Nōukogu direktiiv,

16. september 1985,

mis käsitleb farmaatsiaalaste diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid teatava farmaatsiaalase tegevusega seotud asutamisõiguse kasutamise hõlbustamiseks

(85/433/EMÜ)

EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 49 ja 57,

võttes arvesse komisjoni ettepanekut, [1]

võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, [2]

võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust [3]

ning arvestades, et:

asutamislepingu kohaselt on alates üleminekuperioodi lõpust keelatud asutamise ja teenuste osutamise puhul igasugune diskrimineerimine kodakondsuse põhjal; niisugust kodakondsusel põhineva kohtlemise põhimõtet kohaldatakse eelkõige kõikide lubade andmise suhtes, mida on vaja teatava tegevuse praktiseerimiseks, ja kutseorganisatsioonide või -organite registrisse kandmise või nende liikmeks saamise suhtes;

sellest hoolimata näib soovitatav kehtestada teatavad sätted asutamisõiguse kasutamise hõlbustamiseks;

asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punkti h kohaselt ei tohi liikmesriigid anda mingisugust abi, mis võiks moonutada asutamistingimusi;

asutamislepingu artikli 57 lõikes 1 on sätestatud, et diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise kohta võetakse vastu direktiivid;

liikmesriikides antava farmatseudikoolituse praegusi erinevusi silmas pidades tuleb ette näha teatavad kooskõlastamissätted, et võimaldada liikmesriikidel kehtestada diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamine; selline kooskõlastamine on kehtestatud nõukogu 16. septembri 1985. aasta otsusega 85/432/EMÜ teatavat farmaatsiaalast tegevust käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta [4];

teatavates liikmesriikides nõutakse farmaatsiaalase tegevuse alustamisel lisaks asjaomase diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamisele täiendavat erialast töökogemust; liikmesriigid ei ole selles küsimuses veel üksmeelele jõudnud ja seepärast on raskuste kõrvaldamiseks soovitatav tunnustada piisava tingimusena mõnes teises liikmesriigis omandatud võrdse pikkusega praktilist kogemust;

vastavalt oma tervishoiualasele siseriiklikule poliitikale, mille eesmärk on muu hulgas tagada ravimite rahuldav levik kogu territooriumil, piiravad teatavad liikmesriigid võimalike uute apteekide arvu, kuigi teised liikmesriigid ei ole selliseid sätteid vastu võtnud; sellistel asjaoludel on ennatlik näha ette, et farmaatsiaalaste diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamine peab laienema ka farmatseudile, kes töötab vastutaval kohal apteegis, mis on olnud üldsusele avatud alla kolme aasta; komisjon ja nõukogu peavad selle küsimuse teatava aja jooksul uuesti üle vaatama;

koolitustunnistuse omamise seisukohast ei tähenda diplomite vastastikust tunnustamist käsitlev direktiiv tingimata selliste diplomitega hõlmatud koolituse võrdväärsust ning seepärast peaks selliste tunnistuste kasutamine olema lubatud ainult välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi keeles;

hõlbustamaks riigiasutustel käesoleva direktiivi kohaldamist, võivad liikmesriigid ette näha, et lisaks koolitustunnistustele peab selle direktiiviga ettenähtud koolitustingimustele vastav isik esitama oma päritolu- või lähteriigi pädevate asutuste väljaantud tunnistuse, milles märgitakse, et need koolitustunnistused on sellised, nagu käesolevas direktiivis ette nähtud;

käesolev direktiiv ei mõjuta nende liikmesriikide õigus- ja haldusnormidega ettenähtud sätteid, millega keelatakse ettevõtete teatav tegevus või kehtestatakse selleks teatavad tingimused;

raske on hinnata, mil määral oleksid farmatseutide teenuste osutamise vabaduse hõlbustamiseks ettenähtud eeskirjad praegu asjakohased; praegustel asjaoludel ei ole selliste eeskirjade vastuvõtmine esialgu soovitatav;

hea maine ja laitmatu reputatsiooni osas tuleks teha selget vahet kutsetöö alustamise ja kutsetööga tegelemise nõuetel;

töötajate tegevuse osas ei ole nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruses (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires [5] ühtki erisätet määrusega reguleeritud kutsealade hea maine ja laitmatu reputatsiooni, kutsedistsipliini ega kutsenimetuse kasutamise kohta; sõltuvalt liikmesriigist kohaldatakse neid eeskirju või võib neid kohaldada nii palgatöötajate kui ka füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes; tegevusega, mille praktiseerimise tingimuseks on liikmesriikides farmaatsiaalase diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamine, võivad tegelda nii palgatöötajad kui ka füüsilisest isikust ettevõtjad ning kõnealused isikud võivad oma kutsetegevuse jooksul farmatseudina tegutseda mõlemal viisil; seepärast tuleb kõnealuste spetsialistide vaba liikumise võimalikult tõhusaks edendamiseks ühenduses laiendada käesoleva direktiivi kohaldamisala palgatöötajatele,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:

I PEATÜKK

Reguleerimisala

Artikkel 1

Käesolevat direktiivi kohaldatakse tegevuse suhtes, mille alustamist ja millega tegelemist reguleerivad ühe või mitme liikmesriigi ametialase kvalifikatsiooni tingimused ning millega võivad tegelda artiklis 4 nimetatud farmaatsiaalaste diplomite, tunnistuste või muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide omanikud.

II PEATÜKK

Farmaatsiaalased diplomid, tunnistused ja muud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid

Artikkel 2

1. Iga liikmesriik tunnustab artiklis 4 loetletud diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mis on liikmesriikide kodanikele välja antud mõnes teises liikmesriigis kooskõlas direktiivi 85/432/EMÜ artikliga 2, ning käsitleb neid selles osas, mis puudutab õigust artiklis 1 nimetatud tegevust alustada ja sellega tegelda, oma territooriumil samaväärsena nende artiklis 4 loetletud diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega, mida ta ise välja annab.

2. Liikmesriigid ei pruugi siiski tunnustada lõikes 1 nimetatud diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente uute üldsusele avatud apteekide rajamise puhul. Käesoleva direktiivi kohaldamisel käsitatakse vähem kui kolm aastat töötanud apteeke samuti uutena.

Viie aasta pärast alates artikli 19 lõikes 1 sätestatud kuupäevast esitab komisjon nõukogule aruande, kuidas liikmesriigid on eelmist lõiku rakendanud ning millised on võimalused laiendada lõikes 1 nimetatud diplomite, tunnistuse ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise mõju. Komisjon esitab ka asjakohaseid ettepanekuid.

Artikkel 3

1. Erandina artiklist 2 ja ilma et see piiraks 1979. aasta ühinemisakti artikli 45 kohaldamist, ei nõuta Kreeka Vabariigilt artiklis 2 nimetatud teiste liikmesriikide väljaantud diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamist, välja arvatud juhul, kui artiklis 1 nimetatud tegevusega tegeldakse palgatöötajana kooskõlas määrusega (EMÜ) nr 1612/68.

Kuni Kreeka Vabariik seda erandit kasutab ja ilma et see piiraks 1979. aasta ühinemisakti artikli 45 kohaldamist, ei nõuta teistelt liikmesriikidelt artikli 4 punktis d nimetatud tunnistuste kohaldamist vastavalt artiklile 2, välja arvatud juhul, kui artiklis 1 nimetatud tegevusega tegeldakse palgatöötajana kooskõlas määrusega (EMÜ) nr 1612/68.

2. Kümne aasta pärast alates artiklis 19 määratletud kuupäevast esitab komisjon nõukogule asjakohased ettepanekud diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide mõju laiendamiseks, eesmärgiga hõlbustada asutamisõiguse kasutamist Kreeka Vabariigi ja muude liikmesriikide vahel. Nõukogu teeb nende ettepanekute kohta otsuse asutamislepingus sätestatud korras.

Artikkel 4

Artiklis 2 nimetatud diplomid, tunnistused ja muud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid on järgmised:

a) Belgias:

Le diplôme légal de pharmacien/het wettelijk diploma van apoteker (seaduses ettenähtud farmaatsiaalane diplom), mille annavad välja ülikoolide meditsiini- ja farmaatsiateaduskonnad, tsentraalne eksamikomisjon või riiklikud kõrghariduse eksamikomisjonid;

b) Taanis:

Bevis for bestået farmaceutisk kandidateksamen (farmaatsiaalase kandidaadieksami sooritamist tõendav tunnistus);

c) Saksamaa Liitvabariigis:

1) Zeugnis über die staatliche Pharmazeutische Prüfung (riikliku farmaatsiaalase eksami sooritamise tunnistus), mille annavad välja pädevad asutused;

2) Saksamaa Liitvabariigi pädevate asutuste väljaantud tunnistused, mis kinnitavad, et pärast 8. maid 1945 Saksa Demokraatliku Vabariigi pädevate asutuste välja antud diplomid on tunnistatud võrdväärseteks esimeses punktis nimetatud tunnistustega;

d) Kreekas:

Πιατοποιητικό των αρμοδίων αρχών, ικανότητας άσκησης της φαρμακευτικής, χορηγούμενο μετά κρατική εξέταση (farmatseudi ameti pidamiseks nõutavat pädevust tõendav tunnistus), mille annavad pärast riigieksamit välja pädevad asutused;

e) Prantsusmaal:

Riiklik farmatseudidiplom, mille annavad välja ülikoolid, või riiklik farmaatsiadoktori diplom, mille annavad välja ülikoolid;

f) Iirimaal:

The certificate of Registered Pharmaceutical Chemist (litsentseeritud farmatseudi tunnistus);

g) Itaalias:

Diplom või tunnistus, mis annab õiguse farmaatsiaalaseks tegevuseks ja mis antakse pärast riigieksami sooritamist;

h) Luksemburgis:

Riiklik farmatseudidiplom, mille annab välja riiklik eksamikomisjon ja millele kirjutab alla riigi haridusminister;

i) Madalmaades:

Het getuigschrift van met goed gevolg afgelegd apothekersexamen (farmatseudi ülikoolitunnistus);

j) Ühendkuningriigis:

The certificate of Registered Pharmaceutical Chemist (litsentseeritud farmatseudi tunnistus).

Artikkel 5

Kui mõnes liikmesriigis on artiklis 1 nimetatud tegevuse alustamise või sellega tegelemise tingimuseks mitte üksnes artiklis 4 nimetatud diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi omamine, vaid ka täiendav erialane töökogemus, aktsepteerib asjaomane liikmesriik piisava tõendina isiku päritolu- või lähteliikmesriigi tunnistust, mis kinnitab, et kõnealune isik on oma päritolu- või lähteliikmesriigis kõnealuse tegevusega tegelnud sama pika aja jooksul.

Sellist tunnustamist ei kohaldata siiski Luksemburgi Suurhertsogiriigis nõutava kaheaastase erialase töökogemuse suhtes, mis on vajalik riikliku tegevusloa saamiseks üldsusele avatud apteegi jaoks.

III PEATÜKK

Kehtivad õigused

Artikkel 6

Farmaatsiaalaseid diplomeid, tunnistusi ja muid ülikooliharidust või samaväärset kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mille on liikmesriikide kodanikele andnud mõni teine liikmesriik ja mis ei vasta kõikidele direktiivi 85/432/EMÜ artiklis 2 sätestatud koolituse miinimumnõuetele, käsitletakse nendele nõuetele vastavate diplomitena, kui:

- need tõendavad koolitust, mis viidi lõpule enne kõnealuse direktiivi jõustumist,

või

- need tõendavad koolitust, mis viidi lõpule pärast, kuid mida alustati enne kõnealuse direktiivi jõustumist,

ja igal juhul, kui:

- neile on lisatud tunnistus, milles märgitakse, et diplomi omanik on tunnistuse väljaandmisele eelneva viie aasta jooksul olnud vähemalt kolm järjestikust aastat tegelikult ja seaduslikult mõne direktiivi 85/432/EMÜ artikli 1 lõikes 2 nimetatud tegevusega hõivatud, tingimusel et kõnealune tegevus on selles riigis reguleeritud.

IV PEATÜKK

Akadeemilise kraadi tähise kasutamine

Artikkel 7

1. Ilma et see piiraks artikli 14 kohaldamist, tagavad vastuvõtvad liikmesriigid, et artiklites 2, 5 ja 6 sätestatud tingimustele vastavatel liikmesriikide kodanikel on õigus kasutada oma päritolu- või lähteliikmesriigis kasutusel olevat seadusjärgset akadeemilist kraadi ja vajaduse korral selle lühendit kõnealuse riigi keeles. Vastuvõtvad liikmesriigid võivad nõuda, et kraadi tähise järele tuleb märkida selle andnud asutuse või eksamikomisjoni nimetus ja asukoht.

2. Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigis kasutusel olevat akadeemilise kraadi tähist võib segamini ajada vastuvõtva liikmesriigi tähisega, mis selles riigis nõuab täiendavat koolitust, mida asjaomane isik ei ole läbinud, võib vastuvõttev liikmesriik nõuda, et kõnealune isik kasutaks oma päritolu- või lähteliikmesriigis kasutatavat akadeemilise kraadi tähist vastuvõtva liikmesriigi määratud sobivas sõnastuses.

V PEATÜKK

Sätted asutamisõiguse kasutamise hõlbustamiseks

Artikkel 8

1. Vastuvõttev liikmesriik, kes nõuab artiklis 1 nimetatud tegevust esmakordselt alustavatelt kodanikelt hea maine ja laitmatu reputatsiooni tõendamist, aktsepteerib teise liikmesriigi kodaniku puhul piisava tõendina selle kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi pädeva asutuse väljaantud tõendit, mis tõendab, et selle kodaniku osas on liikmesriigi nõuded hea maine ja laitmatu reputatsiooni osas täidetud.

2. Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik ei nõua kõnealust tegevust esmakordselt alustada soovivalt isikult hea maine või laitmatu reputatsiooni tõendamist, võib vastuvõttev liikmesriik nõuda kõnealuse välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi karistusregistri väljavõtet või selle puudumisel samaväärset dokumenti, mille on välja andnud kõnealuse välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigi pädev asutus.

3. Kui vastuvõtval liikmesriigil on üksikasjalikke andmeid tõsise juhtumi kohta, mis on aset leidnud väljaspool selle territooriumi enne asjaomase isiku sellesse riiki elama asumist ning mille puhul on tõenäoline, et see mõjutab asjaomase tegevuse alustamist selle riigi territooriumil, võib vastuvõttev liikmesriik sellest teavitada välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriiki.

Välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik kontrollib andmete õigsust, kui on tõenäoline, et need mõjutavad asjaomase tegevuse alustamist selles liikmesriigis. Kõnealuse riigi asutused teevad otsuse läbiviidava uurimise laadi ja ulatuse kohta ning teavitavad vastuvõtvat liikmesriiki kõikidest meetmetest, mida nad väljaantud tunnistuste või dokumentide suhtes sellest tulenevalt rakendavad.

4. Liikmesriigid tagavad edastatud teabe konfidentsiaalsuse.

Artikkel 9

1. Kui vastuvõtvas liikmesriigis kehtivad õigus- ja haldusnormid hea maine või laitmatu reputatsiooni nõuete kohta, kaasa arvatud sätted distsiplinaarvastutuse kohta kutsealaste käitumisnormide rikkumise või süüdimõistva kohtuotsuse osas, mis on seotud artiklis 1 nimetatud tegevusega, edastab välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik vastuvõtvale liikmesriigile kogu vajaliku teabe, mis on seotud kutsealaste või halduslike meetmete või distsiplinaarkaristusega, mida selle isiku suhtes on rakendatud, või talle määratud kriminaalkaristusega, kui ta tegutses oma kutsealal oma päritolu- või lähteliikmesriigis.

2. Kui vastuvõtval liikmesriigil on üksikasjalikke andmeid tõsise juhtumi kohta, mis on aset leidnud väljaspool selle territooriumi enne asjaomase isiku sellesse riiki elama asumist ning mille puhul on tõenäoline, et see mõjutab asjaomast tegevust selle riigi territooriumil, võib vastuvõttev liikmesriik sellest teavitada välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriiki.

Välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik kontrollib andmete õigsust, kui on tõenäoline, et need mõjutavad asjaomase tegevuse alustamist selles liikmesriigis. Kõnealuse riigi asutused teevad otsuse läbiviidava uurimise laadi ja ulatuse kohta ning teavitavad vastuvõtvat liikmesriiki kõikidest meetmetest, mida nad lõike 1 kohaselt edastatud teabe suhtes sellest tulenevalt rakendavad.

3. Liikmesriigid tagavad edastatud teabe konfidentsiaalsuse.

Artikkel 10

Kui vastuvõttev liikmesriik nõuab mõnd artiklis 1 nimetatud tegevust alustada või sellega tegelda soovivatelt kodanikelt füüsilise või vaimse tervise tõendit, aktsepteerib see riik piisava tõendina välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigis nõutava dokumendi esitamist.

Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriik ei kohalda kõnealust tegevust alustada või sellega tegelda soovivate isikute suhtes ühtki sedalaadi nõuet, aktsepteerib vastuvõttev liikmesriik kõnealuse välisriigi kodaniku esitatud tunnistust, mille on välja andnud tema päritolu- või lähteriigi pädev asutus ja mis vastab vastuvõtvas liikmesriigis väljaantud tunnistustele.

Artikkel 11

Artiklites 8, 9 ja 10 nimetatud dokumente ei või esitada hiljem kui kolm kuud pärast nende väljaandmise kuupäeva.

Artikkel 12

1. Artiklitele 8, 9 ja 10 vastav menetlus, millega lubatakse asjaomasel isikul alustada artiklis 1 nimetatud tegevust, tuleb lõpule viia nii kiiresti kui võimalik ja hiljemalt kolme kuu möödumisel kõikide selle isikuga seotud dokumentide esitamisest, ilma et see piiraks võimalike edasikaebamistega seotud viivituste kohaldamist kõnealuse menetluse lõppemisel.

2. Artikli 8 lõikes 3 ja artikli 9 lõikes 2 nimetatud juhtudel katkestab uue läbivaatamise taotlus lõikes 1 ettenähtud ajavahemiku.

Kui konsulteeritakse välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigiga, annab kõnealune riik vastuse kolme kuu jooksul.

Vastuse saamisel või ajavahemiku lõppemisel jätkab vastuvõttev liikmesriik lõikes 1 nimetatud menetlust.

Artikkel 13

Kui vastuvõttev liikmesriik nõuab artiklis 1 nimetatud tegevust alustada või sellega tegelda soovivatelt kodanikelt vannet või tõotust ja kui teiste liikmesriikide kodanikud ei saa vannet või tõotust sellisel kujul kasutada, tagab see liikmesriik, et asjaomasele isikule pakutakse võimalust anda sobilik ja samaväärne vanne või tõotus.

Artikkel 14

Kui vastuvõtvas liikmesriigis on mõne artiklis 1 nimetatud tegevusega seotud kutsenimetuse kasutamine reguleeritud, kasutavad need liikmesriikide kodanikud, kes vastavad artiklites 2, 5 ja 6 sätestatud ametialase kvalifikatsiooni tingimustele, seda vastuvõtva liikmesriigi kutsenimetust, mis selles riigis vastab kõnealustele tingimustele, ning kasutavad selle lühendit.

Artikkel 15

1. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et asjaomased isikud saaksid teavet vastuvõtva liikmesriigi tervishoiu- ja sotsiaalkindlustusseaduste ning vajaduse korral kutse-eetika kohta.

Selleks võivad liikmesriigid luua teabekeskusi, kust need isikud võivad vajaliku teabe saada. Vastuvõtvad liikmesriigid võivad nõuda, et asjaomased isikud võtaksid nende keskustega ühendust.

2. Liikmesriigid võivad luua lõikes 1 nimetatud keskusi pädevate asutuste ja organite juures, mille nad peavad määrama artikli 19 lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul.

3. Liikmesriigid kannavad vajaduse korral hoolt selle eest, et asjaomased isikud omandavad endi ja tarbijate huvides keeleoskused, mis on vajalikud nende kutsealal töötamiseks vastuvõtvas liikmesriigis.

VI PEATÜKK

Lõppsätted

Artikkel 16

Põhjendatud kahtluse korral võib vastuvõttev liikmesriik nõuda teise liikmesriigi pädevatelt asutustelt selles liikmesriigis välja antud ning II ja III peatükis nimetatud diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide õigsuse kinnitamist, samuti kinnitust, et asjaomane isik on täitnud kõik direktiivis 85/432/EMÜ ettenähtud koolitusnõuded.

Artikkel 17

Liikmesriigid määravad artikli 19 lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul asutused ja organid, kellel on õigus diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente ning käesolevas direktiivis nimetatud dokumente ja teavet välja anda ja vastu võtta, ning teatavad sellest viivitamata teistele liikmesriikidele ja komisjonile.

Artikkel 18

Käesolevat direktiivi kohaldatakse ka nende liikmesriikide kodanike suhtes, kes määruse (EMÜ) nr 1612/68 kohaselt tegelevad või kavatsevad tegelda artiklis 1 nimetatud tegevusega palgatöötajatena.

Artikkel 19

1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud meetmed enne 1. oktoobrit 1987. Liikmesriigid teatavad neist viivitamata komisjonile.

2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti.

Artikkel 20

Kui liikmesriigil on käesoleva direktiivi kohaldamisel teatavates valdkondades suuri raskusi, uurib komisjon neid raskusi koos selle riigiga ja taotleb otsuse 75/320/EMÜ [6] alusel moodustatud farmaatsiakomitee arvamust.

Vajaduse korral esitab komisjon nõukogule asjakohaseid ettepanekuid.

Artikkel 21

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

Luxembourg, 16. september 1985

Nõukogu nimel

eesistuja

M. Fischbach

[1] EÜT C 35, 18.2.1981, lk 6 ja EÜT C 40, 18.2.1984, lk 4.

[2] EÜT C 277, 17.10.1983, lk 160.

[3] EÜT C 230, 10.9.1981, lk 10.

[4] EÜT L 253, 24.9.1985, lk 34.

[5] EÜT L 257, 19.10.1968, lk 2.

[6] EÜT L 147, 9.6.1975, lk 23.

--------------------------------------------------