Nõukogu direktiiv,

24. juuli 1973,

millega kaotatakse asutamisvabaduse piirangud otsekindlustuse, välja arvatud elukindlustuse puhul

(73/240/EMÜ)

EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 54 lõikeid 2 ja 3,

võttes arvesse asutamispiirangute kaotamise üldprogrammi, [1] eriti selle jaotist IV C,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]

võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]

ning arvestades, et:

eespool nimetatud üldprogrammis on sätestatud teiste liikmesriikide kodanike igasuguse diskrimineerimise kaotamine otsekindlustusega, välja arvatud elukindlustusega tegelemisel;

vastavalt nimetatud üldprogrammile oleneb esinduste või filiaalide asutamise piirangute kaotamine otsekindlustusega tegelevate kindlustusseltside puhul tegevuse alustamist ja jätkamist reguleerivate tingimuste kooskõlastamisest; otsekindlustuse, välja arvatud elukindlustuse puhul on kooskõlastamine ellu viidud 24. juuli 1973. aasta nõukogu esimese direktiiviga;

nimetatud direktiivi reguleerimisala on igas mõttes samasugune, nagu on määratletud esimese kooskõlastamisdirektiivi lisa punktis a; asjaolusid arvesse võttes tundus mõistlik jätta koordineerimist silmas pidades välja ekspordikrediidikindlustus;

eespool nimetatud programmi kohaselt tuleb kaotada piirangud kutseorganisatsioonidega ühinemisele, kui asjaomaste isikute kutsetegevusega kaasneb selline õigus,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

Artikkel 1

Liikmesriigid kaotavad asutamispiirangute kaotamise üldprogrammi I jaotise reguleerimisalasse kuuluvate füüsiliste isikute ja kindlustusseltside, edaspidi "soodustatud isikud", puhul nimetatud üldprogrammi III jaotises osutatud piirangud, mis mõjutavad esimese kooskõlastamisdirektiivi artiklis 1 sätestatud sõltumatute toimingute alustamist ja jätkamist.

Esimese kooskõlastamisdirektiivi all peetakse silmas 24. juuli 1973. aasta esimest nõukogu direktiivi otsekindlustustegevuse, välja arvatud elukindlustustegevuse alustamise ja jätkamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta.

Ekspordikrediidikindlustuse puhul säilitatakse kõnealuseid piiranguid siiski kuni esimese kooskõlastamisdirektiivi artikli 2 lõike 2 punktis d sätestatud kooskõlastamisprogrammi elluviimiseni.

Artikkel 2

1. Eelkõige kaotavad liikmesriigid järgmised piirangud:

a) piirangud, mis takistavad soodustatud isikutel alustamast vastuvõtjariigis tegevust samadel tingimustel ja samade õigustega, mis on kõnealuse riigi kodanikel;

b) haldustavadest tulenevad piirangud, mille tagajärjel soodustatud isikuid diskrimineeritakse, võrreldes kodanikega.

2. Kaotatavate piirangute hulka kuuluvad eelkõige sellistest meetmetest tulenevad piirangud, mis takistavad või piiravad soodustatud isikutel tegevuse alustamist järgmiste vahenditega:

a) Saksamaal:

sätted, millega liitvabariigi majandusministeeriumile antakse kaalutlusõigus kehtestada välisriikide kodanikele sellisele majandustegevusele juurdepääsuks oma tingimused ja takistada neil sellega tegelemine Saksamaa Liitvabariigis (6. juuni 1931. aasta seadus (VAG), artikli 106 lõike 2 punkt nr 1 koostoimes artikli 8 lõike 1 alapunktiga nr 3, artikli 106 lõike 2 viimase lause ja artikli 111 lõikega 2);

b) Belgias:

carte professionelle'i omamise kohustus (19. veebruari 1965. aasta seaduse artikkel 1);

c) Prantsusmaal:

- erinõusoleku saamise vajadus (15. veebruari 1917. aasta seadus, mida on muudetud ja täiendatud 30. oktoobri 1935. aasta decret-loi'ga, artikli 2 lõige 2; 19. augusti 1941. aasta muudetud decret' artiklid 1 ja 2; 13. augusti 1947. aasta muudetud decret' artiklid 2 ja 10);

- kohustus esitada käendus või erigarantiid (15. veebruari 1917. aasta seadus, mida on muudetud ja täiendatud 30. oktoobri 1935. aasta decret-loi'ga, artikli 2 lõige 2; 14. juuni 1938. aasta decret-loi' artikkel 42; 30 detsembri 1938. aasta muudetud decret' artikkel 143; 14. detsembri 1966. aasta decret' artiklid 9, 10 ja 11);

- kindlustustehnilise eraldise deponeerimise kohustus (30. detsembri 1938. aasta decret' artikkel 179, mida on muudetud; 13. augusti 1947. aasta muudetud decret' artiklid 8 ja 13; 14. detsembri 1966. aasta decret' jaotis i);

d) Iirimaal:

sätted, mille kohaselt kindlustuslitsentsi saamiseks on vaja, et äriühing on registreeritud Iiri äriühingute seaduste põhjal, kaks kolmandikku tema osakutest kuuluvad Iirimaa kodanikele ja enamus juhtkonnast (v.a täistööajaga tegevdirektor) peavad olema Iirimaa kodanikud (1936. aasta kindlustusseaduse paragrahv 12, 1964. aasta kindlustusseaduse paragrahv 7).

3. Õigusnorme, millega kehtestatakse soodustatud isikute suhtes kohustus esitada tagatis või erigarantii, ei tühistata seni, kuni kindlustusseltsid ei vasta esimese kooskõlastamisdirektiivi artiklites 16 ja 17 sätestatud rahalistele tingimustele vastavalt sama direktiivi artikli 30 lõigete 1 ja 2 sätetele.

Artikkel 3

1. Kui vastuvõttev liikmesriik nõuab artiklis 1 osutatud tegevust alustada soovivatelt oma kodanikelt tõendeid laitmatu reputatsiooni ja varasemate pankrottide puudumise kohta või ühe eelnimetatu puudumise kohta, aktsepteerib riik teiste liikmesriikide kodanike puhul piisava tõendina karistusregistri väljavõtet või juhul, kui selle esitamine ei ole võimalik, välisriigi kodaniku päritolu- või lähteriigi pädeva kohtu- või haldusorgani väljastatud samaväärset dokumenti, mis tõendab, et kõnealused nõuded on täidetud.

2. Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteriik ei väljasta dokumenteeritud tõendeid laitmatu reputatsiooni ja varasemate pankrottide puudumise kohta, võib sellised tõendid asendada vandega — või kui riigis ei ole vannet sätestatud, siis tõotusega —, mille asjaomane isik annab pädeva kohtu- või haldusorgani ees või vajaduse korral oma päritolu- või lähteriigi notari ees; see organ või notar annab välja tunnistuse, mis tõendab vande või tõotuse autentsust. Kinnituse varasemate pankrottide puudumise kohta võib samuti anda kõnealuse riigi kutse- või äriorgani ees.

3. Lõike 1 või lõike 2 kohaselt välja antud dokumendid tuleb esitada kolme kuu jooksul pärast väljaandmiskuupäeva.

4. Liikmesriigid määravad artiklis 6 sätestatud tähtaja jooksul asutused ja organid, kes on pädevad andma välja nimetatud dokumente, ja teatavad nendest viivitamata teistele liikmesriikidele ja komisjonile.

Artikkel 4

1. Liikmesriigid tagavad, et soodustatud isikutel on õigus ühineda kutse- või majandusorganisatsiooniga samadel tingimustel ja samade õiguste ja kohustustega nagu nende endi kodanikel.

2. Kutse- või majandusorganisatsioonidega ühinemise õigus sisaldab asutamise korral ka võimalust olla nendes organisatsioonides valitud või nimetatud juhtivatele töökohtadele. Need ametikohad võib siiski reserveerida asjaomase riigi kodanikele, kui asjaomane organisatsioon on mõne õigusakti sätete kohaselt seotud avaliku võimu teostamisega.

3. Luksemburgi Suurhertsogiriigis ei anna chambre de commerce'i liikmeks olemine soodustatud isikutele õigust osaleda nimetatud koja haldusorganite valimisel.

Artikkel 5

Ükski liikmesriik ei anna oma kodanikele, kes lähevad teise liikmesriiki artiklis 1 nimetatud tegevuse eesmärgil, mingit abi, mis võiks moonutada asutamistingimusi.

Artikkel 6

Liikmesriigid muudavad oma siseriiklikke õigusakte vastavalt käesolevale direktiivile 18 kuu jooksul pärast esimese kooskõlastamisdirektiivi teatavakstegemist ning teatavad sellest viivitamata komisjonile. Selliselt muudetud õigusakte rakendatakse samal ajal kui esimese direktiivi kohaselt ettenähtud õigusnorme.

Artikkel 7

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Brüssel, 24. juuli 1973

Nõukogu nimel

eesistuja

I. Nørgaard

[1] EÜT 2, 15.1.1962, lk 36/62.

[2] EÜT C 27, 28.3.1968, lk 15.

[3] EÜT 118, 20.6.1967, lk 2323/67.

--------------------------------------------------