ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(9)

2015. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt plaanib valitsus hoida valitsemissektori nominaalset eelarvepuudujääki üldjoontes stabiilsena (1,4 % SKPst 2016. aastal ja 1,3 % SKPst 2017. aastal) ning suurendada seda 1,7 %ni SKPst 2018. aastal. Nende eesmärkide täitmiseks kavatseb valitsus saavutada struktuurse eelarvepuudujäägi 1,8 % SKPst 2016. aastal ja 1,4 % SKPst alates 2017. aastast. Stabiilsusprogrammiga ettenähtud kohandamiskava sisaldab kõrvalekaldumist, mille aluseks on struktuurireformi klausel, mille kohaldamise tingimusi ei paista Läti aga täitvat, ning 2016.–2019. aastaks kavandatud täiendavad riigikaitsekulutused on selles liigitatud ühekordseteks meetmeteks. Stabiilsusprogrammi kohaselt oodatakse valitsemissektori võla suhte vähenemist 37 %-lt SKPst 2015. aastal 34 %ni SKPst 2018. aastaks, mõningate kõikumistega vahepealsetel aastatel tulenevalt likviidsete varade akumuleerimisest võlahalduse eesmärgil. Eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. 2015. aastaks planeeritud meetmed on suures osas rakendatud selliselt, nagu need olid eelarvestatud. Kavandatud eelarvepuudujäägi eesmärkide saavutamiseks alates 2016. aastast võetavaid meetmeid ei ole aga piisavalt täpselt kirjeldatud. Komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi põhjal vastab Läti 2015. aastal asjaomasele nõudele, võttes arvesse süsteemse pensionireformi klausli kohaldamist. 2016. aastal esineb märkimisväärse kõrvalekalde oht. Nõutav on struktuurse eelarvepositsiooni paranemine 0,3 % SKPst, võttes arvesse süsteemse pensionireformiga seoses lubatud kõrvalekallet. Komisjoni prognoosi kohaselt on kõrvalekalle 0,3 % SKPst, mis on seotud ka asjaoluga, et riigikaitsekulutusi ei saa liigitada ühekordseteks meetmeteks. Nõukogu on stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi arvesse võttes seisukohal, et on oht, et Läti ei täida stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid.
(9)

Liiduvalitsus on suurendanud haridusele ja teadusuuringutele tehtavaid kulutusi, aga haridusele tehtavate avaliku sektori kulutuste osakaal SKP-s jääb endiselt allapoole ELi keskmist ning haridusele ja teadusuuringutele tehtavad kogukulutused võivad jääda väiksemaks 2015. aastaks seatud riiklikust eesmärgist, milleks on 10 % SKPst. Saksamaa kavatseb suurendada 2018. aastaks avaliku sektori investeeringuid, toetades muu hulgas täiendava 10 miljardi euroga taristut ja 5 miljardi euroga kehvemas rahalises olukorras olevate omavalitsuste tehtavaid investeeringuid. Paraku tundub, et suure hulga seni tegemata jäänud investeeringute korvamiseks sellest siiski ei piisa. Saksamaa võiks oma eelarveülejääki kasutada majanduse tulevasse kasvupotentsiaali investeerimiseks ja suure hulga seni tegemata avaliku sektori investeeringute tegemiseks, parandades eelkõige taristut ja abistades omavalitusi. Saksamaa ei ole teinud edusamme oma maksusüsteemi tõhususe suurendamiseks. Võimalust nihutada maksubaasi selliste tuluallikate suunas, mis soodustavad rohkem majanduskasvu, ei paista üldiselt olevat piisavalt kasutatud. Korduvatest omandimaksudest saadav tulu on püsinud võrdlemisi väike (2012. aastal oli see 0,5 % SPKst võrreldes ELi 28 liikmesriigi 1,5 %-ga) ja kinnisvara hindamise tava on vananenud, sest hindamisel võetakse endistes Lääne-Saksmaa liidumaades aluseks 1963/1964. aasta ja endistes Ida-Saksamaa liidumaades 1935. aasta turuväärtused. Ehkki munitsipaalse kinnisvaramaksu (Grundsteuer) reform on koalitsioonilepingu üks oluline punkt ning selle rakendamise plaan kajastub ka 2014. ja 2015. aasta riiklikes reformikavades, ei ole seni konkreetseid meetmeid võetud. Selle asemel, et keskenduda rohkem korduvatele omandimaksudele, mis ei põhjusta nii palju moonutusi, on jätkunud trend suurendada maaostumaksu (Grunderwerbsteuer). Kommunaalse ettevõtlusmaksu (Gewerbesteuer) tingimusi ei ole seni läbi vaadatud. Maksubaasi on lisatud mittetulunduslikke elemente ja see vähendab maksukogumise tõhusust. Maksudest ettevõtjatele tulenev halduskoormus ja maksukogumise kulud on Saksamaal endiselt võrdlemisi suured ning üksikisiku ja äriühingu tulumaksu deklaratsioonide elektrooniline esitamine on vähem levinud kui liidus keskmiselt. Liidu, liidumaade ja kohalike omavalitsuste fiskaalsuhete käimasolev läbivaatamine annab võimaluse tugevdada jätkusuutliku eelarvepoliitika raamistikku. Selle üks meede oleks piisavate avaliku sektori investeeringute tegemine valitsemissektori kõikidel tasanditel. Läbivaatamine annab samuti võimaluse korrigeerida kulude ja tuludega seotud pädevuste jagunemist, suurendada kulude ja tulude ühtlase horisontaalse jaotamise süsteemi tõhusust ning parandada maksuhaldust.
(8)

Belgia suhtes kohaldatakse stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa ning võlareegliga seotud üleminekukorda aastatel 2014–2016. Komisjon esitas 27. veebruaril 2015 vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 126 lõikele 3 ettekande, kuna võis eeldada, et Belgia edusammud võlareeglist kinnipidamiseks aastatel 2014–2015 ei ole piisavad ja eelarvepuudujäägi kontrollväärtusest 3 % SKPst 2014. aastal kinni ei peetud. Analüüsis jõuti järeldusele, et võlakriteerium tuleks lugeda sel hetkel täidetuks ning et eelarvepuudujäägi kontrollväärtuse ületamist tuleks pidada väikseks, ajutiseks ja erakorraliseks (metoodiliste muudatuste tõttu statistikas). See analüüs on suures osas endiselt asjakohane. 2015. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt kavatseb valitsus parandada järk-järgult struktuurset eelarvepositsiooni, et saavutada 2018. aastaks struktuurselt tasakaalustatud eelarvepositsioon. Ometi viitab ümberarvutatud struktuurne eelarvepositsioon (6) 2018. aastal struktuursele puudujäägile 0,3 % SKPst. Valitsus ei plaani saavutada programmiperioodil keskpika perioodi eelarve-eesmärki, milleks on struktuurne ülejääk 0,75 % SKPst. Valitsemissektori võla suhe SKPsse saavutab eeldatavasti 2015. aastal haripunkti 106,9 %ga ja väheneb seejärel järk-järgult 102 %ni 2018. aastal. Eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Alates 2016. aastast kavandatud eelarvepuudujäägi saavutamiseks võetavaid meetmeid ei ole piisavalt täpsustatud. Komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi põhjal saavutatakse netokulude kasvu eesmärk 2015. aastal. Ometi on aastatel 2014–2015 oht mõningaseks kõrvalekaldumiseks peamiselt 2014. aasta kõrvalekalde tõttu. Kui poliitikat ei muudeta, on ka oht, et aastatel 2015–2016 kaldutakse oluliselt kõrvale keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks nõutud kohandamiskavast. Seepärast on mõlemal aastal vaja rakendada lisameetmeid. Nõukogu on stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi arvesse võttes seisukohal, et on oht, et Belgia ei täida stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid.
(9)

Maksureformid on aidanud eelarvet kohandada, kuid võimalik on veelgi vähendada moonutusi ning parandada maksusüsteemi tõhusust ja selle majanduskasvu soodustavat ja keskkonnahoidlikku mõju. Omandimaksu puhul on mindud üle püsivale maksustamisele, kuid maksubaas on endiselt suhteliselt kitsas, sest teatavad mitteeluruumid on maksustamise alt välja jäetud. Tööjõu maksustamine ei ole piisavalt lihtne, sest sotsiaalkindlustusmaksed on keerulised. Tarbimis- ja keskkonnamaksude maksubaasi piiravad vähendatud määrad ja vabastused. Null- ja vähendatud määr muudab käibemaksu vähem tõhusaks kui ELis keskmiselt ning näib, et puudub selliste maksukulude igasugune süstemaatiline hindamine. Keskkonnamaksude mõjususe parandamise ja keskkonnakahjulike subsiidiumide kaotamise osas on veel edasiminekuruumi. Hiljutised muudatused maksuresidentsuse reeglites on tervitatavad, isegi kui nende mõju hindamine võib võtta aega. Viimastel aastatel on ette võetud ulatuslikud eelarveraamistiku reformid. Uued eeskirjad ja menetlused, eelkõige keskpika perioodi kuluraamistikus, peaksid eeldatavalt aitama vältida protsüklilist eelarvepoliitikat ning need on riigi rahanduse jätkusuutlikkuse jaoks olulised. Siiski on valitsusel seniste eeskirjade alusel ulatuslik kaalutlusõigus muuta kulude ülemmäärasid väljaspool eelnevalt kindlaks määratud tingimuslikke kohustusi ja see nõrgendab keskpika perioodi eelarvekavasid.
(8)

Leedu suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa. Leedu taotles oma 2015. aasta stabiilsusprogrammis pensionireformi klausli kohaldamist. Leedu hinnangul on pensionireformiga seotud eelarvekulud 2016. aastal 0,1 % SKPst. Sõltuvalt Eurostati kinnitusest selle kohta, et pensionireform vastab nõutud tingimustele, ja võttes arvesse, et säilitatud on asjakohane kindlusvaru eelarvepuudujäägi kontrollväärtuse suhtes, on nõukogu arvamusel, et Leedu võib 2016. aastal vastavalt taotlusele ajutiselt kõrvale kalduda keskpika perioodi eelarve-eesmärgi saavutamiseks ette nähtud kohandamiskavast. Valitsus kavandab oma stabiilsusprogrammis 2015. aasta valitsemissektori nominaalseks eelarvepuudujäägiks 1,2 % SKPst, mis peaks 2018. aastaks muutuma ülejäägiks 0,7 % SKPst. Valitsus kavatseb järgida kogu programmiperioodi jooksul keskpika perioodi eelarve-eesmärki, milleks on struktuurne eelarvepuudujääk 1 % SKPst. Stabiilsusprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse jõudma haripunkti 2015. aastal, mil see on 42,2 %, ja vähenema 2018. aastaks 32,9 %ni. Kõnealuste eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on usutav. Siiski ei ole meetmed kavandatud eelarve-eesmärkide saavutamiseks alates 2016. aastast piisavalt täpselt kindaks määratud. Komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi kohaselt on oht, et 2015. aastal kaldutakse teataval määral kõrvale keskpika perioodi eesmärgist, kuna netokulude kasv on 0,3 % SKPst võrdlusalusest suurem. Nii struktuurne eelarvepositsioon kui ka kulude kasv kalduvad aastatel 2015–2016 kõrvale nõutud kohandamiskavast, mistõttu on 2016. aastal märkimisväärse kõrvalekalde oht. Seepärast tuleb mõlemal aastal võtta täiendavaid meetmeid. Nõukogu on stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2015. aasta kevadprognoosi arvesse võttes seisukohal, et on oht, et Leedu ei täida stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid. Hoolimata hiljutistest edusammudest tuleks olemasolevat eelarveraamistikku veelgi parandada, tugevdades selle siduvat olemust ja tagades täieliku kooskõla ELi eelarvenõuetega. Leedu maksutulu sõltub peamiselt kaudsetest ja tööjõumaksudest, samas kui keskkonnamaksudest ja vara maksustamisest saadav tulu on väga väike. Leedus on endiselt probleeme maksukuulekusega, eelkõige seoses käibemaksuga.
(3)

Selliste kaugeleulatuvate struktuurireformide rakendamine, millega ajakohastatakse majandust ning edendatakse konkurentsivõimet ja kasvupotentsiaali, ei ole euroalal veel piisav. Enne kriisi esinenud tasakaalustamatuse ulatus, positsioon majandustsüklis ja olemasolev eelarvepoliitiline manööverdamisruum erinevad liikmesriigiti märkimisväärselt. Hoolimata olukorra paranemisest tööturul ja teatavatest edusammudest tööturu paindlikkuse parandamisel on töötuse määr endiselt kõrge ja pikaajaline töötus võib muutuda püsivaks, mis veelgi raskendab sotsiaalset olukorda kõige haavatavamates riikides. Käimas on maksebilansi tasakaalustamine, kuid edusammud on olnud ebaühtlased ja mõnes liikmesriigis ei ole vähenenud suur jooksevkonto ülejääk. Kaugeleulatuvad töö- ja tooteturu struktuurireformid hõlbustaksid vajalikku majanduse kohandamist euroalal ja edendaksid majanduskasvu riikides, kus neid rakendatakse. Suurendades tööhõivet ja vähendades tarbijahindasid aitavad reformid suurendada ka sotsiaalset kaasatust. Kui struktuurireformid toimuvad liikmesriikides korraga, toovad need kaubandus- ja finantskanalite kaudu üle kanduva positiivse mõjuga kasu kogu euroalale. Samuti soodustaks see asjakohaste poliitikavalikute tegemist teistes euroala riikides. Sellele protsessile võivad kaasa aidata eurorühma temaatilised arutelud, kus hinnatakse ja võrreldakse reforme ning nende mõju kogu euroalale. Seda saab teha parimate tavade vahetamise, heade reformide ühiste põhimõtete kokkuleppimise ja vastastikuse surve avaldamise teel. Pidades silmas kohandamisprotsessi riiklikul tasandil ja seega euroala toimimist, on eriti oluline korrapäraselt jälgida reformide rakendamist liikmesriikides, kus on ülemäärane tasakaalustamatus või tasakaalustamatus, mille kõrvaldamiseks tuleb võtta otsustavaid meetmeid.
Valdkondlikud eeliskohtlemist pakkuvad sotsiaalkindlustuskavad, eelkõige suuri subsiidiume neelavad põllumajandustootjate ja kaevurite pensionisüsteemid, põhjustavad suurt eelarvekulu ja võivad aidata kaasa tööjõu liikuvuse vähenemisele. Põllumajandustootjate erisotsiaalkindlustussüsteemi alusel kindlustatute arv on alates 2007. aastast aeglaselt langenud ning valitsus eeldab, et 2019. aastal on see 1,18 miljonit, samas kui pensionihüvitiste saajate arv (1,229 miljonit) kasvab tõenäoliselt 2018. aastani. Alates 2011. aastast on põllumajandustootjate sotsiaalkindlustussüsteemile KRUS kuluv riigieelarve osa SKPst olnud muutumatult 1 %. Põllumajandustootjatel ei ole üldist maksukohustust ega kohustust pidada raamatupidamisarvestust ja nende panus KRUSi rahastamisse on väike. Poola statistikaameti andmeil oli Poolas 2014. aastal 1,382 miljonit talumajapidamist, millest 52 % olid väiksemad kui 5 hektarit. Kaevurid on vabastatud üldistest kindlamääralistest sissemaksetest riiklikku pensionisüsteemi, mille asemel nende suhtes kehtib pensionisissemaksete sooduskorrutustegur. Sellest põhjustatud kulu riigi rahandusele on märkimisväärne, üle 0,5 % SKPst aastas. Demograafiline väljavaade ei ole soodne ja tööealise elanikkonna vähenemine on juba alanud. Seetõttu on riikliku pensionisüsteemi piisavuse ja jätkusuutlikkuse tagamiseks oluline säilitada tööhõive kasv eriti vanemate töötajate seas. Kuigi keskmine tegelik pensionile jäämise vanus on viimastel aastatel suurenenud, jääb see siiski tunduvalt alla ametliku pensioniea. Seepärast on tegeliku pensioniea tõus ülioluline pensionide pikaajalise piisavuse ja riigi rahanduse stabiilsuse tagamiseks ning tööturul osalemise määra tõstmiseks.
(10)

Iirimaa on hakanud rakendama programmi JobPath, et tegeleda pikaajaliste töötute vajadustega, samuti töötab ta välja aktiveerimisstrateegiat, et julgustada inimesi, kellel on potentsiaali ja soovi tööjõuturul aktiivsemalt osaleda. Endiselt on probleemiks tööhõiveteenuste laiendamine nendele, kes tavaliselt on tööturult välja jäetud, sealhulgas puudega ja hoolduskohustustega inimesed. Üldiselt on hoolekandesüsteem toiminud hästi, võttes arvesse majanduskriisi mõju vaesusele ja ebavõrdsusele, kuid kaasavat majanduskasvu takistavad tegurid on alles. Mõningaid edusamme on tehtud hüvitiste vähendamisel, kuid probleeme on jätkuvalt teatavate kodumajapidamiste tööturult kõrvalejäämisega. Lastehoiu netokulud, arvutatud protsendina palgast, on Iirimaal ühed liidu kõrgemad: teisel kohal kahe vanemaga perede puhul ja kõige kõrgemad üksikvanemate puhul. Samuti valmistab jätkuvalt probleeme lastehoiuteenuste kvaliteet. Näiteks 2014. aastal jäi nende kõrgkoolilõpetanute osakaal, kes töötavad alusharidus- ja lastehoiusektoris (15 %), tublisti alla soovitatud taseme. Oskuste mittevastavus nõudlusele püsib ja mõnes piirkonnas on tekkinud oskuste nappus, samas kui täiend- ja ümberõppe võimalused on ebapiisavad, ning haridusele tehtavate kulutuste vähendamine võib tulevikus avaldada negatiivset mõju haridustulemustele.
(10)

Viimastel aastatel käivitatud tööturureformid on aidanud viia töösuhteid rohkem vastavusse majanduskasvu eesmärgiga ning töökohtade loomine on suurema paindlikkuse ja palkade jätkuva kärpimise toel hoogustunud. Seda suundumust on toetanud ka kollektiivlepingud, osalt 2015. aasta juunis sõlmitud kutsealaülese kokkuleppe toel. Kogutööhõive on viimasel ajal suurenenud peamiselt tähtajaliste töölepingute arvel, kuigi aeglaselt on suurenemas ka uute tähtajatute töölepingute arv. Samal ajal kasutatakse tähtajatute töökohtade pakkumiseks loodud stiimuleid vähe ja ajutiste töötajate osakaal on endiselt üks suuremaid liidus, samas kui ajutiste töötajate võimalused liikuda üle alalisele töökohale on endiselt väikesed. Kuna tähtajalised töölepingud on lühikese tähtajaga, puuduvad stiimulid investeerida inimkapitali, mis pärsib tootlikkuse kasvu. Kuigi töötuse määr väheneb kiiresti, on see eriti noorte seas endiselt väga kõrge, ning töötuse keskmine kestus on samuti väga pikk. Püsivalt suur pikaajaline tööpuudus tähendab seda, et töötus võib muutuda krooniliseks, mis mõjutab negatiivselt töö- ja sotsiaalseid tingimusi. Kuna peaaegu 60 % pikaajalistest töötutest on madala kvalifikatsiooniga, tuleks rakendada asjakohast aktiivset ja passiivset tööturu- ja koolituspoliitikat, et lahendada selle rühma töötajate oskuste tööturu vajadustele mittevastavuse probleem ja vältida nende oskuste väärtuse kadumist. Koostöö tööandjatega koolitusprogrammide väljatöötamisel on endiselt nõrk.
(7)

2015. aasta kevadel võimaldati Itaaliale 2016. aastaks ajutist kõrvalekaldumist eelarve keskpikale eesmärgile suunatud kohandamiskavast 0,4 protsendipunkti ulatuses SKPst, et võtta arvesse suuri struktuurireforme, millel on positiivne mõju riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele. Oma 2016. aasta eelarvekavas taotles Itaalia 2016. aastaks täiendavat ajutist kõrvalekaldumist eelarve keskpikale eesmärgile suunatud kohandamiskavast 0,1 protsendipunkti ulatuses SKPst, et võtta arvesse muid struktuurireforme, millel on positiivne mõju riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele. Kõigi nende reformide üksikasjad on esitatud Itaalia 2016. aasta riiklikus reformikavas, mis reformide tegevuskava üldiselt kinnitab. Reformikavas esitatud valdkonnad, millel on mõju riigi rahanduse jätkusuutlikkusele, on järgmised: i) avalik haldus ja lihtsustamine; ii) toote- ja teenusteturud; iii) tööturg; iv) tsiviilõigus; v) haridus; vi) maksukoormuse nihutamine; vii) viivislaenude mahu vähendamise ja maksejõuetuse menetluse reformimise meetmed ning vii) kulutuste läbivaatamine rahastamismeetmena. Kõigi nende reformide mõju reaalsele SKP-le on ametivõimude arvates kuni 2020. aastani 2,2 protsendipunkti, mis tundub usutav. Kui need reformid täielikult ja aegsasti rakendatakse, siis mõjuvad need riigi rahanduse jätkusuutlikkusele positiivselt. Praegu võib Itaaliat hinnata kvalifitseeruvaks kogu taotletud ajutise kõrvalekaldumise lubamiseks 0,5 protsendipunkti ulatuses SKPst 2016. aastal, seda tingimusel, et ta rakendab kokkulepitud reformid piisavas ulatuses. Seda jälgitakse Euroopa poolaasta raames põhjenduses 10 kirjeldatud tingimustel.
(5)

Malta suhtes kohaldatakse praegu stabiilsuse ja kasvu pakti ennetuslikku osa ning võlareeglit. 2016. aasta stabiilsusprogrammi kohaselt on valitsusel kavas parandada nominaalset eelarvepositsiooni 2019. aastaks ülejäägini 0,1 % SKPst. Struktuurne eelarvepositsioon paraneb järk-järgult, nii et 2019. aastaks saavutab Malta keskpika perioodi eelarve-eesmärgi, st struktuurselt tasakaalus eelarvepositsiooni. Stabiilsusprogrammi kohaselt peaks valitsemissektori võla suhe SKPsse langema 2016. aastal 62,6 %-ni SKPst ja jätkama langust, jõudes 2019. aastal 55,5 %-ni. Nende eelarveprognooside aluseks olev makromajanduslik stsenaarium on 2016. aasta kohta usutav ning 2017.–2019. aasta kohta ettevaatlik. Ent kavandatud eelarvepuudujäägi eesmärkide saavutamiseks alates 2017. aastast võetavaid meetmeid ei ole piisavalt täpselt kirjeldatud. Komisjoni 2016. aasta kevadprognoosi kohaselt varitseb suur oht, et 2015. ja 2016. aastal kokku kaldutakse märkimisväärselt kõrvale soovitatud kohandamisest keskpika eesmärgi suunas, mis tuleneb eelkõige 2015. aasta kõrvalekaldest, mida tuleb 2016. aastal korrigeerida; sama oht valitseb muutumatu poliitika korral ka 2017. aastal 2015. aasta kõrvalekallet saab osaliselt seletada investeeringute järsu kasvuga, mis tulenes suures osas ELi vahendite erakordselt intensiivsest kasutusest enne 2007.–2013. programmitöö perioodi lõppu. Selleks et vähendada 2015.–2016. aasta kõrvalekallet, sisaldab 2016. aasta stabiilsusprogramm 2016. aastat hõlmavaid täiendavaid meetmeid, mida ei olnud võimalik veel komisjoni 2016. aasta kevadprognoosi lisada. Nende meetmete eesmärk on vähendada esmaseid kulutusi (0,16 % võrra SKPst), eelkõige töötajatele makstavate hüvitiste, vahetarbimise ja kapitalisiirete valdkonnas. Lisaks on muudetud hinnanguid 2016.–2019. aastat hõlmavate osa tulumeetmete kohta, et võtta arvesse ajakohasemat teavet, ning 2015. aasta meetmete tegelikku mõju. Kõigi nende meetmete puudujääki vähendav netomõju on 0,2 % SKPst. Võrreldes komisjoni prognoosiga parandaks nende meetmete arvesse võtmine struktuurset kohandamist ja struktuurne eelarvepositsioon osutaks teatavale keskmisele kõrvalekaldele 2015.–2016. aastal, 2017. aastal aga püsiks märkimisväärse kõrvalekalde oht. Malta peaks eeldatavasti nii 2016. kui ka 2017. aastal saavutama võla vähendamise sihttaseme. Stabiilsusprogrammile antud hinnangu põhjal ja komisjoni 2016. aasta kevadprognoosi arvesse võttes näeb nõukogu ohtu, et Malta ei täida stabiilsuse ja kasvu pakti nõudeid. Seepärast tuleb võtta veel meetmeid, et tagada nõuete täitmine 2016. ja 2017. aastal.
(7)

Lisaks nõrgale ekspordile ja konkurentsivõimele esineb suur valitsemissektori võlakoormus. Välismajanduse tulemused on alates 2000. aastast halvenenud, mida tõendab ülemaailmse turuosa vähenemine, ja seda raskendab asjaolu, et eksport on peamiselt suunatud vähem dünaamilistele turgudele. Kuigi turuosa negatiivne suundumus on viimastel aastatel peatunud, on kumuleerunud kahjum endiselt märkimisväärne. Riigi ekspordivõimekust kahjustab ka turusegmentide spetsialiseerumine ja suurem hinnakonkurents. Seda on vägagi keeruline ühildada riigi suurte tööjõukuludega. Tööjõu ühikukulu on kuni viimase ajani jõudsalt kasvanud madala tootlikkuse tulemusel ja eeskätt kiire palgatõusu tõttu. Viimane on tingitud palgakujundussüsteemi teatavatest erijoontest. Ühest küljest on reaalpalkade kasvumarginaalid seatud korduvalt liiga kõrgele. Teisest küljest ületas inflatsioon korduvalt ootusi ja inflatsiooni naaberriikides. Baasinflatsioonimäärade struktuursed erinevused Belgia ja naaberriikide vahel on põhjustatud peamiselt kiiremast teenusehindade kasvust ja jaeturu kesisest toimimisest. Selline inflatsioon kandus palkade automaatse indekseerimise üldise tava kaudu üle palkade kasvule. Üheskoos on need tegurid vähendanud tugevasti koordineeritud palgakujundussüsteemi tulemuslikkust. Selleks et peatada konkurentsivõime nõrgenemine ning selle negatiivne mõju ekspordile ja tööhõivele, on Belgia ametiasutused viimastel aastatel sekkunud palgakujundusprotsessi. On kehtestatud palkade kärpemeetmeid, sealhulgas piirangud reaalpalkade kasvule ja palkade indekseerimissüsteemi peatamine. Lisaks on vähendatud sotsiaalkindlustusmakseid. Kuid jätkusuutliku korrigeerimise tagamiseks on vaja palgakujundusraamistiku struktuurireforme, mis oleksid kooskõlas nõukogu viimaste aastate soovitustega. Kuigi valitsusel on kavas vaadata läbi 1996. aasta seadus, mis käsitleb tööhõive edendamist ja konkurentsivõime tagamist ning millega nähakse sotsiaalpartneritele ette palganormi kehtestamine iga kahe aasta järel, on seni tehtud edusammud väikesed. Ametlikuma seose tagamine palkade ja tootlikkuse vahel aitaks säilitada tootlikkuse hiljutist tõusu ja hoida ära varasemate probleemide kordumise.