ET Euroopa Liidu Teataja C 447/23

KOMISJONI OTSUS,

12. detsember 2014,

millega teavitatakse kolmandat riiki tema võimalikust liigitamisest koostööd mittetegevaks kolmandaks riigiks ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vastases võitluses

(2014/C 447/11)

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,

võttes arvesse nõukogu 29. septembri 2008. aasta määrust (EÜ) nr 1005/2008, millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks ning muudetakse määrusi (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1936/2001 ja (EÜ) nr 601/2004 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EÜ) nr 1093/94 ja (EÜ) nr 1447/1999 (1), eriti selle artiklit 32,

ning arvestades järgmist:

1. SISSEJUHATUS

(1) Määrusega (EÜ) nr 1005/2008 (edaspidi „ETR-kalapüügi määrus”) on kehtestatud Euroopa Liidu süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi (edaspidi „ETR-kalapüük”) vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks.

(2) ETR-kalapüügi määruse VI peatükis on sätestatud koostööd mittetegevate kolmandate riikide kindlaksmääramise, sellise riigina liigitatud kolmandatele riikidele suunatud demaršide, selliste riikide nimekirja koostamise ja avalikustamise, selliste riikide nimekirjast kustutamise ning erakorraliste meetmete võtmise kord.

(3) Vastavalt ETR-kalapüügi määruse artiklile 32 peaks komisjon teavitama kolmandaid riike sellest, et nad võidakse määrata koostööd mittetegevaks riigiks. Selline teavitamine on esialgne. Teavitamine peab põhinema ETR-kalapüügi määruse artiklis 31 sätestatud kriteeriumidel. Samuti peab komisjon rakendama teavitatud kolmandate riikide suhtes kõiki ETR-kalapüügi määruse artiklis 32 sätestatud demarše. Eelkõige peab komisjon lisama teatesse sellise liigitamise aluseks olevad olulised faktid ja kaalutlused, andma kõnealustele riikidele võimaluse vastata ja esitada tõendusmaterjal sellise liigitamise ümberlükkamiseks või vajaduse korral tegutsemiskava olukorra parandamiseks ja ülevaate selleks võetud meetmetest. Komisjon peab andma teavitatud kolmandatele riikidele piisavalt aega teatele vastamiseks ja mõistlikult aega olukorra parandamiseks.

(4) ETR-kalapüügi määruse artikli 31 kohaselt peab komisjon määrama kindlaks kolmandad riigid, kes on tema hinnangul ETR-kalapüügi vastase võitluse valdkonnas koostööd mittetegevad kolmandad riigid. Kolmas riik liigitatakse koostööd mittetegevaks riigiks, kui ta lipu-, sadama-, turustus- või rannikuäärse riigina ei täida rahvusvahelisest õigusest tulenevaid kohustusi võtta meetmeid ETR-kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks.

(5) Koostööd mittetegevate kolmandate riikide kindlaksmääramine põhineb ETR-kalapüügi määruse artikli 31 lõikes 2 sätestatud kogu teabe läbivaatamisel.

(6) Kooskõlas ETR-kalapüügi määruse artikliga 33 koostab nõukogu koostööd mittetegevate kolmandate riikide nimekirja. Nendele riikidele kehtivad meetmed, mis on muu hulgas sätestatud ETR-kalapüügi määruse artiklis 38.

(7) ETR-kalapüügi määruse artikli 20 lõike 1 kohaselt tunnistatakse kolmandast riigist lipuriigi kinnitatud püügisertifikaadid vastuvõetavaks tingimusel, et komisjonile on teatatud asjaomase kolmanda riigi kalalaevadele kohaldatavate õigusnormide ning kaitse- ja majandamismeetmete rakendamise, kontrollimise ja jõustamise korrast.

(8) ETR-kalapüügi määruse artikli 20 lõike 4 kohaselt peab komisjon tegema kolmandate riikidega halduskoostööd valdkondades, mis on seotud kõnealuse määruse rakendamisega.

2. TUVALU SUHTES KOHALDATAV MENETLUS

(9) 18.–20. veebruarini 2014 tegi komisjon Euroopa Kalanduskontrolli Ameti (EFCA) toel ETR-kalapüügi määruse artikli 20 lõikes 4 sätestatud halduskoostöö raames kontrollkäigu Tuvalusse.

(10) Kontrollkäigu eesmärk oli kontrollida teavet Tuvalus riigi kalalaevadele kohaldatavate õigus- ja haldusnormide ning kaitse- ja majandamismeetmete rakendamise, kontrollimise ja jõustamise korra ning meetmete kohta, mida Tuvalu on võtnud ETR-kalapüügi vastu võitlemise kohustuse täitmiseks.

(11) Kontrollkäigu lõpparuanne saadeti Tuvalule 18. märtsil 2014.

(12) Tuvalu esitas oma vastuse seoses kontrollkäigu lõpparuandega 16. oktoobrile 2014.

(13) Tuvalu on Vaikse ookeani lääne- ja keskosa kalanduskomisjoni (WCPFC) liige. Tuvalu on ratifitseerinud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 1982. aasta mereõiguse konventsiooni (edaspidi „ÜRO mereõiguse konventsioon”) ja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 1982. aasta 10. detsembri mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete 1995. aasta rakenduskokkuleppe (edaspidi „ÜRO kalavarude kaitse rakenduskokkulepe”). Tuvalu on Vaikse ookeani saarte foorumi kalapüügiametkonna konventsiooni (2) osaline ja Nauru lepingu (3) osaline seoses koostööga ühist huvi pakkuvate kalapüügipiirkondade majandamise küsimustes.

(14) Selleks et hinnata, kuidas Tuvalu täidab rahvusvahelisi lipu-, sadama-, rannikuäärse või turustusriigi kohustusi, mis on sätestatud põhjenduses 13 osutatud rahvusvahelistes lepingutes ja mille on kehtestanud kõnealuses põhjenduses osutatud asjaomased piirkondlikud kalamajandusorganisatsioonid, kogus komisjon kõnealuse ülesande täitmiseks vajaliku teabe ja analüüsis seda.

(15) Komisjon kasutas ka piirkondlike kalamajandusorganisatsioonide, käesoleval juhul WCPFC avaldatud kättesaadavaid andmeid, samuti üldsusele kättesaadavat teavet.

3. TUVALU VÕIMALIK MÄÄRAMINE KOOSTÖÖD MITTETEGEVAKS KOLMANDAKS RIIGIKS

(16) Komisjon analüüsis ETR-määruse artikli 31 lõike 3 kohaselt Tuvalu kohustusi lipu-, sadama-, rannikuäärse või turustusriigina. Kõnealusel läbivaatamisel võttis komisjon arvesse ETR-kalapüügi määruse artikli 31 lõigetes 4–7 loetletud kriteeriume.

3.1. ETR-kalapüügiga tegelevate laevade ning ETR-kalapüügi kaubandusvoogude kordumine (ETR-kalapüügi määruse artikli 31 lõige 4)

(17) Tuvalu lipu all sõitvate laevade kohta märgitakse piirkondlike kalamajandusorganisatsioonide poolt koostatud laevade nimekirjade põhjal, et Tuvalu lipu all sõitvaid laevu ei ole ei esialgsetes ega lõplikes ETR-kalapüügiga tegelevate laevade nimekirjades ning et puuduvad tõendid varasematest Tuvalu lipu all sõitvate laevade ETR-kalapüügi juhtumitest, mille põhjal komisjon saaks artikli 31 lõike 4 kohaselt analüüsida Tuvalu tegevust seoses korduva ETR-kalapüügiga.

(18) Kuna põhjenduse 17 kohaselt teave ja tõendusmaterjal puudub, järeldatakse artikli 31 lõike 3 ja artikli 31 lõike 4 punkti a kohaselt, et ei ole vaja hinnata Tuvalu poolt ETR-kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks võetavate meetmete vastavust rahvusvahelisest õigusest tulenevatele kohustustele lipuriigina seoses niisuguse kalapüügiga tegelevate laevadega ning selle riigi lipu all sõitvate kalalaevade või tema kodanike teostatava või toetatava ETR-kalapüügiga.

3.2. Suutmatus teha koostööd ja jõustada meetmeid (ETR-kalapüügi määruse artikli 31 lõige 5)

(19) Komisjon analüüsis, kas Tuvalu teeb tõhusat koostööd komisjoniga ning vastab komisjoni taotlustele uurida ETR-kalapüüki ja sellega seotud tegevust, anda selle kohta tagasisidet või võtta järelmeetmeid.

(20) Sellega seoses ei soovi Tuvalu teha komisjoniga koostööd, et kõrvaldada kalavarude majandamise süsteemis komisjoni kontrollkäigu ajal tuvastatud puudused. Tuvalu ei esitanud 16. oktoobril 2014 lõpparuandega seoses saadetud vastuses lepingulisi kohustusi komisjoni tuvastatud puuduste kõrvaldamiseks. Tuvalu tunnistas probleeme ning on seisukohal, et oleks vaja tehnilist abi ja aega süsteemi tõhustamiseks, kuid ei paku ühtegi konkreetset kohustust ega tegevuskava väljaselgitatud puuduste kõrvaldamiseks.

(21) Üldhinnangu raames Tuvalu kohustuste täitmisele lipu-, sadama- ja rannikuäärse riigina analüüsis komisjon ka seda, kas Tuvalu teeb ETR-kalapüügi vastases võitluses koostööd teiste lipuriikidega.

(22) Vastavalt ÜRO mereõiguse konventsiooni artiklitele 63 ja 64 peavad rannikuäärsed ja lipuriigid tegema koostööd piirialade kalavarude ja pika rändega kalaliikide majandamisel. ÜRO kalavarude kaitse rakenduskokkuleppe artiklitega 7 ja 20 arendatakse edasi koostöökohustust vastavate kokkusobivate kaitse- ja majandamismeetmete võtmise ning selliste meetmete nõuetele vastavuse ja täitmise tagamise valdkonnas. ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni vastutustundliku kalapüügi juhendi (edaspidi „FAO juhend”) (4) artikli 7 lõike 1 punktis 3 soovitatakse, et piirialade kalavarude kasutamiseks sõlmitaks tõhusa koostöö saavutamiseks kahepoolsed lepingud, et tagada varude tõhus kaitse ja majandamine. Seda on põhjalikumalt kirjeldatud ETR-kalapüügi vältimise, ärahoidmise ja lõpetamise rahvusvahelise tegevuskava (IPOA-IUU; edaspidi „ETR-kalapüügi vastane tegevuskava”) (5) punktides 28 ja 51, milles esitatakse üksikasjalikud juhendid riikidevaheliseks otseseks koostööks, sealhulgas rannikuäärsetele riikidele kättesaadava teabe või andmete vahetus.

(23) Vaikse ookeani lääne- ja keskosa siirdekalade kaitse ja majandamise konventsiooni (edaspidi „WCPFC konventsioon”) (6) artikli 25 lõikega 10 on ette nähtud, et konventsiooni iga osaline, kellel on piisavalt alust kahtlustada, et muu riigi lipu all sõitev laev tegeleb millegagi, mis kahjustab konventsioonialal kehtivate kaitse- ja majandamismeetmete tõhusust, teatab sellest asjaomasele lipuriigile.

(24) Tulemuslike koostöömehhanismide tähtsust tuleb hinnata seoses välisriikide lippude all sõitvate laevade ülekaaluka olemasoluga Tuvalu jurisdiktsiooni alla kuuluvates vetes. Komisjoni kontrollkäigu ajal veebruaris 2014 Tuvalu ametiasutuste esitatud teabe kohaselt on praegu jõus kümnest riigist kokku 18 kahepoolset eraõiguslikku litsentsilepingut. Sellega seoses on Tuvalu vetes luba tegutseda 213 seinnoodalaeval, 17 ritvõngelaeval ja seitsmel õngejadadega laeval, millest ainult üks seinnoodalaev ja kaks õngejadadega laeva on Tuvalu lipu all. Tuvalu siiski tunnistas, et neil puuduvad asjaomaste lipuriikidega põhjendustes 22 ja 23 kirjeldatud koostöökanalid, mille kaudu tagada, et Tuvalu täidaks oma kohustusi teha koostööd lipuriikidega.

(25) Mis puudutab tulemuslikke täitemeetmeid, siis ÜRO kalavarude kaitse rakenduskokkuleppe artikli 19 lõikes 2 on sätestatud, et rikkumiste suhtes kohaldatavad karistused peavad olema piisavalt karmid, et tagada nõuetele vastavus ning hoida ära rikkumised, kus need ka ei esine, ja võtta süüdlastelt ära hüved, mis on saadud ebaseaduslikust tegevusest. Vastavalt põhjendustele 26–29 ei ole Tuvalul õigusraamistikku ega kontrolli oma laevastiku ja vete üle, mis on vajalikud süüdlastele õiglase karistuse määramiseks.

(26) Karistuste süsteem on sätestatud Tuvalu 2006. aasta merekeskkonna seaduses. Kuigi kõnealust akti muudeti 2012. aastal, ei võeta selles arvesse rahvusvahelise õiguse viimaseid arengusuundi ETR-kalapüügi vastases võitluses. Kehtivas õigusraamistikus ei ole ebaseaduslik, teatamata ja reguleerimata kalapüük ning tõsine rikkumine selgelt määratletud ja puudub põhjalik loetelu rasketest rikkumistest, mille suhtes kohaldatakse karme karistusi.

(27) Lisaks ei sisalda Tuvalu õigusaktid kaasnevaid haldusmeetmeid süstemaatiliselt. Sellised täiendavad meetmed piirduvad lubade peatamise ja tühistamisega ning need on kohaldatavad ainult „raskete kuritegude” korral, kusjuures „raske kuritegu” ei ole Tuvalu õiguses määratletud.

(28) Mõisted „raske kuritegu” ja „raske rikkumine” ei ole Tuvalu õiguses ühtlustatud. Kehtiva õigusraamistikuga ei ole ette nähtud kahjustavat mõju avaldavaid karistusi, millega võtta süüdlastelt ära ebaseadusliku tegevusega saadud kasu.

(29) Seega ei ole karistussüsteem oma praeguses vormis kõikehõlmav ega piisavalt range, et sellel oleks soovitud hoiatav mõju. Raskete rikkumiste eest määratavad karistused ei ole piisavad selleks, et tagada nõuete täitmine, hoida ära rikkumised, kus need ka ei esine, ja võtta süüdlastelt ära hüved, mis on saadud ebaseaduslikust tegevusest, nagu on nõutud ÜRO kalavarude kaitse rakenduskokkuleppe artikli 19 lõikes 2 ja WCPFC konventsiooni artikli 25 lõikes 7.

(30) ETR-kalapüügi juhtumite ajalugu, laadi, asjaolusid, ulatust ja raskusastet arvesse võttes raskendab nende aspektide hindamise võimalust veelgi selguse ja läbipaistvuse puudumine, mida on käsitletud põhjendustes 39–48. Selliste puuduste tõttu ei ole võimalik usaldusväärsel viisil kindlaks teha ETR-kalapüügiga seotud tegevuse võimalikku ulatust. On aga teada, et läbipaistvuse puudumine koos tõhusa kontrolli puudumisega soosib ebaseaduslikku tegevust.

(31) Seoses Tuvalu praeguse finants- ja haldussuutlikkusega tuleb märkida, et Tuvalut ei ole liigitatud ÜRO inimarengu indeksi alusel (7). Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1905/2006 (8) II lisas on Tuvalu liigitatud vähim arenenud riikide hulka vastavalt Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) arenguabi komitee (DAC) ametliku arenguabi saajate nimekirjale seisuga 1. jaanuar 2013 (9). Seda arvestades võib Tuvalu piiratud finants- ja haldussuutlikkust pidada üheks teguriks, mis takistab Tuvalul koostöö- ja jõustamiskohustusi täiel määral täita.

(32) Vaatamata põhjenduses 31 esitatud analüüsile märgitakse ka, et komisjoni 2014. aasta veebruari kontrollkäigust saadud teabe põhjal ei saa väita, et Tuvalu ametiasutustel puuduvad rahalised vahendid. Pigem puudub Tuvalul vajalik õigus- ja halduskeskkond, millega tagada oma kohustuste tõhus ja tulemuslik täitmine lipu-, sadama-, rannikuäärse- ja turustusriigina.

(33) Käesolevas punktis selgitatud olukorda arvesse võttes ja kõikidele komisjoni kogutud faktidele ning riigi tehtud avaldustele tuginedes võib ETR-kalapüügi määruse artikli 31 lõike 3 ning artikli 31 lõike 5 alusel sätestada, et Tuvalu ei ole lipuriigina täitnud oma koostöö- ja jõustamiskohustusi, mis tal on rahvusvahelise õiguse alusel.

3.3. Suutmatus rakendada rahvusvahelisi eeskirju (ETR-kalapüügi määruse artikli 31 lõige 6)

(34) Tuvalu on ratifitseerinud ÜRO mereõiguse konventsiooni ja ÜRO kalavarude kaitse rakenduskokkuleppe. Tuvalu on Vaikse ookeani lääne- ja keskosa kalanduskomisjoni (WCPFC) liige. Tuvalu on Vaikse ookeani saarte foorumi kalapüügiametkonna konventsiooni osaline ja Nauru lepingu osaline seoses koostööga ühist huvi pakkuvate kalapüügipiirkondade majandamise küsimustes.

(35) Komisjon analüüsis kogu teavet, mida peeti Tuvalu kui WCPFC lepinguosalise liikme staatusega seoses asjakohaseks.

(36) Komisjon analüüsis ka kogu teavet, mida peeti asjakohaseks, pidades silmas Tuvalu kokkulepet kohaldada WCPFCs vastu võetud kaitse- ja majandamismeetmeid.

(37) Vastavalt Tuvalu esitatud põhjalikule teabele üldise olukorra kohta seoses tuunipüügiga Tuvalu vetes (10), püüti 2011. aastal Tuvalu majandusvööndis 51 800 tonni tuunivaru. Kuigi tuunipüük on eelmiste aastatega võrreldes vähenenud (63 427 tonni 2009. aastal ja 60 618 tonni 2010. aastal), moodustab Tuvalu majandusvööndi tuunivaru siiski märkimisväärse osa kogu Vaikse ookeani kesk- ja lääneosa tuunivarust.

(38) Põhjenduses 37 esitatud arvnäitajatest ilmneb, et Tuvalu haldab suurt osa maailma tuunivarudest ja seega vastutab rannikuäärse riigina selle ressursi vastutustundliku ja pikaajalise säästva majandamise tagamise eest. ÜRO mereõiguse konventsiooni artiklitega 61–64 ning ÜRO kalavarude kaitse kokkuleppe artiklitega 7 ja 8 on reguleeritud elusressursside kasutamine rannikuäärse riigi poolt, kes peaks võtma meetmeid, mis on kooskõlas asjaomases piirkonnas ja avamerel kohaldatavate meetmetega, et tagada piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude pikaajaline jätkusuutlikkus ja edendada elusressursside optimaalset kasutamist oma majandusvööndis. Rannikuäärsed riigid peavad tagama ka selle, et teiste riikide kodanikud täidavad nende majandusvööndis kaitse- ja majandamismeetmeid, ning tegema koostööd asjaomaste riikide ja piirkondlike organisatsioonidega asjaomases püügipiirkonnas.

(39) Tuvalu õigusraamistikus puuduvad selged ja läbipaistvad kaitse- ja majandamismeetmed, millega tagada tema jurisdiktsiooni alla kuuluvates vetes tegutsevate laevade tõhus ja tulemuslik haldamine. Eelkõige puuduvad rannalähedast püüki käsitlevad kaitse- ja majandamismeetmed. Tuvalu tunnistas ka, et olemasolev tuunivarude majandamise kava on vananenud ja see tuleks uuesti läbi vaadata. Samuti ei ole veel vastu võetud haivarude majandamise kava vastavalt WCPFC kaitse- ja majandamismeetmele 2010-07 (11).

(40) Riikliku jurisdiktsiooni alla kuuluvate vetega, sealhulgas arhipelaagivetega seotud kaitse- ja majandamismeetmed on puudulikud ja ei põhine teadusnõuannetele, nagu nõuavad ÜRO mereõiguse konventsioon, ÜRO kalavarude kaitse rakenduskokkulepe ning WCPFC. Tuvalu 2006. aasta kalandusseaduses on sätestatud säästva kalamajanduse peamised põhimõtted ja antud ministeeriumile volitused võtta vastu kaitse- ja majandamismeetmeid. Kuid komisjoni kontrollikäigust selgus, et seda liiki sätete väljatöötamine on väga aeglane. Peamine saavutus on Nauru lepingu osaliste kolmanda kokkuleppe (12) meetmete ülevõtmine Tuvalu õigusraamistikku 2009. aastal.

(41) Tuvalu jurisdiktsiooni alla kuuluvatele vetele osutatakse kui territoriaalvetele, arhipelaagivetele ja majandusvööndile. Vastavalt WCPFC konventsiooni artiklile 3 hõlmab WCPFC pädevusala põhimõtteliselt kõiki Vaikse ookeani veealasid, sealhulgas Tuvalu jurisdiktsiooni alla kuuluvaid vesi. Sellegipoolest ei kohalda Tuvalu oma territoriaal- ja arhipelaagivetes püügipäevagraafikut (Vessels Day Scheme) – süsteemi, millega piiratakse seinnoodaga laevade püügikoormust püügipäevade eraldamise kaudu. Seetõttu ei kohaldata Tuvalu vete kalavarude kaitse peamist õiguslikku vahendit märkimisväärses osas riigi jurisdiktsiooni alla kuuluvates vetes. Triivõngejadasid ja ritvõngesid kasutavate laevade puhul on kaitse- ja majandamismeetmed kehtestatud individuaalsete lubadega. Siiski puudub mõlema püügi puhul saagi ja püügikoormuse tegeliku majandamise kohta avalikult kättesaadav teave, välja arvatud üldine püügilubade arvu piiramise poliitika.

(42) Lisaks kinnitas Tuvalu komisjoni kontrollkäigu ajal, et WCPFC kaitse- ja majandamismeetmeid ei kohaldada. See puudutab meedet 2007-1 piirkondliku vaatlusprogrammi kohta, millega nõutakse vaatleja olemasolu 5 % triivõngejadasid kasutavatel laevadel, ning meedet 2010-07, milles on sätestatud, et lossitud uimede kaal ei tohi olla suurem kui 5 % haide kaalust. Asjaomaste WCPFC kaitse- ja majandamismeetmete täitmise takistuseks toodi tehnilise suutlikkuse ja ressursside puudumine.

(43) Põhjendustes 39–42 kirjeldatud selged puudused seoses kohaldatavate kaitse- ja majandamiseeskirjadega, sealhulgas püügikoormuse reguleerimine püügipäevagraafiku alusel, ning põhjenduses 24 kirjeldatud asjaolu, et on olemas 18 erinevat eraõiguslikku litsentsilepingut, takistab kaitse- ja majandamismeetmete tõhusat rakendamist, mis on vastuolus ÜRO mereõiguse konventsiooni artikli 61 lõigetes 2–5, artikli 62 lõikes 1 ja artiklis 64 sätestatud kohustustega, milles käsitletakse varude optimaalset kasutamist nõuetekohaste kaitse- ja majandamismeetmetega.

(44) Vastavalt ÜRO mereõiguse konventsiooni artiklile 61, ÜRO kalavarude kaitse kokkuleppe artiklitele 5 ja 6, WCPFC konventsiooni artiklitele 5 ja 6, peavad rannikuäärsed riigid kindlaks määrama elusressursside lubatud kogupüügi oma majandusvööndis, tuginedes parimatele olemasolevatele teaduslikele tõenditele ja lähtudes ettevaatusprintsiibist; rannikuäärsed riigid peavad nõuetekohaste kaitse ja majandamismeetmete abil samuti tagama, et ülepüügiga ei kahjustataks elusressursse ja varusid nende majandusvööndis ja muudes nende jurisdiktsiooni all olevates vetes. FAO juhendis, eelkõige selle punkti 7 alapunktide 3, 4 ja 5 soovitatakse rakendada nende kohustuste täitmiseks head tava.

(45) Tuvalu möönis WCPFC teaduskomitee 9. istungjärgule esitatud aruandes, et seoses andmete kogumise, esitamise ja nõuetele vastavusega on lahendamata probleeme (13). Neid probleeme seostatakse kalandusametkonna raskustega andmete esitamise ja haldamise järelevalvel.

(46) WCPFC teaduskomitee aruannetes tõstatatakse regulaarselt andmelünkade küsimus. Näiteks käsitles WCPFC teaduskomitee 2011. aastal oma 7. istungjärgu aruande punktis 89 teatavaid vastuolusid suursilm-tuuni, vööttuuni ja kulduim-tuuni käsitlevates andmetes neid liike püüdvate seinnoodaga laevade püügipäevikutes. Võttes arvesse, et teaduslikel eesmärkidel on täpsed andmed seinnoodaga püütud saagi koostise kohta tähtsad, soovitas komitee arutada seda küsimust tehnilises ja vastavuskomitees (14). Punktis 37 rõhutati ebakindlust teadmistes seinnoodaga püütud saagi koostise kohta ja nõuti, et konventsiooniosalised riigid jätkaksid tööd seinnoodaga püütud saagi koostise hinnanguliste andmete täpsustamisel. WCPFC teaduskomitee tõstatas oma 8. istungjärgul uuesti küsimused andmelünkade ja ebakõlade kohta (15) seoses püügiga ja saagi koostisega, esitas märkusi prahtimislepingute raames kehtivate aruandekohustuste kohta ja andis majandamisalaseid soovitusi töö parandamiseks (16). Teaduskomitee käsitles ka andmete puudumist või puudulikkust mõne konventsiooniosalise puhul, kellest mõned tegutsevad Tuvalu riikliku jurisdiktsiooni all olevates vetes.

(47) WCPFC teaduskomitee nentis oma 7. istungjärgul, et kui tavapärane vööttuuni püük jätkub, siis püügimäärad tõenäoliselt vähenevad ja püüki tuleb vähendada, kuna varud on ülepüütud maksimaalse säästva saagikuse tasemeni. Seetõttu tuleks jälgida püügikoormuse suurenemist (17). Komisjoni kontrollkäigu ajal tuvastati, et tegelik laevastiku ja püügiõiguse poliitika puudub, mida tõendab vananenud ja mittetäielik tuunivarude majandamise kava.

(48) Tuvalu ei rakenda oma arhipelaagivetes ühtegi WCPFC kaitse- ja majandamismeedet ning neile vastavaid meetmeid rakendab ta piiratud määral. Võttes arvesse tuunivarude pikki rändeid ja rändavat elulaadi ning tuunivarude ja kalapüügi tähtsust Tuvalu arhipelaagivetes, mis on geograafiliselt tähtis tuuni kudemiskoht, ohustab selline olukord tuunivarude kaitseks Vaikse ookeani piirkonnas tehtavaid jõupingutusi tervikuna. Seega ei taga Tuvalu kaitse- ja majandamismeetmete rakendamist kõigis oma jurisdiktsiooni all olevates vetes viisil, mis on vastavuses WCPFC nõuetega ja kohustusega tagada, et rannikuäärse riigi jurisdiktsiooni alla kuuluvates vetes paiknevaid liike ei ohustataks ülepüügiga.

(49) Komisjon analüüsis ka kogu teavet, mida peeti oluliseks seoses Tuvalu võimaliku tegevuse või tegevusetusega, mis võib olla kahandanud kohaldatavate õigus- ja haldusnormide või rahvusvaheliste kaitse- ja majandamismeetmete tulemuslikkust.

(50) Sellega seoses tunnistas Tuvalu, et tuunivarude vananenud majandamiskavaga ei ole kehtestatud selgeid eesmärke püügilubade arvu ja lubatud kogupüügi piiramiseks. Seetõttu leiab komisjon, et kaitse- ja majandamismeetmete puudumine ei võimalda Tuvalul oma rahvusvahelisi kohustusi täita. Kuna tuun on piirialade pika rändega kalavaru, siis peavad kaitse ja majandamismeetmed tõhususe ja jätkusuutlikkuse saavutamiseks olema järjepidevad ja kooskõlas kogu rändealal, mis on ka WCPFC konventsiooni üldine eesmärk.

(51) Käesolevas punktis selgitatud olukorda arvesse võttes ja kõikidele komisjoni kogutud faktidele ning riigi tehtud avaldustele tuginedes võib ETR-määruse artikli 31 lõigete 3 ja 6 alusel väita, et Tuvalu ei ole täitnud rahvusvahelisest õigusest tulenevaid kohustusi, mis on seotud rahvusvaheliste eeskirjade, määruste ning kaitse- ja majandamismeetmetega.

3.4. Arenguriikide eripiirangud

(52) Võttes arvesse, et Tuvalu on riikide järjestuses vähim arenenud riikide seas (vt põhjendus 31), analüüsis komisjon, kas kogutud teave võiks olla seotud Tuvalu kui arenguriigi eripiirangutega.

(53) Kuigi suutlikkuse eripiirangud võivad üldjoontes olemas olla, ei põhjenda Tuvalu arengutasemest tulenevad eripiirangud selliste kontrolli ja seire erisätete puudumist riiklikust õigusraamistikust, mis viitaksid rahvusvahelistele dokumentidele ETR-kalapüügi vastu võitlemiseks, selle ärahoidmiseks ja lõpetamiseks. Lisaks ei saa kõnealuste piirangutega õigustada Tuvalu suutmatust kehtestada karistussüsteemi rahvusvaheliste majandamis- ja kaitsemeetmete rikkumiste käsitlemiseks.

(54) Samuti näib, et seire-, kontrolli- ja järelevalvesüsteemi puudused tulenevad sellest, et ühelt poolt ei ole Tuvalu suuteline kontrollima püügitegevust oma majandusvööndis, kuid teiselt poolt lubab ta oma vetesse suurel hulgal välisriikide laevu. Vaatamata sellele, et kalandusest saadud tuludel on Tuvalu üldises sissetulekus märkimisväärne osa, näib, et kalamajandusele ettenähtud eelarve on tunduvalt väiksem. Seega võib järeldada, et kuigi Tuvalul võivad olla arengupiirangud, ei ole kõnealuse riigi kalavarude majandamiseks rakendatav poliitika kooskõlas selleks eraldatud ressurssidega ja riigi kalamajanduse prioriteetidega.

(55) Käesolevas punktis kirjeldatud olukorda arvesse võttes ja komisjoni kogutud kõikide faktide ning riigi esitatud avalduste põhjal võib ETR-kalapüügi määruse artikli 31 lõike 7 kohaselt väita, et Tuvalu arengutase võib piirata tema kalamajanduse arengut. Tuvalus tuvastatud puuduste laadi ja olukorra parandamiseks võetud meetmeid arvesse võttes ei õigusta kõnealuse riigi arengutase täies ulatuses ega põhjenda muul viisil Tuvalu kui lipu- või rannikuäärse riigi üldist kalandusalast tulemuslikkust ja tema ebapiisavat tegevust ETR-kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks.

4. JÄRELDUS KOOSTÖÖD MITTETEGEVAKS KOLMANDAKS RIIGIKS VÕIMALIKU LIIGITAMISE KOHTA

(56) Võttes arvesse järeldusi Tuvalu suutmatuse kohta täita rahvusvahelisest õigusest tulenevaid lipu-, sadama-, turustus- või rannikuäärse riigi kohustusi ning võtta meetmeid ETR-kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks, tuleks kõnealust riiki kooskõlas ETR-kalapüügi määruse artikliga 32 teavitada tema võimalikust liigitamisest riigiks, keda komisjon käsitab ETR-kalapüügi vastases võitluses koostööd mittetegeva kolmanda riigina.

(57) Kooskõlas ETR-kalapüügi määruse artikli 32 lõikega 1 peaks komisjon teavitama Tuvalut võimalusest, et ta liigitatakse koostööd mittetegevaks kolmandaks riigiks. Samuti peaks komisjon rakendama Tuvalu suhtes kõiki ETR-kalapüügi määruse artiklis 32 sätestatud demarše. Asjakohase haldamise huvides tuleks määrata kindlaks ajavahemik, mille jooksul kõnealune riik saab teatele kirja teel vastata ja olukorda parandada.

(58) Tuvalu teavitamine tema võimalikust liigitamisest riigiks, keda komisjon käsitab koostööd mittetegevana käesoleva otsuse tähenduses, ei välista ega too automaatselt kaasa komisjoni või nõukogu mis tahes edasisi meetmeid koostööd mittetegevate riikide kindlaksmääramiseks ja nende nimekirja koostamiseks,

ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:

Ainus artikkel

Tuvalut teavitatakse tema võimalikust liigitamisest riigiks, keda komisjon käsitab ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vastases võitluses koostööd mittetegeva kolmanda riigina.

Brüssel, 12. detsember 2014 Komisjoni nimel komisjoni liige Karmenu VELLA

(1) ELT L 286, 29.10.2008, lk 1.

(2) http://www.ffa.int/

(3) Nauru leping (http://www.ffa.int/node/93#attachments).

(4) Vastutustundliku kalapüügi juhend, ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon, 1995 (Code of Conduct for responsible fisheries, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1995).

(5) Ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi ennetamise, ärahoidmise ja lõpetamise rahvusvaheline tegevuskava, ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon, 2001 (International Plan of Action to prevent, deter and eliminate illegal, unreported and unregulated fishing, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2001).

(6) Vaikse ookeani lääne- ja keskosa pika rändega kalavarude kaitse ja majandamise konventsioon (Convention on the Conservation and Management of Highly Migratory Fish Stocks in the Western and Central Pacific Ocean), Honolulu, 5. september 2000 (http://www.wcpfc.int/doc/convention-conservation-and-management-highly-migratory-fish-stocks-western-and-central-pacific).

(7) Teave saadud aadressilt http://hdr.undp.org/en/statistics

(8) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1905/2006, 18. detsember 2006, millega luuakse arengukoostöö rahastamisvahend (ELT L 378, 27.12.2006, lk 41).

(9) Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni arenguabi komitee nimekiri ametliku arenguabi saajatest (http://www.oecd.org/dac/stats/daclistofodarecipients.htm).

(10) WCPFC teaduskomitee üheksas korraline istungjärk, WCPFC-SC9-AR/CCM-25.

(11) http://www.wcpfc.int/system/files/CMM%202010-07%20%5BSharks%5D.pdf

(12) Nauru lepingu osaliste kolmas kokkulepe, 2008.

(13) WCPFC teaduskomitee üheksas korraline istungjärk, WCPFC-SC9-AR/CCM-25.

(14) WCPFC teaduskomitee kokkuvõttev aruanne, seitsmes korraline istungjärk, Pohnpei, Mikroneesia Liiduriigid, 9–17. august 2011 (http://www.wcpfc.int/node/2896).

(15) WCPFC teaduskomitee kokkuvõttev aruanne, kaheksas korraline istungjärk, 7.–15. august 2012 (http://www.wcpfc.int/node/4587), punkt 3.1.

(16) WCPFC teaduskomitee kokkuvõttev aruanne, kaheksas korraline istungjärk, punktid 69–71.

(17) WCPFC teaduskomitee kokkuvõttev aruanne, seitsmes korraline istungjärk, punktid 35 ja 36.