,000505 0,001530 0,000558 Lahjendatud heitgaas 0,001588 0,000967 0,000501 0,001519 0,000553 — Toore heitgaasi u-väärtused ideaalgaasi omaduste juures λ = 2, kuiv õhk, 273 K, 101,3 kPa. — Lahjendatud heitgaasi u-väärtused ideaalgaasi omaduste ja õhutiheduse juures. — CNG u-väärtused täpsusega 0,2 % järgmise koostise puhul: C = 66–76 %; H = 22–25 %; N = 0–12 %. — CNG u-väärtused HC puhul vastavad CH2,93 (kogu HC jaoks tuleb kasutada CH4 u-väärtust). 5.6. Pindala kontrollväärtuste arvutamine NOX heitkogust mõõdetakse ja arvutatakse vastavalt punktile 5.6.1 kolmes punkti 2.7.6 kohaselt valitud kontrollpunktis ning määratakse kindlaks ka interpoleerimise teel nende katsetsükli faasidega, mis punkti 5.6.2 kohaselt asuvad kõige lähemal vastavale kontrollpunktile. Mõõdetud väärtusi võrreldakse seejärel interpoleeritud väärtustega vastavalt punktile 5.6.3. 5.6.1. Spetsiifiliste heitkoguste arvutamine Iga kontrollpunkti (Z) NOx heitkogus arvutatakse järgmiselt: m NOx,Z = 0,001587 × c NOx,Z × k h,D × q mew 5.6.2. Katsetsükli heidete väärtuse kindlaksmääramine Iga kontrollpunkti NOx heitkogus interpoleeritakse valitud kontrollpunkti Z katva katsetsükli neljast lähimast režiimist, nagu on esitatud joonisel 4. Kõnealuste režiimide (R, S, T, U) puhul kasutatakse järgmisi määratlusi: Pöörlemiskiirus (R) = Pöörlemiskiirus (T) = nRT Pöörlemiskiirus (S) = Pöörlemiskiirus (U) = nSU Osakoormus (R) = Osakoormus (S) Osakoormus (T) = Osakoormus (U). Kontrollpunkti Z NOx heitkogus arvutatakse järgmiselt: ja kus: ER, ES, ET, EU = katvate režiimide konkreetne NOx heitkogus, mis on arvutatud vastavalt punktile 5.6.1. MR, MS, MT, MU = mootori pöördemoment katvate režiimide puhul. 5.6.3. NOx heidete väärtuste võrdlemine Kontrollpunkti Z mõõdetud konkreetset NOx heitkogust (NOx,Z) võrreldakse interpoleeritud väärtusega (EZ) järgmiselt: 6. TAHKETE OSAKESTE HEIDETE ARVUTAMINE 6.1. Andmete hindamine Tahkete osakeste hindamisel registreeritakse iga režiimil läbi filtrite voolavate proovide kogumassid (m sep). Filtrid asetatakse tagasi kaalukambrisse ning konditsioneeritakse vähemalt ühe tunni jooksul, kuid mitte kauem kui 80 tundi, seejärel kaalutakse. Registreeritakse filtrite brutokaal, sellest lahutatakse omakaal (vt punkt 2.1) ning saadakse tahkete osakeste proovi mass m f. Taustkorrigeerimise korral registreeritakse filtreid läbiva lahjendusõhu mass (m d) ja tahkete osakeste mass (m f,d). Enam kui ühe mõõtmise korral tuleb arvutada jagatis m f,d/m d iga üksiku mõõtmise kohta ning arvutada keskmine väärtus. 6.2. Osavoolu lahjendussüsteem Tahkete osakeste heidete lõplikud registreeritavad katsetulemused määratakse kindlaks järgmiste etappide põhjal. Lahjendusastet saab reguleerida mitmel eri viisil ning seetõttu on kasutusel erinevad q medf arvutamise meetodid. Kõik arvutused põhinevad proovivõtuaja üksikrežiimide keskmistel väärtustel. 6.2.1. Isokineetilised süsteemid q medf = q mew × rd kus r a on isokineetilise proovivõtturi ja väljalasketoru ristlõikepindalade suhe: 6.2.2. Süsteemid, milles mõõdetakse CO2 või NOx sisaldust qmedf = qmew × rd kus: c wE = märgistusgaasi niiskusesisaldus toores heitgaasis c wD = märgistusgaasi niiskusesisaldus lahjendatud heitgaasis c wA = märgistusgaasi niiskusesisaldus lahjendusõhus Kuivas heitgaasis mõõdetud sisaldused teisendatakse niiskes heitgaasis mõõdetud sisaldusteks vastavalt käesoleva liite punktile 5.2. 6.2.3. Süsteemid, milles kasutatakse CO2 mõõtmist ja süsiniku tasakaalustusmeetod (14) kus: c (CO2)D = CO2 sisaldus lahjendatud heitgaasis c (CO2)A = CO2 sisaldus lahjendusõhus (sisaldused mahuprotsentidena niiskes heitgaasis) Võrrand põhineb süsiniku tasakaalu eeldusel (mootorisse sisenevad süsinikuaatomid eralduvad süsinikdioksiidina) ning määratakse kindlaks järgmiselt: qmedf = qmew × r d ja 6.2.4. Süsteemid, milles kasutatakse voolu mõõtmist qmedf = qmew × rd 6.3. Täisvoolu lahjendussüsteem Kõik arvutused põhinevad proovivõtuaja üksikrežiimide keskmistel väärtustel. Lahjendatud heitgaasi vool q mdew määratakse kindlaks vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktile 4.1. Proovide kogumass m sep arvutatakse vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktile 6.2.1. 6.4. Tahkete osakeste massivoolu arvutamine Tahkete osakeste massivool arvutatakse järgmiselt. Täisvoolu lahjendussüsteemi kasutamisel asendatakse punkti 6.2 kohaselt kindlaksmääratud q medf punkti 6.3 kohaselt kindlaksmääratud q mdew-ga. i = 1, … n Tahkete osakeste massivoolu võib taustkorrigeerida järgmiselt: kus D arvutatakse vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktile 5.4.1. v) Endine punkt 6 muutub punktiks 7. f) 2. liidet muudetakse järgmiselt: i) Punkt 3 asendatakse järgmisega. “3. HEITKOGUSTE KATSE KULG Tootja nõudmisel võib mootori ja heitgaasisüsteemi mõõtetsüklile eelnevaks konditsioneerimiseks teha mannekeenkatse. Maagaasil- ja veeldatud naftagaasil töötavate mootorite sissesõitmiseks kasutatakse ETC katset. Mootor sõidetakse sisse vähemalt kahes ETC-tsüklis, kuni ühe ETC-tsükli kestel mõõdetud CO heitkogus ületab eelmise ETC-tsükli kestel mõõdetud CO heitkoguse kõige rohkem 10 % võrra. 3.1. Proovivõtufiltrite ettevalmistamine (vajaduse korral) Vähemalt üks tund enne katset asetatakse iga filter osaliselt kaetud, tolmu eest kaitstud Petri tassi ning asetatakse stabiliseerimiseks kaalukambrisse. Stabiliseerumisperioodi lõpus kaalutakse iga filter ning registreeritakse selle omakaal. Seejärel hoitakse filtrit suletud Petri tassis või tihendatud filtrialusel kuni kasutamiseni katses. Filtrit tuleb kasutada kaheksa tunni jooksul pärast kaalukambrist väljavõtmist. Omakaal registreeritakse. 3.2. Mõõteseadmete paigaldamine Mõõteriistad ja proovivõtturid tuleb nõuetekohaselt paigaldada. Kui kasutatakse täisvoolu lahjendussüsteemi, ühendatakse sellega väljalasketoru. 3.3. Lahjendussüsteemi ja mootori käivitamine Lahjendussüsteem ja mootor käivitatakse ja neid soojendatakse, kuni kõik temperatuurid ja rõhud on stabiliseerunud efektiivvõimsusel tootja soovituse ja hea inseneritava kohaselt. 3.4. Tahkete osakeste proovivõtusüsteemi käivitamine (ainult diiselmootorid) Tahkete osakeste proovivõtusüsteem käivitatakse ja see töötab möödavoolul. Lahjendusõhu tahkete osakeste fooni taseme saab kindlaks määrata lahjendusõhu juhtimise teel läbi tahkete osakeste filtrite. Filtreeritud lahjendusõhu kasutamise korral võib teha ühe mõõtmise kas enne või pärast katset. Kui lahjendusõhku ei filtreerita, võib mõõtmised teha tsükli alguses ja lõpus ning arvutada keskmised väärtused. Lahjendussüsteem ja mootor käivitatakse ja neid soojendatakse, kuni kõik temperatuurid ja rõhud on stabiliseerunud tootja soovituse ja hea inseneritava kohaselt. Perioodilise regenereerimisega järeltöötluse puhul ei esine regenereerimist mootori soojendamise ajal. 3.5. Lahjendussüsteemi reguleerimine Lahjendussüsteemi voolukiirused (täisvool või osavool) reguleeritakse nii, et süsteemi ei kondenseeruks vett ning filtri pinna maksimaalne temperatuur oleks 325 K (52 °C) või vähem (vt V lisa punkt 2.3.1, DT). 3.6. Analüsaatorite kontrollimine Heiteanalüsaatorid nullistatakse ja määratakse kindlaks mõõteulatus. Proovivõtukottide kasutamise korral kotid tühjendatakse. 3.7. Mootori käivitamisprotseduur Stabiliseeritud mootor käivitatakse kasutaja käsiraamatus sisalduva tootja poolt soovitatud käivitusprotseduuri kohaselt, seejuures kasutatakse kas seeriatoodangu käivitusmootorit või dünamomeetrit. Valikuliselt võib katset alustada mootorit välja lülitamata otse eelkonditsioneerimisfaasist, kui mootor töötab tühikäigupöörlemiskiirusel. 3.8. Katsetsükkel 3.8.1. Katsejärjestus Katseseeriaga alustatakse, kui mootor on jõudnud tühikäigu pöörlemiskiiruseni. Katse sooritatakse etalontsükli kohaselt, nagu on ette nähtud käesoleva liite punktis 2. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi seadistuspunktid seadistatakse sagedusele 5 Hz (soovitatavalt 10 Hz) või enamale. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tagasisideandmed registreeritakse vähemalt kord sekundis kogu katsetsükli kestel ning signaalid võib elektrooniliselt filtreerida. 3.8.2. Gaasiheidete mõõtmine 3.8.2.1. Täisvoolu lahjendussüsteem Mootori või katseseeria käivitamisel või tsükli alustamisel vahetult eelkonditsioneerimisest lülitatakse sisse mõõteseadmed, et samaaegselt alustada: — lahjendusõhu kogumist või analüüsimist, — lahjendatud heitgaasi kogumist või analüüsimist, — lahjendatud heitgaasi (CVS) koguse ning nõuetekohaste temperatuuride ja rõhkude mõõtmist, — dünamomeetri pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tagasisideandmete registreerimist. Süsivesinikke (HC) ja lämmastikoksiide (NOx) mõõdetakse pidevalt lahjendustunnelis sagedusega 2 Hz. Keskmiste kontsentratsioonide määramine toimub analüsaatori signaalide integreerimise teel katsetsükli kestel. Süsteemi reaktsiooniaeg ei tohi ületada 20 sekundit ning seda kohandatakse vajaduse korral CVS voolukõikumistega ja proovivõtuaja/katsetsükli nihetega. CO, CO2, NMHC ja CH4 määratakse integreerimise teel või tsükli ajal proovivõtukotti kogunenud heitgaasikontsentratsioonide analüüsimise teel. Gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid lahjendusõhus määratakse integreerimise või kogumise teel taustsaasteainete kotti. Kõik muud väärtused registreeritakse sagedusega vähemalt kord sekundis (1 Hz). 3.8.2.2. Toore heitgaasi mõõtmine Mootori või katseseeria käivitamisel, kui tsüklit alustatakse vahetult eelkonditsioneerimisest, lülitatakse sisse mõõteseadmed, et samaaegselt alustada: — toore heitgaasi kontsentratsioonide analüüsimist, — heitgaasi või sisselaskeõhu ja kütuse voolukiiruse mõõtmist, — dünamomeetri pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tagasisideandmete registreerimist. Gaasiliste heidete (HC, CO ja NOx) hindamiseks registreeritakse heidete kontsentratsioonid ja heitgaasi massivoolu kiirus ning salvestatakse arvutisüsteemi sagedusega vähemalt 2 Hz. Süsteemi reaktsiooniaeg ei tohi olla üle 10 sek. Kõik muud väärtused registreeritakse sagedusega vähemalt 1 Hz. Analooganalüsaatori puhul registreeritakse reaktsioon ning kalibreerimisandmeid võib rakendada andmete hindamise käigus on-line- või off-line-meetodil. Gaasiliste koostisosade heitkoguste massi arvutamiseks viiakse registreeritud sisalduste kõverad ja heitgaasi massi voolukiiruse kõver ajalisse vastavusse üleminekuajast nagu määratletud I lisa punktis 2. Seega määratakse iga gaasilise heite analüsaatori ja heitgaasi massivoolusüsteemi reaktsiooniaeg kindlaks vastavalt käesoleva lisa 5. liite punktidele 4.2.1 ja 1.5 ning need registreeritakse. 3.8.3. Tahkete osakeste proovivõtt (vajaduse korral) 3.8.3.1. Täisvoolu lahjendussüsteem Tsükli puhul, mida alustatakse vahetult eelkonditsioneerimisest, lülitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem mootori või katsejärjestuse käivitamisega samal ajal möödavoolult tahkete osakeste kogumisele. Kui voolu kompenseerimist ei kasutata, siis reguleeritakse proovivõtupump (proovivõtupumbad) nii, et tahkete osakeste proovivõtturit või ülekandetoru läbiva voolu kiirus püsiks ettenähtud voolukiiruse juures täpsusega ± 5 %. Kui kasutatakse voolu kompenseerimist (või proovigaasivoolu proportsionaalset reguleerimist), siis tuleb näidata, et põhitoru voolu ja tahkete osakeste voolu suhe erineb ettenähtud väärtusest kõige rohkem ± 5 % (välja arvatud proovivõtu esimesed kümme sekundit). Märkus: kahekordse lahjenduse korral on proovigaasivool proovivõtufiltreid läbiva voolu ja teise astme lahjendusõhuvoolu vaheline netoväärtus. Registreeritakse keskmine temperatuur ja rõhk gaasimõõturi (gaasimõõturite) või voolu mõõteriistade sisselaskeava juures. Kui tahkete osakeste suure koormuse tõttu filtrile ei ole ettenähtud voolukiirust võimalik kogu tsükli kestel säilitada (täpsusega ± 5 %), siis on katse kehtetu. Katse tehakse uuesti, kasutades väiksemat voolukiirust ja/või suurema läbimõõduga filtrit. 3.8.3.2. Osavoolu lahjendussüsteem Tsükli puhul, mida alustatakse vahetult eelkonditsioneerimisest, lülitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem mootori või katsejärjestuse käivitamisega samal ajal möödavoolult tahkete osakeste kogumisele. Osavoolu lahjendussüsteemi kontrolliks on vaja kiire reaktsiooniga süsteemi. Süsteemi üleminekuaeg määratakse kindlaks III lisa 5. liite punktis 3.3 kirjeldatud menetlusega. Kui heitgaasivoolu mõõtmise (vt punkt 4.2.1) ja osavoolu süsteemi liidetud üleminekuaeg on lühem kui 0,3 sek, võib kasutada on-line-kontrolli. Kui üleminekuaeg ületab 0,3 sek, tuleb kasutada eelnevalt registreeritud katsel põhinevat eelkontrolli. Sellisel juhul on tõusuaeg ≤1 sek ja kombinatsiooni viiteaeg ≤10 sek. Kogu süsteemi reaktsiooniaeg reguleeritakse nii, et oleks tagatud osakeste representatiivne proov qmp,i, mis on proportsionaalne heidete massivooluga. Proportsionaalsuse kindlaksmääramiseks tuleb teostada qmp,i regressioonanalüüs vastandatuna qmew,i regressioonanalüüsiga vähemalt 1 Hz andmehõivesageduse juures, ning täidetud peavad olema järgmised kriteeriumid: — qmp,i ja qmew,i vahelise lineaarregressiooni korrelatsioonitegur R2 ei tohi olla väiksem kui 0,95, — hinnangu standardviga üleminekul qmp,i väärtuselt qmew,i väärtusele ei tohi ületada 5 % qmp maksimaalväärtusest, — regressioonisirge qmp lõik ei tohi ületada ± 2 % qmp maksimaalväärtusest. Valikuliselt võib teha eelkatse ning kasutada eelkatse heite massivoolusignaali, et kontrollida proovigaasi voolu tahkete osakeste süsteemi (eelkontroll). Selline menetlus on nõutav, kui tahkete osakeste süsteemi üleminekuaeg t50,P või heidete massivoolusignaali üleminekuaeg t50,F või mõlemad on > 0,3 sek. Osavoolu lahjendussüsteemi nõuetekohane kontroll saavutatakse, kui qmp kontrolliva eelkatse qmew,pre ajakõverat nihutatakse eelkontrolliaja t50,P + t50,F võrra. qmp,i ja qmew,i vahelise korrelatsiooni saamiseks kasutatakse tegeliku katse ajal võetud andmeid, mille puhul qmew,i aeg on nihutatud qmp,i suhtes t50,F võrra (t50,P ei mänginud nihutamisel rolli). See tähendab, et ajaline nihe qmew ja qmp vahel on nende III lisa 5. liite punktis 3.3 kindlaksmääratud üleminekuaegade vahe. 3.8.4. Mootori seiskumine Mootori seiskumise korral katsetsükli mis tahes hetkel tuleb mootor eelkonditsioneerida ja uuesti käivitada ning katset korrata. Kui katsetsükli ajal tekib mõne vajaliku katseseadme rike, siis katse ei kehti. 3.8.5. Toimingud pärast katset Pärast katse lõppemist lõpetatakse lahjendatud heitgaasi mahu või toore heitgaasi voolukiiruse mõõtmine, gaasivool kogumiskottidesse peatatakse ning lülitatakse välja tahkete osakeste proovivõtupump. Ühtses analüsaatorite süsteemis jätkub proovivõtt süsteemi reaktsiooniaegade lõppemiseni. Kogumiskottides (kui neid kasutatakse) olevaid kontsentratsioone analüüsitakse võimalikult kiiresti, igal juhul hiljemalt 20 minutit pärast katsetsükli lõppemist. Pärast heitkoguste määramise katset kontrollitakse analüsaatorid nullgaasi ja sama võrdlusgaasi abil uuesti üle. Katset käsitatakse kehtivana, kui enne ja pärast katset saadud tulemuste ning võrdlusgaasi väärtuse vahe on alla 2 %. 3.9. Katse vastavustõendamine 3.9.1. Andmenihe Tagasiside- ja võrdlustsükli väärtuste vahelisest ajalisest mahajäämusest tuleneva nihke minimeerimiseks võib kogu mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tagasisidesignaali järjestust võrdluskiiruse ja pöördemomendi järjestuse suhtes ajaliselt kiirendada või tagasi hoida. Nihutades tagasisidesignaale tuleb nii pöörlemiskiirust kui pöördemomenti nihutada samal määral ning samas suunas. 3.9.2. Tsükli töö arvutamine Tsükli tegelik töö Wact (kWh) arvutatakse kõigi mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi registreeritud tagasisideväärtuste paaride põhjal. Seda tehakse pärast tagasisideandmete mis tahes nihutamist, kui on tehtud selline valik. Tsükli tegelikku tööd Wact võrreldakse võrdlustsükli tööga Wref ning selle abil arvutatakse spetsiifilise pidurdamise heitkoguseid (vt punkte 4.4 ja 5.2). Sama metoodikat kasutatakse nii võrdlus- kui ka tegeliku mootori võimsuse integreerimisel. Väärtuste kindlaksmääramisel võrdlustsükli piirväärtuste ja mõõdetud väärtuste vahelistes punktides kasutatakse lineaarset interpoleerimist. Võrdlustsükli ja tsükli tegeliku töö integreerimisel nullistatakse kõik negatiivsed pöördemomendi väärtused ja võetakse need arvesse. Kui integreerimissagedus on väiksem kui 5 hertsi ning juhul, kui pöördemomendi positiivne väärtus muutub teatava ajavahemiku jooksul negatiivseks või negatiivne väärtus positiivseks, siis arvutatakse negatiivne osa ja nullistatakse. Positiivne osa lisatakse integreeritud väärtusele. Wact hälve Wref suhtes peab olema vahemikus – 15 % kuni + 5 % 3.9.3. Katsetsükli statistiline valideerimine Pöörlemiskiirusele, pöördemomendile ja võimsusele tehakse tagasisideväärtuste lineaarne regressioon kontrollväärtuste suhtes. Seda tehakse pärast tagasisideandmete mis tahes nihutamist, kui on tehtud selline valik. Kasutatakse vähimruutude meetodit järgmise kõige sobivama võrrandiga: y = mx + b kus: y = pöörlemiskiiruse (min–1), pöördemomendi (Nm) või võimsuse (kW) tagasiside (tegelik) väärtus m = regressioonisirge kalle x = pöörlemiskiiruse (min–1), pöördemomendi (Nm) või võimsuse (kW) kontrollväärtus b = regressioonisirge y-telg Hinnangu standardviga (SE) üleminekul y-väärtuselt x-väärtusele ja kindlaksmääramise koefitsient (r2) arvutatakse iga regressioonisirge suhtes. Kõnealune analüüs soovitatakse teha sagedusel 1 Hz. Kõik negatiivsed pöördemomendi kontrollväärtused ning nendega seotud tagasisideväärtused jäetakse tsükli pöördemomendi ja võimsuse statistilise valideerimise arvestusest välja. Katset käsitatakse kehtivana, kui tabelis 7 esitatud kriteeriumid on täidetud. Tabel 7 Regressioonisirge tolerantsid Pöörlemiskiirus Pöördemoment Võimsus Hinnangu standardviga (SE) y-lt üleminekul x-le Maksimaalselt 100 min–1 Maksimaalselt 13 % (15 %) (15) võimsuse kaardistamisel saadud mootori suurimast pöördemomendist Maksimaalselt 8 % (15 %) (15) võimsuse kaardistamisel saadud mootori suurimast võimsusest Regressioonisirge tõus, m 0,95–1,03 0,83–1,03 0,89–1,03 (0,83–1,03) (15) Kindlaksmääramiskoefitsient, r2 min 0,9700 (min 0,9500) (15) min 0,8800 (min 0,7500) (15) min 0,9100 (min 0,7500) (15) Regressioonisirge y-telglõik, b ± 50 min–1 ± 20 Nm või ± 2 % (± 20 Nm või ± 3 %) (15) suurimast pöördemomendist, olenevalt sellest, kumb on suurem ± 4 kW või ± 2 % (± 4 kW või ± 3 %) (15) suurimast võimsusest, olenevalt sellest, kumb on suurem Punktide väljajätmine regressioonanalüüsist toimub tabeli 8 kohaselt. Tabel 8 Punktid, mille väljajätmine regressioonanalüüsist on lubatud Tingimused Väljajäetavad punktid Täiskoormus ja pöördemomendi tagasiside < 95 % kontrollpöördemomendist Pöördemoment ja/või võimsus Täiskoormus ja pöörlemiskiiruse tagasiside < 95 % kontrollpöörlemiskiirusest Pöörlemiskiirus ja/või võimsus Koormuseta, tühikäigufaasita, pöördemomendi tagasiside > kontrollpöördemoment Pöördemoment ja/või võimsus Koormuseta, pöörlemiskiiruse tagasiside ≤ tühikäigu pöörlemiskiirus + 50 min–1 ja pöördemomendi tagasiside = tootja määratletud/mõõdetud tühikäigu pöördemoment ± 2 % maksimaalsest pöördemomendist Pöörlemiskiirus ja/või võimsus Koormuseta, pöörlemiskiiruse tagasiside > tühikäigu pöörlemiskiirus + 50 min–1 ja pöördemomendi tagasiside > 105 % kontrollpöördemomendist Pöördemoment ja/või võimsus Koormuseta ja pöörlemiskiiruse tagasiside > 105 % kontrollpöörlemiskiirusest Pöörlemiskiirus ja/või võimsus” ii) Lisatakse punkt 4: “4. HEITGAASIVOOLU ARVUTAMINE 4.1. Lahjendatud heitgaasivoolu kindlaksmääramine Katsetsükli kogu lahjendatud heitgaasivool (kg/katse) arvutatakse tsükli mõõteväärtuste voolu mõõteseadme vastavate kalibreerimisandmete põhjal (PDP puhul V0, CFV puhul KV, SSV puhul C d, nagu on kindlaks määratud III lisa 5. liite punktis 2). Kui lahjendatud heitgaasi temperatuur hoitakse soojusvaheti abil püsivana kogu tsükli kestel (PDV–CVS puhul ± 6 K, CFV–CVS puhul ± 11 K või SSV-CVS puhul ± 11 K, vt V lisa punkt 2.3), siis kasutatakse järgmisi valemeid: PDP-CVS süsteem: m ed = 1,293 × V 0 × N P × (p b – p 1) × 273 / (101,3 × T) kus: V 0 = ühe pöördega pumbatava gaasi maht katsetingimustes, m3/pööre N P = pumba pöörete üldarv katse ajal p b = atmosfäärirõhk katsekambris, kPa p 1 = hõrendus atmosfäärirõhu suhtes pumba sisselaskeava juures, kPa T = lahjendatud heitgaasi keskmine temperatuur pumba sisselaskeava juures kogu tsükli kestel, K CFV-CVS süsteem: m ed = 1,293 × t × K v × p p / T 0,5 kus: t = tsükli aeg, sek K V = kriitilise voolu Venturi toru kalibreerimiskoefitsient standardtingimustes p p = absoluutrõhk Venturi toru sissevooluava juures, kPa T = absoluutne temperatuur Venturi toru sissevooluava juures, K SSV-CVS süsteem: m ed = 1,293 × QSSV kus: kus: A 0 = konstantide ja ühikute teisenduste kogu = 0,006111 SI-süsteemi ühikutes d = SSV kõri läbimõõt, m C d = SSV vooluhulgategur p p = absoluutrõhk Venturi toru sissevooluava juures, kPa T = temperatuur Venturi toru sissevooluava juures, K r p = SSV kõri ja sissevooluava absoluutrõhu suhe, staatiline rõhk = rD = SSV kõri läbimõõdu, d, ja sisselasketoru sisemise läbimõõdu suhe = Voolu kompenseerimisega süsteemi (soojusvahetita süsteemi) kasutamise korral arvutatakse heitkoguste hetkemass ja integreeritakse kogu katse ajale. Sellisel juhul arvutatakse lahjendatud heitgaasi hetkemass järgmiselt: PDP-CVS süsteem: m ed,i = 1,293 × V 0 × N P,i × (p b – p 1) × 273 / (101,3 × T) kus: N P,i = pumba üldine pöörete arv ajaühikus CFV-CVS süsteem: m ed,i = 1,293 × Δt i × K V × p p / T 0,5 kus: Δt i = ajavahemik, sek SSV-CVS süsteem: med = 1,293 × QSSV × Δti kus: Δt i = ajavahemik, sek Tegeliku aja arvutamist alustatakse kas C d mõistliku väärtuse puhul, nagu 0,98, või Q ssv mõistliku väärtuse puhul. Kui arvutamine algab Q ssv puhul, kasutatakse Q ssv esialgset väärtust Re hindamiseks. Kõikide heitkogusekatsete kestel peab Reynoldsi arv SSV kõris jääma Reynoldsi arvude vahemikku, mida kasutatakse käesoleva lisa 5. liite punkti 2.4 kohase kalibreerimiskõvera saamiseks. 4.2. Toore heitgaasi massivoolu arvutamine Heitkoguste arvutamiseks toores heitgaasis ning osavoolu lahjendussüsteemi kontrollimiseks peab teada olema heitgaasi massivoolukiirus. Heitgaasi massivoolukiirus arvutatakse vastavalt ükskõik kummale punktides 4.2.2–4.2.5 kirjeldatud meetodile. 4.2.1. Reaktsiooniaeg Heitkoguste arvutamiseks peab ükskõik kumma edaspidi kirjeldatud meetodi reaktsiooniaeg olema võrdne või väiksem kui analüsaatori puhul nõutav reaktsiooniaeg, nagu on määratletud käesoleva lisa 5. liite punktis 1.5. Osavoolu lahjendussüsteemi kontrollimiseks on nõutav lühem reaktsiooniaeg. On-line-kontrolliga osavoolu lahjendussüsteemide puhul on nõutav reaktsiooniaeg ≤ 0,3 sekundit. Eelnevalt registreeritud katsel põhineva eelkontrolliga osavoolu lahjendussüsteemide puhul peab heitgaasi voolu mõõtmissüsteemi reaktsiooniaeg olema ≤ 5 sekundit tõusuajaga ≤ 1 sekund. Süsteemi reaktsiooniaja täpsustab seadme tootja. Nõuded heitgaasivoolu ja osavoolu lahjendussüsteemi kombineeritud reaktsiooniajale on esitatud punktis 3.8.3.2. 4.2.2. Otsese mõõtmise meetod Heitgaasi vooluhulga otsest mõõtmist võib teostada järgmiste süsteemidega: — rõhkude erinevusseade, näiteks mõõteotsak, — ultraheli-vooluhulgamõõtur, — keerisvoolu-heitgaasimõõtur. Heidete väärtusi mõjutavate mõõtmisvigade vältimiseks tuleb võtta ettevaatusabinõud. Ettevaatusabinõud hõlmavad seadmete hoolikat paigaldamist mootori heitgaasisüsteemi vastavalt seadme tootja soovitustele ja heale inseneritavale. Tuleb silmas pidada, et seadme paigaldamine ei mõjutaks mootori tööd ega heitkoguseid. Heitgaasivoolu määramise täpsus peab olema vähemalt ± 2,5 % lugemist või ± 1,5 % mootori suurimast väärtusest, olenevalt kumb on suurem. 4.2.3. Õhu ja kütuse mõõtmise meetod See hõlmab õhu- ja kütusevoolu mõõtmist. Selleks kasutatakse õhukulumõõturit ja kütusekulumõõturit, mis vastavad punktis 4.2.2 esitatud heitgaasivoolu täieliku täpsuse nõuetele. Heitgaasivool arvutatakse järgmiselt: qmew = qmaw + qmf 4.2.4. Märgistusgaasi mõõtmise meetod See hõlmab märgistusgaasi sisalduse mõõtmist heitgaasis. Teatav kogus inertgaasi (nt puhast heeliumi) lastakse märgistusgaasina heitgaasivoolu. Gaas segatakse ja lahjendatakse heitgaasiga, kuid see ei jõua väljalasketorru. Seejärel mõõdetakse gaasi sisaldus heitgaasiproovis. Selleks, et tagada märgistusgaasi täielik segunemine, peab heitgaasi proovivõttur asetsema märgistusgaasi sisselaskekohast allavoolu vähemalt 1 m või väljalasketoru 30-kordsele läbimõõdule vastaval kaugusel, olenevalt sellest, kumb on suurem. Proovivõttur võib asetseda sisselaskekohale lähemal, kui täielikku segunemist kinnitab märgistusgaasi kontsentratsiooni võrdlemine võrdluskontsentratsiooniga kui märgistusgaas lastakse sisse mootorist ülesvoolu. Märgistusgaasi voolukiirus reguleeritakse selliseks, et märgistusgaasi kontsentratsioon pärast segunemist mootori tühikäigul jääb väiksemaks märgistusgaasi analüsaatori skaala lõppväärtusest. Heitgaasivool arvutatakse järgmiselt: kus: q mew,i = heitgaasi massivoolu hetkekiirus, kg/s q vt = märgistusgaasivool, cm3/min c mix.i = märgistusgaasi hetkesisaldus pärast segunemist, ppm ρ e = heitgaasi tihedus, kg/m3 (vrdl tabel 3) c a = märgistusgaasi taustsisaldus sisselaskeõhus, ppm Kui taustsisaldus on väiksem kui 1 % märgistusgaasi sisaldusest pärast segunemist (c mix.i) maksimaalse heitgaasivoo juures, võib taustsisaldust mitte arvestada. Kogu süsteem peab vastama heitgaasivoolu täpsusnõuetele ning see kalibreeritakse vastavalt käesoleva lisa 5. liite punktile 1.7. 4.2.5. Õhuvoolu ning õhu ja kütuse suhte mõõtmise meetod See hõlmab heitgaasi massi arvutamist õhuvoolu ning õhu ja kütuse suhte abil. Heitgaasi hetkemassivoolu arvutatakse järgmiselt: kus: kus: A/F st = stöhhiomeetriline õhu ja kütuse suhe, kg/kg λ = õhu ülejäägi suhtarv c CO2 = kuiva CO2 sisaldus, % c CO = kuiva CO sisaldus, ppm c HC = HC sisaldus, ppm Märkus: β on süsinikku sisaldavate kütuste puhul 1 ja vesinikku sisaldavate kütuste puhul 0. Õhukulumõõtur peab vastama käesoleva lisa 4. liite punktis 2.2 esitatud täpsusnõuetele, CO2 analüsaator peab vastama käesoleva lisa 4. liite punktis 3.3.2 esitatud nõuetele ning kogu süsteem peab vastama heitgaasivoolu täpsusnõuetele. Valikuliselt võib käesoleva lisa 4. liite punktis 3.3.6 esitatud nõuetele vastava õhu ülejäägi suhtarvu mõõtmiseks kasutada sellist õhu ja kütuse mõõteseadet nagu tsirkooniumsensorit.” iii) Punktid 4 ja 5 asendatakse järgmisega. “5. HEITGAASIKOGUSTE ARVUTAMINE 5.1. Andmete hindamine Gaasiliste heidete hindamiseks lahjendatud heitgaasis registreeritakse heidete sisaldused (HC, CO ja NOx) ja lahjendatud heitgaasi massivoolukiirus vastavalt punktile 3.8.2.1 ning salvestatakse arvutisüsteemis. Analooganalüsaatori puhul registreeritakse reaktsioon ning kalibreerimisandmed rakendatakse on-line või off-line andmete hindamise käigus. Gaasiliste heidete hindamiseks toores heitgaasis registreeritakse heidete kontsentratsioonid (HC, CO ja NOx) ja heitgaasi massivoolukiirus vastavalt punktile 3.8.2.2 ning salvestatakse arvutisüsteemis. Analooganalüsaatori puhul registreeritakse reaktsioon ning kalibreerimisandmed rakendatakse on-line või off-line andmete hindamise käigus. 5.2. Kuiv/niiske korrigeerimine Kui sisaldus on mõõdetud kuivas heitgaasis, teisendatakse mõõtmistulemus vastavaks niiske heitgaasi mõõtmistulemusele järgmise valemiga. Pideva mõõtmise puhul teisendatakse enne edasisi arvutusi iga hetkemõõtmistulemus. cwet = kW × cdry Kohaldatakse käesoleva lisa 1. liite punktis 5.2 esitatud teisendusvalemeid. 5.3. Lämmastikoksiidide (NOx) kontsentratsiooni korrigeerimine niiskuse ja temperatuuri suhtes Lämmastikoksiidide (NOx) heited sõltuvad ümbritseva õhu tingimustest, seetõttu korrigeeritakse NOx kontsentratsiooni ümbritseva õhu temperatuuri ja niiskuse suhtes käesoleva lisa 1. liite punktis 5.3 esitatud tegurite abil. Tegurid kehtivad vahemikus 0–25 g/kg kuiva õhu kohta. 5.4. Heidete massivoolukiiruste arvutamine Heidete mass tsüklis (g/katse) arvutatakse sõltuvalt kasutatavast mõõtmismeetodist järgmiselt. Kui kontsentratsiooni ei ole juba mõõdetud niiskes heitgaasis, teisendatakse mõõtmistulemus vastavaks niiske heitgaasi mõõtmistulemusele vastavalt käesoleva lisa 1. liite punktile 5.2. Kasutatakse käesoleva lisa 1. liite tabelis 6 esitatud käesoleva direktiivi jaoks asjakohaste kütuste koostisosade vastavaid u gas väärtusi ideaalgaasi omaduste puhul. a) Toore heitgaasi puhul: kus: u gas = heitgaasi koostisosa tiheduse ja heitgaasi tiheduse suhe tabelist 6 c gas,i = vastava koostisosa hetkekontsentratsioon toores heitgaasis, ppm q mew,i = heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s f = andmete võttesagedus, Hz n = mõõtmiste arv b) Lahjendatud heitgaasi puhul ilma voolu kompenseerimiseta: mgas = ugas × cgas × med kus: u gas = heitgaasi koostisosa tiheduse ja õhu tiheduse suhe tabelist 6 c gas = vastava koostisosa taustkorrigeeritud keskmine kontsentratsioon, ppm m ed = tsükli lahjendatud heitgaasi kogumass, kg c) Lahjendatud heitgaasi puhul koos voolu kompenseerimisega: kus: c e,i = lahjendatud heitgaasis mõõdetud vastava koostisosa hetkekontsentratsioon, ppm c d = lahjendusõhus mõõdetud vastava koostisosa kontsentratsioon, ppm q mdew,i = heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s m ed = tsükli lahjendatud heitgaasi kogumass, kg u gas = heitgaasi koostisosa tiheduse ja õhu tiheduse suhe tabelist 6 D = lahjendustegur (vt punkt 5.4.1) Vajaduse korral arvutatakse NMHC ja CH4 kontsentratsioon ühe käesoleva lisa 4. liite punktis 3.3.4 esitatud meetodi järgi: a) GC meetod (ainult täisvoolu lahjendussüsteemi puhul): cNMHC = cHC – cCH4 b) NMC meetod kus: c HC(w/Cutter) = HC kontsentratsioon proovigaasi voolamisel läbi NMC c HC(w/oCutter) = HC kontsentratsioon proovigaasi NMC möödavoolul 5.4.1. Taustkorrigeeritud kontsentratsioonide kindlaksmääramine (ainult täisvoolu lahjendussüsteemi puhul) Heidete netokontsentratsioonide saamiseks lahutatakse lahjendusõhu gaasiliste heidete keskmised taustkontsentratsioonid mõõdetud kontsentratsioonidest. Taustkontsentratsioonide keskmiste väärtuste kindlaksmääramiseks võib kasutada proovikoti meetodit või püsivat mõõtmist integreerimisega. Kasutatakse järgmisi valemeid: kus: c e = lahjendatud heitgaasis mõõdetud vastava saasteaine kontsentratsioon, ppm c d = lahjendusõhus mõõdetud vastava saasteaine kontsentratsioon, ppm D = lahjendustegur Lahjendustegur arvutatakse järgmiselt: a) diisel ja LPG-d kütusena kasutavad gaasimootorid b) G-d kütusena kasutavad gaasimootorid kus: c CO2 = CO2 kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis, mahuprotsentides c HC = HC kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis, ppm C1 c NMHC = NMHC kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis, ppm C1 c CO = CO kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis, ppm F S = stöhhiomeetriline tegur Kuivas heitgaasis mõõdetud kontsentratsioon teisendatakse vastavaks niiske heitgaasi mõõtmistulemusele vastavalt käesoleva lisa 1. liite punktile 5.2. Stöhhiomeetriline tegur arvutatakse järgmiselt: kus α, ε = CH α O ε kütuse molaarsuhe Kui kütuse koostis ei ole teada, võib alternatiivselt kasutada järgmisi stöhhiomeetrilisi tegureid: F S (diisel) = 13,4 F S (LPG) = 11,6 F S(NG) = 9,5 5.5. Spetsiifiliste heidete arvutamine Tahkete osakeste heitkogus (g/kWh) arvutatakse järgmiselt: a) kõik koostisosad välja arvatud NOx: b) NOx: kus: W act = tsükli tegelik töö, mis on kindlaks määratud vastavalt punktile 3.9.2. 5.5.1. Perioodilise heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul kaalutakse heitkoguseid järgmiselt: kus: n1 = ETC-katsete arv kahe regenereerimise vahel; n2 = ETC katsete arv regenereerimise ajal (vähemalt üks ETC-katse); M gas,n2 = heitkogus regenereerimise ajal; M gas,n1 = heitkogus pärast regenereerimist. 6. TAHKETE OSAKESTE HEIDETE ARVUTAMINE (VAJADUSE KORRAL) 6.1. Andmete hindamine Tahkete osakeste filter asetatakse tagasi kaalukambrisse hiljemalt üks tund pärast katse lõppu. Filter konditsioneeritakse vähemalt ühe tunni, kuid mitte kauem kui 80 tunni jooksul osaliselt suletud, tolmu eest kaitstud Petri tassis ning kaalutakse. Registreeritakse filtrite brutokaal, sellest lahutatakse omakaal ning saadakse tahkete osakeste proovi mass m f. Tahkete osakeste sisalduse hindamiseks registreeritakse katsetsükli jooksul läbi filtrite voolavate proovide kogumassid (m sep). Taustkorrigeerimise korral registreeritakse filtreid läbiva lahjendusõhu mass (m d) ja tahkete osakeste mass (m f,d). 6.2. Massivoolu arvutamine 6.2.1. Täisvoolu lahjendussüsteem Tahkete osakeste mass (g/katse) arvutatakse järgmiselt: kus: m f = tsükli ajal kogutud tahkete osakeste proovimass, mg m sep = tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasiproovi mass, kg m ed = lahjendatud heitgaasiproovi kogumass tsüklis, kg Kahekordse lahjendussüsteemi kasutamise korral lahutatakse teise lahjendusõhu mass läbi tahkete osakeste filtri juhitud kahekordselt lahjendatud heitgaasi kogumassist. msep = mset – mssd kus: m set = tahkete osakeste filtrist läbivoolava kahekordselt lahjendatud heitgaasi mass, kg m ssd = sekundaarse lahjendusõhu mass, kg Kui lahjendusõhu tahkete osakeste taustnivoo määratakse punkti 3.4 kohaselt, siis võib tahkete osakeste massi taustkorrigeerida. Sellisel juhul arvutatakse tahkete osakeste mass (g/katse) järgmiselt: kus: mPT, msep, med = vaata eespool md = taustosakeste proovivõtuseadme abil kogutud esimese lahjendusõhu mass, kg mf,d = esimesest lahjendusõhust kogutud taustosakeste mass, mg D = lahjendustegur, nagu on kindlaks määratud punktis 5.4.1 6.2.2. Osavoolu lahjendussüsteem Tahkete osakeste mass (g/katse) arvutatakse ühe järgmise meetodi abil: a) kus: m f = tsükli ajal kogutud tahkete osakeste proovimass, mg m sep = tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasiproovi mass, kg m edf = tsükli ekvivalentse lahjendatud heitgaasi kogumass, kg Tsükli ekvivalentse lahjendatud heitgaasi kogumass arvutatakse järgmiselt: kus: q medf,i = ekvivalentse lahjendatud heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s q mew,i = heitgaasi massivoolu hetkkiirus, kg/s r d,i = hetkelahjendusaste q mdew,i = lahjendatud heitgaasi massivoolu hetkkiirus lahjendustunnelis, kg/s q mdw,i = lahjendusõhu massivoolu hetkkiirus, kg/s f = andmete võttesagedus, Hz n = mõõtmiste arv b) kus: m f = tsükli ajal kogutud tahkete osakeste proovimass, mg r s = tsükli keskmine proovivõtusuhe, kuna: kus: m se = tsükli proovimass, kg m ew = tsükli heitgaasi kogu massivool, kg m sep = tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasiproovi mass, kg m sed = lahjendatud heitgaasiproovi kogumass lahjendustunnelis, kg Märkus: täisproovivõtusüsteemi puhul on m sep ja M sed identsed. 6.3. Spetsiifiliste heitkoguste arvutamine Tahkete osakeste heitkogus (g/kWh) arvutatakse järgmiselt: kus: W act = tsükli tegelik töö, mis on kindlaks määratud vastavalt punktile 3.9.2, kWh. 6.3.1. Perioodilise heitgaasi järeltöötlussüsteemi puhul kaalutakse heitkoguseid järgmiselt: kus n1 = ETC-katsete arv kahe regenereerimise vahel; n2 = ETC-katsete arv regenereerimise ajal (vähemalt üks ETC-katse); = heitkogus regenereerimise ajal; = heitkogus väljaspool regenereerimist.” g) 4. liidet muudetakse järgmiselt: i) punkt 1 asendatakse järgmisega. “1. SISSEJUHATUS Katsetamiseks esitatud mootorist eralduvate gaasiliste ainete, tahkete osakeste ja suitsu mõõtmisel tuleb kasutada V lisas kirjeldatud meetodeid. V lisa asjakohastes punktides kirjeldatakse soovitatavaid gaasiliste heidete analüüsisüsteeme (punkt 1), soovitatavaid tahkete osakeste lahjendus- ja proovivõtusüsteeme (punkt 2) ning soovitatavaid suitsususe mõõtureid suitsu mõõtmiseks (punkt 3). ESC-katse jaoks määratakse kindlaks gaasilised ained toorheitgaasis. Valida võib ka nende kindlaksmääramise lahjendatud heitgaasis, kui tahkete osakeste kindlaksmääramisel kasutatakse täisvoolu lahjendussüsteemi. Tahkete osakeste kindlaksmääramiseks kasutatakse kas osa- või täisvoolu lahjendussüsteemi. ETC-katse puhul võib kasutada järgmisi süsteeme: — CVS täisvoolu lahjendussüsteem gaasiliste ja tahkete osakeste heidete kindlaksmääramiseks (kahekordsed lahjendussüsteemid on lubatud) või — toore heitgaasi kindlaksmääramine gaasilistel heidetel kombineeritult osavoolu lahjendussüsteemi kasutamisega tahkete osakeste heidete puhul või — nende kahe põhimõtte mis tahes kombinatsioon (nt toore heitgaasi mõõtmine ja täisvoolu tahkete osakeste mõõtmine).” ii) Punkt 2.2 asendatakse järgmisega. “2.2. Muud mõõtevahendid Mõõtevahendeid kütusekulu, õhukulu, jahutusvedeliku ja määrdeõli temperatuuri, heitgaasi rõhu ja sisselasketorustiku hõrenduse, heitgaasi temperatuuri, sisselaskeõhu temperatuuri, atmosfäärirõhu, niiskuse ja kütuse temperatuuri mõõtmiseks tuleb kasutada nõuetekohaselt. Kõnealused mõõtevahendid peavad vastama tabelis 9 esitatud nõuetele. Tabel 9 Mõõtevahendi täpsus Mõõtevahend Täpsus Kütusekulu ± 2 % mootori maksimumväärtusest Õhukulu ± 2 % näidust või ± 1 % mootori maksimumväärtusest, olenevalt sellest, kumb on suurem Heitgaasivool ± 2,5 % näidust või ± 1,5 % mootori maksimumväärtusest, olenevalt sellest, kumb on suurem Temperatuur ≤ 600 K (327 °C) ± 2 K absoluutväärtus Temperatuur ≥ 600 K (327 °C) ± 1 % näidust Atmosfäärirõhk ± 0,1 kPa absoluutväärtus Heitgaasirõhk ± 0,2 kPa absoluutväärtus Sisselaske hõrendus ± 0,05 kPa absoluutväärtus Muud rõhud ± 0,1 kPa absoluutväärtus Suhteline niiskus ± 3 % absoluutväärtus Absoluutne niiskus ± 5 % näidust Lahjendusõhu vool ± 2 % näidust Lahjendatud heitgaasivool ± 2 % näidust” iii) Punktid 2.3 ja 2.4 jäetakse välja. iv) Punktid 3 ja 4 asendatakse järgmistega. “3. GAASILISTE KOOSTISOSADE MÄÄRAMINE 3.1. Üldised analüsaatori spetsifikatsioonid Analüsaatorite mõõtepiirkond peab vastama heitgaasikoostisosade kontsentratsioonide mõõtmisel ettenähtud täpsusnõuetele (punkt 3.1.1) Analüsaatoreid soovitatakse kasutada nii, et mõõdetava kontsentratsiooni väärtus jääks vahemikku 15 %–100 % skaala lõppväärtusest. Skaala lõppväärtusest 15 % võrra väiksemad mõõteväärtused on samuti vastuvõetavad juhul, kui näidikute (arvutid, andmeregistraatorid) täpsus ja eraldusvõime on skaala lõppväärtusest 15 % väiksema näidu korral piisav. Sellisel juhul tuleb teha täiendav kalibreerimine vähemalt neljas nullist erinevas, üksteisest võimalikult võrdsel kaugusel asuvas mõõtepunktis, et tagada kalibreerimiskõverate täpsus vastavalt käesoleva lisa 5. liite punktile 1.6.4. Seadme elektromagnetiline ühilduvus (electromagnetic compatibility (EMC)) peab olema sellisel tasemel, et minimeerida lisavigu. 3.1.1. Täpsus Analüsaator ei tohi kõrvale kalduda nominaalsest kalibreerimispunktist rohkem kui ± 2 % näidust kogu mõõtmispiirkonnas, välja arvatud null; või rohkem kui ± 0,3 % skaala lõppväärtusest, olenevalt sellest, kumb on suurem. Täpsus määratakse kindlaks vastavalt kalibreerimisnõuetele, mis on esitatud käesoleva lisa 5. liite punktis 1.6. Märkus: Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab täpsus analüsaatori näidu hälvet nominaalsetest kalibreerimisväärtustest kalibreerimisgaasi kasutamisel (= õige väärtus). 3.1.2. Tulemuste lähedusaste Tulemuste lähedusaste, mis määratluse kohaselt on teatava kalibreerimis- või võrdlusgaasi 10 korduva reageerimise 2,5 kordne standardhälve, ei tohi olla suurem kui ± 1 % skaala maksimaalsele näidule vastavast kontsentratsioonist iga kasutatava mõõtepiirkonna kohta üle 155 ppm (või ppm C) või ± 2 % iga mõõtepiirkonna kohta alla 155 ppm (või ppm C). 3.1.3. Müra Analüsaatori maksimaalne reaktsioon null- ja kalibreerimis- või võrdlusgaasile mis tahes kümne sekundi pikkuse ajavahemiku jooksul võib olla kuni 2 % skaala maksimaalsest näidust kõigis kasutatud mõõtepiirkondades. 3.1.4. Nullpunkti triiv Nullreaktsioon on määratluse kohaselt nullgaasile kolmekümne sekundi jooksul antav keskmine reaktsioon koos müraga. Nullpunkti triiv ühe tunni kestel peab olema alla 2 % skaala maksimaalnäidust kõige madalamas kasutatud mõõtepiirkonnas. 3.1.5. Haarde triiv Haardereaktsioon on määratluse kohaselt keskmine reaktsioon koos müraga, mis antakse võrdlusgaasile kolmekümne sekundi jooksul. Võrdlusreaktsiooni triiv ühe tunni kestel peab olema alla 2 % skaala maksimaalnäidust kõige madalamas kasutatud mõõtepiirkonnas. 3.1.6. Tõusuaeg Mõõtmissüsteemi paigaldatud analüsaatori tõusuaeg ei tohi ületada 3,5 s. Märkus: Üksnes analüsaatori reaktsiooniaja hindamisega ei määratleta selgelt kogu süsteemi sobivust katseks siirderežiimil. Mahud ja eriti tühimahud kogu süsteemis mõjutavad nii edasikandumisaega proovist analüsaatorini kui ka tõusuaega. Ka analüsaatori sisene edasikandumisaeg määratletakse analüsaatori reaktsiooniajana nagu konverter või püünised NOx analüsaatorites. Kogu süsteemi reaktsiooniaja kindlaksmääramist kirjeldatakse käesoleva lisa 5. liite punktis 1.5. 3.2. Gaasikuivatus Valikulise gaasikuivatusseadme mõju mõõdetavate gaaside kontsentratsioonile peab olema võimalikult väike. Vee eemaldamisel proovigaasist ei tohi kasutada keemilisi kuivatusaineid. 3.3. Analüsaatorid Punktides 3.3.1-3.3.4 kirjeldatakse kasutatavaid mõõtmispõhimõtteid. Mõõtesüsteemide üksikasjalik kirjeldus on esitatud V lisas. Gaaside analüüsimisel kasutatakse järgmisi vahendeid. Mittelineaarsete analüsaatorite puhul võib kasutada lineariseerivaid ahelaid. 3.3.1. Süsinikmonooksiidi (CO) analüüs Süsinikmonooksiidi analüüsimisel kasutatakse mittehajusa infrapunase (NDIR) kiirgus analüsaatori tüüp analüsaatorit. 3.3.2. Süsinikdioksiidi (CO2) analüüs Süsinikdioksiidi analüüsimisel kasutatakse mittehajusa infrapunase (NDIR) kiirguse analüsaatori tüüpi analüsaatorit. 3.3.3. Süsivesinike (HC) analüüs Diislikütusel ja veeldatud naftagaasil (LPG-kütusel) töötavate gaasimootorite süsivesinike analüüsimisel kasutatakse kuumleek-ionisatsioondetektori (HFID) tüüpi analüsaatorit, mille detektorit, ventiile, torustikku jne soojendatakse nii, et gaasi temperatuur oleks püsivalt 463K ± 10K (190 ± 10 °C). Maagaasil töötavate gaasimootorite süsivesinike analüsaator võib olla kuumutuseta leek-ionisatsioondetektori (FID) tüüpi, olenevalt kasutatavast meetodist (vt V lisa punkt 1.3). 3.3.4. Muude süsivesinike kui metaan (NMHC) analüüs (ainult maagaasil töötavad gaasimootorid) Muude süsivesinike kui metaan kindlaksmääramiseks kasutatakse ühte järgmistest meetoditest. 3.3.4.1. Gaasikromatograafia (GC) meetod Muud süsivesinikud kui metaan määratakse kindlaks temperatuuril 423 K (150 °C) konditsioneeritud gaasikromatograafiga (GC) analüüsitud metaani lahutamise teel punkti 3.3.3 kohaselt mõõdetud süsivesinikest. 3.3.4.2. Metaanist erinevate süsivesinike eraldusmeetod (NMC) Süsivesinike fraktsioon metaanita määratakse kindlaks kuumutatud, koos FIDiga kasutatud NMC abil metaani lahutamise teel süsivesinikest vastavalt punktile 3.3.3. 3.3.5. Lämmastikoksiidide (NOx) analüüs Lämmastikoksiidide analüüsimisel kasutatakse kemoluminestsentsdetektori (CLD) või kuumkemoluminestsentsdetektori (HCLD) tüüpi analüsaatorit NO2/NO konverteriga, kui mõõtmine toimub kuivas heitgaasis. Niiskes heitgaasis mõõtmise puhul kasutatakse HCLD analüsaatorit, mille konverteri temperatuur on üle 328 K (55 °C) tingimusel, et veeauru mõju kontrolli (vaata käesoleva lisa 5. liite punkt 1.9.2.2) tulemus on nõuetele vastav. 3.3.6. Õhu-kütuse suhte mõõtmine Õhu-kütuse suhte mõõtmisvarustusena heitgaasi voolu kindlaksmääramiseks vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktis 4.2.5 täpsustatule kasutatakse suure ulatusega õhu ja kütuse suhte sensorit või tsirkoonium-tüüpi lambda-sensorit. Sensor tuleb paigaldada vahetult väljalasketorule, kus heitgaasi temperatuur on piisavalt kõrge vee kondenseerumise kõrvaldamiseks. Sensori ja selle elektroonika täpsus peab jääma vahemikku: ± 3 % näidust λ < 2 ± 5 % näidust 2 ≤ λ < 5 ± 10 % näidust 5 ≤ λ Eespool täpsustatud täpsuse saavutamiseks peab sensor olema kalibreeritud vastavalt seadme tootja kirjeldusele. 3.4. Gaasiliste heidete proovi võtmine 3.4.1. Toores heitgaas Gaasiliste heidete proovivõtturid tuleb paigaldada vähemalt kas 0,5 m või väljalasketoru kolmekordse diameetri võrra (olenevalt sellest, kumb on suurem) heitgaasisüsteemi väljundist ülesvoolu ning mootori lähedale, et tagada, et heitgaasi temperatuur oleks proovivõtturi kohal vähemalt 343 K (70 °C). Hargneva väljalasketorustikuga mitmesilindrilise mootori puhul peab proovivõtturi sissevooluava asuma piisavalt kaugel allavoolu, et tagada, et proov esindab kõigi silindrite keskmisi heitgaasikoguseid. Kui tegemist on mitmesilindrilise mootoriga, mille väljalasketorustikud moodustavad omaette rühmad, nagu V-kujulise mootorikonfiguratsiooni korral, soovitatakse kombineerida proovivõtturist ülespoole jäävaid väljalasketorustikke. Kui seda ei saa teostada, on lubatud võtta proov suurima CO2 heitega rühmast. Kasutada võib teisi meetodeid, mille vastavus eespool nimetatud meetoditele on tõestatud. Heitgaasi väljalaske arvutamiseks kasutatakse heitgaasi massivoolu koguväärtust. Kui mootor on varustatud heitgaasi järeltöötlussüsteemiga, siis võetakse heitgaasiproov heitgaasi järeltöötlussüsteemist allavoolu. 3.4.2. Lahjendatud heitgaas Väljalasketoru mootori ja täisvoolu lahjendussüsteemi vahel peab vastama V lisa punkti 2.3.1, EP nõuetele. Heitgaasi proovivõttur (proovivõtturid) paigaldatakse lahjendustunneli punkti, kus lahjendusõhk ja heitgaas on hästi segunenud ning mis asub tahkete osakeste proovivõtturi lähedal. Proovi saab tavaliselt võtta kahel viisil: — tsükli kestel kogutakse saasteained kogumiskotti ning mõõdetakse pärast katse lõppu, — saasteainete proove võetakse pidevalt ning integreeritakse kogu tsükli ajale; kõnealune viis on kohustuslik HC ja NOx mõõtmisel. 4. TAHKETE OSAKESTE KINDLAKSMÄÄRAMINE Tahkete osakeste kindlaksmääramisel on vaja lahjendussüsteemi. Lahjenduse võib läbi viia osavoolu lahjendussüsteemi abil või täisvoolu kahekordse lahjendussüsteemi abil. Lahjendussüsteemi voolumaht peab olema piisavalt suur, et täielikult kõrvaldada vee kondenseerumine lahjendus- ja proovivõtu süsteemides. Vahetult filtrihoidjatest ülesvoolu peab lahjendatud heitgaasi temperatuur olema madalam kui 325 K (52 °C) (16) On lubatud kontrollida lahjendusõhu niiskust enne lahjendussüsteemi sisenemist ning spetsiaalne niiskusekõrvaldamine on kasulik, kui lahjendusõhu niiskus on suur. Lahjendusõhu temperatuur lahjendustunneli sissepääsu vahetus läheduses peab olema kõrgem kui 288 K (15 °C). Osavoolu lahjendussüsteem tuleb kavandada nii, et saaks võtta proportsionaalse toore heitgaasi proovi mootori heitgaasivoolust, arvestades seega muutustega heitgaasivoolu määras, ning et saaks lahjendusõhu proovi temperatuuril alla 325 K (52 °C) testfiltri juures. Selleks on oluline määrata lahjendussuhe või proovivõtmise suhe r dil või r s, täites käesoleva lisa 5. liite punkti 3.2.1 täpsusnõudeid. Võib kasutada ka teisi proovi võtmise meetodeid, kusjuures proovivõtmise liik määrab oluliselt kasutatavad proovivõtmise vahendid ja protseduurid (V lisa punkt 2.2). Üldiselt paigaldatakse tahkete osakeste proovivõttur gaasiliste heidete proovivõtturi lähedale, kuid siiski piisavalt kaugele, et vältida vahelesegamist. Seepärast kohaldatakse punkti 3.4.1 paigaldamissätteid ka tahkete osakeste proovivõtu suhtes. Proovivõtu liin peab vastama V lisa punkti 2 nõuetele. Hargneva väljalasketorustikuga mitmesilindrilise mootori puhul peab proovivõtturi sissevooluava asuma piisavalt kaugel allavoolu, et tagada, et proov esindab kõigi silindrite keskmisi heitgaasikoguseid. Kui tegemist on mitmesilindrilise mootoriga, mille väljalasketorustikud moodustavad omaette rühmad, nagu V-kujulise mootorikonfiguratsiooni korral, soovitatakse kombineerida proovivõtturist ülespoole jäävaid väljalasketorustikke. Kui seda ei saa teostada, on lubatud võtta proov suurima CO2 heidetega rühmast. Kasutada võib teisi meetodeid, mille vastavus eespool nimetatud meetoditele on tõestatud. Heidete väljalaske arvutamiseks kasutatakse heitgaasi massivoolu. Tahkete osakeste massi kindlaksmääramiseks vajatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteemi, tahkete osakeste proovivõtufiltreid, mikrogrammkaalusid ja reguleeritud temperatuuri ja niiskusega kaalukambrit. Tahkete osakeste proovi võtmisel rakendatakse ühe filtri meetodit, mille puhul kasutatakse ühte filtrit (vt punkt 4.1.3) kogu katsetsükli kestel. ESC-katse proovivõtufaasis tuleb eriti suurt tähelepanu pöörata proovivõtuaegadele ja -vooludele. 4.1. Tahkete osakeste proovivõtufiltrid Lahjendatud heidete proov võetakse filtriga, mis katse ajal vastab punktide 4.1.1 ja 4.1.2 nõuetele. 4.1.1. Filtri spetsifikatsioon Vajalikud on floorsüsinikuga kaetud klaasfiiberfiltrid. Kõigi filtritüüpide 0,3 μm DOP (dioktüülftalaat) kogumisefektiivsus on vähemalt 99 % gaasi kiirusel filtri ristlõike pindala suhtes vahemikus 35–100 cm/s. 4.1.2. Filtri suurus Soovitatavad on tahkete osakeste filtrid diameetriga 47 mm või 70 mm. Ka suurema diameetriga filtrid sobivad (punkt 4.1.4), kuid väiksema läbimõõduga filtreid ei tohi kasutada. 4.1.3. Gaasi kiirus filtri ristlõike pindala suhtes Gaasi kiirus filtri ristlõike pindala suhtes läbi filtri peab olema 35–100 cm/sek. Rõhu langus katse alguse ja lõpu vahel ei tohi olla suurem kui 25 kPa. 4.1.4. Filtri koormus Nõutavad väikseimad filtri koormused tavalisemate filtrisuuruste kohta on esitatud tabelis 10. Suurte filtrite korral peab väikseim filtri koormus olema 0,065 mg/1 000 mm2 filtripindala kohta. Tabel 10 Väikseimad filtri koormused Filtri läbimõõt (mm) Väikseim koormus (mg) 47 0,11 70 0,25 90 0,41 110 0,62 Juhul kui eelnevate katsete põhjal pole katsetsüklis pärast voolukiiruste ja lahjendussuhte optimeerimist tõenäoline saavutada nõutavat väikseimat filtri koormust, võib asjaomaste osapoolte vahel kokku leppides kasutada ka madalamat filtrikoormust, kui on võimalik tõestada, et see vastab punkti 4.2 täpsusnõuetele, nt 0,1μg kaaludega. 4.1.5. Filtri hoidja Heidete katse jaoks tuleb filtrid paigutada filtrihoidja komplekti, mis vastab V lisa punkti 2.2 nõuetele. Filtrihoidja komplekt peab olema kavandatud nii, et saavutataks voolu ühtlane jaotus filtri tööpinnal. Kiire toimega ventiilid paigaldatakse kas filtrihoidjast üles- või allavoolu. Vahetult filtrihoidjast ülesvoolu võib paigaldada inertse eelklassifitseerija 50 % katkestuspunktiga 2,5 μm ja 10 μm vahel. Eelklassifitseerija kasutamine on eriti soovitatav, kui kasutatakse avatud toru proovivõtturit, mis on suunatud ülesvoolu heitevoo suunas. 4.2. Kaalukambri ja analüütiliste kaalude spetsifikatsioonid 4.2.1. Kaalukambri tingimused Tahkete osakeste filtrite konditsioneerimise ja kaalumise kambri (või ruumi) temperatuur peab olema vahemikus 295K ± 3 K (22 °C ± 3 °C) kogu filtrite konditsioneerimise ja kaalumise ajal. Niiskus peab olema kastepunktis 282,5K ± 3 K (9,5 °C ± 3 °C) ning suhteline niiskus 45 % ± 8 %. 4.2.2. Võrdlusfiltri kaalumine Kambris (või ruumis) ei tohi olla saastet (näiteks tolmu), mis võiks langeda tahkete osakeste filtritele stabiliseerumise ajal. Kõrvalekalded kaalukambri punktis 4.2.1 ettenähtud spetsifikatsioonidest on lubatud juhul, kui need ei kesta üle 30 minuti. Kaaluruum peaks enne personali sisenemist ruumi vastama ettenähtud spetsifikatsioonile. Vähemalt kaks võrdlusfiltrit tuleb kaaluda 4 tunni jooksul proovifiltrite kaalumisest, soovitavalt aga samal ajal. Võrdlusfiltrid peavad olema proovifiltritega ühesuurused ja samast materjalist. Juhul kui võrdlusfiltrite keskmine kaal erineb proovifiltrite kaalust rohkem kui 10 μg, ei arvestata ühtegi proovifiltrit ja korratakse heitekatset. Juhul kui punktis 4.2.1 kirjeldatud kaalumisruumi püsivustingimused ei ole täidetud, kuid võrdlusfiltrite kaal vastab eespool kirjeldatud tingimustele, võib mootoritootja valida, kas nõustuda proovifiltrite kaaluga või tunnistada katse kehtetuks, teha korda kaalumisruumi kontrollisüsteem ning korrata katset. 4.2.3. Analüütilised kaalud Filtri kaalumiseks kasutatavate analüütiliste kaalude täpsus (standardhälve) peab olema vähemalt 2 μg ning resolutsioon vähemalt 1 μg (1 arv = 1 μg), vastavalt kaalude tootja täpsustusele. 4.2.4. Staatilise elektri mõju kõrvaldamine Staatilise elektri mõju kõrvaldamiseks tuleb filtrid enne kaalumist neutraliseerida, kasutades poloonium-neutraliseerijat, Faraday puuri või muud samasuguse mõjuga vahendit. 4.2.5. Nõuded voolu mõõtmiseks 4.2.5.1. Üldnõuded Voolumõõturi või voolumõõtmise seadmete absoluutsed täpsusväärtused peavad vastama punktis 2.2 kirjeldatutele. 4.2.5.2. Erisätted osavoolu lahjendussüsteemide kohta Osavoolu lahjendussüsteemide korral tuleb erilist tähelepanu pöörata proovivoolu q mp täpsusele, kui seda ei mõõdeta otse vaid määratakse kindlaks diferentsiaalvoolu mõõtmise kaudu: q mp = qmdew – qmdw Sel juhul ei piisa q mdew ja q mdw q mp täpsusest ± 2 % selleks, et tagada q mp piisav täpsus. Kui gaasivool määratakse kindlaks diferentsiaalvoolu mõõtmisega, peaks erinevuse suurim lubatud viga olema selline, et q mp täpsus jääks vahemikku ± 5 % juhul, kui lahjendussuhe on väiksem kui 15. Seda saab arvutada, võttes iga mõõtmisvahendi vigade ruutkeskmise. Suuruse q mp piisav täpsus saavutatakse ühega järgmise meetodiga. q mdew ja q mdw absoluutne täpsus on ± 0,2 %, mis tagab q mp täpsuse ≤ 5 % lahjendussuhte 15 korral. Siiski esinevad suuremad vead suurema lahjendussuhte korral. q mdw kalibreeritakse q mdew suhtes, nii et saavutatakse q mp sama täpsus kui meetod a) korral. Sellise kalibreerimise üksikasjad vt III lisa 5. liite punkt 3.2.1. q mp täpsus määratakse kindlaks kaudselt lahjendussuhte täpsusest, mis määratakse kindlaks märgistusgaasi, nt CO2 abil. Taas on nõutav meetodiga a) samaväärne q mp täpsus. q mdew ja q mdw absoluutne täpsus on ± 2 % skaala lõppväärtusest. q mdew ja q mdw vahe maksimumsuurus on 0,2 % ning lineaarsusviga on ± 0,2 % suurimast q mdew katse ajal saadud väärtusest. h) 5. liidet muudetakse järgmiselt. i) Lisatakse punkt 1.2.3. “1.2.3. Täpse segamise seadmete kasutamine Gaasid, mida kasutatakse kalibreerimiseks ja võrdluseks, võidakse saada ka kasutades täpsussegistit (gaasijaoturit), mille abil gaasi lahjendatakse puhastatud N2 või puhastatud sünteetilise õhuga. Segamisseadme täpsus peab olema selline, et segatud kalibreerimisgaaside kontsentratsiooni täpsus oleks ± 2 %. Selline täpsus eeldab, et segamisel kasutatavad lähtegaasid peavad olema teada vähemalt täpsusega ± 1 %, vastavalt riiklikele või rahvusvahelistele gaasi standarditele. Iga segamisseadme kontrollimiseks kalibreeritakse seadet 15–50 % ulatuses skaala lõppväärtusest. Soovi korral võib segamisseadet kontrollida ka oma laadilt lineaarse vahendiga, näiteks kasutades NO gaasi koos CLDga. Vahendi võrdlusväärtus kohandatakse selle võrdlusgaasiga, mis on vahendiga vahetult ühendatud. Segamisseadme kasutatavaid seadistusi kontrollitakse ning nimiväärtust võrreldakse vahendi mõõdetud kontsentratsiooniga. Erinevus peab igas punktis jääma vahemikku ± 1 % nimiväärtusest.” ii) Punkt 1.4 asendatakse järgmisega. “1.4. Lekkimiskatse Süsteemi katsetatakse lekkimise suhtes. Proovivõttur lahutatakse heitgaasisüsteemist ja ots suletakse. Analüüspump lülitatakse sisse. Pärast esialgset stabiliseerumisaega peaksid kõik voolumõõdikud näitama nulli. Vastasel korral tuleb kontrollida proovivõtutorusid ja viga parandada. Maksimaalne lubatav lekkimisaste vaakumi poolel on 0,5 % kontrollitava süsteemi osa läbivast voolust. Analüsaatori voolusid ja möödavoolusid võib kasutada tegelike voolude hindamiseks. Alternatiivina võib süsteemi tühjendada vähemalt rõhuni 20 kPa vaakumit (absoluutrõhk 80 kPa). Pärast esialgset stabiliseerumist ei tohiks rõhu tõus Δp (kPa/min) süsteemis ületada: Δp = p / V s × 0,005 × q vs kus V s = süsteemi maht, l q vs = süsteemi voolukiirus, l/min Teise meetodina võib rakendada sisalduse astmelist muutmist proovivõtutoru alguses ümberlülitamise teel nullgaasilt võrdlusgaasile. Juhul kui piisava aja möödudes on näit ligikaudu 1 % madalam algul seatud kontsentratsioonist, osutab see kalibreerimise või lekkega seotud probleemidele.” iii) Lisatakse punkt 1.5. “1.5. Analüütilise süsteemi reaktsiooniaja kontroll Süsteemi seadistused reaktsiooniaja hindamiseks peavad olema täpselt samad kui katsemõõtmisel (st rõhk, voolukiirused, filtri seadistused analüsaatoritel ja kõik muud reageerimisaja mõjud). Reageerimisaja kindlaksmääramiseks vahetatakse gaasi vahetult proovivõtturi sisselaskeava juures. Gaasilülitus tuleb teha vähem kui 0,1 sekundiga. Katses kasutatavad gaasid peaksid muutma kontsentratsiooni vähemalt 60 % FS. Iga gaasikomponendi kontsentratsioonijälg tuleb salvestada. Reageerimisaeg määratletakse kui ajavahemik gaasilülituse ja vastava salvestatud kontsentratsioonimuutuse vahel. Süsteemi reageerimisaeg (t 90) koosneb mõõtedetektori viiteajast ja detektori tõusuajast. Viiteaeg määratletakse ajavahemikuna vahetamisest (t 0) kuni 10 %ni lõppnäidust (t 10). Detektori tõusuaeg määratletakse ajavahemikuna lõppnäidu 10 % ja 90 % vahel (t 90 – t 10). Analüsaatori ja väljalaskevoolu signaalide aja vastavusseviimiseks toormõõtmise korral määratletakse üleminekuaeg ajavahemikuna vahetamise ajast (t 0) kuni 50 %ni lõppnäidust (t 50). Süsteemi reaktsiooniaeg peaks olema ≤ 10 sekundit, tõusuajaga ≤ 3,5 sekundit (kõigi piiratud komponentide puhul (CO, NOx, HC või NMHC) kõikides kasutatud vahemikes.” iv) Endine punkt 1.5 asendatakse järgmisega. “1.6. Kalibreerimine 1.6.1. Mõõteseadmed Mõõteseadmed tuleb kalibreerida ja kalibreerimiskõveraid kontrollitakse võrdlusgaasiga. Kasutatakse samu gaasi voolukulusid kui heitgaasi proovivõttudel. 1.6.2. Soojendusaeg Soojendusaeg peaks vastama tootja soovitustele. Kui soojendusaeg pole täpsustatud, soovitatakse analüsaatoreid soojendada vähemalt kaks tundi. 1.6.3. NDIR ja HFID analüsaator NDIR analüsaator seadistatakse vastavalt vajadusele ning HFID analüsaatori leek optimeeritakse (punkt 1.8.1). 1.6.4. Kalibreerimiskõvera kindlaksmääramine — Iga tavaliselt kasutatav tööpiirkond kalibreeritakse, — CO, CO2, NOx ja HC analüsaatorid nullistatakse puhastatud sünteetilise õhu (või lämmastiku) abil, — analüsaatoritesse juhitakse vastavad kalibreerimisgaasid, registreeritakse väärtused ja kalibreerimiskõver määratakse kindlaks, — kalibreerimiskõver määratakse kindlaks vähemalt 6 kalibreerimispunktiga (null välja arvatud), mis paiknevad ligikaudu ühtlaselt tööpiirkonnas. Kõrgeim nimikontsentratsioon peab olema vähemalt 90 % skaala lõppväärtusest, — kalibreerimiskõvera arvutamisel kasutatakse vähimruutude meetodit. Kasutada võib kõige sobivamat lineaarset või mittelineaarset võrrandit, — kalibreerimispunktide moodustatud joon ei või erineda vähimruutude meetodil moodustatud kõige sobivamast joonest rohkem kui ± 2 % näidust või ± 0,3 % skaala lõppväärtusest olenevalt sellest, kumb tulemus on suurem, — nullväärtust kontrollitakse veel kord ning olenevalt vajadusest korratakse kalibreerimisprotseduuri. 1.6.5. Muud meetodid Kasutada võib muud tehnoloogiat (näiteks arvuti, mõõtepiirkonna elektrooniline kontroll jne), kui suudetakse tõestada, et selle täpsus on samaväärne. 1.6.6. Märgistusgaasi analüsaatori kalibreerimine heitgaasivoolu mõõtmiseks Kalibreerimiskõver määratakse kindlaks vähemalt 6 kalibreerimispunktiga (null välja arvatud), mis paiknevad ligikaudu ühtlaselt tööpiirkonnas. Kõrgeim nimikontsentratsioon peab olema vähemalt 90 % skaala lõppväärtusest. Kalibreerimiskõver arvutatakse vähimruutude meetodil. Kalibreerimispunktide moodustatud joon ei või erineda vähimruutude meetodil moodustatud kõige sobivamast joonest rohkem kui ± 2 % näidust või ± 0,3 % skaala lõppväärtusest olenevalt sellest, kumb tulemus on suurem. Analüsaatorid nullistatakse ja määratakse kindlaks nende mõõteulatus enne katset, kasutades nullgaasi ja võrdlusgaasi, mille nimiväärtus on üle 80 % analüsaatori skaala lõppväärtusest.” v) Endine punkt 1.6 muudetakse punktiks 1.6.7. vi) Lisatakse punkt 2.4. “2.4. Eelhelikiirusega Venturi toru (SSV) kalibreerimine SSV kalibreerimine põhineb eelhelikiirusega Venturi toru vooluvõrrandil. Gaasivool on sisselaskeava rõhu ja temperatuuri ning SSV sissevooluava ja kõri vahelise rõhulanguse funktsioon. 2.4.1. Andmete analüüsimine Õhu voolukiirus (QSSV) igas kõri tõkestuspunktis (minimaalselt 16 tõkestuspunkti) arvutatakse tootja poolt ettenähtud meetodil voolumõõturi andmete põhjal standardühikutes m3/min. Kalibreerimiskoefitsient iga punkti kohta arvutatakse kalibreerimisandmete põhjal järgmiselt: kus Q SSV = õhuvoolu kiirus standardtingimustes (101,3 kPa, 273 K), m3/s T = temperatuur Venturi toru sissevooluava juures, K D = SSV kõri diameeter, m r p = SSV kõri ja sisselaskeava absoluutse staatilise rõhu suhe = r D = SSV kõri diameetri, d, ja sisselasketoru sisediameetri suhe = Eelhelikiirusega voolu hulga kindlaksmääramiseks esitatakse C d Reynoldsi arvu funktsioonina SSV kõris. Re väärtus SSV kõris arvutatakse järgmise valemi kohaselt: kus A 1 = konstantide ja ühikute teisenduste kogum Q SSV = õhuvoolu kiirus standardtingimustes (101,3 kPa, 273 K), m3/s d = SSV kõri diameeter, m μ = gaasi absoluutne või dünaamiline viskoossus, arvutatud järgmise valemiga: b = empiiriline konstant = S = empiiriline konstant = 110,4 K Kuna Q SSV on Re valemi sisendiks, tuleb arvutusi alustada esialgse oletusega kalibreerimis-Venturi Q SSV või C d väärtuste kohta. Arvutusi korratakse, kuni Q SSV väärtused lähenevad. Konvergentsi meetod peab andma täpsuseks vähemalt 0,1 % punkti väärtusest. Vähemalt kuueteist punkti puhul eelhelikiirusega voolu piirkonnas peavad C d kalibreerimiskõvera võrrandist arvutatud väärtused jääma vahemikku ± 0,5 % mõõdetud C d väärtusest iga kalibreerimispunkti kohta.” vii) Endine punkt 2.4 muudetakse punktiks 2.5. viii) Punkt 3 asendatakse järgmisega. “3. TAHKETE OSAKESTE MÕÕTESÜSTEEMI KALIBREERIMINE 3.1. Sissejuhatus Tahkete osakeste mõõtesüsteemi kalibreerimine piirdub voolukulumõõturitega, mida kasutatakse proovivoolu ja lahjenduse suhte kindlaksmääramiseks. Iga voolukulumõõturit tuleb kalibreerida piisavalt sageli käesoleva direktiivi täpsusnõuete täitmiseks. Kasutatavat kalibreerimismeetodit kirjeldatakse punktis 3.2. 3.2. Voolu mõõtmine 3.2.1. Perioodiline kalibreerimine — Selleks, et täita voolu mõõtmisel absoluutse täpsuse nõudeid vastavalt käesoleva lisa 4. liite punktile 2.2, tuleb voolukulumõõtureid kalibreerida täpse voolukulumõõturiga, mis vastab rahvusvahelistele või riiklikele standarditele. — Juhul kui proovigaasi vool määratakse kindlaks diferentsiaalvoolu mõõtmisega, tuleb voolukulumõõturid kalibreerida ühe järgmise protseduuri abil, nii et proovivool q mp tunnelisse vastaks käesoleva lisa 4. liite punkti 4.2.5.2 täpsusnõuetele: a) q mdw voolukulumõõtur ühendatakse järjestikku q mdw voolukulumõõturiga, kahe kõnealuse voolukulumõõturi vahe kalibreeritakse vähemalt viies seadepunktis vooluväärtustega, mis paiknevad ühtlaselt katses kasutatava väikseima q mdw väärtuse ja ning katses kasutatava q mdew väärtuse vahel. Lahjendustunneli kasutamisest võib loobuda. b) Kalibreeritud massivoolu seade ühendatakse järjestikku q mdew voolukulumõõturiga ning täpsust kontrollitakse katses kasutatava väärtuse suhtes. Seejärel ühendatakse massivoolu seade järjestikku q mdw voolukulumõõturiga ning täpsust kontrollitakse vähemalt 5 seadeväärtuse suhtes, mis vastavad lahjendussuhtele 3–50, vastavalt katses kasutatava q mdew väärtusele. c) Ülekandetoru TT lahutatakse väljalaskeseadmest ning kalibreeritud voolu mõõtmisseade q mp mõõtmiseks sobiva mõõtmispiirkonnaga ühendatakse ülekandetoruga. Seejärel antakse q mdew-le katses kasutatav väärtus ning q mdw seatakse järjestikku vähemalt viiele väärtusele, mis vastavad lahjendussuhtele q 3–50 vahel. Teise võimalusena võidakse moodustada eraldi kalibreerimisvoolu tee, mis möödub tunnelist, kuid kogu- ja lahjendusõhk voolavad läbi vastavate mõõdikute nagu tegelikus katses. d) Märgistusgaas juhitakse väljalaske ülekandetorusse TT. See märgistusgaas võib olla heitgaasi koostisosa, näiteks CO2 või NOx. Pärast tunnelis lahjendamist mõõdetakse märgistusgaasi koostisosa. Seda tehakse viie lahjendussuhte kohta 3 ja 50 vahel. Proovivoolu täpsus määratakse kindlaks lahjendussuhtes r d: — q mp täpsuse tagamiseks võetakse arvesse gaasianalüsaatorite täpsust. 3.2.2. Süsinikuvoolu kontroll — Soovitatav on läbi viia süsinikuvoolu kontroll, selleks et tuvastada mõõtmis- ja kontrolliprobleeme ja kontrollida osavoolusüsteemi nõuetekohast toimimist. Süsinikuvoolu kontrolli peaks läbi viima vähemalt iga kord, kui paigaldatakse uus mootor või muudetakse midagi olulist katsekambri konfiguratsioonis. — Mootor kasutatakse tipppöörete koormusel ja tippkiirusel või mõnes muus püsivas olukorras, mille puhul eraldub 5 % või enam CO2-te. Osavoolu proovivõtusüsteemi kasutatakse lahjendusteguriga ligikaudu 15:1. — Kui kontrollitakse süsinikuvoolu, kohaldatakse käesoleva lisa 6. liites kirjeldatud protseduuri. Süsinikuvoolu kiirused arvutatakse vastavalt käesoleva lisa 6. liite punktidele 2.1 kuni 2.3. Kõik süsinikuvoolu kiirused peaksid omavahel ühilduma 6 % piires. 3.2.3. Katse eelne kontroll — Katse eelne kontroll teostatakse 2 tunni jooksul enne katset järgmisel viisil. — Voolukulumõõturite täpsust kontrollitakse samal meetodil kui kalibreerimisel (vt punkt 3.2.1) vähemalt kahes punktis, kaasa arvates q mdw vooluväärtused, mis vastavad lahjendussuhetele vahemikus 5–15 q mdew katses kasutatava väärtuse puhul. — Juhul kui punktis 3.2.1 kirjeldatud kalibreerimisprotseduuri tulemuste põhjal saab tõestada, et voolukulumõõturi kalibreering püsib pikema aja jooksul stabiilne, võib katse eelse testi ära jätta. 3.3. Ülekandeaja kindlaksmääramine (ainult ETC-osavoolu lahjendussüsteemide puhul) — Süsteemi seadeväärtused ülekandeaja hindamiseks peavad olema täpselt samad kui katsemõõtmisel. Ülekandeaja kindlaksmääramiseks kasutatakse järgmist meetodit. — Sõltumatu võrdlev voolukulumõõtur katsevoolu jaoks sobiva mõõtmispiirkonnaga ühendatakse järjestikku ja tihedalt proovivõtturiga. Selle voolukulumõõturi ülekandeaeg peaks olema väiksem kui 100 ms vooluastme suuruse kohta, mida reaktsiooniaja mõõtmisel kasutatakse. Voolu piiramine peab olema piisavalt väike, et mitte mõjutada osavoolu lahjendussüsteemi dünaamilist toimimist ning see peaks vastama heale inseneritavale. — Heitgaasivoolu (või õhuvoolu, kui arvutatakse heitgaasivoolu) astet muudetakse osavoolu lahjendussüsteemi sisendis, väheselt voolult vähemalt 90 %ni skaala lõppväärtusest. Astme muutmise käivitaja peaks olema sama, mida tegelikus katses kasutatakse eelkontrolli algatamiseks. Heitgaasivoolu astme stiimul ja voolumõõdiku reaktsioon salvestatakse sagedusega vähemalt 10 Hz. — Nende andmete põhjal määratakse kindlaks osavoolu lahjendussüsteemi ülekandeaeg, mis on aeg astmestiimuli algusest kuni 50 %ni vooluhulgamõõturi reageeringust. Samal viisil määratakse kindlaks osavoolu lahjendussüsteemi qmp signaali ning heitgaasivoolu mõõturi q mew,i signaali ülekandeajad. Neid signaale kasutatakse regressioonikontrollil, mis tehakse iga katse järel (vt käesoleva lisa 2. liite punkt 3.8.3.2). — Arvutust korratakse vähemalt viie tõusu ja languse stiimuliga ning leitakse keskmine tulemus. Sellest väärtusest lahutatakse võrdlusvooluhulgamõõturi sisemine ülekandeaeg (< 100 ms). Saadakse osavoolu lahjendussüsteemi “eel”-väärtus, mida kohaldatakse vastavalt käesoleva lisa 2. liite punktile 3.8.3.2. 3.4. Tahkete osakeste voolu tingimuste kontrollimine Heitgaasi kiiruse diapasooni ja rõhu võnkumisi kontrollitakse ning reguleeritakse vajaduse korral V lisa punkti 2.2.1, EP, nõuete kohaselt. 3.5. Kalibreerimise sagedus Voolumõõteriistu tuleb kalibreerida vähemalt iga kolme kuu tagant või iga kord pärast süsteemi sellist remontimist või muutmist, mis võib kalibreerimist mõjutada.” i) Lisatakse 6. liide. “6. liide SÜSINIKUVOOLU KONTROLL 1. SISSEJUHATUS Ainult väga väike osa heitgaasides sisalduvast süsinikust on pärit kütusest ja sellest minimaalne osa on heitgaasis CO2-na. See on CO2 mõõtmistel põhineva süsteemi vastavustõendamise kontrolli aluseks. Süsinikuvool heitgaasi mõõtmissüsteemidesse määratakse kindlaks kütuse voolukiiruse põhjal. CO2 sisalduse ja gaasivoolukiiruste alusel määratakse kindlaks süsinikuvool heitkoguste ja tahkete osakeste proovivõtusüsteemide erinevates proovivõtupunktides. Mootorist lähtub teadaolev süsinikuvool ning jälgides sama süsinikuvoolu väljalasketorus ja osavoolu väljalaset tahkete osakeste proovivõtusüsteemist on võimalik kindlaks teha lekke ulatus ja voolu mõõtmise täpsus. Sellise kontrolli eeliseks on see, et koostisosad toimivad temperatuuri ja voolu osas tegelikes mootori katsetingimustes. Järgmisel joonisel on esitatud proovivõtupunktid, kus süsinikuvoolu kontrollitakse. Süsinikuvoolu arvutamise erivalemid iga punkti kohta on esitatud allpool. 2. ARVUTAMINE 2.1. Süsiniku voolu kiirus mootorisse (punkt 1) Kütuse CH α O ε puhul arvutatakse süsiniku massivoolu kiirus mootorisse järgmise valemi abil: kus: qmf = kütuse massivoolukiirus, kg/s 2.2. Süsiniku voolu kiirus toores heitgaasis (punkt 2) Süsiniku voolu kiirus mootori väljalasketorus määratakse kindlaks toore CO2 kontsentratsiooni ja heitgaasi massivoolukiiruse järgi: kus: c CO2,r = niiske CO2 sisaldus toores heitgaasis, % c CO2,a = niiske CO2 sisaldus ümbritsevas õhus, % (umbes 0,04 %) q mew = niiske heitgaasi massivoolukiirus, kg/s M re = heitgaasi molekulmass Kui CO2 sisaldus mõõdetakse kuivas heitgaasis, teisendatakse see niiskes heitgaasis mõõdetud sisaldusteks vastavalt käesoleva lisa 1. liite punktile 5.2. 2.3. Süsiniku voolu kiirus lahjendussüsteemis (punkt 3) Süsiniku voolu kiirus määratakse lahjendatud CO2 sisalduse, heitgaasi massivoolukiiruse ja proovi voolukiiruse järgi: kus c CO2,d = niiske CO2 sisaldus lahjendatud heitgaasis lahjendustunneli väljalaskeava juures, % c CO2,a = niiske CO2 sisaldus ümbritsevas õhus, % (umbes 0,04 %) q mdew = lahjendatud niiske heitgaasi massivoolukiirus, kg/s q mew = niiske heitgaasi massivoolukiirus, kg/s (ainult osavoolusüsteemi puhul) qmp = proovi massivoolukiirus osavoolu lahjendussüsteemi, kg/s (ainult osavoolusüsteemi puhul) M re = heitgaasi molekulmass Kui CO2 sisaldus mõõdetakse kuivas heitgaasis, teisendatakse see niiskes heitgaasis mõõdetud sisaldusteks vastavalt käesoleva lisa 1. liite punktile 5.2. 2.4. Heitgaasi molaarmass (Mre) arvutatakse järgmiselt: kus q mf = kütuse massivoolukiirus, kg/s q maw = niiske siseneva õhu massivoolukiirus, kg/s H a = siseneva õhuvoolu niiskus, vee kogus grammides 1 kg kuivas õhus M ra = kuiva siseneva õhu molekulmass (= 28,9 g/mol) α, δ, ε, γ = CH α O δ N ε S γ kütuse molaarsuhted Alternatiivselt võib kasutada järgmisi molekulmasse: M re (diisel) = 28,9 g/mol M re (LPG) = 28,6 g/mol M re (NG) = 28,3 g/mol”