KOMISJONI RAKENDUSMÄÄRUS (EL) 2019/2092,

28. november 2019,

millega kehtestatakse lõplik tasakaalustav tollimaks Indoneesiast pärit biodiislikütuse impordi suhtes

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta määrust (EL) 2016/1037 kaitse kohta subsideeritud impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Liidu liikmed (1) (edaspidi „alusmäärus“), ning eriti selle artiklit 15,

ning arvestades järgmist:

1. MENETLUS

1.1. Algatamine

(1) 6. detsembril 2018. aastal algatas Euroopa Komisjon (edaspidi „komisjon“) alusmääruse artikli 10 alusel subsiidiumivastase uurimise Indoneesiast pärit biodiislikütuse Euroopa Liitu (edaspidi „liit“) impordi suhtes.

(2) Komisjon avaldas algatamisteate (edaspidi „algatamisteade“) Euroopa Liidu Teatajas (2).

(3) Komisjon algatas uurimise pärast seda, kui Euroopa Biodiisli Nõukogu (European Biodiesel Board, edaspidi „kaebuse esitaja“ või „EBB“) esitas 22. oktoobril 2018 kaebuse tootjate nimel, kes esindavad 32 % liidu kogutootmismahust.

1.2. Ajutised meetmed

(4) Komisjon kehtestas 14. augustil 2019. aastal komisjoni rakendusmäärusega (EL) 2019/1344 (3) (edaspidi „ajutine määrus“) ajutised tasakaalustavad tollimaksud Indoneesiast pärit biodiislikütuse liitu impordi suhtes.

(5) Nagu märgitud ajutise määruse põhjenduses 13, hõlmas subsideerimise ja kahju uurimine ajavahemikku 1. oktoobrist 2017 kuni 30. septembrini 2018 (edaspidi „uurimisperiood“) ning kahju hindamise seisukohalt oluliste suundumuste uurimine hõlmas ajavahemikku 1. jaanuarist 2015 kuni uurimisperioodi lõpuni (edaspidi „vaatlusalune periood“).

1.3. Järgnenud menetlus

(6) Pärast oluliste faktide ja kaalutluste avalikustamist, mille põhjal kehtestati ajutised tasakaalustavad tollimaksud (edaspidi „esialgsete järelduste avalikustamine“), esitasid EBB, Indoneesia valitsus ning kõik neli eksportivat Indoneesia tootjat kirjalikud esildised, milles tehti teatavaks nende seisukohad ajutiste järelduste kohta.

(7) Isikutele, kes taotlesid ärakuulamist, anti selleks võimalus. Ära kuulati EBB, Indoneesia valitsus ja kõik neli eksportivat Indoneesia tootjat.

(8) Komisjon vaatas läbi huvitatud isikute esitatud märkused ja tegeles nendega, nagu käesolevas määruses üksikasjalikult kirjeldatud.

(9) Komisjon teatas kõikidele huvitatud isikutele olulistest faktidest ja kaalutlustest, mille põhjal ta kavatses kehtestada Indoneesiast pärit biodiislikütuse liitu suunatud impordi suhtes lõpliku tasakaalustava tollimaksu (edaspidi „lõplike järelduste avalikustamine“).

(10) Pärast lõplike järelduste avalikustamist esitasid EBB, Indoneesia valitsus ja kolm neljast Indoneesia eksportivast tootjast kirjalikud esildised, tehes teatavaks oma seisukohad lõplike järelduste suhtes. Komisjon märkis, et Indoneesia valitsuse ja kahe eksportiva tootja esildised olid igas mõttes samad, ning selles määruses võetakse need lõplike järelduste kohta tehtud märkused kokku Indoneesia valitsuse märkustena.

(11) Isikutele, kes taotlesid ärakuulamist, anti selleks võimalus. Pärast lõplikke järeldusi kuulati ära EBB, Indoneesia valitsus ja kaks neljast eksportivast Indoneesia tootjast.

(12) Indoneesia valitsus ja kaks eksportivat tootjat märkisid pärast lõplike järelduste avalikustamist esitatud märkustes, et nende kaitseõigusi ei austatud, eriti seoses hinna allalöömise arvutustega ning arvutustes kasutatud liidu toote kontrollnumbrite, liidu tootmisharu segudes kasutatud lähteainete ja liidu tootmisharu müüdava kütuse külmfiltri ummistuspunktide (CFPPde) (4) avalikustamisega liidu tootmisharu huvitatud isikutele.

(13) Indoneesia valitsus ja kaks neljast eksportivast Indoneesia tootjast taotlesid ärakuulamist ärakuulamise eest vastutava ametniku juuresolekul ning see ärakuulamine toimus 14. oktoobril 2019.

(14) Kõikide nende punktidega tegeleti juba lõplike järelduste avalikustamise käigus ning neid selgitati Indoneesia valitsusele ärakuulamiste ajal, mis toimusid pärast lõplike järelduste avalikustamist.

(15) Komisjon vaatas pärast lõplike järelduste avalikustamist läbi huvitatud isikute esitatud märkused ja tegeles nendega, nagu käesolevas määruses üksikasjalikult kirjeldatud.

1.4. Uurimisperiood ja vaatlusalune periood

(16) Kuna uurimisperioodi ja vaatlusaluse perioodi kohta rohkem märkusi ei esitatud, kinnitati ajutise määruse põhjendus 13.

2. VAATLUSALUNE TOODE JA SAMASUGUNE TOODE

2.1. Toote määratlusega seotud väited

(17) Pärast ajutise määruse avaldamist esitas Wilmar Group, üks Indoneesia eksportiv tootja (edaspidi „Wilmar“), väite, et tema fraktsioneeritud metüülestrite eksporti ei tohiks käsitada vaatlusaluse toote ekspordina. Wilmar märkis, et see väide esitati tähtaja jooksul, mis oli kirjas tema valimisse kaasamise vormi I lisas.

(18) Väidet ei esitatud aga eraldi ja sellepärast ei võtnud teised huvitatud isikud seda enne ajutise määruse kohta märkuste saamist teadmiseks.

(19) Komisjon märkis, et sama eksportiv tootja esitas sama teabe alusel eelmise Indoneesiast pärit biodiislikütuse impordi dumpinguvastase uurimise ajal sama väite ja see lükati tagasi nii ajutises määruses (5) kui ka lõplikus määruses (6) (edaspidi „esialgne uurimine“).

(20) Käesolevas uurimises lükkas komisjon toote välistamise taotluse taas tagasi eelmises dumpinguvastases määruses sätestatud samal kolmel põhjusel, mis on esitatud allpool.

(21) Esiteks on fraktsioneeritud metüülestrid rasvhapete metüülestrid ja neid saab kasutada biodiislikütuse tootmiseks. Selles mõttes võib muuks otstarbeks kui kütusena kasutamiseks deklareeritud biodiislikütust kasutada kütusena, kuna sellel on samad füüsikalised ja tehnilised omadused.

(22) Teiseks on raske eristada üht rasvhapete metüülestrit teisest impordisadamas keemilist analüüsi tegemata.

(23) Kolmandaks, kuigi fraktsioneeritud metüülestrid ei vasta Euroopa standardile (EN 14214), saab neid segada teiste biodiislikütustega, et saada segu, mis vastab standardile.

(24) Lisaks palus Wilmar komisjonil kinnitada, et põhimõtteliselt on tolli lõppkasutusprotseduur, mis hõlmab tollimaksust vabastamist, fraktsioneeritud metüülestritele kasulik, kui äriühing suudab riiklikule tolliasutusele nõuetekohaselt tõestada, et fraktsioneeritud metüülestrit ei hakata lõppkasutuse mõttes kasutama kütusena.

(25) Komisjon märkis, et nende tollimaksude kohaldamine, mille suhtes kehtib lõppkasutuse tollijärelevalve, on varem peatatud seoses teatavate fraktsioneeritud metüülestrite impordiga, nagu on sätestatud nõukogu määruses (EL) 2018/2069 (7). See maksuvabastus kehtib aga ainult ühise tollitariifistiku ühepoolsete tollimaksude kohta ega piira kõnealuste tasakaalustavate tollimaksude kohaldamist. Sellest tulenevalt lükkas komisjon lõppkasutusest tuleneva maksuvabastuse taotluse tagasi osas, mis puudutab tasakaalustavate tollimaksude kohaldamist.

(26) Pärast lõplike järelduste avalikustamist taotles Wilmar taas lõppkasutusest tulenevat vabastust oma fraktsioneeritud metüülestrite ekspordi suhtes kohaldatavatest tasakaalustavatest tollimaksudest. Selle kohta, miks lõppkasutusest tulenevat vabastust tuleks laiendada, et anda vabastus tasakaalustavatest tollimaksudest, ei esitatud mingit uut teavet ning väide lükati seetõttu tagasi. Komisjon ei leidnud ühtki mõjuvat põhjust jätta fraktsioneeritud metüülestrid toote määratlusest välja. Üksnes asjaolu, et Wilmar võib kasutada fraktsioneeritud metüülestreid muul otstarbel kui kütusena, ei tähenda, et selline tooteliik tuleb käesoleva uurimise kohaldamisalast välja jätta.

(27) Kuna toote määratluse kohta rohkem märkusi ei esitatud, kinnitas komisjon ajutise määruse põhjendustes 31–37 esitatud järeldused.

3. SUBSIDEERIMINE

3.1. Valitsuse toetus biodiislikütuse tootmisharule otsese raha ülekandmisega õlipalmiistanduste fondi kaudu

3.1.1. Rahaline toetus

(28) Pärast esialgsete järelduste avalikustamist väitis Indoneesia valitsus, et komisjon ei suutnud tõestada eksportivatele tootjatele mõeldud rahalise toetuse olemasolu.

(29) Nii Indoneesia valitsus kui ka kõik eksportivad tootjad väitsid, et õlipalmiistanduste fondi rahastatakse üksnes toorpalmiõli ja selle derivaatide ekspordilõivude kogumise kaudu ning suurel määral ka biodiislikütuse tootjate endi vahenditest. Lisaks väitis Indoneesia valitsus, et eksportivad tootjad tasuvad ekspordilõivu otse õlipalmiistanduste fondile enne kaupade eksportimist. Indoneesia valitsuse kinnitusel ei võeta seega riigi üldeelarvest raha ja järelikult rahaline toetus puudub.

(30) Sellega seoses kordas komisjon, et nagu ajutise määruse põhjendustes 56–61 märgitud, tegutseb õlipalmiistanduste fondi korraldusasutus (edaspidi „korraldusasutus“) avaliku sektori asutusena alusmääruse artikli 2 punkti b tähenduses, mida kohaldatakse koostoimes alusmääruse artikli 3 lõike 1 punkti a alapunktiga i ning kooskõlas WTO asjakohase kohtupraktikaga. Seega on korraldusasutuse kasutatavad fondid avalikud.

(31) Lisaks üritas komisjon Indoneesia valitsuse ruumides tehtud kontrollkäigu ajal hankida ja kontrollida tõendusmaterjali Indoneesia valitsuse väite kohta, et õlipalmiistanduste fondi vahendid ei ole osa riigieelarvest. Indoneesia valitsus ei suutnud aga selliseid tõendeid esitada.

(32) Selle asemel esitas Indoneesia valitsus tõendid, mis viitasid sellele, et eksportivad tootjad tõepoolest maksid ekspordilõivu enne kaupade eksportimist. Sellest hoolimata ei suutnud ta esitada tõendeid selle kohta, et need maksed tehakse kindlale õlipalmiistanduste fondi kontole, mis seisab riigi üldeelarvest eraldi ning seega aitab vältida toorpalmiõli ja selle derivaatide ekspordilõivust saadud maksete kandmist riigi üldeelarvesse ja nende kasutamist muul otstarbel, mille Indoneesia valitsus on tunnistanud sobivaks. Lisaks ei ole mingeid tõendeid selle kohta, et õlipalmiistanduste fondil oleks eraldi kontod biodiislikütuselt ja teistelt toodetelt (sealhulgas toorpalmiõlilt) kogutavate ekspordilõivude tarbeks. See tähendab, et korraldusasutuse käsutuses olevad vahendid ei sõltu sellest, et biodiislikütust eksportivad tootjad peavad enne lõivu tasuma, kuna võib juhtuda, et Indoneesia valitsus on juba teiste toodete kohta kehtivate ekspordilõivude kaudu riigitulu saanud. Niisiis, kuna puuduvad täiendavad tõendid, mis viitaksid vastupidisele, kinnitas komisjon ajutise määruse põhjenduses 64 esitatud järeldused.

(33) Lisaks märkis komisjon, et Indoneesia valitsus ega ükski eksportiv tootja ei vaidlustanud õlipalmiistanduste fondi käsitamist avaliku sektori asutusena. Sellest tulenevalt, võttes arvesse Indoneesia valitsuse suutmatust esitada kaalukaid tõendeid, mis viitavad vastupidisele, käsitatakse õlipalmiistanduste fondi käsutuses olevaid vahendeid avaliku sektori vahenditena ning seega võetakse neid valitsuse ressurssidest (näiteks kohustuslik ekspordilõiv).

(34) Lisaks väitsid Indoneesia valitsus ja kõik eksportivad tootjad, et komisjon eksis, kui analüüsis õlipalmiistanduste fondi makseid eraldiseisvana, mitte osana Indoneesia valitsuse tehtud maksest biodiislikütuse ostmisel. Peale selle väitsid Indoneesia valitsus ja kõik eksportivad tootjad, et komisjon määratles kõnealust kava ekslikult toetusena, kuigi see peaks paremal juhul kvalifitseeruma valitsuse poolt kaupade ostmisena enam kui piisava tasu eest.

(35) Komisjon lükkas allpool toodud põhjustel tagasi väite, et komisjon analüüsis õlipalmiistanduste fondi makseid eraldiseisvana ja et programmi tuleks käsitada kaupade (biodiislikütuse) ostmisena Indoneesia valitsuse poolt.

(36) Komisjon märkis, et biodiislikütust ei osta mitte Indoneesia valitsus, vaid teatavad segajad (Pertamina ja AKR). Indoneesia valitsusel ei ole õlipalmiistanduste fondi kaudu mingit lepingulist ostusuhet biodiislikütuse tootjatega ja ta ei saa biodiislikütuse tootjatele antud raha eest midagi vastu. Asjaolu, et Indoneesia valitsusel on lepinguline suhe biodiislikütuse tootjatega, pole uurimise ajal kinnitanud ükski huvitatud isik.

(37) Kohaldatavates õigusaktides on sätestatud, et biodiislikütuse tarnijad, kes soovivad selles programmis osaleda, võivad tarnida palmiõlist saadud metüülestrit (edaspidi „PME“) äriühingutele Petrofuel Entities (vt ajutise määruse põhjendused 45 ja 46), Pertamina või AKR, kes seejärel segavad seda mineraaldiislikütusega, et saada diislikütus B20. Kohaldatavate õigusaktidega antakse selles programmis osalevatele biodiislikütuse tootjatele õigus saada a) makseid biodiislikütuse eest segajatelt; ja b) lisaraha õlipalmiistanduste fondilt. Biodiislikütuse tootjatel ei ole Indoneesia valitsuse ega õlipalmiistanduste fondi ees mingeid lepingulisi kohustusi peale kohustuse järgida volitust, mille nad on saanud asjaomaste õigusnormide alusel ja mille eest nad saavad hüvitist. Kui vastastikused lepingulised kohustused puuduvad, ei ole õlipalmiistanduste fondi jagatav raha osa tasulisest lepingust (näiteks kui valitsus ostab mingi hinna eest biodiislikütust). Lihtsalt öeldes annab Indoneesia valitsus igale programmis osalevale biodiislikütuse tootjale volituse müüa kindlas koguses biodiislikütust Pertaminale või AKRile teatud hinna eest (mineraaldiislikütuse võrdlushind) ja Indoneesia valitsus annab biodiislikütuse tootjatele otse lisavahendeid. Kuna programmi eesmärk ja kontekst on aga suurendada biodiislikütuse tarbimist koduturul, ei osta Indoneesia valitsus biodiislikütust otse, et kasutada seda valitsuse eesmärkidel või müüa seda turul edasi. Pigem toetab Indoneesia valitsus biodiislikütuse müüki, pakkudes biodiislikütuse tootjatele lisavahendeid ka selliste tehingute puhul, mis hõlmavad eraettevõtjaid (näiteks AKRi). Indoneesia valitsus ega eksportivad tootjad ei ole esitanud tõendeid, mis näitaksid, et Pertamina ja AKR on selles mõttes avalik-õiguslikud asutused. Nad on ettevõtjad, kes osalevad selles programmis vabatahtlikult.

(38) Komisjon analüüsis seega programmi selles kontekstis ning leidis, et õlipalmiistanduste fondi väljamaksed biodiislikütuse tootjatele ei kvalifitseeru Indoneesia valitsuse ja biodiislikütuse tootjate vahelise müügilepingu alusel tehtavate maksetena, vaid otsese raha ülekandmisena, nagu järeldati ajutise määruse põhjenduses 69.

(39) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus, Wilmar, PT Pelita Agung Agrindustri ja PT Permata Hijau Palma Oleo (edaspidi koos „Permata Group“) ja PT Ciliandra Perkasa, et õlipalmiistanduste fondi makseid ei saa käsitada rahalise toetusena. Indoneesia valitsus põhjendas seda asjaoluga, et õlipalmiistanduste fondi rahastatakse palmiõlilt ja selle derivaatidelt ekspordilõivu kogumise teel ning sellepärast tuleks seda käsitada eraõiguslikult rahastatavana.

(40) Komisjon täheldas, et Indoneesia valitsus esitas selle väite juba pärast esialgseid meetmeid ning komisjon käsitles seda (põhjendustes 30–33). Pooled ei esitanud uusi tõendeid oma korduvate argumentide toetuseks. Komisjon kinnitas seejärel nendes põhjendustes esitatud järeldused ning lükkas seetõttu väite tagasi.

(41) Lisaks väitsid Indoneesia valitsus, PT Ciliandra Perkasa ja Permata Group, et komisjon eksis, kinnitades järelduse, et õlipalmiistanduste fondi vahendid on põhjenduses 32 esitatud põhjustel avaliku sektori, mitte eraõiguslikest allikatest pärit raha. Indoneesia valitsuse sõnul on see nii sellepärast, et rahandusministri määruse nr 133/2015 ja presidendi määruse nr 66/2018 asjaomastes sätetes nähakse ette, et 1) õlipalmiistanduste fondi rahastatakse üksnes ekspordilõivu kogumisest ning 2) neid vahendeid kasutatakse ainult kindlate väljamaksete tegemiseks, sealhulgas biodiislikütuse tootjatele toetuse maksmiseks.

(42) Nagu selgitatud põhjenduses 31, palus komisjon kontrollkäigu ajal Indoneesia valitsusel esitada tõendeid selle kohta, kuidas ekspordilõivu makseid eelarves kajastatakse. Indoneesia valitsus ei esitanud ühtegi tõendit, mis oleks toetanud tema väidet, et õlipalmiistanduste fondi rahalised vahendid ei ole osa riigieelarvest.

(43) Igal juhul ei ole see oluline seoses järeldusega, et õlipalmiistanduste fondi vahendid on avaliku sektori vahendid, nagu selgitatud ajutise määruse põhjenduses 63. Rahalisi vahendeid kogutakse kohustusliku ekspordilõivu alusel. Seega erinevalt olukorrast, kus eraettevõtjad otsustavad konkreetsel eesmärgil koguda erasektori vahendeid, on Indoneesia valitsus käesoleval juhul kehtestanud mõne tootja (sealhulgas biodiislikütuse tootjad) kohustuse tasuda ekspordilõiv.

(44) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus, PT Ciliandra Perkasa, Permata Group ja Wilmar, et komisjon eksis, klassifitseerides õlipalmiistanduste fondi väljamakseid biodiislikütuse ostu asemel toetusena. Vastajate sõnul eksis komisjon ka siis, kui kinnitas, et biodiislikütuse tootjate ja õlipalmiistanduste fondi vahel ei ole lepingulist suhet. Et oma väidet toetada, esitas Wilmar ka õlipalmiistanduste fondiga sõlmitud lepingute koopiad. Indoneesia valitsuse sõnul tuleks õlipalmiistanduste fondi väljamakseid käsitada tasuna kauba (nimelt biodiislikütuse) ostu eest, sest Pertamina on riigi omandis olev äriühing, ning sellepärast tuleks seda ja Indoneesia valitsust, kes on biodiislikütuse lõppostja, käsitada ühe majandusüksusena.

(45) Komisjon leidis, et lepingud oleks tulnud esitada eelnevalt nõuetekohaseks kontrolliks. Isegi tunnistades, et õlipalmiistanduste fondi ja biodiislikütuse tootjate vahel on kehtivad lepingud, märkis komisjon, et Indoneesia valitsuse esitatud teabe kohaselt ei loo need lepingud biodiislikütuse tootjate lepingulisi kohustusi õlipalmiistanduste fondi suhtes. Indoneesia valitsuse sõnul kinnitavad need lepingud hoopis üksnes õlipalmiistanduste fondi juriidilist kohustust maksta segajate makstava hinna ja biodiislikütuse võrdlushinna vaheline erinevus, kui asjaomane biodiislikütuse tootja tarnib biodiislikütust Pertaminale. Oluline on märkida, et kõnealustes lepingutes ei ole sätestatud, et Indoneesia valitsus ostab biodiislikütust ja et maksed tehakse sel põhjusel. Vastupidi, õlipalmiistanduste fondi ja biodiislikütuse tootjate vahel sõlmitud leping ei viita sellele. et Indoneesia valitsus ostab biodiislikütust, vaid see sisaldab tingimusi, mille alusel Indoneesia valitsus maksab nn biodiislikütuse rahastamisvahendid biodiislikütuse tootjatele tagasi. Täpsemalt on lepingutes sätestatud, et õlipalmiistanduste fond rahastab biodiislikütuse tootjaid pärast seda, kui nad on tarninud biodiislikütust mõnele segajale ja seda tarnet on kontrollitud.

(46) Komisjon märkis, et õlipalmiistanduste fondi ja biodiislikütuse tootjate vaheliste lepingute olemasolu ei muuda komisjoni järeldust, et õlipalmiistanduste fondi väljamaksed on toetus. Seda põhjusel, et ainsad vastastikuste kohustustega (st toodete tarnimine ja hinna maksmine) lepingud on need, mis on sõlmitud Pertamina ja biodiislikütuse tootjate vahel. Seepärast lükkas komisjon selle väite tagasi.

(47) Allpool esitatud põhjustel leidis komisjon, et väidet, nagu tuleks Pertaminat ja Indoneesia valitsust käsitada ühe majandusüksusena, ei saa aktsepteerida.

(48) Nagu on märgitud põhjendustes 53 ja 54, ei ole lisaks sellele, et tegu on riigile kuuluva äriühinguga, muid tõendeid selle kohta, et Pertamina on avalik-õiguslik asutus ja seega valitsuse osa. Lisaks jättis Indoneesia valitsus oma väites mainimata, et Pertamina ei ole ainus segaja, kelle suhtes segamiskorraldust kohaldatakse, vaid seda tehti uurimisperioodil ka AKRi suhtes. Samal ajal, nagu on selgitatud põhjenduses 37, on AKR eraettevõte. Nii AKR kui ka Pertamina tegutsevad kooskõlas segamiskorraldusega sama süsteemi alusel, järgides samu õigusakte. Segamiskorralduse järgi ei osta Indoneesia valitsus biodiislikütust, välja arvatud juhul, kui ka Indoneesia valitsus leiab, et AKRi tuleks käsitada sama majandusüksuse osana.

(49) Sellest tulenevalt jäi komisjon oma järelduse juurde, et Pertamina käitub, hoolimata sellest, et ta on riigiettevõte, turuosalisena, kes ostab biodiislikütuse tootjatelt biodiislikütust, et segada seda mineraaldiislikütusega, mida Pertamina seejärel müüb.

(50) Komisjon jäi sellepärast kindlaks oma järeldusele, et õlipalmiistanduste fondi korraldusasutuse väljamaksed on toetus. Nagu Indoneesia valitsus juba selgitas, ei näe kehtivad õigusaktid ega õlipalmiistanduste fondi ja segajate vahelised lepingud ette vastastikuseid kohustusi. Pigem on terves segamiskorralduse süsteemis ainsad vastastikused kohustused biodiislikütuse tootjate (kohustus tarnida biodiislikütust) ja segajate (kohustus maksta hinda) vahel. Sellest tulenevalt leidis komisjon, et õlipalmiistanduste fondi korraldusasutus teeb väljamakseid, ilma et loodaks selle eesti midagi vastu saada. Sellepärast kvalifitseeruvad õlipalmiistanduste fondi väljamaksed toetusena.

(51) Lisaks väitsid Wilmar, Permata Group ja PT Ciliandra Perkasa, et Pertaminat, mis kuulub täielikult riigile, tuleks käsitada avaliku sektori asutusena. Ükski vastanu ei esitanud selle väite põhjendamiseks ühtegi tõendit.

(52) Komisjon tegi tähelepaneku, et kui Pertaminat oleks pidanud selle uurimise eesmärkidel käsitama avaliku sektori asutusena (ostab biodiislikütust koos õlipalmiistanduste fondi korraldusasutusega), oleks Indoneesia valitsus pidanud esitama selle väite uurimisprotsessi alguses ning käskima Pertaminal koostööd teha ja uurimises osaleda.

(53) Komisjon leidis, et riigiomandis olemine ei võrdu iseenesest avaliku sektori asutuseks olemisega. Nagu juba ajutise määruse põhjenduses 55 selgitatud, leidis WTO apellatsioonikogu aruandes „US–Anti-Dumping and Countervailing Duties (China)“, et termin „avaliku sektori asutus“ tähendab üksust, mis omab või täidab valitsusasutuse volitusi või millele on need antud (8). Pelgalt formaalsed kontrolli märgid (näiteks riigi omandus) ei ole piisavad avaliku sektori asutuseks olemise järelduse tegemiseks (9).

(54) Kumbki pool ei põhjendanud oma väiteid ega selgitanud, kuidas Pertaminale on antud valitsusasutuse volitused. Komisjon märkis, et nagu AKR peab ka Pertamina täitma segamiskorraldusest tulenevaid kohustusi. Juriidilise nõude täitmine ei tähenda siiski, et üksusele on antud avaliku sektori asutuse staatus. Lisaks on Pertamina lihtsalt biodiislikütuse ostja (nagu ka AKR) ning ei mängi biodiislikütuse tootjate heaks makstava toetuse jaotamisel mingit rolli.

(55) Viimasena leidis komisjon, et eraettevõte AKR kuulub sama korralduse alla ning tal on samad kohustused nagu Pertaminal. Kui võtta aluseks vastanute väited, ei oleks komisjonil muud võimalust kui kuulutada ka AKR avaliku sektori asutuseks, millele on antud valitsusasutuse volitused. Vastupidi omaenda mõttekäigule ei esitanud aga ükski vastaja sellist väidet. Õigupoolest ei maini pooled, kuidas nende väide Pertamina ja õlipalmiistanduste fondi ühise biodiislikütuse ostmise kohta sobitub süsteemi, mis kehtib eraomanduses oleva AKRi kohta. Seepärast lükkas komisjon selle väite tagasi.

(56) Lisaks väitis Wilmar, et isegi kui Pertaminat ei käsitatud avaliku sektori asutusena, volitab ja suunab Indoneesia valitsus segajaid valitsuse nimel biodiislikütust ostma ja/või biodiislikütuse tarnijaid segajatele biodiislikütust müüma. Wilmar ei põhjendanud seda väidet ühegi tõendiga. Olemasolevad tõendid näitavad pigem seda, et uurimisperioodi ajal on olemas programm, kus segajad ja biodiislikütuse tootjad osalevad vabatahtlikult olukorras, milles Indoneesia valitsus kehtestab teatavad segamisnõuded ja sekkub rahaliselt, et vähendada segamisvolitustest tulenevat koormust.

(57) Komisjon märkis, et juba segamiskohustuse olemasolu tekitab seadusliku kohustuse osta biodiislikütust, ent see ei tähenda, et Indoneesia valitsus ostab biodiislikütust turult. Indoneesia valitsus kehtestab üksnes PME protsentuaalse osakaalu, mida võib segada mineraaldiislikütusega. Indoneesia valitsus ei osta PME-d ega kavatse seda osta.

(58) Seetõttu lükkas komisjon ka selle väite tagasi.

3.1.2. Kasu

(59) Kõik eksportivad tootjad väitsid, et isegi kui komisjon kvalifitseeris õlipalmiistanduste fondi saadud maksed õigesti toetusena, eksis ta, järeldades, et sellest saadakse kasu.

(60) Lühidalt, eksportivad tootjad väitsid, et kuna õlipalmiistanduste fondi rahastatakse üksnes ekspordilõivust, mida maksavad teiste seas biodiislikütuse tootjad, ei saa viimased kasu, kuna nad maksavad fondi rohkem raha, kui sellest saavad. Eksportivate tootjate kinnitusel rahastatakse õlipalmiistanduste fondi eravahenditest ja seega oleks komisjon pidanud õlipalmiistanduste fondi makstavad vahendid grupi tasandil maha arvama. Lisaks väitsid eksportivad tootjad, et komisjon oleks pidanud ekspordilõivu summa maha arvama igalt tootelt, mille kohta see kehtib, mitte ainult biodiislikütuse ekspordilt makstava lõivu summa.

(61) Komisjon ei nõustu selle väitega allpool esitatud põhjustel.

(62) Esiteks märkis komisjon, et kõik toorpalmiõli väärtusahelaga seotud äriühingud, sealhulgas biodiislikütuse tootjad, peavad määruse alusel maksu maksma. Sarnaselt üldise maksustamisega ei ole toorpalmiõli väärtusahelas tegutsevatel äriühingutel õigust otsustada, kas panustada õlipalmiistanduste fondi või mitte, ja sellepärast ei ole asjakohane väita, et fondi rahastatakse eravahenditest. Pigem rahastatakse õlipalmiistanduste fondi Indoneesia valitsuse tavapärasest maksu- ja riigitulu kogumise tegevusest. Õigupoolest ei suutnud Indoneesia valitsus esitada tõendeid, mis näitaksid, et ekspordilõivust saadud tulu kantakse otse kindlale õlipalmiistanduste fondi kontole, mitte riigi üldeelarvesse. Seepärast oleks biodiislikütuse tootjate makstavate ekspordilõivude mahaarvamine kasu olemasolu kindlakstegemiseks sama asjakohatu kui kõikide kasusaajate makstavate maksude mahaarvamine.

(63) Teiseks märkis komisjon, et väide, et biodiislikütuse tootjad maksid õlipalmiistanduste fondi rohkem raha, kui said, on igal juhul faktiliselt vale. See väide põhineb tegelikult ekspordilõivu kogusummal, mida makstakse grupi tasandil ja kõikidelt toodetelt, mille suhtes ekspordilõivu kohaldatakse. Kui arvestada aga ainult maksu, mida eksportivad tootjad maksavad biodiislikütuselt (individuaalselt, mitte rühmana), on õlipalmiistanduste fondi makstavad summad väiksemad kui õlipalmiistanduste fondilt toetustena saadud summad.

(64) Indoneesia valitsus ning eksportivad tootjad Wilmar, Permata Group ja PT Ciliandra Perkasa väitsid veel, et komisjon eksis, kui järeldas, et biodiislikütuse tootjad saavad sellest programmist kasu. Seda põhjusel, et õlipalmiistanduste fondi maksete puudumisel oleksid segajad sunnitud ostma biodiislikütust biodiislikütuse võrdlushinnaga. Sellest tulenevalt saaksid biodiislikütuse tootjad sama palju raha, kui nad praegu saavad, ja nad ei oleks seetõttu paremas olukorras kui muidu.

(65) Komisjon ei olnud selle väitega nõus. Komisjon leidis, et korrektne vastupidine stsenaarium ei ole see, et segajad maksaksid õlipalmiistanduste fondi puudumisel biodiislikütuse võrdlushinda. Õlipalmiistanduste fondi poliitika üks eesmärke ja segamiskorralduste põhieesmärk on soodustada Indoneesias biodiislikütuse kasutamist (mineraaldiislikütuse asemel). Kuna mineraaldiislikütus on tavaliselt biodiislikütusest odavam, sekkub Indoneesia valitsus, et toetada biodiislikütuse tootjaid biodiislikütuse müümisel. Samal ajal aitavad need maksed kaasa kohustuslike segamisnõuete täitmisele. Ainuüksi õlipalmiistanduste fondi programmi olemasolu näitab, et tavapärased turutingimused ei toetaks biodiislikütuse võrdlushinda, mida kasutatakse Pertamina/AKRi ja biodiislikütuse tootjate vaheliste tehingute tegemisel. Seepärast puuduks segajatel segamiskorraldusteta igasugune motivatsioon biodiislikütust osta. Õlipalmiistanduste fondi ja selle väljamaksete puudumisel ei müüdaks biodiislikütust koduturul üldse. Biodiislikütuse tootjad peaksid konkureerima mineraaldiislikütuse tootjatega. Õlipalmiistanduste fondi ja Indoneesia valitsuse kehtestatud programmi puudumisel ei saaks biodiislikütuse tootjad lisavahendeid Indoneesia valitsuse kindlaksmääratud biodiislikütuse võrdlushinna tasemel.

(66) Komisjon on seisukohal, et korrektse vastupidise stsenaariumi puhul oleks biodiislikütuse tootjate olukord halvem kui uurimisperioodil ja pärast seda. Biodiislikütuse tootjate jaoks tähendab segamisvolituse andmine tegelikult prognoositava ja usaldusväärse sissetulekuallika olemasolu tagatud müügi kaudu. Lisaks määrab Indoneesia valitsus ex ante kindlaks omamaise müügi kogutulu, st segajate makstava summa, millele lisandub õlipalmiistanduste fondi väljamakstav toetus, kaitstes tõhusalt biodiislikütuse tarnijaid tavapäraste hinnakõikumiste eest, millega nad muidu vabal turul silmitsi seisaks, eeldusel et selline turg on olemas.

(67) Sellega seoses asus komisjon ka seisukohale, et sõltumatutele tarnijatele makstava biodiislikütuse võrdlushinna arvutamine ei kajasta nõudlust ja pakkumist tavapärastes turutingimustes ilma valitsuse sekkumiseta. Õigupoolest oli Pertamina nõus maksma biodiislikütuse eest ainult võrdlushinnast madalamat hinda, olenemata sellest, kas ta sai toetust või mitte. Seda järeldust kinnitas ka Indoneesia valitsus kontrollkäigu ajal, selgitades, et kui Pertamina ostaks biodiislikütust biodiislikütuse võrdlushinnaga, jääks ta kahjumisse. See avaldus tõestas, et moonutamata turutingimuste korral oleks biodiislikütuse turuhind märkimisväärselt madalam kui praegune Indoneesia valitsuse kehtestatud biodiislikütuse võrdlushind.

(68) Komisjon järeldas Indoneesia valitsuse avaldusest, et ükski ostja – nagu ka Pertamina – ei suudaks äri tulusalt jätkata, kui biodiislikütuse hind oleks Indoneesia valitsuse määratud võrdlushind. Selles tulenevalt ei müüdaks Indoneesias biodiislikütust ja biodiislikütuse tootjad ei saaks seetõttu müügitulu või biodiislikütuse hinnad oleksid Indoneesia valitsuse kehtestatud tasemest madalamad. Kuna Indoneesia valitsus kohaldab ja rakendab Indoneesias segamiskohustust (vt ajutise määruse põhjendused 49 ja 50), on esimene stsenaarium ebatõenäoline. Seepärast leidis komisjon, et analüüsitava kava puudumise korral on kõige tõenäolisem vastupidine stsenaarium see, et biodiislikütuse hinnad on madalamad.

(69) Nimelt leidis komisjon, et võrdlushinnad, mida Indoneesia valitsus kohaldab, et määrata kindlaks õlipalmiistanduste fondi väljamakstava toetuse summa, ei kajasta turuhinda, sest valem, mille järgi neid arvutatakse, ei põhine turu tegelikul, moonutamata olukorral. Seda põhjusel, et ühest küljest on terve turg, nii eelnevad kui ka järgnevad turud, moonutatud ega kajasta seetõttu normaalseid, konkurentsipõhiseid turutingimusi. Teisest küljest leidis komisjon, et töötlemiskulude summa, mille Indoneesia valitsus arvutas välja biodiislikütuse võrdlushinna arvutamise valemi osana (toorpalmiõli keskmine siseturuhind, millele lisandub töötlemistasu 100 USA dollarit tonni kohta), on liiga suur. Komisjon kontrollis teatud eksportivate tootjate tegelikke töötluskulusid ja leidis, et Indoneesia arvutused esitavad neid kulusid tegelikust suuremana. Need tegelikud töötluskulud küündisid uurimisperioodil keskmiselt 60–80 USA dollarini tonni kohta (10).

(70) Isegi kui komisjon oleks nõustunud väitega, et segajate ja õlipalmiistanduste fondi kombineeritud makseid käsitatakse biodiislikütuse hinnana quod non, oleks komisjon sellegipoolest sunnitud järeldama, et biodiislikütuse tarnijatele makstav „hind“ on liiga suur.

(71) Sellepärast leidis komisjon, et programmi olemasolu parandab biodiislikütuse tootjate tavapärast olukorda ja seega toob neile kasu.

(72) Lisaks väitsid Indoneesia valitsus ja eksportivad tootjad, et isegi kui kasu saadakse, kanduks see üle üksnes segajatele (Pertamina ja AKR). Seda põhjusel, et biodiislikütuse tootjad saavad biodiislikütuse eest väidetavalt turuhinda, samas kui segajad saavad kasu selle ostmisest madalama hinna (nimelt mineraaldiislikütuse võrdlushinna) eest.

(73) Komisjon ei nõustunud selle väitega. Nagu juba ajutise määruse põhjendustes 195–201 arutatud ning põhjenduses 67 märgitud, leidis komisjon, et Indoneesias ei ole biodiislikütusel tegelikku turuhinda, kuna Indoneesia valitsus reguleerib ja moonutab tervet toorpalmiõlil põhineva biodiislikütuse väärtusahelat. Igal juhul leidis komisjon, et ainus turul eksisteeriv hind on see, mida maksavad segajad (nimelt mineraaldiislikütuse võrdlushind).

(74) Seoses väitega, et programm toob kasu segajatele, kes maksavad ostetud biodiislikütuse eest lõppkokkuvõttes madalamat hinda, märkis komisjon, et küsimus, kas Pertamina või AKR saab sellest programmist (ka) kasu, ei kuulu selle uurimise alla, kuna nad ei ole vaatlusaluse toote eksportivad tootjad.

(75) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus, PT Ciliandra Perkasa, Permata Group ja Wilmar, et komisjon eksis, leides, et õlipalmiistanduste fond toob biodiislikütuse tootjatele kasu, sest: a) komisjoni tuvastatud vastupidine stsenaarium on vale, kuivõrd ta leiab, et õlipalmiistanduste fondi puudumisel saaksid biodiislikütuse tootjad oma biodiislikütuse eest madalamat hinda. Indoneesia valitsus leidis, et kui õlipalmiistanduste fondi ei oleks ja tootjad ei oleks seadusega kohustatud müüma biodiislikütust omamaisel turul, teeniksid biodiislikütuse tootjad suurimat võimalikku kasumit ja müüksid eksporditurul; ning b) töötlemiskulu, mida Indoneesia valitsus kasutas valemis, et arvutada biodiislikütuse võrdlushind, ei ole liiga suur, sest selles arvestatakse müügi-, üld- ja halduskulusid ning kasumit.

(76) Komisjon arvestas lõplike järelduste avalikustamise käigus esitatud vastupidist stsenaariumit ja selgitas seda põhjenduses 65. Komisjon leidis aga, et Indoneesia valitsuse väide kinnitab veelgi, et õlipalmiistanduste fond toob biodiislikütuse tootjatele kasu. Indoneesia valitsuse väide tugineb kahele põhielemendile: 1) biodiislikütuse tootjad ei ole seadusega kohustatud müüma biodiislikütust omamaisel turul; ning 2) biodiislikütuse tootjad on mõistlikud ettevõtjad, kes püüavad oma kasumit suurendada.

(77) Komisjon ei vaidlustanud Indoneesia valitsuse esitatud kahte elementi. Komisjoni arvates on asjaolu, et mõistlikud ettevõtjad nagu biodiislikütuse tootjad on otsustanud osaleda õlipalmiistanduste fondi kavas hoolimata sellest, et nad ei ole selleks seadusega kohustatud, empiiriline ja vaieldamatu tõend selle kohta, et see on nende jaoks parim viis oma äriga tegelemiseks.

(78) Kui „eraomanduses biodiislikütuse tootjad (kellest paljud kuuluvad rahvusvahelistesse kontsernidesse) püüdlevad kasumlikkuse suurendamise poole“, (11) nagu väitis Indoneesia valitsus ja millele komisjonil polnud põhjust vastu vaielda, tähendab see, et õlipalmiistanduste fondi kavasse kuulumine on neile kõige kasumlikum viis äriga tegelemiseks. Nii oleksid biodiislikütuse tootjad iga vastupidise stsenaariumi puhul halvemas olukorras. Kui see ei oleks nii, oleks mõistlik ja õiguslikest piirangutest vaba ettevõtja valinud kavas osalemise asemel kasumlikuma võimaluse.

(79) Komisjon jõudis seega järeldusele, et biodiislikütuse tootjad on tänu sellele kavale paremas olukorras alternatiivsele vastupidisele stsenaariumile vaatamata. Komisjon kinnitas seega oma järelduse, et õlipalmiistanduste fond toob biodiislikütuse tootjatele kasu.

(80) Seoses Indoneesia valitsuse väitega, et biodiislikütuse võrdlushinna arvutamise valemis kasutatud töötlemiskulud ei ole liiga suured, leidis komisjon, et õlipalmiistanduste fondi maksed biodiislikütuse tootjatele on toetus ning need ei ole biodiislikütuse ostmise eest makstava tasu osa. Sellest tulenevalt leiab komisjon, et kasu olemasolu tuvastamisel ei olnud oluline, kas need töötlemiskulud olid liiga suured või mitte.

(81) Igal juhul, isegi kui komisjon järgiks Indoneesia valitsuse arutluskäiku, et käesoleval juhul ei ole mingit kasu, sest õlipalmiistanduste fondi maksed on biodiislikütuse ostmise tasu, märkis komisjon, et töötlemiskulude summat ei muudeta korrapäraselt ning see on alates 21. märtsist 2016 100 USA dollarit tonni kohta. Komisjon tunnistas, et Indoneesia valitsus väitis kontrollkäigu ajal, et töötlemiskulud vaadatakse igal aastal läbi. Komisjon leidis siiski, et sellise läbivaatamise tulemus ei kajasta turu tegelikku olukorda, sest töötlemiskulude summa on suurem kui biodiislikütuse tootjate tegelikud kulud, nagu on selgitatud punktis 69.

(82) Lisaks väitis Indoneesia valitsus, et komisjoni kogutud töötlemiskulude vahemik ei ole tüüpiline. Sellega seoses leidis komisjon esiteks, et Indoneesia valitsus ei esitanud oma väite toetamiseks faktilisi tõendeid. Teiseks märkis komisjon, et kontrollis neid kulusid biodiislikütuse tootjate ruumides tehtud kontrollkäikude ajal. Selguse huvides arvas komisjon nende kulude arvutamiseks maha toorpalmiõli biodiislikütuseks rafineerimise käigus saadud glütserooli väärtuse (12).

(83) Isegi kui komisjon oleks nõustunud Indoneesia valitsuse väitega, et õlipalmiistanduste fondi maksed on tasu biodiislikütuse eest quod non, saaksid biodiislikütuse tootjad ikkagi kasu. Isegi kui segamisvolitust ei oleks olemas, ei saaks biodiislikütuse tootjad õlipalmiistanduste fondi pakutavat täielikku hüvitist.

(84) Wilmar väitis veel, et Indoneesia omamaise biodiislikütuse võrdlushind kajastab ja järgib täpselt moonutamata turudünaamikat. Komisjon märkis, et Indoneesia omamaise biodiislikütuse turg on alates toorpalmiõli hinnast kuni biodiislikütuse hinna ja nõudluseni täielikult reguleeritud. Biodiislikütuse tarnijad peavad müüma kindlaid koguseid kindla hinnaga, mis on arvutatud ettenähtud valemi järgi ning põhineb elementidel, mis ei vasta turu tegelikule olukorrale. Komisjon jäi seega oma järelduse juurde, et Indoneesia valitsuse kehtestatud võrdlushind ei kajasta seda, milline oleks hind moonutamata turutingimuste korral. Ennekõike sellepärast, et komisjon leidis, et ainuke usaldusväärne moonutamata omamaise turu hinna näitaja on see hind, mida maksavad segajad. Seepärast lükati see väide tagasi.

(85) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus ja Wilmar, et komisjon eksis, kui leidis, et asjaolu, et õlipalmiistanduste fond toob ka segajatele kasu, on ebaoluline. Asjaolu, et õlipalmiistanduste fond on loodud (ka) segajatele kasu tooma, tähendab Indoneesia valitsuse sõnul, et seda ei saa käsitada toetusena.

(86) Nagu on selgitatud põhjendustes 64–74, leidis komisjon, et see, kas segajad said kõnealusest programmist kasu, ei ole käesoleva uurimise seisukohast oluline. On selge, et õlipalmiistanduste fond annab biodiislikütuse tootjatele toetust, mida programmi puudumisel ei oleks toimunud. Seepärast lükati see väide tagasi.

3.1.3. Kasu kogusumma arvutamise metoodika

(87) Kõik eksportivad tootjad väitsid, et komisjon eksis eksportivate tootjate saadava kasu suuruse arvutamisel, kuna komisjon võttis arvesse ka raha, mida õlipalmiistanduste fond maksab transpordikulude hüvitamiseks. Eksportivate tootjate sõnul on see raha üksnes nende kantud kulude hüvitamine ega ole seega kasu. Lisaks väitis üks eksportiv tootja, et neid kulusid käsitatakse subsideerimiskava kaetavate kuludena ja seetõttu tuleb need alusmääruse artikli 7 lõike 1 punkti a alusel jätta arvestamata.

(88) Komisjon ei nõustu selle väitega allpool esitatud põhjustel, kuna ta ei leia, et biodiislikütuse tootjate kantud transpordikulud oleksid „taotluse lõiv või muud vältimatud kulud, et vastata subsiidiumi saamise tingimustele või saada subsiidiumi“.

(89) Esiteks märkis komisjon, et dokumendis „Suunised subsiidiumi summa arvutamiseks tasakaalustavate tollimaksudega seotud uuringutes“ (edaspidi „suunised“) sätestatakse, et „ainsad maksed või kulud, mida võib tavaliselt maha arvata, on need, mis makstakse uurimisperioodil otse valitsusele. Tuleb näidata, et selline makse on subsiidiumi saamiseks kohustuslik. Sellest tulenevalt ei saa maha arvata makseid, mis on tehtud subsiidiumi taotlemise käigus eraõiguslikele isikutele, nt advokaatidele, raamatupidajatele“ (13).

(90) Vastupidi suunistes sätestatule ei tule kõnealuseid transpordikulusid maksta otse Indoneesia valitsusele, vaid eraettevõtetele. Lisaks ei selgitanud eksportiv tootja, kuidas need transpordikulud on subsiidiumi saamiseks kohustuslikud.

(91) Teiseks leidis komisjon, et need transpordikulud on pigem tavapärased kulud, mida biodiislikütuse tootjad kannavad segajatega tehtavate kaubandustehingute käigus. Transpordikulud on tavaliselt osa ostuhinnast/-lepingust ja seepärast leiab komisjon, et nende hüvitamine ei ole objektiivselt põhjendatud. Sellest tulenevalt käsitatakse summat, mille õlipalmiistanduste fond maksab transpordikulude hüvitamiseks, kasuna.

(92) Eeltoodut arvestades lükati see väide tagasi ja komisjon leidis, et biodiislikütuse tootjate kantud transpordikulude hüvitamist ei arvata kasu arvutamisel maha. Korraldusasutuse makstavad vahendid biodiislikütuse tootjatele ei kata samast toetusest mitte ainult mineraal- ja biodiislikütuse võrdlushindade erinevuse, vaid ka transpordikulud.

(93) Lisaks väitsid eksportivad tootjad, et õlipalmiistanduste fondi väljamaksetega kaasnevad neile krediidikulud. Biodiislikütuse tootjate sõnul on selle põhjus asjaolu, et õlipalmiistanduste fond maksab toetuse välja mitu kuud pärast seda, kui tootjad on asjaomasele segajale arve esitanud.

(94) Komisjon ei olnud selle väitega nõus ja jäi kindlaks oma järeldusele, et õlipalmiistanduste fondi väljamaksed on toetus, mitte tasu kaupade eest. Komisjon leidis seega, et eksportivad tootjad ei oleks pidanud neid toetusi üldse saama ja et nende toetustega ei saa seostada mingisuguseid krediidikulusid.

(95) Eeltoodut arvestades lükati see väide tagasi ja komisjon leidis, et biodiislikütuse tootjate kantud väidetavate transpordikulude hüvitamist ei arvata kasu arvutamisel maha.

(96) Sellest tulenevalt jäi komisjon oma järelduse juurde, et Indoneesia valitsuse toetus biodiislikütuse tootmisharule otsese raha ülekandmisega biodiislikütuse toetusfondi kaudu on samaväärne tasakaalustatava subsiidiumiga, nagu järeldati ajutise määruse põhjendustes 80–83.

(97) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus, PT Ciliandra Perkasa, Permata Group ja Wilmar, et komisjon eksis, lükates tagasi eksportivate tootjate väite, et komisjon oleks pidanud kasu arvutamisel transpordi- ja krediidikulud maha arvama. Indoneesia valitsus põhjendas seda sellega, et need kulud on toetuse saamiseks vältimatud.

(98) Komisjon juba arutas seda väidet põhjenduses 89. Lisaks sellele, mida on juba selgitatud põhjenduses 91, märkis komisjon, et suunistes on sätestatud, et „ainsad maksed või kulud, mida võib tavaliselt maha arvata, on need, mis makstakse uurimisperioodil otse valitsusele.“ Sel juhul ei maksta transpordikulusid valitsusele, vaid need makstakse pigem eraõiguslikele isikutele ja seejärel Indoneesia valitsus hüvitab need. Seetõttu jääb komisjon oma järelduse juurde, et transpordikulusid ei saa käsitada kuludena, mida võib suuniste kohaselt maha arvata. Sellepärast lükatakse see väide tagasi.

(99) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitis Indoneesia valitsus, et komisjon eksis, kui jättis kava alusel saadava kasu arvutamisel õlipalmiistanduste fondi tehtavad sissemaksed maha arvamata. Need sissemaksed on aga seotud selliste ekspordilõivude maksmisega, mille Indoneesia valitsus on kehtestanud mitmesugustele toorpalmiõlil põhinevatele toodetele, mida Indoneesiast eksporditakse. Neid makse koguti seega peale vaatlusaluse toote ka paljudelt teistelt toodetelt. Nagu on selgitatud ajutise määruse põhjenduses 64 ja lisaks põhjenduses 62, on kõnealused lõivud avaliku sektori vahendid. See punkt on õige olenemata sellest, milline valitsusorgan nende kogumise eest vastutas. Sellepärast jõuti järeldusele, et fondi tehtud sissemakseid ei ole asjakohane saadud kasust maha arvata. Seepärast lükati see väide tagasi.

(100) Lisaks väitis Indoneesia valitsus pärast lõplike järelduste avalikustamist, et komisjon eksis, kasutades subsiidiumi summa arvutamiseks biodiislikütuse käivet. Väideti, et biodiislikütuse (ja seega ka muude toodete kui biodiislikütuse) tootjate kogukäive oleks tulnud ära kasutada. Õlipalmiistanduste fond andis subsiidiume aga ainult sellepärast, et tootjad olid biodiislikütust müünud. Seega leidis komisjon, et ta oli oma arvutuses kasutanud õiget käivet, ning see väide lükati seepärast tagasi.

(101) Komisjon märkis, et Indoneesia valitsus ei esitanud oma väidete toetamiseks muid argumente, ning kinnitas seega põhjenduses 95 esitatud järeldused.

3.2. Valitsuse toetus biodiislikütuse tootmisharule toorpalmiõli tarnimise kaudu piisavast väiksema tasu eest

(102) Pärast esialgsete järelduste avalikustamist väitsid nii Indoneesia valitsus kui ka enamik eksportivaid tootjaid, et komisjon eksis, kui käsitas Indoneesia valitsuse kehtestatud toorpalmiõli ja selle derivaatide ekspordipiiranguid tasakaalustatava subsiidiumina. Indoneesia valitsuse ja eksportivate tootjate kohaselt on selle põhjus asjaolu, et WTO asjakohases kohtupraktikas ei peeta järjepidevalt ekspordipiiranguid tasakaalustatavateks subsiidiumideks.

(103) Selle väitega seoses leidis komisjon, et ajutine määrus ei pea ekspordipiiranguid per se tasakaalustatavateks subsiidiumideks. Komisjon leidis, et ekspordipiirangute (näiteks ekspordimaksude ja -lõivude) kehtestamine on pigem üks Indoneesia valitsuse võetud meede, et tarnida toorpalmiõli piisavast väiksema tasu eest. Komisjon leidis (vt ajutise määruse põhjendus 172), et võttes arvesse uurimiseks saadaolevat tõendusmaterjali ning ELi ja WTO asjakohast kohtupraktikat, on toorpalmiõli tarnimine piisavast väiksema tasu eest samaväärne tasakaalustatava subsiidiumiga.

(104) Allpool käsitleb komisjon huvitatud isikute väiteid seoses komisjoni esialgsete järeldustega, et Indoneesia valitsuse toetus biodiislikütuse tootmisharule toorpalmiõli piisavast väiksema tasu eest tarnimise kaudu on samaväärne rahalise toetusega alusmääruse artikli 3 lõike 1 punkti a alapunkti iv mõistes ja/või sissetuleku või hinnatoetusega alusmääruse artikli 3 lõike 1 punkti b mõistes. Komisjon käsitleb ka väiteid kasu kindlaksmääramisel tehtud vigade kohta.

(105) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus ja Permata Group, et valitsuse kehtestatud ekspordipiiranguid ei saa mingil juhul käsitada rahalise toetusena. Sellega seoses leidis komisjon, et see väide on kõnealuse juhtumi puhul ebaoluline. Selle põhjuseks on komisjoni järeldus, et rahaline toetus, mida Indoneesia valitsus andis eksportivatele tootjatele, tuleneb toorpalmiõli tarnimisest piisavast väiksema tasu eest. Seepärast lükati see väide tagasi.

3.2.1. Suutmatus tõestada rahalise toetuse olemasolu

(106) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus, Permata Group ja Wilmar, et komisjon ei suutnud tõestada rahalise toetuse olemasolu. Vastajad põhjendasid seda järgmiselt: a) ekspordipiiranguid uurimisperioodil ei kohaldatud, sest ekspordimaks peatati uurimisperioodi jooksul ja ekspordilõiv peatati pärast uurimisperioodi. Lisaks näitab see peatamine, et Indoneesia valitsus ei kavatse enam kehtestada ekspordipiiranguid, ning b) komisjon ei suutnud tõendada toorpalmiõli tarnijate volitamist või suunamist.

(107) Seoses eespool alapunktis a esitatud väitega leidis komisjon, et ekspordilõiv oli uurimisperioodil kehtiv ja seda koguti. Sellest tulenevalt on Indoneesia valitsuse väide, et ekspordipiiranguid uurimisperioodil ei kohaldatud, faktiliselt vale ning ekspordilõiv kehtis ja seda kohaldati uurimisperioodil.

(108) Komisjon ei nõustunud väite teise poolega. Kui Indoneesia valitsus oleks kavatsenud toorpalmiõlile ja selle derivaatidele seatud ekspordipiirangud tühistada, oleks see õigusaktid kehtetuks tunnistanud. Ekspordilõivu ja ekspordimaksu määra ajutine nullimine viitab sellele, et Indoneesia valitsus kavatseb tulevikus nende piirangute kasutamist jätkata. Seda järeldust kinnitavad ka Indoneesia valitsuse liikmete avalikud avaldused. Näiteks ühes 25. septembril 2019 ajakirjanduses avaldatud artiklis on kirjas: „Valitsus on otsustanud peatada järgmise aastani toorpalmiõlile ja selle derivaatidele kehtestatud ekspordimaksu kohaldamise, et vähendada toorpalmiõli maailmaturuhinna languse taustal toorpalmiõli tootjate finantskoormust. Majandusküsimuste koordineerimise minister Darmin Nasution ütles teisipäeval Jakartas, et ekspordimaksu kohaldamine peatati järgmise aasta jaanuarini, kuna valitsus alustab ametlikult kohustusliku B-30 biodiislikütuseprogrammi rakendamist. Darmin ütles, et loodab, et B-30 biodiislikütuse poliitika rakendamine, mis pidi palmiõli nõudlust märkimisväärselt suurendama, tõstab omamaisel turul palmiõli hinda. Tema sõnul kiitis President Joko „Jokowi“ Widolo ekspordimaksu kohaldamise peatamise heaks. 2019. aasta rahandusministeeriumi määruse kohaselt oleks valitsus kehtestanud ekspordimaksu kuni 25 USA dollarit tonni kohta, kui tonnihinnad oleksid kõikunud 570 ja 619 USA dollari vahel, ning kuni 50 USA dollarit tonni kohta, kui tonnihinnad oleksid ületanud 619 USA dollari piiri. Alates 20. septembrist on toorpalmiõli hind 574,9 USA dollarit tonni kohta ning prognooside kohaselt langeb see aasta lõpuks 570 USA dollarini tonni kohta. Minister käskis seetõttu määruse üle vaadata, et ekspordimaksu kohaldamine peatada, kuna eespool toodud hinnavalemi järgi oli see ikka veel kehtiv.“ (14)

(109) Selle väitega luuakse ka otsene seos ekspordipiirangute kehtestamise (koos muude elementide ja toorpalmiõli tarnijate spetsiifilise käitumise motiveerimisega) ja siseturu hindade tegeliku taseme vahel. Samuti nähtub sellest, et Indoneesia valitsus kasutab neid õigusakte nende hindade taseme mõjutamiseks.

(110) Hoolimata väidetest, mille Indoneesia valitsus ja Wilmar esitasid oma vastuses lõplike järelduste avalikustamisele, leidis komisjon, et Indoneesia valitsus kavatseb tulevikus ekspordilõivu ja võimaluse korral ka ekspordimaksu edasi kohaldada. Asjaolu, et Indoneesia valitsus ei kogunud ajutiselt makse ja lõive, pidades silmas ka seda, et need on vaid mõned Indoneesia valitsuse vahendid, et pakkuda toorpalmiõli tegelikust maksumusest väiksema tasu eest, ei saa seetõttu seada kahtluse alla rahalise toetuse olemasolu.

3.2.2. Suutmatus tõendada volitamist või suunamist alusmääruse artikli 3 lõike 1 punkti a alapunkti iv mõistes

(111) Kõikide eksportivate tootjate sõnul lähtub komisjoni väide volitamise või suunamise kohta ekslikust seisukohast, et maks ja ekspordilõiv, mille on toorpalmiõli kohta kehtestanud Indoneesia valitsus, on mõeldud toetama biodiislikütuse tootmisharu. Lisaks väitsid Wilmar ja Permata, et komisjon eksis, kui järeldas, et omamaised toorpalmiõlihinnad määrab de facto PT Perkebunan Nusantara, toorpalmiõli tootja, mis kuulub täielikult Indoneesia valitsusele (edaspidi „PTPN“).

(112) Seoses esimese väitega selgitasid eksportivad tootjad täiendavalt, et uurimisperioodil oli ekspordimaksu määr 0 % ega ole seega hindamisel tähtis. Seevastu ekspordilõivu määr ei olnud 0 % ja see ei olnud mingil juhul mõeldud biodiislikütuse tootmisharu toetamiseks, vaid õlipalmiistanduste fondi rahastamiseks.

(113) Komisjon tõdes ajutise määruse põhjenduses 88, et uurimisperioodil oli ekspordimaksu määr 0 %. Isegi kui seda ei rakendatud uurimisperioodil, pidades silmas konkreetseid turutingimusi, on ekspordimaks tõend vahendite kohta, mida Indoneesia valitsus kasutab, et sundida toorpalmiõli tarnijaid tarnima toorpalmiõli piisavast väiksema tasu eest. Lisaks märkis komisjon, et kuigi ekspordimaksu määr oli uurimisperioodil 0 %, ei ole Indoneesia valitsus seda tühistanud. Peale selle märkis komisjon, et nagu arutatud ajutise määruse põhjendustes 117–121, ei ole vaidlustatud seda, et ekspordimaksu eesmärk oli hoida omamaised toorpalmiõli hinnad kunstlikult madalal.

(114) Komisjon märkis seoses ekspordilõivuga, et kuigi ekspordilõivu kehtestavad seadused ei maini sõnaselgelt, et see on mõeldud toetama biodiislikütuse tootmisharu toorpalmiõli madalamate hindade eest tarnimise teel, toetavad õlipalmiistanduste fondi osaks saavad ekspordilõivud de facto õlipalmiistanduste fondi toetuste kaudu ainult biodiislikütuse tootmisharu. Uurimise käigus võis komisjon tõepoolest kontrollida, et vaatamata laiematele ametlikele volitustele toetas õlipalmiistanduste fond uurimisperioodil peaaegu täielikult biodiislikütuse tootmisharu.

(115) Lisaks langes Indoneesia valitsuse ekspordilõivu kehtestamine 2015. aastal kokku perioodiga, mil Indoneesia toorpalmiõli hinnad olid peaaegu identsed maailmaturu hindadega. Sellega seoses ja nagu juba ajutise määruse põhjendustes 64–68 näidatud, ei käsitleta ekspordilõivu mitte eraldi, vaid osana ulatuslikumast meetmest, mis on mõeldud toetama biodiislikütuse tootmisharu ja reguleerima toorpalmiõli omamaiseid hindu.

(116) Lisaks märkis komisjon, et praktikas on ekspordilõiv taotletava eesmärgi täitnud ja toorpalmiõli omamaised hinnad alla surunud. Komisjon täheldas oma analüüsis esiteks erinevust Indoneesia toorpalmiõli omamaiste hindade ja ekspordihindade vahel. Komisjon leidis, et seda hinnaerinevust saab seletada asjaoluga, et ekspordilõivu kehtestamine surus omamaised hinnad alla, hoides toorpalmiõli hinda riigis kunstlikult madalal tasemel, mille kehtestas Indoneesia valitsus ja mida järgisid toorpalmiõli tarnijad.

(117) Asjaolu, et Indoneesia valitsus ei tühistanud ekspordimaksu, vaid nullis selle, näitab, et valitsus kavatseb ikka veel toorpalmiõli hinna madalal hoida. Olles kehtestanud kaks õigusakti, millel on sama mõju toorpalmiõli omamaistele hindadele, ning saavutanud soovitud tulemuse, otsustas Indoneesia valitsus seega mõistuspäraselt hoida kehtivana õigusakti, millel oli kõige suurem soovitud mõju (st mis hoidis toorpalmiõli hinnad all ja rahastas õlipalmiistanduste fondi), st ekspordilõivu.

(118) Sellest tulenevalt kinnitas komisjon, et Indoneesia valitsuse kehtestatud üldine ekspordipiirangute süsteem on mõeldud tooma kasu biodiislikütuse tootmisharule, hoides toorpalmiõli omamaised hinnad kunstlikult madalal (selle asemel et olla vaid riigitulu kogumiseks mõeldud valitsuse meetmete kõrvalmõju).

(119) Seoses väitega, et Indoneesia valitsus ei ole de facto toorpalmiõli omamaiste hindade määraja, väitis Wilmar täiendavalt, et komisjoni järeldus oli väär, kuna: a) huvitatud ostjate tehtud pakkumised põhinevad tavaliselt maailmaturu hindadel; b) hankeprotsess on väga konkurentsitihe ja PTPN saab teha vastupakkumise, kui hinda peetakse liiga madalaks; c) puudub tõendusmaterjal, mis toetaks komisjoni väidet, et PTPN ei toimi mõistliku ettevõtjana; d) kodumaised toorpalmiõli tarnijad otsustavad pakkujate tulemuste põhjal, kas müüa oma toorpalmiõli ja millise hinna eest; e) asjaolu, et PTPN müüb toorpalmiõli avalike pakkumiste kaudu, teeb temast hinnavõtja, mitte -määraja.

(120) Seoses eespool punktis a toodud väitega tuletas komisjon meelde, et nagu ajutise määruse põhjendustes 91–99 ja 126 märgitud, pidi komisjon tuginema faktidele, mis olid kasutada koostöö puudumisel toorpalmiõli tarnijate ja PTPNiga. Ükski eksportiv tootja ei esitanud ajutist määrust kommenteerides tõendeid selle kohta, kuidas nad oma toorpalmiõli pakkumisi koostavad, vaid väitsid ebamääraselt, et need põhinevad üldjuhul maailmaturu hindadel.

(121) Kuna komisjonil puudusid igasugused kontrollitavad tõendid, mis seda väidet toetaksid, lükkas see kõnealuse väite tagasi. Selle asemel et seada oma hinnad maailmaturu hindade taustal ise, järgivad toorpalmiõli tarnijad sisuliselt PTPNi kehtestatud toorpalmiõli hindu.

(122) Seoses eespool punktis b toodud väitega selgitas komisjon ajutise määruse põhjenduses 133, et PTPNil ei ole tegelikult kohustust teha kõrgema hinnaga vastupakkumine, kui saadud pakkumised on väiksemad kui konkreetse päeva hinnasoovitus. Tegelikult kinnitas komisjon kontrollkäigu ajal, et PTPN võttis regulaarselt vastu pakkumisi, mis olid sellest hinnast väiksemad.

(123) Lisaks täheldas komisjon, et nagu ajutise määruse lõikes 3.3.2 selgitatud, kohaldas ta alusmääruse artikli 28 lõike 1 sätteid, kuna PTPN ei vastanud lisale B, mis oli lisatud subsiidiumivastasele küsimustikule (küsimustik palmiõli tootjatele), mis saadeti kõikidele palmiõli tootjatele ja turustajatele. Lisaks ei selgitanud PTPN Indoneesia valitsuse ruumides toimunud kontrollkäigu ajal, kuidas toorpalmiõli igapäevane hinnasoovitus määratakse. Selle asemel seletas PTPN ebamääraselt, et see põhineb rahvusvahelistel võrdlusalustel, andmata üksikasjalikku teavet.

(124) Seetõttu ei saanud komisjon tõendeid, et hinnasoovitus kajastab turuhinda, mis tuleneb konkurentsipõhisest hankeprotsessist. Pigem leidis komisjon, et toorpalmiõli omamaine hind on madalam kui kõik väidetavad rahvusvahelised võrdlusalused (sealhulgas Indoneesia ekspordihind), millel PTPNi hinnad väidetavalt põhinesid.

(125) Seoses väitega c märkis komisjon, et mis puudutab PTPNi, siis see ei vastanud komisjoni eespool mainitud küsimustikule. Seetõttu rakendas komisjon kättesaadavaid fakte. Indoneesia valitsuse kontrollimise ajal esitas PTPN koopiad oma 2016. ja 2017. aasta auditeeritud raamatupidamisaruannetest. Need näitasid, et PTPN tegutses kahjumiga. PTPN esitas lisateavet hilisemas etapis ja isegi pärast märkuste esitamise tähtaega kirjale, milles teatati, et komisjon kasutab kättesaadavaid fakte. Indoneesia valitsus väitis, et see lisateave peaks komisjoni hinnangut muutma. Komisjon märkis, et teave esitati väga hilja ja igasugustest tähtaegadest tunduvalt hiljem. PTPN ei esitanud 2018. aasta auditeeritud raamatupidamisaruannet. Komisjon sai seetõttu kõige hiljutisema perioodi raamatupidamisaruande ainult uurimisperioodi ühe (2017. aasta viimase) kvartali kohta. Komisjonile edastatud auditeeritud raamatupidamisaruanne näitas, et PTPN tegutses kahjumiga. Indoneesia valitsuse hilinemisega esitatud teave perioodi kohta 2016. aastast kuni uurimisperioodini (täpsemalt Exceli tabel) püüab näidata, et PTPNi toorpalmiõliäri (mis moodustab enamiku selle tegevustest) oli kasumlik ning et ettevõte sai omamaisest ja ekspordimüügist sama palju kasumit. Auditeeritud raamatupidamisaruanded seda teavet aga ei toetanud. Vastupidi, auditeeritud raamatupidamisaruannetes esitatud teave kinnitas, et PTPN ei saanud toorpalmiõli müügist kasumit ega käitunud seega mõistliku ettevõtjana. Igal juhul märkis komisjon, et ta ei saa nii hilises etapis (isegi pärast ajutise määruse kohta märkuste esitamist) esitatud teavet vastu võtta, kuna seda ei saa kontrollida. Seetõttu lükati kõnealune väide tagasi.

(126) Seoses väitega d väitsid Indoneesia valitsus ja eksportivad tootjad lisaks, et komisjon ei suutnud tõendada, et toorpalmiõli tarnijate tegevus oli ebamõistlik, kuna nad teenisid kasumit. See väide kehtib nende toorpalmiõli tarnijate kohta, kes vastasid nii komisjoni küsimustikule kui ka PTPNile (15).

(127) Komisjon leidis, et ebamõistliku käitumise mõiste ei piirdu ettevõtte kahjumiga tegutsemisega, vaid hõlmab ka tegevusi, mis asetavad äritegevuse ebasoodsamasse (väiksema kasumlikkusega) olukorda. Komisjon tõestas, et Indoneesia toorpalmiõli omamaised ja ekspordihinnad on selgelt erinevad ning ekspordilõivu puudumisel oleks ekspordiks müümine toorpalmiõli tarnijatele kasumlikum.

(128) Lisaks toetab leidu, et Indoneesia valitsuse kehtestatud ekspordipiirangute süsteem takistab toorpalmiõli omamaistel tootjatel mõistlikult käituda, asjaolu, et ekspordilõivu tühistamise tulemusena oodatakse ekspordi suurenemist. Sellega seoses märgiti hiljutises ajakirjanduses ilmunud artiklis järgmist: „Peasekretär Togar Sitanggangi sõnul võib Indoneesia Palmiõli Ühenduse (GAPKI) prognooside kohaselt riigi toorpalmiõli eksport suureneda 10–15 % pärast ekspordilõivu nullmäära kehtestamist varasema 50 $/t asemel. Sitanggangi hinnangul küündib Indoneesia igakuine keskmine toorpalmiõli eksport võrreldes varasema 700 000 tonniga juba 800 000 – 900 000 tonnini. „Kui ekspordilõivu nullmäär jääb kehtima, ei oleks üllatav, kui toorpalmiõli eksport küündib varsti ühe miljoni tonnini,“ lisas Sitanggang. GAPKI prognooside kohaselt on Indoneesia sel aastal eksportinud juba 6 miljonit tonni toorpalmiõli, mis moodustab umbes viiendiku selle aasta toorpalmiõli ja teiste palmiõli derivaatide koguekspordist.“ (16)

(129) Teine ajakirjanduses ilmunud artikkel kinnitab järeldust, et ekspordilõivu kogumine sunnib toorpalmiõli tarnijaid seda müüma siseturul, selle asemel et eksporditurul müümisega suuremat kasumit teenida. Selles artiklis leidis sõltumatu analüütik, et „see (st ekspordilõivu nullmäära kehtestamine) on hea uudis eelneva turu istandustele, millel on kokkupuude Indoneesiaga, kuna ekspordilõivu määrade ülevaatamine võib toetada praeguseid toorpalmiõli hinnatasemeid. Ng ei ennusta aga istandustele 2019. ja 2020. majandusaastaks puhaskasumit ning hoiatab, et see on halb uudis Indoneesia järgmise etapi töötlejatele, kuna madalamate toorpalmiõli hindade alusel korrigeeritud lõiv vähendab nende marginaalieelist, mille annab praegu toorpalmiõli ja töödeldud palmitoodete hinnaerinevus. „Me jääme oma seisukoha juurde, et ekspordilõivu tühistamine suurendab Indoneesia palmiõlitoodete eksportijate konkurentsi, kuna nad säästaksid 20–50 USA dollarit ekspordimaksu tonni kohta, kui ühe tonni toorpalmiõli hind jääb alla 570 USA dollari. Enamik säästetud rahast jõuab kõrgemate omamaiste toorpalmiõli hindade kaudu tõenäoliselt tagasi Indoneesia farmeriteni.““ (17)

(130) Viimane ajakirjanduses ilmunud artikkel kinnitab järeldust, et ekspordilõivu soovitud mõju, nimelt toorpalmiõli omamaiste hindade allasurumine, saavutati. Asjaolu, et Indoneesiast eksporditakse teatud koguses toorpalmiõli, ei tähenda, et meetmed, mida Indoneesia valitsus kasutas, hoidmaks toorpalmiõli Indoneesias, ei sundinud toorpalmiõli tarnijaid majanduslikult ebamõistlikult käituma. Seepärast lükkas komisjon need väited tagasi.

(131) Viimasena leidis komisjon seoses väitega e, et Wilmar tsiteerib ajutise määruse põhjendust 146 ainult osaliselt, toetamaks oma väidet, et PTPN käitub hinnavõtjana. Nii toimides väitis Wilmar, et komisjon jõudis järeldusele, mis oli tegelikult vastuolus järeldusega, milleni jõuti selles põhjenduses. Nimelt, olles öelnud, et „uurimine näitas ka, et läbirääkimispositsiooni tugevuse tähenduses on turg märkimisväärselt tasakaalustamata toorpalmiõli ostjate kasuks“, nagu Wilmar ka korrektselt tsiteeris, selgitas komisjon täiendavalt, et „[…]. Sellel taustal on igal ostjal märkimisväärne ostujõud, nii et ta suudab vastu seista tarnija katsetele küsida kõrgemat hinda, kui Indoneesia valitsus on kehtestanud. Komisjon tegi seetõttu järelduse, et toorpalmiõli päevahindade läbipaistva avaldamisega määrab Indoneesia valitsus PTPNi kaudu tegelikult toorpalmiõli maksimaalsed päevahinnad Indoneesias.“ Ajutise määruse põhjenduses 146 jõuti seega Wilmari väitega vastupidisele järeldusele. Tegelikult käitub PTPN turul toorpalmiõli hinnamäärajana, kuna toorpalmiõli tarnijad jälgivad seda hinda de facto, olenemata turu ülesehitusest (mis näitab üldiselt seda, et toorpalmiõli tarnijatel on märkimisväärne läbirääkimisjõud, mida ei kasutata ostjate vastu).

(132) Lisaks sellele faktilisele veale võttis komisjon teadmiseks, et Wilmari kommentaar ei põhine mitte mingisugustel faktilistel asjaoludel. Uute faktiliste tõendite puudumisel lükkas komisjon selle väite tagasi.

(133) Peale selle väitis Wilmar, et komisjon ei suutnud tõestada, et Indoneesia valitsus sunnib toorpalmiõli tarnijaid tarnima toorpalmiõli piisavast väiksema tasu eest.

(134) Komisjon märkis, et Wilmar ei esitanud tõendeid, mis kinnitaksid väidet, et see pole tõsi. Sellega seoses tuletab komisjon meelde EBB väidet toorpalmiõli tarnijatelt küsimustikule saadud vastuste vähese arvu kohta. Koostöö puudumisel toorpalmiõli tarnijatega ja ajutises määruses toodud elementide põhjal jõudis komisjon järeldusele, et on olemas märkimisväärsed tõendid selle kohta, et Indoneesia valitsus on volitanud või suunanud toorpalmiõli tarnijaid tarnima toorpalmiõli piisavast väiksema tasu eest, et täita Indoneesia valitsuse poliitika eesmärki toetada biodiislikütuse tööstusharu arengut.

(135) Lisaks märkis komisjon, et Wilmari väide on vastuolus vaidlustamata tuvastatud faktilise asjaoluga, et peaaegu kõik Indoneesia omamaised toorpalmiõli ostutehingud toimuvad PTPNi igapäevaste hindade alusel, mida kohandatakse vastavalt määruse põhjenduses 168 mainitud transpordikuludele. Kui Wilmari väide oleks õige ja toorpalmiõli tarnijad toimivad valitsuse reguleerimisest sõltumatult, ei saa killustatud turul sellist toorpalmiõli hindade täiuslikku ühtlustamist selgitada.

(136) Seepärast lükkas komisjon selle väite tagasi.

(137) Peale selle väitis Wilmar, et komisjon ei suutnud tõestada, et toorpalmiõli tarnijaid volitatakse või suunatakse tarnima toorpalmiõli piisavast väiksema tasu eest. Wilmari väide põhineb sisuliselt asjaoludel, et 1) PTPN ei ole hinnamääraja ja seetõttu ei tarnita toorpalmiõli piisavast väiksema tasu eest ning 2) toorpalmiõli tarnijaid ei takistata eksporditurule müümisel.

(138) Komisjon juba käsitles neid punkte ja lükkas need tagasi põhjendustes 127–135. Komisjon jõudis seetõttu järeldusele, et Wilmari väidet ei saa vastu võtta, kuna see põhineb vääradel faktidel. Uurimiseks saadaolevad tõendid näitasid, et PTPN toimib turul toorpalmiõli hinnamäärajana ja Indoneesia valitsuse kehtestatud meetmed vähendavad toorpalmiõli tarnijate võimet toorpalmiõli eksportida.

(139) Indoneesia valitsus, PT Intibenua Perkasatama ja PT Musim Mas (edaspidi „Musim Mas Group“) on esitanud sarnaseid väiteid. Indoneesia valitsus väitis oma märkustes, et toorpalmiõli hinnad määravad ära turujõud ja et ostjad koostavad oma hinnasoovitused tavaliselt maailmaturu hindade järgi.

(140) Komisjon on põhjendustes 62–96 juba sarnaseid väiteid arutlenud ja leidnud, et neid ei saa vastu võtta. Indoneesia valitsuse väidete suhtes säilitatakse sama seisukohta. Komisjon märkis taas, et Indoneesia valitsus ei esitanud oma väite toetamiseks uusi tõendeid.

(141) Indoneesia valitsuse väitel ei suutnud komisjon tõendada, et toorpalmiõli tootjate käitumine ja Indoneesia valitsuse meetmed on tõestatavalt seotud. Sellest tulenevalt võttis komisjon taas arvesse ajutise määruse põhjenduses 168 toodud järeldust, millele on viidatud põhjenduses 137. Komisjon on seisukohal, et asjaolu, et kõik sõltumatud toorpalmiõli tarnijad järgivad peaaegu alati PTPNi hindu, on üheselt mõistetav tõend selle seose olemasolu kohta (ja veelgi enam turul, mis on killustatud nii toorpalmiõli tarnijate poolest kui ka geograafiliselt (mitu saart)). Eriti olukorras, kus toorpalmiõli omamaistes hindades ei kajastu mitte moonutamata turuhind, vaid Indoneesia valitsuse sihipärased meetmed.

(142) Lisaks väitis Indoneesia valitsus oma esildises, et komisjon palus Indoneesia valitsusel ja iseseisvatel toorpalmiõli tarnijatel esitada üksikasjalikku teavet, kuid ei kontrollinud seda. Peale selle väitis Indoneesia valitsus, et komisjon ei võtnud seda teavet järelduste tegemisel üldse arvesse. Sellega seoses märkis Indoneesia valitsus viimaks, et komisjon kohaldas Indoneesia valitsuse suhtes alusmääruse artiklit 28, sest Indoneesia valitsus lõpetas selliste vastuste nõudmise ja lisateabe taotlemise PTPNilt.

(143) Sellega seoses leidis komisjon, et see väide on faktiliselt vale. Komisjon analüüsis kõiki toorpalmiõli tarnijatelt saadud vastuseid. Komisjon märkis aga, et vaatamata kõikidele saadetud meeldetuletustele jätsid kõik toorpalmiõli tarnijad peale ühe esitamata avatud versiooni oma vastustest. Artikli 29 lõike 3 kohaselt võib komisjon jätta arvestamata esitatud teabe, mille kohta ei ole esitav pool esitanud nõuetekohast kokkuvõtet. Lisaks oli enamik vastustest mittetäielikud ja paljud neist ei sisaldanud teavet kasumlikkuse kohta. Komisjon ei saanud seetõttu nende vastuste põhjal järeldusi teha. Õigupoolest oli Indoneesia valitsuse ja toorpalmiõli tootjate koostöö puudumine täiendav märk sellest, et toorpalmiõli tarnijad järgivad biodiislikütuse tootjate toetamisel Indoneesia valitsuse juhiseid.

(144) Samamoodi on põhjendamatu Indoneesia valitsuse väide, et komisjon ei arvestanud PTPNi vastust. Nagu eespool selgitatud, palus komisjon edutult mitu korda PTPNil koostööd teha. Nagu ajutise määruse põhjendustes 29 ja 30 öeldud, märkis komisjon, et PTPN, mis kuulub täielikult Indoneesia valitsusele, ei vastanud ettenähtud tähtajaks Indoneesia valitsuse küsimustiku lisale B. Komisjon edastas seetõttu Indoneesia valitsusele artiklil 28 põhineva kirja, mis piirdus konkreetse esitamata teabega. Nagu ajutise määruse põhjenduses 98 märgitud, esitas Indoneesia valitsus PTPNi kohta käiva B lisa 30. juunil 2019. See oli tükk aega pärast teabe esitamise tähtaega (14. märts 2019) ja kontrollkäiku Indoneesia valitsuse ruumidesse. Esildis esitati seega tükk aega pärast tähtaega, see polnud kontrollitav ja Indoneesia valitsus ei ole tegutsenud oma parimate võimaluste kohaselt alusmääruse artikli 28 mõistes. Komisjon kasutas igal juhul kogu PTPNilt saadud teavet, mida oli võimalik kontrollida. Sellest tulenevalt hindas komisjon PTPNi edastatud teavet koos teiste kättesaadavate faktidega Indoneesia toorpalmiõlituru kohta nõuetekohaselt.

(145) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus, Permata Group ja Wilmar, et komisjon eksis, leides, et toorpalmiõli tarnijaid on volitatud või suunatud, sest: a) ekspordipiirangud ei ole mõeldud toetama biodiislikütuse tootmisharu ning selle mis tahes mõju hindadele on lihtsalt meetmete kõrvalmõju; b) PTPN määrab oma hinnad hankekonkursside abil ja teenib kasumit; c) toorpalmiõli tarnijate hindade ühtlustamine ei viita volitamisele ega suunamisele; d) toorpalmiõli tarnijad on mõistlikud turuosalised ning komisjon ei suutnud nende vastuseid kontrollida; ning e) komisjon ei suutnud tõendada Indoneesia valitsuse PTPNi kaudse tegevuse seost toorpalmiõli tarnijate tegevusega. Indoneesia valitsuse sõnul ei võimalda piiratud turuosa PTPNil turuhindu määrata.

(146) Komisjon märkis esiteks, et ekspordilõiv on selgelt mõeldud toetama õlipalmiistanduste fondi ning õlipalmiistanduste fond on mõeldud toetama tervet palmiõli tootmisharu, kuid nagu ajutise määruse põhjendustes 76 ja 77 selgitatud, toetab see de facto üksnes biodiislikütuse tootmisharu. Lisaks leidis komisjon, et Indoneesia valitsus toetab biodiislikütuse tootmisharu ka toorpalmiõli tarnimise kaudu piisavast väiksema tasu eest. See eesmärk saavutatakse mitmesuguste meetmete, sealhulgas ekspordilõivu koosmõjul.

(147) Komisjon jõudis seega järeldusele, et ekspordilõivu kehtestamisel on algusest peale olnud kaks konkreetset eesmärki: õlipalmiistanduste fondi rahastamine ja omamaiste hindade allasurumine koos teiste meetmetega. Komisjoni hinnangul püüdis Indoneesia valitsus teadlikult saavutada turul seda tulemust (ja sai sellega hakkama) ning see ei ole lihtsalt valitsuse poliitika kõrvalmõju.

(148) Seoses väitega, et PTPN määrab oma hinnad hankekonkursside abil ning seetõttu tuleks seda tulemust käsitada turuhinnana, kordas komisjon, et nagu ajutise määruse põhjendustes 91–99 ja 126 märgitud, pidi komisjon tuginema faktidele, mis olid kasutada koostöö puudumisel toorpalmiõli tarnijate ja PTPNiga. Ükski eksportiv tootja ei esitanud ajutist määrust kommenteerides tõendeid selle kohta, kuidas nad oma toorpalmiõli pakkumisi koostavad, vaid väitsid ebamääraselt, et need põhinevad üldjuhul maailmaturu hindadel. Samas ei olnud olemas otseseid tõendeid selle kohta, kuidas toorpalmiõli tarnijad kehtestasid oma hindu; pigem näitavad faktid hinna vastavusse viimist PTPNi kehtestatud hinnaga.

(149) Sellega seoses märkis Wilmar lõplike järelduste avalikustamise kommentaarides, et komisjoni esindajad küsisid nende ruumides tehtud kontrollkäigu ajal, kuidas iga PTPNi hanke hinnapakkumise üle otsustatakse. Lisaks selgitas Wilmar, et kontrollile järgnenud aruandest ei nähtu, nagu oleksid andmed puudulikud. Sellega seoses märkis komisjon, et Wilmar ei vaidle vastu, et toona esitatud teave oli väga ebamäärane. Lisaks märkis komisjon, et Wilmar ei pidanud selle mehhanismi üksikasjalikuma kirjelduse esitamist uurimise hilisemates järkudes asjakohaseks, olgugi et komisjon mainis seda mitu korda.

(150) Kuna komisjonil puudusid igasugused kontrollitavad tõendid, mis seda väidet toetaksid, lükkas ta kõnealuse väite tagasi. Selle asemel et seada oma hinnad maailmaturu hindade taustal ise, järgivad toorpalmiõli tarnijad sisuliselt PTPNi kehtestatud toorpalmiõli hindu.

(151) Seoses väitega, et PTPN on kasumlik, märkis komisjon, et lisaks põhjendustes 125 ja 144 esitatud selgitustele esitas Indoneesia valitsus PTPNi 2018. aasta auditeeritud raamatupidamisaruande hilinenult pärast lõplike järelduste avalikustamist. Aruande tõlge esitati aga ainult osaliselt. 2018. aasta raamatupidamisaruandest nähtub, et PTPN oli 2018. aastal kasumlik. Komisjon ei saanud seda aga hinnata, kuna aruande olulisemad osad olid tõlkimata ning aruanne hõlmas mitte ainult toorpalmiõli, vaid kõikide toodete müügikäivet. Lisaks, nagu eespool selgitatud, esitati andmed nii toorpalmiõli müügi kui ka terve ettevõtte kohta hilinenult ning need ei olnud seetõttu kontrollitavad. Sellele lisandub asjaolu, et PTPN ei teinud uurimise käigus koostööd. Komisjon jõudis seega järeldusele, et esitatud väite täpsust ei olnud võimalik hinnata ning see tuli tagasi lükata. Seoses eespool punktis b toodud väitega selgitas komisjon ajutise määruse põhjenduses 133, et PTPNil ei ole tegelikult kohustust teha uus kõrgema hinnaga pakkumine, kui saadud pakkumised on väiksemad kui konkreetse päeva hinnasoovitus. Tegelikult kinnitas komisjon kontrollkäigu ajal, et PTPN võttis regulaarselt vastu pakkumisi, mis olid sellest hinnast väiksemad. Lisaks leidis komisjon, et Indoneesia valitsus võib mõjutada PTPNi otsuseid seoses PTPNi hinnapoliitikaga ja teebki seda (18).

(152) Seoses väitega, et toorpalmiõli tarnijate poolt hindade kohandamine igapäevaste PTPNi hindadega viitab asjaolule, et turg on moonutusteta ning mitte volitamisele või suunamisele, märkis komisjon, et kõik sõltumatud toorpalmiõli tarnijad pakuvad hindu, mis on samad kui PTPNi hinnad samal päeval või neist madalamad. Komisjoni hinnangul ei saa see olla märk moonutamata turudünaamikast: on arusaamatu, kuidas konkurentsivõimelisel turul ei müü kõik toorpalmiõli tarnijad konkurendi kehtestatud hinnaga võrreldes kõrgema hinna eest (välja arvatud juhul, kui konkurent kehtestab kõnealuse kauba eest turul tegelikult maksimumhinna ning valitsus volitab või suunab kõiki teisi osalisi seda ülempiiri järgima).

(153) Seoses Indoneesia valitsuse väitega, et toorpalmiõli tootjad on mõistlikud turuosalised, kuna 70 % toorpalmiõli eksporditakse, märkis komisjon, et avalike allikate kohaselt moodustab toorpalmiõli omamaine tarbimine toodangust 30 % (19). See tähendab, et toorpalmiõli tootjad rahuldavad omamaise nõudluse täielikult ning hakkavad pärast selle nõudluse rahuldamist eksportima. Asjaolu, et 70 % toodetud toorpalmiõlist eksporditakse, ei ole seega vastuolus järeldusega, et toorpalmiõli tootjatele ei anta mõistlikku valikut, vaid otse vastupidi. Kui Indoneesia toorpalmiõli tarnijad käituksid mõistlikult, ei rahuldaks nad omamaist nõudlust ning ekspordiksid kõik või märkimisväärselt suurema osa oma toodangust sinna, kus nad teeniksid suuremat kasumit. See potentsiaalne ekspordist saadud lisakasum on piiratud ekspordipiirangutega, mida Indoneesia valitsus kasutab selleks, et innustada toorpalmiõli tarnijaid oma riigis müüma ja kohalikke vajadusi rahuldama. Sellepärast näitab asjaolu, et kogu omamaine nõudlus on rahuldatud, pigem seda, et Indoneesia valitsus saavutas oma eesmärgi hankida omamaiselt turult hindadega, mis on biodiislikütuse tootjate jaoks soodsad.

(154) Lisaks väitis Wilmar lõplike järelduste avalikustamise kommentaarides, et asjaolu, et toorpalmiõli eksport ei suurenenud pärast ekspordilõivu nullimist, tõendab, et komisjon eksis, järeldades, et ekspordilõiv on mõeldud hoidma toorpalmiõli riigis ja suruma selle hinda alla.

(155) Sellega seoses märkis komisjon, et Wilmari esitatud andmed näitasid, et omamaine tarbimine suurenes ning suurem osa toorpalmiõli kogutoodangust läks seetõttu selle katmiseks. See võinuks toetada Wilmari väidet, kui Indoneesia valitsus oleks teatanud oma kavatsusest ekspordipiirangute süsteem lõpetada. Nagu põhjenduses 108 aga selgitatud, ei ole Indoneesia valitsusel kavas ekspordipiirangute mehhanismi tühistada. Pigem on selge, et ekspordipiirangute süsteemi maksumäär on nullis väliste tegurite, st palmiõli maailmaturuhinna langemise tõttu. Kõik Indoneesia tootjad teavad väga hästi, et see tase on vaid ajutine, ning jätkavad seetõttu eelisjärjekorras omamaise nõudluse rahuldamist.

(156) Lisaks esitas Wilmar oma vastuses hinnateavet, väites, et toorpalmiõli omamaised hinnad ei ole alates ekspordilõivu nullmäära kehtestamist oluliselt tõusnud. Komisjon analüüsis neid andmeid ning märkis, et ei suutnud teha kindlaks Wilmari kasutatud andmete allikat; sellepärast ei saanud komisjon nende täpsust kinnitada ega hinnata. Komisjon aga, juhul kui ta peaks nendele andmetele tuginema, märkis, et ekspordilõivu nullmäära ajutisele olemusele vaatamata näitavad andmed, et omamaine hind juhindub ekspordihindadest. Arvestades eelkõige, et uurimisperioodi jooksul oli kahe hinna keskmine erinevus ligikaudu 50 USA dollarit tonni kohta, näitasid Wilmari esitatud andmed, et omamaised hinnad on tõusnud ekspordihindade lähedale ja erinevus on nüüd alla 20 USA dollari tonni kohta. Asjaolu, et omamaine hind ei ole absoluutnäitajana oluliselt suurenenud, tuleneb lihtsalt sellest, et maailmahinnad on langenud.

(157) Komisjoni hinnangul toetab see tema järeldust, et ekspordipiirangute süsteem on loodud, muu hulgas ja koos teiste meetmetega, omamaiseid toorpalmiõli hindu alla suruma.

(158) Seoses Indoneesia valitsuse väitega, et komisjon ei kontrollinud sõltumatute toorpalmiõli tarnijate vastuseid, märkis komisjon, et see väide on faktiliselt väär. Nagu juba põhjenduses 143 märgitud, analüüsis komisjon nõuetekohaselt kõiki saadud vastuseid, kuid leidis, et enamik vastustest olid mittetäielikud ja paljud neist ei sisaldanud teavet kasumlikkuse kohta ning paljud vastajad ei esitanud oma vastuste avalikke versioone.

(159) Peale selle väitis Indoneesia valitsus, et põhjenduses 143 esitatud komisjoni väited seoses lõplike järelduste avalikustamisega on valed, kuna ta ei suutnud leida avatud toimikus mingit jälge meeldetuletustest. Seda väidet silmas pidades märkis komisjon, et need meeldetuletused on piiratud toimikus ning need on leitavad huvitatud isikutele kättesaadavate piiratud dokumentide nimekirjast. Sellegipoolest esitas komisjon 16. oktoobril 2019 toimunud ärakuulamise ajal nimekirja asjaomastest salvestusnumbritest. Lisaks märkis komisjon, et sõltumatutele toorpalmiõli tarnijatele mõeldud küsimustikud olid osa Indoneesia valitsusele adresseeritud küsimustikust ning sellepärast vastutas Indoneesia valitsus täielikult täielike vastuste koordineerimise, kogumise ja õigeaegse edastamise eest.

(160) Seoses eespool punktis e esitatud väitega selgitas komisjon ajutise määruse põhjendustes 124–143, kuidas Indoneesia valitsus toimib PTPNi kaudu Indoneesia omamaise turu hinnamäärajana ning kuidas sõltumatud toorpalmiõli tarnijad järgivad neid hinnanäitajaid. Indoneesia valitsus märkis lõplike järelduste avalikustamise kohta tehtud märkuses, et see tulemus on ebatõenäoline, arvestades PTPNi piiratud turuosa. Komisjon märkis aga, et Indoneesia valitsus ei esitanud oma väite toetamiseks ja komisjoni järelduse vaidlustamiseks mingeid faktilisi tõendeid.

(161) Sellest tulenevalt lükkas komisjon Indoneesia valitsuse ja eksportivate tootjate väited tagasi ning kinnitas oma järelduse volitamise ja suunamise kohta.

3.2.3. Suutmatus tõestada sissetuleku- või hinnatoetust ajutise määruse artikli 3 lõike 1 punkti b mõistes

(162) Pärast esialgsete järelduste avalikustamist väitsid Indoneesia valitsus ja eksportivad tootjad, et komisjon ei suutnud tõendada biodiislikütuse tootjate toetamiseks mõeldud sissetuleku- või hinnatoetuse olemasolu kooskõlas WTO kohtupraktika nõutava standardiga.

(163) Seetõttu märkis komisjon, et Indoneesia valitsus ega eksportivad tootjad ei esitanud uut teavet ega tõendeid, toetamaks väidet sissetuleku- või hinnatoetuse puudumise kohta. Sellega seoses tehtud väited esindavad lihtsalt komisjoni järgitava kohtupraktika tõlgendusest erinevat seisukohta. Komisjon leidis, et ajutise määruse osas 3.3.3.7 tehtud analüüs vastab alusmääruse kehtestatud tõendamisnõuetele, WTO subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingule ning WTO kohtupraktikale.

(164) Uute faktiliste elementide puudumisel, mis võiksid põhjustada järelduse ümberhindamist, kinnitas komisjon ajutise määruse osas 3.3.3.7 esitatud järelduse.

(165) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitis Indoneesia valitsus, et komisjon eksis sissetuleku- või hinnatoetuse olemasolus, kuna see nõuab meedet, mis tagab kindla tulemuse, mitte mis tahes meedet, mis mõjutab kaudselt hindu.

(166) Seoses sellega on komisjon juba põhjendustes 153 ja 160 selgitanud, et meetmete kogumi eesmärk on reguleerida omamaiseid hindu ja suruda need alla ning see ei ole lihtsalt Indoneesia valitsuse poliitika kõrvalmõju. Lisaks märkis komisjon, et Indoneesia valitsus ega eksportivad tootjad ei esitanud uut teavet ega tõendeid, toetamaks väidet sissetuleku- või hinnatoetuse puudumise kohta.

(167) Wilmar väitis, et komisjon ei võtnud arvesse tema vastust esialgsete järelduste avalikustamisele, ning kutsus komisjoni üles seda tegema.

(168) Vastupidi Wilmari väitele analüüsis komisjon neid väiteid ja, nagu põhjenduses 163 märgitud, ei suutnud ta leida ühtegi uut faktilist elementi. Pigem selgitab Wilmar, miks ta ei nõustu komisjoni WTO kohtupraktika ja juhtumi asjaolude tõlgendusega. Nendes märkustes arutab Wilmar ka oma seisukohta seoses õige vastupidise stsenaariumiga.

(169) Selguse huvides kordas komisjon, et ei ole nõus Wilmari tõlgendusega WTO kohtupraktikast ja juhtumi asjaoludest, mis on esitatud ajutise määruse märkuste osas III.B.3, ning kinnitas täielikult ajutise määruse osas 3.3.3.7 esitatud järelduse.

3.2.4. Suutmatus tõestada kasu olemasolu: viga sobiva võrdlusaluse tuvastamisel

(170) Komisjon leidis ajutises määruses, et Indoneesia ekspordistatistikas toodud Indoneesia toorpalmiõli muudesse riikidesse suunatud ekspordi FOB-hinnad on sobiv võrdlusalus, kuna need kehtestatakse vaba turu põhimõtete alusel, need konkureerivad välisturgudel teiste toodete hindadega ja kajastavad Indoneesias valitsevaid turutingimusi ega ole valitsuse sekkumistegevuse tõttu moonutatud. Lisaks leidis komisjon, et kasutatud võrdlusalus on lähim võrdlusalus selle kohta, milline oleks Indoneesia omamaine hind, kui Indoneesia valitsus ei sekkuks. Peale selle leidis komisjon, et võrdlusalusena kasutatavad FOB-hinnad on kooskõlas rahvusvaheliste hindadega (näiteks CIF-hind Rotterdamis).

(171) Komisjon arvutas seetõttu iga eksportiva tootja puhul tasakaalustatava subsiidiumi summa, lähtudes kasust, mille subsiidiumi saaja uurimisperioodil uurimistulemuste järgi sai. Komisjoni hinnangul oli kasu omamaisel turul ostetud toorpalmiõli eest makstud hindade ja uurimisperioodi iga kuu kohta arvutatud toorpalmiõli võrdlushinna erinevuste summa.

(172) Indoneesia valitsuse, Wilmari ja Permata Groupi väitel komisjon eksis, 1) leides, et see võrdlusalus oli sobiv, ning 2) arvutades kogukasu. Indoneesia valitsuse, Wilmari ja Permata Groupi väitel on selle põhjus asjaolu, et FOB-ekspordihind sisaldab ekspordilõivu ning on seetõttu moonutatud. Ka EBB esitas üpris sarnase väite.

(173) Komisjon leidis, et väide ekspordihinna moonutatuse kohta püüab sisuliselt juhtumi põhjendust kontseptuaalselt ümber pöörata. Komisjon leidis, et toorpalmiõli omamaised hinnad on kunstlikult madalad, kuid eksportijad väidavad, et hoopis ekspordihinnad (mis vastavad üldjoontes rahvusvahelistele hindadele) on liiga kõrged. Teisisõnu väidavad eksportijad, et ekspordilõiv teeb ekspordihinnad liiga kõrgeks. Moonutatud on aga hoopis omamaine hind, muu hulgas ekspordilõivu tõttu. Viimasena väitis Indoneesia valitsus, et ekspordihind, mida komisjon oma arvutustes kasutas, ei sisalda ekspordilõivu (20). Komisjon võttis selle Indoneesia valitsuse väite teadmiseks. Sellest hoolimata leidis ta, et FOB-hinnas on arvestatud ekspordilõivu mõju. Komisjon leidis, et müüja arvestab lõivu maksmise kohustust ekspordihinna määramisel, mis seejärel edastatakse statistilistel põhjustel Indoneesia valitsuse ametiasutustele.

(174) Lisaks, nagu ajutise määruse põhjenduses 198 sätestatud, leidis komisjon, et Indoneesia statistikas esitatud igakuine FOB-ekspordihind on sobivaim võrdlusalus. Komisjoni hinnangul sobis see võrdlusalus individuaalsete ostutehingute tegemiseks. Komisjon leidis, et võrdlushinna suhtes kehtivad Rahvusvahelise Kaubanduskoja FOB tarnetingimused on võrreldavad eksportivate tootjate omamaiste ostutehingute kohta kehtivate Rahvusvahelise Kaubanduskoja tarnetingimustega. Huvitatud isikud ei esitanud komisjonile sellega seoses ühtegi märkust.

(175) Lisaks eespool toodule väitis Wilmar, et komisjon eksis tema saadud kasu arvutamisel, kuna see oleks pidanud kasu suuruse arvutusest välja jätma summad, mille võrra toorpalmiõli ostuhind ületab võrdlusaluse. Sellega seoses märkis komisjon, et võttis arvesse üksnes tehingud, mille eest saadi kasu (st tehingud, mille puhul maksid eksportivad tootjad võrdlusalusest väiksemat hinda). Need on tehingud, mille puhul annab kõnealune programm eksportivatele tootjatele kasu. Sellest tulenevalt ei oleks mõistlik arvata maha tehingud, millega seoses ei antud mingisuguseid eeliseid, kuna need vastasid turutingimustele. Sellega seoses märkis komisjon, et WTO vaekogu leidis, uurides vaidluses „United States – Definitive Anti-Dumping and Countervailing Duties on Certain Products from China“, (21) kuidas Ameerika Ühendriikide kaubandusministeerium oli määranud subsiidiumi kaudu saadud kasu kummi tarnimisel piisavast väiksema tasu eest, (22) et väidetavaid subsiidiume tuleb analüüsida teatud perioodil, jõudmaks lõpuks uuritava toote subsiidiumi kogusummani, (23) ning et WTO subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingu artikli 14 punktis d ei ole ühtegi viidet konkreetsete toodetega seotud tasaarvestusele, „negatiivsele kasule“ ega uurimisperioodi keskmise arvutamisele (24). Kõnealune võrdlus on üksikute ostutehingute võrdlemine konkreetse ostutehingu võrdlusalusega. Komisjon tegi tehingupõhise võrdluse, et teha kindlaks kasu olemasolu ja suurus. Subsiidiumi summa on tehingute kaupa kindlaks määratud kasu kogusumma. Seetõttu lükati see väide tagasi.

(176) Lisaks väitis Indoneesia valitsus pärast lõplike järelduste avalikustamist, et komisjon ei suutnud tõendada kasu olemasolu, sest 1) on ebaloogiline leida kasu konkurentsipõhisel finantsturul kehtestatud ekspordipiirangute kujul ning 2) omamaised toorpalmiõli hinnad järgivad konkurentsipõhise turu dünaamikat.

(177) Seoses sellega soovib komisjon taas rõhutada, et kõnealusel juhul avaldub kasu toorpalmiõli tarnimises piisavast väiksema tasu eest. Indoneesia valitsuse esimene väide lükati seetõttu tagasi.

(178) Seoses Indoneesia valitsuse väitega, et omamaised toorpalmiõli hinnad järgivad konkurentsipõhise ja moonutamata turu dünaamikat, viitab komisjon eelkõige põhjenduses 151 tehtud analüüsile.

(179) Sellest tulenevalt jäi komisjon oma järelduse juurde, et see kava toob eksportivatele tootjatele kasu.

(180) Lisaks väitis Indoneesia valitsus, et komisjon tuvastas esialgu vale võrdlusaluse, kuna see, mida kasutatakse, hõlmab ekspordilõivu, ning ta peaks võrdlusalusest ekspordilõivu maha arvama.

(181) Sellega seoses märkis komisjon, et see väide on vastuolus Indoneesia valitsuse vastusega 14. märtsi 2019. aasta kirjale, mis viitab puudustele. Oma vastuses väitis Indoneesia valitsus järgmist: „Indoneesia valitsus kinnitab, et ELi suunduva ekspordi statistika hõlmab üksnes Indoneesias toodetud biodiislikütust. Ekspordi tuvastatud väärtus on FOB, mis ei sisalda ekspordimaksu/-lõivu.“ Lisaks märkis komisjon, et Indoneesia valitsus ei esitanud oma väite toetamiseks täiendavaid faktilisi tõendeid. Nagu on selgitatud põhjenduses 173, leidis komisjon, et ekspordi FOB-hind sisaldab tegelikult ekspordilõivu mõju.

(182) Wilmar väitis, et kasu arvutamiseks kasutatud võrdlusalus oli liiga suur, kuna kasutati riigivälist võrdlusalust. Sellegipoolest tuleb seoses täpseima ja sobivaima võrdlusaluse tuvastamisega meelde tuletada, et komisjon ei kasutanud riigiväliseid võrdlusaluseid, nagu need, mis on saadaval Malaisias või Euroopas, näiteks CIF-hind Rotterdamis. Kasutati Indoneesia ekspordihindu, sest need on Indoneesiale iseloomulikud (ja on selles mõttes riigisisesed hinnad) ning väljendavad võrdlemiseks sobivat usaldusväärset turuhinda. Seetõttu lükati see väide tagasi.

(183) Seetõttu kinnitas komisjon põhjenduses 172 esitatud järelduse.

3.2.5. Konkreetsus

(184) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitis Indoneesia valitsus, et komisjon ei suutnud tõestada programmi konkreetsust. Indoneesia valitsuse väitel on subsiidium konkreetne, kui see kehtib üksnes ühe tootmisharu kohta.

(185) Komisjon ei olnud selle seisukohaga nõus. Komisjon märkis, et asjas „US–Upland Cotton“ selgitas vaekogu järgmist: „Subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingu artikli 2 kohaselt on subsiidium konkreetne, kui see on spetsiifiline toetust andva võimuorgani jurisdiktsiooni alla kuuluvale ettevõttele või tootmisharule või ettevõtete rühmale või tootmisharude rühmale (subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingus edaspidi „teatavad ettevõtted“) […].“ Lisaks selgitas vaekogu, et „[…] „konkreetsus“ laieneb tootmisharude rühmale, kuna sõnu „teatav ettevõte“ määratletakse artikli 2.1 avatingimustes laialt ettevõtte või tootmisharu või ettevõtete rühma või tootmisharude rühmana“ (25).

(186) Asja „US – Anti-Dumping and Countervailing Duties (China)“ apellatsioonikogu arutles sõnade „teatavad ettevõtted“ tähenduse üle artiklis 2: „Subsiidium on subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingu artikli 2.1 punkti a kohaselt konkreetne, kui selgesõnaline piirang annab sellele subsiidiumile juurdepääsu üksnes „teatavatele ettevõtetele“. Artikli 2.1 sissejuhatavas lõigus sätestatakse, et mõiste „teatavad ettevõtted“ viitab „ettevõttele või tootmisharule või ettevõtete rühmale või tootmisharude rühmale“. Esiteks märgime, et sõna „teatav“ määratletakse kui „teadaolev ja täpsustatud, kuid mitte sõnaselgelt tuvastatud: (ainsuses nimisõnaga) konkreetne, (mitmuses nimisõnaga) mõni konkreetne, mõni kindel“. Sõna „rühm“ määratlus on tavaliselt „teatud arv inimesi või asju, mis moodustavad mõne vastastikuse või ühise suhte või eesmärgi alusel üksuse või terviku või mida liigitatakse kokku teatava sarnasuse alusel“. Vaadeldes nimisõnu, mida täiendavad sõnad „teatav“ või „rühm“, näeme, et sõna „ettevõte“ võib määratleda „firma, äriühinguna“, samas kui „tootmisharu“ on „teatud tootliku töö vorm või haru, kaubandusharu, tööstus“. Märgime, et vaekogu leidis asjas „US – Upland Cotton“, et „tootmisharule või tootmisharude rühmale võib üldjuhul viidata nende toodetavate toodete abil“; et „mõiste „tootmisharu“ viitab teatud toodete tootjatele“; ning et „mõiste „tootmisharu“ ulatus võib sõltuda konkreetse juhtumi puhul mitmest tegurist“. See viitab asjaolule, et mõiste „teatavad ettevõtted“ viitab ühele ettevõttele või tootmisharule või ettevõtete klassile või tootmisharude klassile, mis on teadaolevad ja täpsustatud. Sellegipoolest nõustume Hiinaga, et see mõiste on teatud määral hägune, ning nõustume vaekoguga asjas „US – Upland Cotton“, et seda, kas mingi arv ettevõtteid või tootmisharusid kuuluvad mõiste „teatavad ettevõtted“ alla, saab otsustada ainult iga juhtumi puhul eraldi.“ (26)

(187) Komisjon märkis seega, et WTO kohtupraktika ei nõua, et subsiidium peab kehtima ühe kindla tootmisharu kohta, et olla konkreetne; pigem võib see kehtida ka „teadaolevate ja täpsustatud ettevõtete või tootmisharude klassi“ kohta. Kõnealusel juhul järeldas komisjon ajutise määruse põhjenduses 202, et meetmete kogum on konkreetne, kuna need toovad palmiõli väärtusahelas tegutsevatele ettevõtetele kasu. Komisjon järeldas seega kooskõlas WTO kohtupraktikaga, et meetmete kogum on konkreetne, kuna need käivad „teadaolevate ja täpsustatud ettevõtete või tootmisharude klassi“ kohta. Indoneesia valitsuse väide lükatakse seepärast tagasi.

3.3. Valitsuse toetus biodiislikütuse tootmisharule tollitsooni imporditavate seadmete kohta kehtestatud impordimaksudest vabastamise teel

(188) Nagu ajutise määruse põhjenduses 237 märgitud, arvutas komisjon kasu, mida eksportivad tootjad seoses imporditud masinate imporditollimaksust vabastamisega said, tasumata tollimaksu kogusummana, mis jagati uurimisperioodil aluseks oleva vara kasuliku eluea järgi. Eksportivad tootjad väitsid, et komisjon oleks pidanud imporditud masinate imporditollimaksudest vabastamisega saadud kasu arvutamisel eraldama üle vastavate äriühingute kogukäibe saadud summad, mitte ainult vaatlusaluse toote käibe. Eksportivad tootjad selgitasid, et seda põhjusel, et tollimaksuvabalt imporditavate masinate nimekiri ei sisalda mitte ainult biodiislikütuse, vaid ka teiste toodete tootmiseks kasutatavaid masinaid.

(189) Sellega seoses palus komisjon juba eksportivatele tootjatele mõeldud küsimustikus esitada ettevõtetel masinate nimekiri ja märkida ära nende kasutusala. Komisjon märkis, et ükski eksportiv tootja ei maininud, et konkreetsetel masinatel võib olla mitu kasutusala enne kontrollkäiku, ajal, mil seda teavet oleks saanud kontrollida. Kuna seda väidet ei saanud kontrollida, lükati see tagasi.

(190) Seoses masinate importimisega tollitsoonidesse sai komisjon pärast ajutise määruse avaldamist EBB-lt märkuseid Wilmari osalise sellealase koostöö kohta. EBB tuletas meelde asjaolu, et Wilmar ei avaldanud tollitsoonide subsiidiumikava raames saadud subsiidiumide summat. Lisaks märkis EBB, et Wilmari kehtestatud ajutine tollimaks ei ole selle kava suhtes kehtestatud ajutistest tollimaksudest suurim.

(191) Seoses sellega kinnitas Euroopa Liidu Komisjon, et tollitsoonide andmetega seotud koostöö osalisel puudumisel on komisjon kohaldanud Wilmari suhtes kättesaadavaid fakte kooskõlas alusmääruse artikliga 28.

(192) Pärast lõplike järelduste avalikustamist väitis PT Ciliandra Perkasa, et komisjon eksis, lükates tagasi väite, et komisjon oleks pidanud eraldama mitte ainult asjaomase toote käibelt, vaid vastavate äriühingute kogukäibelt saadud summad. PT Ciliandra Perkasa põhjenduse kohaselt oleks komisjon saanud esitatud nimekirja alusel oletada iga masina kohta eraldi, kas seda kasutati ainult biodiislikütuse või ka teiste toodete tootmiseks.

(193) Komisjon märkis põhjenduses 189, et ükski eksportiv tootja, sealhulgas PT Ciliandra Perkasa, ei maininud, et konkreetsetel masinatel võib olla mitu kasutusala enne kontrollkäiku, ajal, mil seda teavet oleks saanud kontrollida. Kuna seda väidet ei saanud kontrollida, lükati see tagasi.

3.4. Üldine märkus subsiidiumide arvutamise metoodika kohta

(194) Pärast esialgsete järelduste avalikustamist väitis Wilmar, et komisjon eksis subsiidiumide summade arvutamisel, kuna komisjon tegi seda käibeeraldiste kaudu. Wilmar väidab, et lähtudes alusmääruse artikli 7 lõikest 1, oleks komisjon pidanud arvutama subsiidiumi summa mitte iga programmi, vaid subsideeritud toote ühiku kohta.

(195) Komisjon märkis, et ühtegi subsiidiumi ei antud valmistatud, toodetud, eksporditud ega veetud koguste alusel. Seepärast jagati subsiidiumi summa Wilmari kontserni äriühingute asjaomasele müügikäibele kooskõlas alusmääruse artikli 7 lõikega 2, mis on sõnastatud järgmiselt: „Kui subsiidiumi ei anta valmistatud, toodetud, eksporditud ega veetud koguste alusel, määratakse tasakaalustatav subsiidium kindlaks, jagades kogu subsiidiumi summa vajaduse järgi asjaomaste toodete subsideerimise uurimisperioodil toodetud, müüdud või eksporditud kogustele.“

(196) Kuna ühtegi neist subsiidiumidest ei antud valmistatud, toodetud, eksporditud ega veetud koguste alusel, on ettevõtte asjaomane müügikäive sobivaim nimetaja. Sellega seoses tuleb märkida, et asjaomase käibe kindlaksmääramisel on tagatud, et see kajastab võimalikult täpselt subsiidiumi saava äriühingu müüdud toodete müügiväärtust. Kõik muud pakutud meetodid tasakaalustatava subsiidiumi summa arvutamiseks on vastuolus alusmääruse asjaomaste sätetega (artiklid 7 ja 15) ning halduspraktikaga, mida komisjon kasutab subsiidiumivastastes menetlustes, valides sobivat lugejat/nimetajat tasakaalustatava subsiidiumi summa jagamiseks. Wilmari väide lükatakse seepärast tagasi.

3.5. Järeldus subsideerimise kohta

(197) Pärast esialgsete järelduste avalikustamist kommenteeris Indoneesia valitsus biodiislikütuse tootmisharu toetamist raha otsese ülekandmisega õlipalmiistanduste fondi kaudu ja toorpalmiõli tarnimise kaudu piisavast väiksema tasu eest. Eelkõige märkis Indoneesia valitsus, et õlipalmiistanduste fond lõpetas biodiislikütuse eksportijatele vahendite maksmise 2018. aasta septembris ja et toorpalmiõli ekspordilõiv oli alates 4. detsembrist 2018 nullis.

(198) Komisjon vastas sellele, märkides, et mõlemad programmid kehtivad ja neid ei ole ametlikult kehtetuks tunnistatud. Arvestades nende toimimisviisi, saavad eksportivad tootjad ka edaspidi nendest kasu. Õlipalmiistanduste fondi maksed ei lõppenud mitte sellepärast, et programm lõpetati, vaid mineraaldiislikütuse võrdlushinna ja biodiislikütuse võrdlushinna erinevuse tõttu. Lisaks hakkas õlipalmiistanduste fond 2018. aasta detsembris biodiislikütuse tootjatele taas väljamakseid tegema. Sellest tulenevalt leidis komisjon, et artikli 15 lõike 1 tingimused täideti, ja lükkas selle väite tagasi.

(199) Lõplikud subsiidiumimäärad seoses eespool kirjeldatud meetmetega väljendatuna protsendina CIF-hinnast liidu piiril enne tollimaksu tasumist on järgmised. Tabel 1 Lõplikud subsiidiumimäärad Äriühing Lõplik subsiidiumimäär PT Ciliandra Perkasa 8,0 % PT Intibenua Perkasatama ja PT Musim Mas (Musim Mas Group) 16,3 % PT Pelita Agung Agrindustri ja PT Permata Hijau Palm Oleo (Permata Group) 18,0 % PT Wilmar Nabati Indonesia ja PT Wilmar Bioenergi Indonesia (Wilmar Group) 15,7 % Kõik muud äriühingud 18,0 %

4. KAHJU

4.1. Liidu tootmisharu ja liidu toodangu määratlus

(200) Pärast ajutise määruse avaldamist soovis Indoneesia eksportiv tootja Wilmar teada, kas valimisse kuuluval Hispaania biodiislikütuse tootjal Masolil on õigus olla liidu tootmisharu liige, arvestades tema seost Indoneesia eksportiva tootja Musim Masiga ning seda, et äriühing tegeleb liidus nii biodiislikütuse ostu kui ka tootmisega.

(201) Komisjon leidis, et Masol kuulub liidu tootmisharu liikme määratluse alla, kuna ta toodab biodiislikütust liidus asuvates tehastes. Lisaks võib komisjon (ilma et oleks selleks kohustatud) alusmääruse artikli 9 lõike 1 punkti a alusel pidada liidu tootjaid tootmisharu määratluse alla kuuluvaks isegi siis, kui nad ka impordivad vaatlusalust toodet. Seoses sellega märkis komisjon, et Masoli majanduslik fookus on ka liidus, kuna selle liidusisene tootmismaht ületab Indoneesiast või mujalt ostetava biodiislikütuse hulka märkimisväärselt.

(202) Pärast lõplike järelduste avalikustamist soovis Wilmar taas teada, kas Masol tuleks liidu tootmisharu määratlusest välja arvata, arvestades, et see on tütarettevõte, mis kuulub täielikult Indoneesia eksportivale tootjale Musim Mas Groupile.

(203) Komisjon arutas seda punkti, ent leidis, et Masol kuulub liidu biodiislikütuse tootjana liidu tootmisharu alla. Selle äriühingu omandiline kuuluvus on vaid üks element, millega kõnealusel juhul arvestatakse, ning see ei ole kõnealusel juhul otsustav seoses selle staatusega liidu tootjana, arvestades selle märkimisväärse tootmismahuga liidus.

(204) Pärast esialgsete järelduste avaldamist kommenteeris Wilmar ka liidu tootmismahu taset ajutise määruse tabelis 3, märkides, et kui tootmismaht oleks suurenenud 2015. aastast uurimisperioodini sama protsendi võrra kui tarbimine (33 %), oleks uurimisperioodi tootmismaht ületanud uurimisperioodi tarbimist.

(205) Komisjon märkis, et see võrdlus on mõjutatud ümardamisest, kuna täpne kasv oli vaatlusperioodil 32,58 % tarbimisest. 2015. aastal oli tootmine väiksem kui liidu tarbimine. Kui mõlemad arvud suurenevad sama protsendi võrra, on matem