8)

Lisatakse järgmine artikkel: „Artikkel 10a Kahjustatud isikute kaitse kindlustusandja maksejõuetuse korral kahju eest, mis tuleneb nende elukohaliikmesriigis toimunud õnnetusest 1. Iga liikmesriik loob organi või volitab mõnd organit, kellele usaldatakse ülesanne maksta kahjustatud isikutele, kes elavad nende territooriumil, vähemalt kindlustuskohustuse piires hüvitist varalise kahju või isikukahju eest, mille on põhjustanud sõiduk, mis on kindlustatud kindlustusandja poolt, alates hetkest, mil a) kindlustusandja suhtes on algatatud pankrotimenetlus või b) kindlustusandja suhtes on algatatud direktiivi 2009/138/EÜ artikli 268 lõike 1 punktis d määratletud lõpetamismenetlus. 2. Iga liikmesriik võtab asjakohased meetmed tagamaks, et lõikes 1 osutatud organil on piisavalt vahendeid, et maksta kahjustatud isikutele hüvitist vastavalt lõikes 10 sätestatud eeskirjadele, kui hüvitist tuleb maksta lõike 1 punktides a ja b sätestatud olukordades. Need meetmed võivad hõlmata rahaliste sissemaksete tegemise nõudeid, tingimusel et need on kehtestatud üksnes kindlustusandjatele, kellele on tegevusloa andnud nõuded kehtestanud liikmesriik. 3. Ilma et see piiraks direktiivi 2009/138/EÜ artiklist 280 tulenevaid kohustusi, tagab iga liikmesriik, et kui pädev kohus või mis tahes muu pädev asutus annab korralduse või teeb otsuse algatada kindlustusandja suhtes, kelle päritoluliikmesriik see liikmesriik on, lõike 1 punktis a või b osutatud menetlus, siis see korraldus või otsus tehakse üldsusele kättesaadavaks. Kindlustusandja päritoluliikmesriigis asuv lõikes 1 osutatud organ tagab, et kõiki lõikes 1 osutatud organeid kõikides liikmesriikides teavitatakse viivitamata kõnealusest korraldusest või otsusest. 4. Kahjustatud isik võib nõude esitada otse lõikes 1 osutatud organile. 5. Pärast nõude saamist teavitab lõikes 1 osutatud organ kindlustusandja päritoluliikmesriigi samaväärset organit ja kindlustusandjat, kelle suhtes on algatatud pankroti- või lõpetamismenetlus, või selle haldurit või likvideerijat, nagu on määratletud vastavalt direktiivi 2009/138/EÜ artikli 268 lõike 1 punktides e ja f, sellest, et ta on saanud kahjustatud isikult nõude. 6. Kindlustusandja, kelle suhtes on algatatud pankroti- või lõpetamismenetlus, või tema haldur või likvideerija teavitab lõikes 1 osutatud organit, kui ta hüvitab või keeldub vastutusest seoses nõudega, mille on saanud ka lõikes 1 osutatud organ. 7. Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 osutatud organ esitab (muu hulgas kahjustatud isikult taotluse alusel saadud teabe põhjal) kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil kahjustatud isik esitas organile oma hüvitisenõude, käesoleva lõike teises lõigus sätestatud põhjendatud hüvitisepakkumise või põhjendatud vastuse kooskõlas kohaldatava liikmesriigi õigusega. Esimese lõigu kohaldamisel teeb organ järgmist: a) teeb põhjendatud hüvitisepakkumise, kui ta on teinud kindlaks, et on kohustatud maksma hüvitist vastavalt lõike 1 punktile a või b, et nõuet ei vaidlustata ja kahjuhüvitis on osaliselt või täielikult kindlaks määratud; b) annab põhjendatud vastuse nõudes esitatud argumentidele, kui ta on teinud kindlaks, et ei ole lõike 1 punktide a või b kohaselt kohustatud hüvitist maksma, või kui vastutusest keeldutakse või seda ei ole selgelt kindlaks määratud või kui kahjuhüvitis ei ole täielikult kindlaks määratud. 8. Kui hüvitist tuleb maksta vastavalt lõike 7 teise lõigu punktile a, maksab lõikes 1 osutatud organ kahjustatud isikule hüvitise põhjendamatu viivituseta ja igal juhul kolme kuu jooksul alates sellest, kui kahjustatud isik on lõike 7 teise lõigu punktis a osutatud põhjendatud hüvitisepakkumise vastu võtnud. Kui kahju on ainult osaliselt kindlaks määratud, kohaldatakse esimeses lõigus sätestatud hüvitise maksmist käsitlevaid nõudeid selle osaliselt kindlaks määratud kahju suhtes ning alates vastava põhjendatud hüvitisepakkumise vastuvõtmise hetkest. 9. Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 osutatud organil on käesolevas artiklis osutatud menetluse kõigis etappides kõik vajalikud volitused ja pädevused, et teha õigeaegselt koostööd teiste selliste organitega teistes liikmesriikides, artikli 25a alusel loodud või volitatud organitega kõikides liikmesriikides ja teiste huvitatud isikutega, sealhulgas kindlustusandjaga, kelle suhtes on algatatud pankroti- või lõpetamismenetlus, selle halduri või likvideerijaga, ning liikmesriikide pädevate asutustega. Selline koostöö hõlmab teabe taotlemist, saamist ja esitamist, sealhulgas vajaduse korral konkreetsete nõuete üksikasjade kohta. 10. Kui lõikes 1 osutatud kindlustusandja päritoluliikmesriik on teine kui see, kus asub kahjustatud isik, on lõikes 1 osutatud organil, kes kooskõlas lõikega 8 on maksnud kahjustatud isikule hüvitise tema elukohaliikmesriigis, õigus nõuda hüvitisena makstud summa täielikku hüvitamist lõikes 1 osutatud organilt liikmesriigis, mis on vastutava poole kindlustuspoliisi välja andnud kindlustusandja päritoluliikmesriik. Kui lõikes 1 osutatud organ kindlustusandja päritoluliikmesriigis on saanud hüvitisenõude, teeb ta vastavalt lõikele 8 makse kahjustatud isiku elukohaliikmesriigi lõikes 1 osutatud organile, kes on hüvitise kahjustatud isikule välja maksnud, mõistliku aja jooksul, mis ei ületa kuut kuud, välja arvatud juhul, kui nimetatud organid on kirjalikult kokku leppinud teisiti. Esimese lõigu kohaselt hüvitist maksnud organil tekib kahjustatud isiku õiguste osas nõudeõiguse üleminek õnnetuse põhjustanud isiku või tema kindlustusandja vastu, välja arvatud õigused õnnetuse põhjustanud kindlustusvõtja või õnnetuse põhjustanud muu kindlustatud isiku vastu sellises ulatuses, nagu nimetutud kindlustusvõtja või kindlustatud isiku vastutuse katab maksejõuetu kindlustusandja vastavalt kohaldatavale liikmesriigi õigusele. Iga liikmesriik on kohustatud tunnustama nimetatud nõudeõiguse üleminekut nii, nagu teine liikmesriik seda ette näeb. 11. Lõiked 1–10 ei piira liikmesriikide õigust: a) pidada lõikes 1 osutatud organi makstavat hüvitist teisejärguliseks või esmajärguliseks; b) sätestada sama õnnetusjuhtumit käsitlevate nõuete lahendamine järgmiste poolte vahel: i) lõikes 1 osutatud organ; ii) õnnetuse põhjustamise eest vastutav isik või isikud; iii) muud kindlustusandjad või sotsiaalkindlustusorganid, kes peavad kahjustatud isikule hüvitist maksma. 12. Liikmesriigid ei tohi lubada lõikes 1 osutatud organil seada hüvitise maksmist sõltuvusse käesolevas direktiivis sätestamata nõuetest. Eelkõige ei tohi liikmesriigid lubada lõikes 1 osutatud organil seada hüvitise maksmist sõltuvusse nõudest, et kahjustatud isik peab tõendama, et vastutav juriidiline või füüsiline isik ei saa maksta või keeldub maksmast. 13. Lõikes 1 osutatud organid või käesoleva lõike teises lõigus osutatud üksused püüavad sõlmida kokkuleppe hiljemalt 23. detsembriks 2023, et rakendada käesolevat artiklit, mis käsitleb nende ülesandeid ja kohustusi ning tagasimaksmise korda vastavalt käesolevale artiklile. Sellel eesmärgil teeb iga liikmesriik hiljemalt 23. juuniks 2023 järgmist: a) loob lõikes 1 osutatud organi või volitab mõnd organit ning annab neile õiguse pidada läbirääkimisi sellise kokkuleppe üle ja seda sõlmida, või b) määravad üksuse ning annavad sellele õiguse pidada läbirääkimisi ja sõlmida selline kokkulepe, mille osaliseks lõikes 1 osutatud organid saavad nende loomisel või volitamisel. Esimeses lõigus osutatud kokkuleppest teatatakse komisjonile viivitamata. Kui esimeses lõigus osutatud kokkulepet ei sõlmita hiljemalt 23. detsembriks 2023, on komisjonil õigus võtta kooskõlas artiklis 28b osutatud menetlusega vastu delegeeritud õigusakte, et täpsustada lõikes 1 osutatud asutuste menetluslikke ülesandeid ja kohustusi seoses tagasimaksmisega.“