KOMISJONI DELEGEERITUD MÄÄRUS (EL) 2018/1108,

7. mai 2018,

millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2015/849 regulatiivsete tehniliste standarditega, mis käsitlevad e-raha väljastajate ja makseteenuste pakkujate kesksete kontaktpunktide määramise kriteeriume ja nende kontaktpunktide ülesandeid

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ, (1) eriti selle artikli 45 lõiget 11,

ning arvestades järgmist:

Rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise normide täitmise tagamiseks keskse kontaktpunkti määramine on õigustatud, kui muus vormis üksuse kui filiaali kaudu teenuseid osutavate makseteenuse pakkujate ja e-raha väljastajate tegevuse ulatus ja maht ületab teatava künnise. Need künnised tuleks kehtestada tasemel, mis on proportsionaalne direktiivi (EL) 2015/849 eesmärgiga hõlbustada pädevate asutuste poolset järelevalvet selle üle, kuidas kõnealused üksused täidavad rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise norme, tekitamata samas makseteenuse pakkujatele ja e-raha väljastajatele liigset halduskoormust.

Keskse kontaktpunkti loomise nõue näib õigustatud olevat ka juhtudel, kui liikmesriik leiab, et lähtudes näiteks teatavate makseteenuste pakkujate või e-raha väljastajate kategooriatega seotud rahapesu ja terrorismi rahastamise riski hindamisest, on selliste üksustega seotud rahapesu ja terrorismi rahastamise risk suurenenud. Liikmesriikidelt ei tohiks sel eesmärgil nõuda individuaalsete finantsasutuste kohta riskihindamise tegemist.

Erandjuhtudel, kui liikmesriigil on põhjendatud alus arvata, et nende territooriumil tegutseva konkreetse makseteenuse pakkuja või e-raha väljastaja tegevusega seotud rahapesu ja terrorismi rahastamise risk on suur, peaks neil olema võimalik nõuda makseteenuse pakkujalt või e-raha väljastajalt keskse kontaktpunkti määramist, isegi kui käesolevas määruses sätestatud künnis ei ole täidetud või makseteenuse pakkuja või e-raha väljastaja ei kuulu nende finantsasutuste kategooriasse, kellel on kohustus määrata keskne kontaktpunkt liikmesriigi rahapesu ja terrorismi rahastamise riski hinnangu põhjal.

Liikmesriikidel peaks olema õigus kehtestada nende territooriumil muus vormis kui filiaalina asutatud makseteenuse pakkujate ja e-raha väljastajate tegevusega seonduvale rahapesu ja terrorismi rahastamise riskile antud üldise hinnangu põhjal, et kesksed kontaktpunktid peavad täitma teatavaid lisaülesandeid osana oma kohustusest tagada vastavus kohalikele rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise nõuetele. Eelkõige peaks liikmesriikidel olema õigus nõuda, et keskne kontaktpunkt teataks tema määranud e-raha väljastaja või makseteenuste pakkuja nimel kahtlastest tehingutest selle liikmesriigi rahapesu andmebüroole, kelle territooriumil kohustatud isik on asutatud.

Iga liikmesriik saab ise otsustada, kas kesksed kontaktpunktid peaksid olema teatud kindlas vormis. Kui vorm on ette nähtud, peaksid liikmesriigid tagama, et nõuded on proportsionaalsed ega lähe kaugemale sellest, mis on vajalik rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise normide järgimise ja järelevalve hõlbustamise eesmärgi saavutamiseks.

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

1) „pädev asutus“– liikmesriigi asutus, kelle pädevuses on tagada, et e-raha väljastajad ja makseteenuse pakkujad, kes on asutatud nende territooriumil muus vormis kui filiaalina ja kelle peakontor asub teises liikmesriigis, täidaksid siseriiklikku õigusesse üle võetud direktiivi (EL) 2015/849 nõudeid;

Artikkel 3

Keskse kontaktpunkti määramise kriteeriumid

1. Asukohaliikmesriigid võivad nõuda, et e-raha väljastajad ja makseteenuse pakkujad, kes on asutatud nende territooriumil muus vormis kui filiaalina ja kelle peakontor asub teises liikmesriigis, määraksid keskse kontaktpunkti, kui täidetud on üks järgmistest kriteeriumidest: a) selliste üksuste arv on 10 või suurem; b) levitatava ja tagasi võetava e-raha kumulatiivne summa või üksuste tehtavate maksetehingute kumulatiivne väärtus ületab eeldatavasti 3 miljonit eurot majandusaasta kohta või ületas 3 miljonit eurot eelmisel majandusaastal; c) teavet, mis on vajalik, et hinnata, kas punktis a või b esitatud kriteerium on täidetud, ei ole asukohaliikmesriigi pädevale asutusele viimase nõudmise korral esitatud või ei ole seda tehtud ettenähtud ajaks.

2. Ilma et see piiraks lõikes 1 sätestatud kriteeriumide kohaldamist, võivad asukohaliikmesriigid nõuda, et e-raha väljastajad ja makseteenuse pakkujad, kes on asutatud nende territooriumil muus vormis kui filiaalina ja kelle peakontor asub teises liikmesriigis, määraksid keskse kontaktpunkti, kui selline nõue on proportsionaalne nende üksuste tegevusega seonduva rahapesu ja terrorismi rahastamise riskiga.

3. Asukohaliikmesriigid toetuvad nende üksuste tegevusega seonduvale rahapesu ja terrorismi rahastamise riskile antavas hinnangus kooskõlas direktiivi (EL) 2015/849 artikli 6 lõikega 1 ja artikli 7 lõikega 1 läbi viidud riskihindamise järeldustele ja muudele neile kättesaadavatele usaldusväärsetele allikatele. Selle hindamise osana võtavad asukohaliikmesriigid arvesse vähemalt järgmisi kriteeriume: a) rahapesu ja terrorismi rahastamise risk, mis on seotud pakutavate toodete ja teenuste liigi ning kasutatud turustuskanalitega; b) rahapesu ja terrorismi rahastamise risk, mis on seotud klientide liigiga; c) rahapesu ja terrorismi rahastamise risk, mis on seotud juhutehingute prevaleerimisega stabiilsete ärisuhete üle; d) rahapesu ja terrorismi rahastamise risk, mis on seotud riikide ja geograafiliste piirkondadega, kellele teenuseid osutatakse.