ET Euroopa Liidu Teataja L 217/8

NÕUKOGU DIREKTIIV 2006/67/EÜ,

24. juuli 2006,

millega liikmesriike kohustatakse säilitama toornafta ja/või naftatoodete miinimumvarusid

(kodifitseeritud versioon)

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, (1)

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, (2)

ning arvestades järgmist:

(1) Nõukogu 20. detsembri 1968. aasta direktiivi 68/414/EMÜ, millega EMÜ liikmesriike kohustatakse säilitama toornafta ja/või naftatoodete miinimumvarusid, (3) on korduvalt oluliselt muudetud. (4) Selguse ja otstarbekuse huvides tuleks kõnealune direktiiv kodifitseerida.

(2) Imporditud toornaftal ja naftatoodetel on järjest olulisem tähtsus ühenduse varustamisel energiaga. Isegi lühiajalised raskused, mille tõttu vähenevad selliste kolmandatest riikidest imporditud toodete tarned või tõuseb oluliselt nende hind rahvusvahelisel turul, võivad põhjustada tõsiseid häireid ühenduse majandustegevuses. Sel juhul peab ühendus suutma vältida või vähemalt leevendada kõiki kahjustavaid mõjusid.

(3) Tarneraskused võivad tekkida ootamatult. Seetõttu on oluline võtta vajalikke meetmeid võimaliku puudujäägi korvamiseks.

(4) Selleks on vaja suurendada toornafta ja naftatoodete varustuskindlust liikmesriikides, luues ja säilitades tähtsaimate naftatoodete miinimumvarusid.

(5) Naftavarude korraldamine ei tohi takistada siseturu tõrgeteta toimimist.

(6) Direktiivis 73/238/EMÜ (5) on nõukogu sätestanud asjakohased meetmed, sealhulgas naftavarude kasutamisega seonduvad meetmed, mida tuleb võtta juhul, kui tekivad raskused ühenduse varustamisel toornafta ja naftatoodetega; rahvusvahelist energiaprogrammi käsitleva kokkuleppega on liikmesriigid endale võtnud samalaadseid kohustusi.

(7) Tarneraskuste tekkides peavad naftavarud olema liikmesriikidele kättesaadavad. Liikmesriikidel peab olema õigus ja võimalus kontrollida varude kasutamist, suunates need piirkondadesse, kus naftatarneid kõige enam vajatakse.

(8) Varude hoidmist reguleeriv kord peab tagama nende olemasolu ning tarbijate juurdepääsu neile.

(9) Varude hoidmist reguleeriv kord peab olema läbipaistev ning tagama varude hoidmise kohustuse õiglase ja mittediskrimineeriva jaotuse. Liikmesriigid võivad teavitada huvitatud pooli naftavarude hoidmise kuludest.

(10) Varude hoidmise korraldamiseks võivad liikmesriigid sisse seada süsteemi, kus varude hoidmise kohustuse alla kuuluvate varude eest vastutab täielikult või osaliselt teatav varude hoidmisega tegelev organ või üksus. Võimalike ülejääkide hoidmise eest vastutavad naftatöötlusettevõtjad ja teised turul osalevad ettevõtjad. Varude hoidmise korra tõhusaks ja usaldusväärseks toimimiseks on vajalik valitsuse ja naftatööstuse koostöö.

(11) Riigisisene tootmine aitab kaasa varustuskindluse tagamisele. Naftaturu arengust lähtudes võib naftavarude säilitamise kohustusest vabastada need liikmesriigid, kellel on oma naftatööstus. Subsidiaarsuse põhimõttest lähtudes võivad liikmesriigid vabastada ettevõtted varude säilitamise kohustusest nende toodete ulatuses, mida need ettevõtted toodavad oma riigist pärinevast toornaftast.

(12) On asjakohane võtta kasutusele meetodid, mida ühendus ja liikmesriigid rahvusvaheliste kohustuste ja lepingute alusel juba rakendavad. Nafta tarbimisstruktuuris toimunud muutuste tagajärjel on rahvusvahelise lennuliikluse kütusevarud saanud selle tähtsaks osaks.

(13) Tuleb kohandada ja lihtsustada naftavarusid käsitleva ühenduse statistilise aruandluse korda.

(14) Naftavarusid võib põhimõtteliselt hoida kõikjal ühenduses. Sellepärast tuleks hõlbustada varude rajamist väljaspool riigi territooriumi. Otsused varude hoidmise kohta väljaspool riigi territooriumi peab vastu võtma asjaomase liikmesriigi valitsus, võttes arvesse riigi vajadusi ja varustuskindlust puudutavaid küsimusi. Mõne teise ettevõtja, organi või üksuse käsutuses olevate varude suhtes tuleb sätestada üksikasjalikud eeskirjad, mis tagavad nende kättesaadavuse nafta tarneraskuste korral.

(15) Siseturu tõrgeteta toimimise tagamiseks tuleks soodustada liikmesriikidevahelisi miinimumvarude hoidmise lepinguid, et edendada teistes liikmesriikides asuvate hoidlate kasutamist. Otsuse sellise lepingu sõlmimise kohta teevad asjaomased liikmesriigid.

(16) Tuleks tugevdada varude haldusjärelevalvet ning sisse seada tõhus järelevalve- ja kontrollisüsteem. Sellise kontrolli rakendamiseks on vaja sanktsioonide süsteemi.

(17) Ühenduse julgeolekuvarude olukorrast tuleks nõukogu korrapäraselt teavitada.

(18) Kuna võetava meetme eesmärki, nimelt nafta varustuskindluse kõrge taseme säilitamist ühenduses, kasutades usaldusväärseid ja läbipaistvaid liikmesriikide solidaarsusel rajanevaid mehhanisme ning järgides siseturgu ja konkurentsi käsitlevaid eeskirju, on parem saavutada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev direktiiv nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

(19) Käesolev direktiiv ei mõjuta liikmesriikide kohustusi, mis on seotud I lisa B-osas esitatud direktiivide riigisisesesse õigusesse ülevõtmise tähtaegadega,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

Artikkel 1

1. Liikmesriigid võtavad vastu sellised õigus- või haldusnormid, mis on asjakohased selleks, et säilitada oma naftatoodete varud Euroopa Ühenduses pidevalt tasemel, mis iga artiklis 2 loetletud naftatoote kategooria osas vastab vähemalt üheksakümne päeva keskmisele päevasele sisetarbimisele eelmisel kalendriaastal, mida on nimetatud artikli 4 lõikes 2, kui artikli 10 sätetest ei tulene teisiti.

2. Selle osa sisetarbimisest, mis kaetakse vaadeldavas liikmesriigis endas toodetud naftaderivaatidega, võib kuni 25 % ulatuses nimetatud tarbimisest maha arvata. Mahaarvamisel saadud tulemuse riigisisese jaotamise kohta teeb otsuse asjaomane liikmesriik.

Artikkel 2

Sisetarbimise arvutamisel võetakse arvesse järgmisi tootekategooriaid:

a) autobensiin ja lennukikütus (lennukibensiin ja reaktiivkütus);

b) kerge kütteõli, diislikütus, petrool ja lennukipetrool;

c) kütteõlid.

Meresõidukite punkrivarusid sisetarbimise arvutamisel arvesse ei võeta.

Artikkel 3

1. Vastavalt artiklile 1 säilitatavad varud peavad tarneraskuste tekkides olema täielikult liikmesriikidele kättesaadavad. Liikmesriigid peavad tagama, et neil on sellises olukorras seaduslik õigus varude kasutamist kontrollida.

Muudel juhtudel peavad liikmesriigid tagama nende varude olemasolu ja kättesaadavuse. Nad kehtestavad varude identifitseerimise, nende üle arvestuse pidamise ja kontrollimise korra.

2. Liikmesriigid peavad tagama, et varude hoidmist reguleeriv kord on õiglane ja mittediskrimineeriv.

Artiklile 1 vastavast varude säilitamisest tulenevad kulud jagatakse läbipaistvas korras. Sellega seoses võivad liikmesriigid vastu võtta meetmeid vajaliku teabe saamiseks artiklile 1 vastavast varude säilitamisest tulenevate kulude kohta ja selle edastamiseks huvitatud pooltele.

3. Lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõuete täitmiseks võivad liikmesriigid otsustada, et varude hoidmise eest vastutab täielikult või osaliselt teatav varude hoidmisega tegelev organ või üksus.

Kaks või enam liikmesriiki võivad kasutada ühist varude hoidmisega tegelevat organit või üksust. Sel juhul vastutavad nad ühiselt käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste täitmise eest.

Artikkel 4

1. Liikmesriigid esitavad komisjonile vastavalt artikli 5 lõigetele 2 ja 3 ning artiklile 6 koostatud statistilise kokkuvõtte iga kuu lõpus olemasolevatest varudest, milles on määratletud nendele varudele vastav keskmise tarbimisega päevade arv eelneval kalendriaastal. See kokkuvõte tuleb esitada hiljemalt aruandekuule järgneva teise kuu 25. kuupäevaks.

2. Liikmesriigi varude hoidmise kohustus põhineb eelnenud kalendriaasta sisetarbimisel. Hiljemalt iga kalendriaasta 31. märtsiks peavad liikmesriigid oma varude hoidmise kohustuse ümber arvutama ja tagama uute kohustuste täitmise niipea kui võimalik, kuid hiljemalt iga aasta 31. juuliks.

3. Statistilises kokkuvõttes esitatakse lennukipetrooli varud eraldi artikli 2 punktis b osutatud kategoorias.

Artikkel 5

1. Vastavalt artiklile 1 hoitavaid varusid võib säilitada nii toornafta ja vahetoodete kui ka lõpptoodete kujul.

2. Statistilises kokkuvõttes arvestatakse iga kuu lõpus

a) olemasolevat valmistoodangut vastavalt selle tegelikule kaalule;

b) toornaftat ja vahetooteid järgmiselt: i) kõik tootekategooriad vastavalt kogustele, mis on saadud asjaomase liikmesriigi naftatöötlusettevõtjatelt eelmise kalendriaasta jooksul; ii) asjaomase liikmesriigi naftatöötlusettevõtjate jooksva aasta tootmisprogrammide alusel; iii) asjaomases liikmesriigis eelmisel kalendriaastal valmistatud säilitamisele kuuluvate toodete koguse ja samal aastal kasutatud toornafta koguse vahelise suhte alusel; kuni 40 % esimese ja teise kategooria (bensiin ja kerge kütteõli) kogukohustuse ning kuni 50 % kolmanda kategooria (kütteõlid) kogukohustuse puhul.

3. Süsivesinike segu komponendid, mis on mõeldud artiklis 2 loetletud lõpptoodete valmistamiseks, võivad asendada tooteid, milleks need on mõeldud.

Artikkel 6

1. Artiklis 1 sätestatud miinimumvarude taseme arvutamisel esitatakse statistilises kokkuvõttes ainult need kogused, mida hoitakse vastavalt artikli 3 lõikele 1.

2. Lõikes 1 osutatud sätete kohaselt võivad varud sisaldada järgmist:

a) lossimissadamates olevate naftatankerite pardal olevad varud pärast sadamaformaalsuste täitmist;

b) lossimissadamates hoitavad varud;

c) naftatorustike sisendi juures tsisternides hoitavad varud;

d) rafineerimistehaste tsisternides hoitavad varud, välja arvatud torustikes ja rafineerimistehastes olevad varud;

e) rafineerimistehaste ning impordi-, ladustamis- või hulgimüügifirmade varud;

f) suurtarbijate ladudes hoitavad varud püsivarude säilitamise kohustust käsitlevate riigisisese õiguse sätete kohaselt;

g) riigi piirides toimuva transpordiga seotud praamidel ja rannasõidulaevadel hoitavad varud juhul, kui pädevatel asutustel on neid varusid võimalik kontrollida, ja tingimusel, et neid varusid saab viivitamata kasutusele võtta.

3. Statistilisest kokkuvõttest arvatakse välja eelkõige järgmised varud: veel ammutamata kodumaine toornafta, meresõidukite punkrivarud, otsetransiidi teel veetavad varud, välja arvatud artikli 7 lõikes 1 nimetatud varud, torujuhtmetes, paakautodes, paakvagunites ja jaemüügipunktide hoidlates paiknevad varud ning väiketarbijate varud.

Statistiline kokkuvõte ei hõlma ka relvajõudude varusid ja naftaettevõtete varusid relvajõudude vajadusteks.

Artikkel 7

1. Käesoleva direktiivi rakendamiseks võib valitsustevaheliste lepingute alusel luua ühes liikmesriigis varud teises liikmesriigis registrisse kantud ettevõtjate, organite või üksuste nimel. Iga liikmesriigi valitsus otsustab, kas ta hoiab osa oma varudest väljaspool riigi territooriumi.

Liikmesriik, kelle territooriumil varusid sellise lepingu alusel hoitakse, ei tohi vastu seista nende üleviimisele teise liikmesriiki, kelle nimel neid varusid kõnesoleva lepingu alusel hoitakse. Ta peab neid varusid kontrollima kõnesolevas lepingus kehtestatud korras, kuid ei tohi neid esitada oma statistilises kokkuvõttes. Liikmesriik, kelle nimel need varud on, võib need lülitada oma statistilisse kokkuvõttesse.

Iga liikmesriik esitab koos statistilise kokkuvõttega komisjonile aruande tema territooriumil mõne teise liikmesriigi nimel hoitavate varude kohta ning tema nimel teistes liikmesriikides hoitavate varude kohta. Mõlemal juhul tuleb aruandes esitada hoidlate asukoht ja/või varusid hoidvad äriühingud ning hoitavad tootekategooriad ja kogused või toornafta.

2. Lõike 1 esimeses lõigus nimetatud lepingute projektid tuleb saata komisjonile, kes võib teha oma märkused, teatades nendest asjaomastele valitsustele. Sõlmitud lepingutest teatatakse komisjonile, kes teavitab nendest teisi liikmesriike.

Lepingud peavad vastama järgmistele tingimustele:

a) nad peavad hõlmama toornaftat ja kõiki käesoleva direktiiviga reguleeritavaid naftatooteid;

b) neis tuleb sätestada varude hoidmise tingimused ja kord, et tagada kontroll varude üle ja nende kättesaadavus;

c) neis tuleb määratleda ettenähtud varude kontrollimise ja identifitseerimise kord ning muu hulgas varude kontrollimise ja selleks tehtava koostöö meetodid;

d) need sõlmitakse tavaliselt määramata ajaks;

e) kui leping sisaldab ühepoolse lõpetamise sätet, tuleb selles kinnitada, et lõpetamise õigus ei kehti tarnekriisi ajal ning et lõpetamise eel teavitatakse sellest alati komisjoni.

3. Kui selliste lepingute alusel loodud varud ei kuulu sellele ettevõtjale, organile või üksusele, kellele on pandud varude hoidmise kohustus, vaid neid varusid hoiab tema nimel mõni teine ettevõtja, organ või üksus, tuleb täita järgmised tingimused:

a) ettevõtjal, organil või üksusel, kelle nimel varusid hoitakse, peab kogu lepingu kehtivusaja vältel olema lepingujärgne õigus saada need varud enda omandusse; asjaomased pooled lepivad kokku, kuidas määratakse sellisel omandamisel makstav hind;

b) selline leping kehtib vähemalt üheksakümmend päeva;

c) lepingus tuleb täpsustada hoidlate asukoht ja/või varusid teise ettevõtja, organi või üksuse nimel hoidvad äriühingud ning hoidlates hoitavad tootekategooriad ja kogused või toornafta;

d) varusid teise ettevõtja, organi või üksuse nimel hoidev ettevõtja, organ või üksus peab tagama, et ettevõtjal, organil või üksusel, kelle nimel varusid hoitakse, on võimalik kõnesolevaid varusid lepingu kehtivusajal alati kasutada;

e) varusid teise ettevõtja, organi või üksuse nimel hoidev ettevõtja, organ või üksus peab alluma selle liikmesriigi jurisdiktsioonile, kelle territooriumil varud paiknevad, kuivõrd see puudutab kõnesoleva liikmesriigi seaduslikku õigust kontrollida varude olemasolu.

Artikkel 8

Liikmesriigid võtavad vastu kõik varude kontrollimiseks ja järelevalveks vajalikud sätted ning rakendavad asjakohaseid meetmeid. Nad seavad sisse korra, mis võimaldab varusid kontrollida vastavalt käesoleva määruse sätetele.

Artikkel 9

Liikmesriigid määravad kindlaks sanktsioonid, mida rakendatakse vastavalt käesolevale direktiivile vastu võetud riigisiseste õigusnormide rikkumise korral ning võtavad kõik nende õigusnormide rakendamiseks vajalikud meetmed. Ettenähtud sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.

Artikkel 10

1. Kui ühenduse naftatarnimisel tekib raskusi, korraldab komisjon liikmesriigi taotlusel või omal algatusel liikmesriikidevahelise nõupidamise.

2. Välja arvatud eriti kiireloomulised juhud või väiksemate kohalike vajaduste rahuldamine, hoiduvad liikmesriigid enne lõikes 1 nimetatud nõupidamist oma varude kasutamisest määrani, mille puhul varud väheneksid kohustuslikust miinimumtasemest allapoole.

3. Liikmesriigid teatavad komisjonile kõikidest oma varude kasutamistest ja teevad niipea kui võimalik teatavaks järgmise:

a) kuupäev, mil varude tase langes kohustuslikust miinimumtasemest allapoole;

b) selliste kasutamiste põhjused;

c) meetmed, mida vajaduse korral tuleb varude täiendamiseks võtta;

d) võimaluse korral varude seisundi arengu hinnang seoses nende jäämisega kohustuslikust miinimumtasemest allapoole.

Artikkel 11

Komisjon esitab nõukogule regulaarselt aruande ühenduse varude olukorra kohta, sealhulgas võimaliku ühtlustamisvajaduse kohta, et tagada varude tõhus kontroll ja järelevalve.

Artikkel 12

Direktiiv 68/414/EMÜ tunnistatakse kehtetuks, ilma et see mõjutaks liikmesriikide kohustusi seoses I lisa B-osas esitatud direktiivide riigisisesesse õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtaegadega.

Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile kooskõlas II lisas esitatud vastavustabeliga.

Artikkel 13

Käesolev direktiiv jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Artikkel 14

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Brüssel, 24. juuli 2006 Nõukogu nimel eesistuja M. PEKKARINEN

(1) ELT C 226 E, 15.9.2005, lk 44.

(2) ELT C 112, 30.4.2004, lk 39.

(3) EÜT L 308, 23.12.1968, lk 14. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 98/93/EÜ (EÜT L 358, 31.12.1998, lk 100).

(4) Vt I lisa A-osa.

(5) EÜT L 228, 16.8.1973, lk 1.