Komisjoni määrus (EÜ) nr 1725/2003,

29. september 2003,

millega võetakse vastu teatavad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1606/2002

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,

võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. juuli 2002. aasta määrust (EÜ) nr 1606/2002 rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaldamise kohta, [1] eriti selle artikli 3 lõiget 3

ning arvestades järgmist:

(1) Määrus (EÜ) nr 1606/2002 nõuab, et iga majandusaasta kohta, mis algab 1. jaanuaril 2005 või pärast seda, koostavad börsil noteeritud äriühingud, kelle suhtes kohaldatakse mõne liikmesriigi õigust, teatavatel tingimustel oma konsolideeritud finantsaruanded kooskõlas nimetatud määruse artiklis 2 määratletud rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega.

(2) Olles arvesse võtnud raamatupidamise tehnilise komitee nõuandeid, on komisjon jõudnud järeldusele, et 14. septembri 2002. aasta seisuga olemasolevad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid vastavad määruse (EÜ) nr 1606/2002 artiklis 3 sätestatud vastuvõtukriteeriumidele.

(3) Komisjon on samuti kaalunud olemasolevaid parandusprojekte, milles on tehtud ettepanek muuta mitmeid olemasolevaid standardeid. Nende ettepanekute finaliseerimisest tulenevate rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite vastuvõtmist kaalutakse siis, kui need standardid on lõpliku kuju saanud. Asjaolu, et olemasolevatesse standarditesse kavandatakse muudatusi, ei mõjuta komisjoni otsust toetada olemasolevaid standardeid, erandiks on üksnes IAS 32 "Finantsinstrumendid: avalikustamine ja esitamine", IAS 39 "Finantsinstrumendid: kajastamine ja mõõtmine" ning vähesed nimetatud standarditega seonduvad tõlgendused, nimelt SIC 5 "Finantsinstrumentide liigitamine – tingimusliku arvelduse sätted", SIC 16 "Aktsiakapital – tagasisaadud omakapitaliinstrumendid (omaaktsiad)" ja SIC 17 "Omakapital – kulutused omakapitalitehingutele".

(4) Kõrgekvaliteediliste standardite olemasolu, mis käsitlevad finantsinstrumente, sealhulgas tuletisinstrumente, on ühenduse kapitaliturul oluline. IAS 32 ja IAS 39 puhul võivad praegu kavandatavad muudatused osutuda nii märkimisväärseks, et on kohane neid standardeid praegu mitte vastu võtta. Niipea kui käimasolev paranduste projekt lõpule jõuab ja muudetud standardid välja antakse, kaalub komisjon esmatähtsa küsimusena muudetud standardite vastuvõtmist kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1606/2002.

(5) Seega tuleks vastu võtta kõik 14. septembril 2002 olemasolevad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid, välja arvatud IAS 32, IAS 39 ja nendega seonduvad tõlgendused.

(6) Käesoleva määrusega ette nähtud meetmed on kooskõlas raamatupidamise regulatiivkomitee arvamusega,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

Artikkel 1

Käesolevaga võetakse vastu lisas sätestatud rahvusvahelised raamatupidamisstandardid.

Artikkel 2

Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.

Brüssel, 29. september 2003

Komisjoni nimel

komisjoni liige

Frederik Bolkestein

[1] EÜT L 243, 11.9.2002, lk 1.

--------------------------------------------------

LISA

IAS 1:

IAS 2:

IAS 7:

IAS 8:

IAS 10:

IAS 11:

IAS 12:

IAS 14:

IAS 15:

IAS 16:

IAS 17:

IAS 18:

IAS 19:

IAS 20:

IAS 21:

IAS 22:

IAS 23:

IAS 24:

IAS 26:

IAS 27:

IAS 28:

IAS 29:

IAS 30:

IAS 31:

IAS 33:

IAS 34:

IAS 35:

IAS 36:

IAS 37:

IAS 38:

IAS 40:

IAS 41:

SIC-1:

SIC-2:

SIC-3:

SIC-6:

SIC-7:

SIC-8:

SIC-9:

SIC-10:

SIC-11:

SIC-12:

SIC-13:

SIC-14:

SIC-15:

SIC-18:

SIC-19:

SIC-20:

SIC-21:

SIC-22:

SIC-23:

SIC-24:

SIC-25:

SIC-27:

SIC-28:

SIC-29:

SIC-30:

SIC-31:

SIC-32:

SIC-33:

RAHVUSVAHELINE RAAMATUPIDAMISSTANDARD IAS 1

(MUUDETUD 1997)

Finantsaruannete esitamine

Käesoleva muudetud rahvusvahelise raamatupidamisstandardiga asendatakse standardid IAS 1 "Arvestusmeetodite avalikustamine", IAS 5 "Finantsaruannetes avalikustatav informatsioon" ja IAS 13 "Käibevara ja lühiajaliste kohustiste esitamine", mille IASC juhatus kinnitas ümberkujundatuna aastal 1994. IASC juhatus kinnitas standardi IAS 1 (muudetud 1997) juulis 1997 ja see kehtib nende finantsaruannete kohta, mis hõlmavad 1. juulil 1998 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

IAS 10 (muudetud 1999) "Bilansipäevajärgsed sündmused" muutis paragrahvi 63 punkti c, paragrahvi 64, paragrahvi 65 punkti a ja paragrahvi 74 punkti c. Muudetud tekst jõustub IAS 10 (muudetud 1999) jõustumisel ja kehtib nende aastaaruannete kohta, mis hõlmavad 1. jaanuaril 2000 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

Standardiga IAS 1 on seotud järgmised SIC tõlgendused:

- SIC-8: "IAS esmakordne rakendamine raamatupidamise põhialusena",

- SIC-18: "Järjepidevus – alternatiivsed meetodid",

- SIC-27: "Juriidiliselt rendilepingutena vormistatud tehingute sisu hindamine",

- SIC-29: "Avalikustamine – teenuste kontsessioonikokkulepped".

Sissejuhatus

1. Käesoleva standardiga (IAS 1, muudetud 1997) asendatakse rahvusvahelised raamatupidamisstandardid IAS 1 "Arvestusmeetodite avalikustamine", IAS 5 "Finantsaruannetes avalikustatav informatsioon" ja IAS 13 "Käibevara ja lühiajaliste kohustiste esitamine". IAS 1 (muudetud) kehtib 1. juulil 1998 või pärast seda algavate arvestusperioodide kohta, kuigi soovitatav on seda rakendada juba varem, sest IAS 1 nõuded vastavad praegu kehtivate standardite nõuetele.

2. Käesolev standard ajakohastab selle poolt asendatud standardite nõuded kooskõlas IASC finantsaruannete koostamise ja esitamise raampõhimõtetega. Lisaks sellele on käesoleva standardi eesmärk parandada rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaselt esitatavate finantsaruannete kvaliteeti:

a) tagades, et finantsaruanded, milles väidetakse nende vastavust IASile, vastavad kõikidele kohaldatavatele standarditele, sealhulgas kõikidele avalikustamisnõuetele;

b) tagades, et kõrvalekalded IASist piirduvad äärmiselt harvade juhtudega (kõrvalekaldeid jälgitakse ja vajaduse korral väljastatakse uued juhised);

c) andes finantsaruannete struktuuri käsitlevaid juhiseid, mis sisaldavad kõigi põhiaruannete, arvestusmeetodite ja lisade miinimumnõudeid ning millele on lisatud selgitav lisa; ning

d) kehtestades praktilised nõuded (raamistiku alusel) sellistes küsimustes nagu olulisus, tegevuse jätkuvus, arvestusmeetodite valik, kui vastavaid standardeid ei ole olemas, järjepidevus ja võrdlusandmete esitamine.

3. Et võtta arvesse kasutajate nõudmist saada põhjalikumat teavet "finantstulemuse" kohta, mis on laiem mõiste kui kasumiaruandes esitatud "kasum", kehtestab käesolev standard nõude uue põhiaruande kohta, milles näidatakse sellised tulud ja kulud, mida kasumiaruanne ei kajasta. See uus aruanne võib olla kas tavapärases veergformaadis omakapitali võrdlus või iseseisev finantstulemust kajastav aruanne. IASC juhatus leppis 1997. aasta aprillis põhimõtteliselt kokku finantstulemuse mõõtmise ja kajastamise viiside ülevaatamises. Projekti algstaadiumis käsitletakse tõenäoliselt finantstulemuse aruandluse ja IASC raamistiku kohaste aruandluseesmärkide vahelist vastastoimet. Seetõttu töötab IASC välja ettepanekud selles valdkonnas.

4. Standardit rakendatakse kõikide IAS kohaselt aruandvate ettevõtete suhtes, kaasa arvatud pangad ja kindlustusseltsid. Aruannete minimaalsed struktuurinõuded on tehtud piisavalt paindlikud, et neid oleks võimalik kohandada kasutamiseks kõikides ettevõtetes. Näiteks peaksid pangad olema suutelised välja töötama esitusviisi, mis vastaks nii käesolevale standardile kui ka IAS 30 "Pankade ja samalaadsete finantsasutuste finantsaruannetes avalikustatav informatsioon" üksikasjalikumatele nõuetele.

SISUKORD

| Paragrahvid |

Eesmärk | 10 |

Rakendusala | 10 |

Finantsaruannete eesmärk | 11 |

Vastutus finantsaruannete eest | 11 |

Finantsaruannete komponendid | 11 |

Üldpõhimõtted | 12 |

Õiglane esitus ja vastavus rahvusvahelistele raamatupidamisstandarditele | 12 |

Arvestusmeetodid | 13 |

Tegevuse jätkuvus | 14 |

Tekkepõhine arvestus | 14 |

Esituse järjepidevus | 15 |

Olulisus ja summeerimine | 15 |

Saldeerimine | 16 |

Võrdlusandmed | 16 |

Struktuur ja sisu | 17 |

Sissejuhatus | 17 |

Finantsaruannete identifitseerimine | 17 |

Aruandeperiood | 18 |

Tähtajalisus | 18 |

Bilanss | 18 |

Lühi- ja pikaajaliste elementide eristamine | 18 |

Käibevara | 19 |

Lühiajalised kohustised | 19 |

Bilansis esitatav informatsioon | 20 |

Bilansis või lisades esitatav informatsioon | 21 |

Kasumiaruanne | 22 |

Kasumiaruandes esitatav informatsioon | 22 |

Kasumiaruandes või lisades esitatav informatsioon | 23 |

Omakapitali muutused | 24 |

Rahavoogude aruanne | 25 |

Finantsaruannete lisad | 25 |

Struktuur | 25 |

Arvestusmeetodite esitamine | 26 |

Muu avalikustatav informatsioon | 27 |

Jõustumiskuupäev | 27 |

Standardeid, mis on esitatud poolpaksus kursiivkirjas, tuleb lugeda koos käesolevas standardis esitatud taustmaterjali ja rakendusjuhiste ning "Rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite eessõnaga". Rahvusvahelised raamatupidamisstandardid ei ole ette nähtud rakendamiseks ebaoluliste objektide suhtes (vt eessõna paragrahv 12).

EESMÄRK

Käesoleva standardi eesmärk on kehtestada üldkasutatavate finantsaruannete esitamise alused, et tagada võrreldavus ettevõtte varasemate perioodide finantsaruannetega ja teiste ettevõtete finantsaruannetega. Selle eesmärgi saavutamiseks kehtestab käesolev standard finantsaruannete esitamise üldpõhimõtted, juhised nende struktuuri kohta ning finantsaruannete sisu miinimumnõuded. Konkreetsete tehingute ja sündmuste kajastamist ning mõõtmist ja avalikustamist käsitletakse teistes rahvusvahelistes raamatupidamisstandardites.

RAKENDUSALA

1. Käesolevat standardit kohaldatakse kõigi rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaselt koostatud ja esitatud üldkasutatavate finantsaruannete esitamisel.

2. Üldkasutatavad finantsaruanded on sellised aruanded, mis on ette nähtud vastama nende kasutajate vajadustele, kes ei saa nõuda aruannete koostamist konkreetselt nende vajadustest lähtudes. Üldkasutatavaid finantsaruandeid võib esitada eraldi või mõne teise avaliku dokumendi, nagu näiteks majandusaasta aruande või emissiooniprospekti, koosseisus. Käesolevat standardit ei rakendata lühendatud vahearuannete suhtes. Käesolevat standardit rakendatakse võrdselt nii üksikettevõtte finantsaruannete kui ettevõtete rühma konsolideeritud finantsaruannete suhtes. See ei välista siiski rahvusvahelistele raamatupidamisstandarditele vastavate konsolideeritud finantsaruannete ja siseriiklike nõuete kohaste emaettevõtte finantsaruannete esitamist samas dokumendis, tingimusel et aruannete koostamise alused on arvestusmeetodite seletuses selgelt välja toodud.

3. Käesolevat standardit rakendatakse kõigi ettevõttetüüpide suhtes, kaasa arvatud pangad ja kindlustusettevõtted. Käesoleva standardiga kooskõlas olevad lisanõuded pankadele ja samalaadsetele finantsasutustele on sätestatud standardis IAS 30 "Pankade ja samalaadsete finantsasutuste finantsaruannetes avalikustatav informatsioon".

4. Käesolevas standardis kasutatakse kasumit taotlevale ettevõttele sobivaid mõisteid. Seega võivad ka avaliku sektori äriühingud rakendada käesoleva standardi nõudeid. Käesolevat standardit rakendada soovivatel mittetulundusühingutel, riigi- ja teistel avaliku sektori ettevõtetel võib osutuda vajalikuks muuta finantsaruannete ja nende teatavate kirjete nimetusi. Sellised ettevõtted võivad oma finantsaruannetes esitada ka täiendavaid aruande osi.

FINANTSARUANNETE EESMÄRK

5. Finantsaruanne on ettevõtte finantsseisundi ja tehingute struktureeritud finantsiline esitus. Üldkasutatavate finantsaruannete eesmärk on anda ettevõtte finantsseisundi ja -tulemuse ning rahavoogude kohta informatsiooni, mida lai ring aruande kasutajaid saaks oma majandusotsuste tegemisel kasutada. Finantsaruanded näitavad ka juhtkonna oskust kasutada tema kätte usaldatud ressursse. Selle eesmärgi täitmiseks annavad finantsaruanded informatsiooni ettevõtte:

a) varade;

b) kohustiste;

c) omakapitali;

d) tulude ja kulude ning

e) rahavoogude kohta.

See informatsioon koos muu finantsaruannete lisades sisalduva informatsiooniga aitab kasutajatel prognoosida ettevõtte tulevasi rahavoogusid ja eeskätt raha ja raha ekvivalentide tekitamise ajastust ja kindlust.

VASTUTUS FINANTSARUANNETE EEST

6. Ettevõtte finantsaruannete koostamise ja esitamise eest vastutab selle juhatus ja/või muu juhtorgan.

FINANTSARUANNETE KOMPONENDID

7. Täielikud finantsaruanded sisaldavad järgmisi komponente:

a) bilanss;

b) kasumiaruanne;

c) aruanne, mis näitab kas:

i) omakapitali kõiki muutusi või

ii) omakapitali muutusi, mis ei tulene kapitalitehingutest omanikega ega kasumi jaotamisest omanikele;

d) rahavoogude aruanne ja

e) arvestusmeetodid ja selgitavad lisad.

8. Ettevõtetel soovitatakse peale finantsaruannete esitada ka juhtkonna koostatud finantsülevaade, mis kirjeldaks ja selgitaks ettevõtte finantstulemuse ja -seisundi kujunemist ning peamisi ettevõtte tegevusega seotud riske. Selline aruanne võib sisaldada ülevaadet:

a) peamistest finantstulemust mõjutavatest teguritest, k.a ettevõtte majanduskeskkonna muutused, ettevõtte reageerimine nendele muutustele ja nende mõjud ning ettevõtte investeerimispoliitika, et säilitada ja parandada finantstulemust, sealhulgas dividendipoliitika;

b) ettevõtte finantseerimisallikatest ning finantsvõimenduse ja riskijuhtimise põhimõtetest; ning

c) ettevõtte tugevatest külgedest ja ressurssidest, mille väärtus ei kajastu rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaselt koostatud bilansis.

9. Paljud ettevõtted esitavad lisaks finantsaruannetele ka lisaaruandeid, nagu näiteks keskkonnaaruandeid ja lisandväärtuse aruandeid, eelkõige sellistes tööstusharudes, kus keskkonnategurid on olulised ja kus töötajaid loetakse tähtsaks kasutajarühmaks. Kui ettevõtte juhtkond usub, et sellised lisaaruanded aitavad kasutajatel majandusotsuseid teha, on nende koostamine ja esitamine soovitatav.

ÜLDPÕHIMÕTTED

Õiglane esitus ja vastavus rahvusvahelistele raamatupidamisstandarditele

10. Finantsaruanded peavad õiglaselt kajastama ettevõtte finantsseisundit, majandustulemust ja rahavoogusid. Rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite asjakohase rakendamise ja vajaduse korral lisainformatsiooni avalikustamise tulemuseks on peaaegu alati õiglase esitusega finantsaruanded.

11. Kui ettevõtte finantsaruanded vastavad rahvusvahelistele raamatupidamisstandarditele, tuleb see asjaolu avalikustada. Finantsaruandeid tohib nimetada rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega vastavuses olevateks ainult siis, kui nad vastavad kõikide rakendatavate standardite ja Standardite Tõlgendamise Alalise Komisjoni kõikide rakendatavate tõlgenduste kõikidele nõuetele. [1]

12. Sobimatute raamatupidamiskäsitluste kasutamist ei heasta kasutatud arvestusmeetodite avalikustamine, lisad ega selgitav materjal.

13. Sellistel äärmiselt erandlikel juhtudel, kui juhtkond leiab, et mõne standardi mõne nõude järgimine oleks eksitav ja seetõttu on sellest nõudest kõrvalekaldumine õiglase esituse saavutamiseks vajalik, peab ettevõte avalikustama:

a) asjaolu, et juhtkonna arvates kajastavad finantsaruanded õiglaselt ettevõtte finantsseisundit, majandustulemust ja rahavoogusid;

b) asjaolu, et ettevõte on kõigis olulistes küsimustes järginud rakendatavaid rahvusvahelisi raamatupidamisstandardeid, välja arvatud standard, millest ta on õiglase esituse saavutamise nimel kõrvale kaldunud;

c) standardi, millest ettevõte on kõrvale kaldunud, selle kõrvalekalde olemuse, standardiga nõutava käsitluse, põhjuse, miks see käsitlus oleks kõnealuse juhtumi puhul eksitav, ja valitud käsitluse; ning

d) standardist kõrvalekaldumise rahaline mõju ettevõtte kõigi arvestusperioodide puhaskasumile või -kahjumile, varadele, kohustistele, omakapitalile ja rahavoogudele.

14. Finantsaruannetes väidetakse mõnikord, et need "põhinevad rahvusvahelistel raamatupidamisstandarditel" või "vastavad põhilistele rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite nõuetele" või "vastavad rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite arvestusnõuetele". Sellega informatsioon sageli piirdubki, kuigi on selge, et ei ole järgitud olulisi avalikustamisnõudeid või isegi arvestusnõudeid. Sellised väited on eksitavad ja kahandavad finantsaruannete usaldusväärsust ja arusaadavust. Et tagada väidetavalt rahvusvahelisi raamatupidamisstandardeid järgivate finantsaruannete vastavus kasutajate poolt rahvusvaheliselt nõutavale standardile, sisaldab käesolev standard üldist nõuet õiglase esituse kohta, juhiseid õiglase esituse nõude täitmiseks ja täiendavaid juhiseid nende üliharvade olukordade kindlaksmääramiseks, mil standardist kõrvalekaldumine on vajalik. Lisaks nõuab käesolev standard kõrvalekaldega seotud asjaolude väga põhjalikku avalikustamist. Rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega vastuolus olevate siseriiklike nõuete olemasolu ei õigusta kõrvalekallet rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaselt koostatud finantsaruannetes.

15. Peaaegu kõikidel juhtudel tagab rakendatavate rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite järgimine kõikides olulistes aspektides õiglase esituse. Õiglane esitus nõuab järgmist:

a) arvestusmeetodite valimine ja rakendamine vastavalt paragrahvile 20;

b) informatsiooni, k.a arvestusmeetodite, esitamine viisil, mis tagab selle asjakohasuse, usaldusväärsuse, võrreldavuse ja arusaadavuse; ning

c) täiendava informatsiooni avalikustamine, kui rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite nõuded ei ole piisavad, et võimaldada kasutajatel aru saada konkreetsete tehingute või sündmuste mõjust ettevõtte finantsseisundile ja majandustulemusele.

16. Äärmiselt erandlikel juhtudel võib rahvusvahelise raamatupidamisstandardi konkreetse nõude rakendamine muuta finantsaruanded eksitavateks. See võib juhtuda ainult siis, kui standardiga nõutav raamatupidamiskäsitlus on selgelt sobimatu ja seetõttu ei ole õiglast esitust võimalik saavutada üksnes standardite rakendamisega või lisainformatsiooni avalikustamisega. Muu raamatupidamiskäsitluse kasutamine vaid seetõttu, et ka see tagaks õiglase esituse, ei ole kõrvalekaldeks piisav põhjendus.

17. Rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite konkreetsest nõudest kõrvalekaldumise vajaduse hindamisel pööratakse tähelepanu järgmisele:

a) mis on nõude eesmärk ja miks seda eesmärki ei saavutata või miks see eesmärk ei ole antud olukorras asjakohane; ning

b) millisel määral erineb ettevõtte olukord teiste seda nõuet järgivate ettevõtete olukorrast.

18. Et standarditest kõrvalekaldumist eeldavad asjaolud tulevad tõenäoliselt ette äärmiselt harva ja et standarditest kõrvalekaldumise vajadus on tõsiste vaidluste ja subjektiivse hinnangu objekt, peavad kasutajad olema teadlikud, et ettevõte ei ole rahvusvahelisi raamatupidamisstandardeid kõikides olulistes aspektides järginud. Lisaks on oluline, et kasutajatele antakse piisavalt informatsiooni, võimaldamaks neil kujundada teadlik hinnang standardist kõrvalekaldumise vajaduse kohta ning teha arvestus standardi järgimiseks vajalike kohanduste kohta. IASC jälgib standarditest kõrvalekaldeid, millele tema tähelepanu on juhitud (näiteks ettevõtete, nende audiitorite või järelevalveorganite poolt) ja otsustab, kas on vajadust täiendavate tõlgenduste koostamiseks või standardite muutmiseks, et kõrvalekalded jääksid ka edaspidi üliharvadeks juhtumiteks.

19. Kui mõnda rahvusvahelist raamatupidamisstandardit rakendatakse selles sisalduvate erisätete kohaselt enne selle jõustumise kuupäeva, tuleb see asjaolu avalikustada.

ARVESTUSMEETODID

20. Juhtkond peab ettevõtte arvestusmeetodid valima ja neid rakendama nii, et finantsaruanded vastaksid kõikide rakendatavate rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite ja Standardite Tõlgendamise Alalise Komisjoni tõlgenduste nõuetele. Konkreetse nõude puudumisel peab juhtkond välja töötama sellised arvestusmeetodid, mis tagaksid, et finantsaruannetes sisalduv informatsioon:

a) vastab aruannete kasutajate vajadustele otsuste tegemisel; ja

b) on usaldusväärne, st:

i) kajastab õigesti ettevõtte finantstulemust ja majandusseisundit;

ii) peegeldab sündmuste ja tehingute majanduslikku sisu, mitte ainult nende õiguslikku vormi; [2]

iii) on neutraalne, st moonutusteta;

iv) on konservatiivselt ettevaatlik; ja

v) on kõikides olulistes aspektides täielik.

21. Arvestusmeetodid on konkreetsed põhimõtted, alused, kokkulepped, eeskirjad ja tavad, mida ettevõte rakendab finantsaruannete koostamisel ja esitamisel.

22. Konkreetse rahvusvahelise raamatupidamisstandardi ja Standardite Tõlgendamise Alalise Komisjoni tõlgenduse puudumisel kasutab juhtkond oma hinnangut sellise arvestusmeetodi väljatöötamiseks, mis annab ettevõtte finantsaruannete kasutajatele kõige kasulikumat informatsiooni. Sellise hinnangu tegemisel võtab juhtkond arvesse järgmist:

a) sarnaseid ja seotud valdkondi käsitlevate rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite nõuded ja juhised;

b) IASC raamistikus sätestatud varade, kohustiste, tulude ja kulude mõisted ning kajastamis- ja mõõtmiskriteeriumid; ning

c) muude standardeid väljatöötavate organite seisukohad ja selles majandusharus üldkasutatavad tavad, aga üksnes sel määral, mil need on vastavuses käesoleva paragrahvi punktidega a ja b.

TEGEVUSE JÄTKUVUS

23. Finantsaruannete koostamisel peab juhtkond hindama ettevõtte jätkusuutlikkust. Finantsaruanded koostatakse tegevuse jätkuvuse alusel, välja arvatud juhul, kui juhtkond kavatseb ettevõtte likvideerida või selle tegevuse lõpetada või kui tal puudub muu realistlik alternatiiv. Kui juhtkond on oma hinnangu andmisel teadlik sellistest olulistest ebakindlust põhjustavatest asjaoludest, mis võivad anda põhjust kahelda ettevõtte jätkusuutlikkuses, tuleb need asjaolud avalikustada. Kui finantsaruanded ei ole koostatud tegevuse jätkuvuse alusel, tuleb see asjaolu avalikustada koos finantsaruannete koostamise alusega ja põhjusega, miks ettevõtet ei loeta jätkusuutlikuks.

24. Tegevuse jätkuvuse eelduse põhjendatuse hindamiseks peab juhtkond arvesse võtma kogu kättesaadavat informatsiooni ettevõtte prognoositava tuleviku kohta, mis peab hõlmama vähemalt 12 kuud bilansipäevast alates, kuid ei ole sellega piiratud. Hindamise aste sõltub iga juhtumiga seotud asjaoludest. Kui ettevõtte tegevus on olnud tulutoov ja tal on olnud raskusteta juurdepääs rahalistele vahenditele, võib ilma üksikasjaliku analüüsita järeldada, et eeldus, et ettevõtte raamatupidamine põhineb tegevuse jätkuvusel, on põhjendatud. Muudel juhtudel võib juhtkonnal osutuda vajalikuks kaaluda paljusid olemasolevaid ja prognoositavaid tasuvuse, võlgade tagasimaksegraafikute ja võimalike alternatiivsete finantseerimisallikatega seotud tegureid, enne kui on võimalik veenduda tegevuse jätkuvuse aluse asjakohasuses.

TEKKEPÕHINE ARVESTUS

25. Ettevõte peab oma finantsaruanded, välja arvatud rahavoogusid käsitlevad andmed, koostama tekkepõhisest arvestusest lähtudes.

26. Tekkepõhise arvestuse kohaselt kajastatakse tehinguid ja muid sündmusi siis, kui need toimuvad (mitte siis, kui raha või selle ekvivalendid on laekunud või tasutud), ning neid kajastatakse nende perioodide arvepidamises ja finantsaruannetes, millega need on seotud. Kulusid kajastatakse kasumiaruandes tehtud kulutuste ja neile vastavate tulude vahelise otsese seose alusel (tulude ja kulude vastavuse põhimõte). Tulude ja kulude vastavuse põhimõtte rakendamine ei õigusta samas selliste objektide kajastamist bilansis, mis ei vasta vara või kohustise mõistele.

ESITUSE JÄRJEPIDEVUS

27. Objektide esitamise ja liigitamise põhimõtted finantsaruannetes peavad püsima kõigil aruandeperioodidel muutumatuna, välja arvatud juhtudel, kui:

a) ettevõtte tegevuse laadis toimub oluline muutus või finantsaruannete esituse läbivaatamisel selgub, et muutuse tulemuseks oleks sündmuste ja tehingute asjakohasem esitus; või

b) esitusviisi muutust nõuab mõni rahvusvaheline raamatupidamisstandard või Standardite Tõlgendamise Alalise Komisjoni tõlgendus. [3]

28. Oluline omandamine või võõrandamine või finantsaruannete esitusviisi läbivaatamine võib viidata asjaolule, et finantsaruanded tuleb esitada senisest erineval viisil. Ettevõte peab finantsaruannete esitusviisi muutma ainult eeldusel, et muudetud struktuur on tõenäoliselt püsiv, või kui alternatiivsest esitusviisist saadav kasu on vaieldamatu. Kui esitusviisi muudetakse, peab ettevõte oma võrdlusandmed vastavalt paragrahvile 38 ümber liigitama. Siseriiklike nõuete täitmiseks tehtav muudatus esitusviisis on lubatud eeldusel, et muudetud esitusviis vastab käesoleva standardi nõuetele.

OLULISUS JA SUMMEERIMINE

29. Finantsaruannetes esitatakse kõik olulised kirjed eraldi. Ebaolulised summad summeeritakse sama olemuse või otstarbega summadega ja neid ei ole vaja esitada eraldi.

30. Finantsaruanded valmivad suure hulga tehingute töötlemise tulemusena, mille puhul need tehingud rühmitatakse vastavalt nende olemusele või otstarbele. Summeerimise ja liigitamise protsessi lõppastmeks on koondatud ja liigitatud andmed, mis moodustavad kirjed kas finantsaruannetes või lisades. Väheolulised kirjed summeeritakse finantsaruannete või lisade teiste kirjetega. Objekt, mis ei ole finantsaruandes endas eraldi esitamiseks piisavalt oluline, võib olla piisavalt oluline eraldi esitamiseks selle lisades.

31. Selles kontekstis on informatsioon oluline siis, kui selle avalikustamata jätmine mõjutab majandusotsuseid, mida kasutajad teevad finantsaruannete põhjal. Olulisus sõltub objekti suurusest ja olemusest ning mõjust selle aruandest väljajätmise korral. Otsustades, kas objekt või objektide summa on oluline, hinnatakse objekti olemust ja suurust koos. Vastavalt asjaoludele võib kas objekti olemus või suurus olla määrav tegur. Näiteks summeeritakse sama olemuse ja otstarbega varad isegi siis, kui üksiksummad on suured. Suured, kuid erineva olemuse ja otstarbega objektid esitatakse siiski eraldi.

32. Olulisuse põhimõttest tuleneb, et rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite avalikustamisnõudeid ei ole vaja täita siis, kui saadavad andmed ei ole olulised.

SALDEERIMINE

33. Varasid ja kohustisi ei tohi saldeerida, välja arvatud juhul, kui mõni muu rahvusvaheline raamatupidamisstandard seda nõuab või lubab.

34. Tulude ja kulude kirjeid võib saldeerida üksnes järgmistel juhtudel:

a) kui mõni rahvusvaheline raamatupidamisstandard seda nõuab või lubab; või

b) kui samadest või sarnastest tehingutest ja sündmustest tulenevad tulud ja kulud ei ole olulised. Sellised summad tuleb summeerida vastavalt paragrahvile 29.

35. On tähtis, et olulised varad ja kohustised ning tulud ja kulud esitatakse eraldi. Saldeerimine kas kasumiaruandes või bilansis kahandab kasutajate võimet sooritatud tehinguid mõista ja ettevõtte tulevasi rahavoogusid hinnata, kui saldeerimine ei peegelda tehingu või sündmuse sisu. Varade allahindlust, nt iganenud varude allahindlust või ebatõenäoliselt laekuvate nõuete allahindlust) ei loeta saldeerimiseks.

36. IAS 18 "Tulu", määratleb tulu mõiste ja kehtestab nõude selle mõõtmiseks saadud või saadaolevate summade õiglase väärtuse alusel, võttes arvesse kõiki ettevõtte poolt antud allahindlusi. Tavategevuse käigus sooritab ettevõte ka selliseid tehinguid, mis ei tekita otseselt tulu, vaid on põhitegevuse seisukohast juhuslikud. Selliste tehingute tulemused esitatakse samast tehingust tulenevate tulude ja kulude saldeerimise teel, kui see esitusviis peegeldab tehingu või sündmuse sisu. Näiteks:

a) pikaajalise vara, sealhulgas investeeringute ja äritegevuses kasutatava vara müügikasum ja -kahjum kajastatakse, lahutades müügitulust vara bilansilise maksumuse ja seotud müügikulud;

b) kulutused, mis hüvitatakse lepingu alusel kolmandate isikute poolt (nt allüürileping) saldeeritakse nendega seotud hüvitistega; ja

c) erakorralisi kirjeid võib esitada saldeerituna nendega seotud maksude ja vähemusosalusega eeldusel, et brutosummad on lisades välja toodud.

37. Lisaks näidatakse rühmast sarnastest tehingutest tulenev kasum ja kahjum saldeerituna (nt valuutakursi muutuste kasum ja kahjum või kauplemiseks hoitavatest finantsinstrumentidest saadud kasum ja kahjum). Selline kasum ja kahjum tuleks siiski esitada eraldi, kui see on oma suuruse, olemuse või esinemissageduse poolest selline, et IAS 8 "Perioodi puhaskasum või -kahjum, rängad vead ja muutused arvestusmeetodites", eeldab nende avalikustamist eraldi.

VÕRDLUSANDMED

38. Kui teatav rahvusvaheline raamatupidamisstandard ei luba või ei nõua teisiti, tuleb kõikide finantsaruannetes sisalduvate arvandmete osas avalikustada võrdlusandmed eelmise perioodi kohta. Võrdlusandmed tuleb esitada seletava ja kirjeldava informatsiooni kohta siis, kui see on perioodi finantsaruande mõistmiseks oluline.

39. Mõnel juhul on eelneva(te) perioodi(de) finantsaruannetes esitatud seletav informatsioon asjakohane ka jooksval aruandeperioodil. Näiteks avalikustatakse jooksval aruandeperioodil õigusvaidluse üksikasjad, mille tulemus oli eelmisel bilansipäeval ebakindel ega ole endiselt selgunud. Kasutajatel on kasulik teada, et see ebakindlust tekitav asjaolu oli olemas juba eelmisel bilansipäeval ja milliseid abinõusid ettevõte on selle lahendamiseks aruandeperioodil tarvitusele võtnud.

40. Kui finantsaruannete objektide esitusviisi või liigitust on muudetud, tuleb võrdlusandmed ümber liigitada (välja arvatud juhul, kui see on teostamatu), et tagada võrreldavus jooksva aruandeperioodiga, ning avalikustada ümberliigitamise olemus, summa ja põhjus. Kui võrdlusandmete ümberliigitamine on teostamatu, peab ettevõte põhjendama, miks andmeid ei ole ümber liigitatud, ja tooma välja muutuste olemuse, mis oleks ümberliigitamisega kaasnenud.

41. Teatavate asjaolude korral võib võrdlusandmete ümberliigitamine jooksva aruandeperioodiga võrreldavuse saavutamiseks olla teostamatu. Näiteks võidi eelneva(te)l aruandeperioodi(de)l koguda andmeid viisil, mis ümberliigitamist ei võimalda, ja andmete ümbertöötlemine võib osutuda teostamatuks. Sellistel juhtudel avalikustatakse korrektsioonide olemus, mida oleks võrreldavates summades pidanud tegema. IAS 8 käsitleb arvestusmeetodite muutusega kaasnevat võrdlusandmete tagasiulatuvat korrigeerimist.

STRUKTUUR JA SISU

Sissejuhatus

42. Käesolev standard nõuab teatavate kirjete avalikustamist finantsaruannetes ja teiste kirjete avalikustamist kas finantsaruannetes endis või nende lisades ning esitab standardi lisas soovitatava vormingu, mida ettevõte võib sobivuse korral järgida. Rahavoogude aruande esitamise struktuur on sätestatud standardis IAS 7.

43. Käesolevas standardis kasutatakse mõistet "avalikustamine" laias tähenduses ja see hõlmab nii igas finantsaruandes endas kui ka selle lisades esitatavaid andmeid. Teiste rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite poolt nõutav avalikustamine toimub vastavalt nende standardite nõuetele. Avalikustamine toimub kas vastavas finantsaruandes või selle lisades, kui käesolev või mõni muu standard ei näe ette teisiti.

Finantsaruannete identifitseerimine

44. Finantsaruanded peavad olema selgelt identifitseeritud ja muust samas dokumendis sisalduvast informatsioonist selgelt eristatud.

45. Rahvusvahelisi raamatupidamisstandardeid rakendatakse ainult finantsaruannete suhtes, mitte muu aastaaruandes või muudes dokumentides esitatud informatsiooni suhtes. Seetõttu on oluline, et kasutajad suudaksid eristada rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaselt koostatud informatsiooni muust informatsioonist, mis võib olla aruande kasutajatele kasulik, kuid mida standardid ei käsitle.

46. Finantsaruannete iga komponent peab olema selgelt identifitseeritud. Lisaks peavad alljärgnevad andmed olema selgesti välja toodud ja juhul, kui see on vajalik esitatud informatsiooni õigeks mõistmiseks, tuleb need andmed esitada korduvalt:

a) aruandva ettevõtte nimi ja muud identifitseerimiseks vajalikud andmed;

b) kas tegemist on üksikettevõtte või ettevõtete grupi finantsaruannetega;

c) olenevalt aruande komponendist kas bilansipäev või aruandeperiood, mille kohta aruanne on koostatud;

d) aruandevaluuta; ja

e) finantsaruannetes sisalduvate arvandmete täpsusaste.

47. Paragrahvi 46 nõudeid on tavaliselt täidetud, kui finantsaruannete igal leheküljel esitatakse lehekülje pealdis ja veergude lühipealdised. Selliste andmete parima esitusviisi kindlaksmääramine tugineb hinnangule. Näiteks kui finantsaruandeid loetakse elektrooniliselt, ei pruugita kasutada eraldi lehekülgi; ülaltoodud andmed esitatakse siis piisavalt sageli, et tagada informatsiooni õige mõistmine.

48. Finantsaruanded on sageli paremini mõistetavad, kui andmed esitatakse tuhandetes või miljonites aruandevaluuta ühikutes. See on lubatud juhul, kui täpsusaste avalikustatakse ja asjakohane informatsioon ei lähe kaduma.

Aruandeperiood

49. Finantsaruanded esitatakse vähemalt üks kord aastas. Kui ettevõtte bilansipäev erandlike asjaolude korral muutub ja raamatupidamise aastaaruanne esitatakse ühest aastast pikema või lühema aruandeperioodi kohta, peab ettevõte lisaks finantsaruannetega hõlmatud aruandeperioodile avalikustama ka:

a) ühest aastast erineva aruandeperioodi kasutamise põhjuse; ja

b) asjaolu, et kasumiaruande, omakapitali muutuste aruande, rahavoogude aruande ja nende lisade võrdlusandmed ei ole võrreldavad.

50. Erandlike asjaolude korral võib ettevõte olla sunnitud või ise soovida bilansipäeva muuta; näiteks pärast ettevõtte omandamist mõne teise ettevõtte poolt, millel on erinev bilansipäev. Sellisel juhul on oluline, et kasutajad oleksid teadlikud, et aruandeperioodi andmed ja võrdlusandmed ei ole võrreldavad, ning et bilansipäeva muutmise põhjus avalikustataks.

51. Tavaliselt koostatakse finantsaruanded järjepidevalt ühe aasta pikkuse ajavahemiku kohta. Mõned ettevõtted eelistavad praktilistel põhjustel aruandeperioodina kasutada näiteks 52 nädala pikkust ajavahemikku. Käesolev standard seda ei välista, sest sellised finantsaruanded ei erine tõenäoliselt oluliselt aastase perioodi kohta esitatavatest finantsaruannetest.

Tähtajalisus

52. Finantsaruannete kasulikkus väheneb, kui need ei ole kasutajatele kättesaadavad mõistliku aja jooksul pärast bilansipäeva. Ettevõte peab olema suuteline oma finantsaruanded avaldama kuue kuu jooksul alates bilansipäevast. Sellised püsitegurid nagu näiteks ettevõtte tegevuse keerukus ei ole piisav põhjus aruannete õigeaegselt esitamata jätmiseks. Paljude riikide õigusaktide ja tururegulatsiooniga nähakse ette täpsemad esitamistähtajad.

Bilanss

Lühi- ja pikaajaliste elementide eristamine

53. Iga ettevõte peab oma tegevuse laadist lähtudes otsustama, kas esitada bilansis käibe- ja põhivara ning lühi- ja pikaajalised kohustised eraldi. Eraldi esitamise korral kohaldatakse käesoleva standardi paragrahve 57–65. Kui ettevõte otsustab sellist eristamist mitte kasutada, esitatakse varad ja kohustised üldjoontes nende likviidsuse järjekorras.

54. Mõlema esitusviisi korral peab ettevõte iga sellise vara ja kohustise kirje puhul, mis sisaldab summasid, mis eeldatavasti realiseeruvad või tasutakse nii enne kui pärast kaheteistkümne kuu möödumist bilansipäevast, avalikustama need summad, mis eeldatavasti realiseeruvad või tasutakse 12 kuust pikema aja jooksul.

55. Kui ettevõte tarnib kaupu või osutab teenuseid selgelt identifitseeritava äritsükli jooksul, annab käibe- ja põhivara ning lühi- ja pikaajaliste kohustiste eraldi liigitamine bilansis kasulikku informatsiooni, eristades käibekapitalina ringleva netovara pikaajalise kasutusega objektidest. Lisaks võimaldab see esile tuua jooksva äritsükli jooksul eeldatavasti realiseeritavad varad ning kohustised, mille tasumise tähtaeg on samas arveldusperioodis.

56. Informatsioon vara ja kohustiste tagasimaksetähtaegade kohta on kasulik ettevõtte likviidsuse ja maksevõime hindamisel. IAS 32 "Finantsinstrumendid: avalikustamine ja esitamine" nõuab nii finantsvarade kui -kohustiste tagasimaksetähtaegade avalikustamist. Finantsvarad hõlmavad nõudeid ostjate vastu ja muid nõudeid ning finantskohustised võlgnevusi tarnijatele ja muid võlgu. Informatsioon mittemonetaarsete varade ja kohustiste, nagu varude ja eraldiste, realiseerumise ja tasumise eeldatava tähtaja kohta on samuti kasulik, olenemata sellest, kas vara ja kohustised on liigitatud lühi- ja pikaajalisteks või mitte. Näiteks avalikustab ettevõte sellised varud, mis tõenäoliselt realiseeritakse pikema aja jooksul kui ühe aasta möödumisel bilansipäevast.

Käibevara

57. Vara liigitatakse käibevaraks, kui:

a) see eeldatavasti realiseeritakse või seda hoitakse müügi või tarbimise eesmärgil ettevõtte tavapärase äritsükli jooksul; või

b) seda hoitakse peamiselt kauplemise eesmärgil või lühiajaliselt ning eeldatavasti realiseeritakse 12 kuu jooksul alates bilansipäevast; või

c) see on raha või raha ekvivalent, mille kasutamine ei ole piiratud.

Kõik muud varad liigitatakse põhivaraks.

58. Käesolevas standardis kasutatav mõiste "põhivara" ("pikaajaline vara") hõlmab pikaajalist materiaalset, immateriaalset, äritegevusega seotud ning finantsvara. Standard ei keela alternatiivsete nimetuste kasutamist, kui nende tähendus on selge.

59. Ettevõtte äritsükkel on aeg, mis kulub protsessis kasutatavate materjalide omandamisest kuni nende realiseerimiseni raha või kergesti rahaks vahetatavate instrumentide vastu. Tavapärase äritsükli käigus müüdavad, tarbitavad ja realiseeritavad varud ja nõuded ostjate vastu kuuluvad käibevara hulka isegi siis, kui need eeldatavasti realiseeritakse hiljem kui 12 kuu jooksul alates bilansipäevast. Kaubeldavad väärtpaberid liigitatakse käibevarana, kui need eeldatavasti realiseeritakse 12 kuu jooksul alates bilansipäevast; muul juhul liigitatakse nad põhivarana.

Lühiajalised kohustised

60. Kohustis liigitatakse lühiajaliseks, kui:

a) see tõenäoliselt tasutakse ettevõtte tavapärase äritsükli jooksul; või

b) selle tasumise tähtaeg on 12 kuu jooksul alates bilansipäevast.

Kõik muud kohustised liigitatakse pikaajalisteks.

61. Lühiajalisi kohustisi võib liigitada samal viisil nagu käibevara. Mõned lühiajalised kohustised, nagu võlad tarnijatele, töötajate palgakulude ja muude tegevuskuludega seotud viitvõlad, on osa ettevõtte tavapärase äritsükli jooksul kasutatavast käibekapitalist. Sellised jooksva äritegevusega seotud objektid liigitatakse lühiajalisteks kohustisteks isegi siis, kui nende tasumise tähtaeg on hiljem kui 12 kuu jooksul alates bilansipäevast.

62. On teisi lühiajalisi kohustisi, mida ei tasuta osana jooksvast äritsüklist, kuid nende tasumise tähtaeg on 12 kuu jooksul alates bilansipäevast. Näiteks: lühiajaline osa intressikandvatest kohustistest, arvelduskrediit, dividendivõlg, tulumaksuvõlg ja muud mitte jooksva äritegevusega seotud võlad. Käibekapitali pikaajaliseks finantseerimiseks kasutatavaid intressikandvaid kohustisi, mis ei kuulu tasumisele 12 kuu jooksul, loetakse pikaajalisteks kohustisteks.

63. Ettevõte peab pikaajalised intressikandvad kohustised liigitama pikaajalisteks isegi siis, kui nende tasumise tähtaeg on 12 kuu jooksul alates bilansipäevast, kui:

a) algne tähtaeg oli pikem kui kaksteist kuud;

b) ettevõte kavatseb kohustuse pikaajalisena refinantseerida; ja

c) seda kavatsust toetab refinantseerimise või maksegraafiku muutmise leping, mis on sõlmitud enne finantsaruannete heakskiitmist avaldamiseks.

Kõikide kohustiste summad, mis on käesoleva paragrahvi kohaselt lühiajalistest kohustistest välja jäetud, avalikustatakse bilansi lisades koos seda esitusviisi põhjendava informatsiooniga.

64. Mõningaid järgmise äritsükli jooksul tagasimaksmisele kuuluvaid kohustusi võidakse ettevõtte otsusel refinantseerida või neid pikendada, mistõttu nende tasumiseks ei kasutata ettevõtte olemasolevat käibekapitali. Selliseid kohustusi loetakse osaks ettevõtte pikaajalisest finantseerimisest ja need tuleb liigitada pikaajalisteks kohustusteks. Kui refinantseerimine ei sõltu ainult ettevõtte otsusest (näiteks refinantseerimise lepingu puudumise korral), siis ei saa refinantseerimist siiski lugeda automaatseks ja kohustus liigitatakse lühiajaliseks, välja arvatud juhul, kui enne finantsaruannete avaldamiseks heakskiitmist on sõlmitud refinantseerimise leping, mis tõendab, et see kohustis oli juba bilansipäeval oma olemuselt pikaajaline.

65. Mõned laenulepingud sisaldavad laenusaajale täitmiseks seatud eriklausleid, mille kohaselt laen kuulub esimesel nõudmisel tagasimaksmisele, kui teatavaid laenusaaja finantsseisundiga seotud tingimusi on rikutud. Selliste asjaolude korral liigitatakse kohustis pikaajaliseks ainult juhul, kui:

a) laenuandja on enne finantsaruannete avaldamiseks heakskiitmist nõustunud, et ei nõua rikkumise tagajärjel laenu ennetähtaegset tasumist; ja

b) ei ole tõenäoline, et 12 kuu jooksul alates bilansipäevast toimub täiendavaid rikkumisi.

Bilansis esitatavad andmed

66. Bilanss peab sisaldama vähemalt järgmisi kirjeid:

a) materiaalne põhivara;

b) immateriaalne vara;

c) finantsvara (v.a punktides d, f ja g näidatud summad);

d) kapitaliosaluse meetodil arvestatud investeeringud;

e) varud;

f) nõuded ostjate vastu ja muud nõuded;

g) raha ja raha ekvivalendid;

h) võlad tarnijatele ja muud võlad;

i) maksukohustised ja -vara vastavalt standardis IAS 12 "Tulumaks" sätestatud nõuetele;

j) eraldised;

k) pikaajalised intressikandvad kohustised;

l) vähemusosalus; ja

m) emiteeritud kapital ja reservid.

67. Bilansis esitatakse ka täiendavaid kirjeid, alapealkirju ja vahesummasid, kui mõni rahvusvaheline raamatupidamisstandard seda nõuab või kui see on vajalik ettevõtte finantsseisundi õiglaseks esituseks.

68. Käesolev standard ei tee ettekirjutusi kirjete järjekorra või vormingu kohta. Paragrahvis 66 üksnes loetletakse objekte, mille olemus või otstarve on nii erinev, et nõuab nende bilansis eraldi esitamist. Käesoleva standardi lisas on ära toodud bilansi näidisvormingud. Ülalnimetatud kirjeid muudetakse järgmistel asjaoludel:

a) lisatakse täiendavaid kirjeid, kui mõni rahvusvaheline raamatupidamisstandard näeb ette mõne objekti eraldi esitamist bilansis või kui mõni objekt oma suuruse, olemuse või otstarbe poolest on selline, et selle eraldi esitamine aitab ettevõtte finantsseisundit õiglaselt näidata; ja

b) objektide nimetusi ja järjekorda võib muuta sõltuvalt ettevõtte tegevuse ja tehingute laadist, et anda ettevõtte finantsseisundi üldiseks mõistmiseks vajalikku informatsiooni. Näiteks muudab pank ülaltoodud nimetusi selleks, et rakendada IAS 30 "Pankade ja samalaadsete finantsasutuste finantsaruannetes avalikustatav informatsioon" paragrahvides 18–25 kirjeldatud erinõudeid.

69. Paragrahvis 66 loetletud kirjed on oma olemuselt laiaulatuslikud ega pea piirduma teiste standardite rakendusalasse jäävate objektidega. Näiteks kirje "immateriaalne vara" sisaldab nii firmaväärtust kui arendusväljaminekutest tulenevat vara.

70. Ettevõtte otsus lisakirjete eraldi esitamise vajalikkuse kohta põhineb järgmiste asjaolude hinnangul:

a) varade olemus ja likviidsus ning olulisus, mille põhjal enamikul juhtudel esitatakse eraldi firmaväärtus ja arendusväljaminekutest tulenevad varad, monetaarsed ja mittemonetaarsed varad ning käibe- ja põhivara;

b) varade otstarve ettevõttes, mille põhjal esitatakse eraldi näiteks äritegevusega seotud ja finantsvara, varud, nõuded ning raha ja raha ekvivalendid; ning

c) kohustiste summad, olemus ja tasumise tähtajad, mille põhjal esitatakse eraldi näiteks intressikandvad kohustised ja intressita kohustised ning eraldised, mis liigitatakse vajaduse korral kas lühi- või pikaajalisteks.

71. Oma olemuselt ja otstarbelt erinevate varade ja kohustiste suhtes kohaldatakse mõnikord erinevaid mõõtmisaluseid. Näiteks võib teatavaid materiaalse põhivara rühmi kajastada soetusmaksumuse või ümberhinnatud maksumuse meetodil vastavalt standardile IAS 16. Erinevate mõõtmisaluste kasutamine vara erinevate rühmade puhul viitab asjaolule, et nende olemus või otstarve on erinev ja need tuleb esitada eraldi kirjetena.

Bilansis või lisades esitatav informatsioon

72. Ettevõte peab kas bilansis või selle lisades avalikustama esitatud kirjete täiendavaid alajaotusi, mis on liigitatud ettevõtte tegevusest lähtudes sobival viisil. Iga objekti tuleb vajaduse korral täiendavalt alajaotusteks jagada vastavalt selle olemusele ning summad, mis kajastavad nõudeid või võlgasid emaettevõtte, sõsar- ja sidusettevõtete ja teiste seotud osapoolte suhtes, tuleb avalikustada eraldi.

73. Bilansis või lisades esitatavate alajaotuste detailsus sõltub rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite nõuetest ning hõlmatud summade suurusest, olemusest ja otstarbest. Paragrahvis 70 välja toodud tegureid kasutatakse ka alajaotustesse liigitamise aluse üle otsustamisel. Erinevate objektide kohta avalikustatakse erinev informatsioon, näiteks:

a) materiaalne vara liigitatakse standardis IAS 16 "Materiaalne põhivara" kirjeldatud liikidesse;

b) nõuded liigitatakse nõueteks ostjate vastu, nõueteks teiste kontserni ettevõtete vastu, nõueteks seotud osapoolte vastu, ettemakseteks ja muudeks nõueteks;

c) varud liigitatakse vastavalt standardile IAS 2 "Varud" sellisteks alajaotusteks nagu kaup, tootmisvarud, materjalid, pooleliolevate tööde varud ja valmistooted;

d) eraldisi analüüsitakse, näidates eraldi töövõtjate hüvitistega seotud eraldisi ja muid objekte, liigitatuna ettevõtte tegevuse seisukohast sobival viisil; ja

e) omakapitali ja reserve analüüsitakse, näidates eraldi sissemakstud omakapitali eri liike, ülekurssi ja reserve.

74. Ettevõte peab kas bilansis või lisades avalikustama järgmised andmed:

a) aktsiakapitali iga liigi kohta:

i) lubatud aktsiate arv;

ii) emiteeritud ja täielikult tasutud aktsiate arv ning emiteeritud ja mittetäielikult tasutud aktsiate arv;

iii) aktsia nimiväärtus või asjaolu, et aktsiatel nimiväärtus puudub;

iv) aasta alguses ja lõpus ringluses olevate aktsiate arvu võrdlus;

v) antud liigiga seotud õigused, eelised ja piirangud, k.a dividendide jaotamise ja kapitali tagasimaksmise piirangud;

vi) ettevõtte enda või selle tütar- või sidusettevõtete valduses olevad aktsiad; ning

vii) optsioonide ja müügilepingute alusel emiteerimisele kuuluvad aktsiad, k.a tingimused ja summad;

b) iga omakapitali reservi olemuse ja eesmärgi kirjeldus;

c) dividendide summa, mille kohta on tehtud jaotusettepanek või mille jaotamine on välja kuulutatud pärast bilansipäeva, kuid enne finantsaruannete heakskiitmist avaldamiseks; ja

d) kõigi veel kajastamata eelisaktsiate kumulatiivsete dividendide summa.

Ettevõte, millel ei ole aktsiakapitali, näiteks täisühing, peab avalikustama ülalnimetatuga võrdväärse informatsiooni, mis näitab igas omakapitali liigis aruandeperioodil toimunud muutusi ja iga omakapitali liigiga seotud õigusi, eeliseid ja piiranguid.

Kasumiaruanne

Kasumiaruandes esitatavad andmed

75. Kasumiaruanne peab sisaldama vähemalt järgmisi kirjeid:

a) müügitulu;

b) põhitegevuse tulemus;

c) finantskulud;

d) kapitaliosaluse meetodil arvestatud sidus- ja ühisettevõtete kasumi- ja kahjumiosad;

e) tulumaksu kulu;

f) tavategevuse kasum või kahjum;

g) erakorralised kirjed;

h) vähemusosalus; ja

i) aruandeperioodi puhaskasum või -kahjum.

Kasumiaruandes esitatakse ka täiendavaid kirjeid, alapealkirju ja vahesummasid, kui mõni rahvusvaheline raamatupidamisstandard seda nõuab või kui see on vajalik ettevõtte finantsseisundi õiglaseks esitamiseks.

76. Ettevõtte mitmesuguste tegevuste, tehingute ja sündmuste mõjud erinevad stabiilsuse, riski ja prognoositavuse osas ning finantstulemuse elementide avalikustamine aitab paremini mõista saavutatud finantstulemust ja prognoosida järgmiste perioodide tulemusi. Kasumiaruandesse lisatakse täiendavaid kirjeid ning kirjete nimetusi või järjekorda muudetakse, kui see on vajalik finantstulemuse elementide selgitamiseks. Arvesse peab võtma erinevate tulu- ja kuluelementide olulisust, olemust ja otstarvet. Näiteks pank muudab nimetusi selleks, et rakendada IAS 30 paragrahvide 9–17 erinõudeid. Tulu- ja kuluobjektid saldeeritakse ainult paragrahvi 34 tingimuste täitmise korral.

Kasumiaruandes või selle lisades esitatav informatsioon

77. Ettevõte peab esitama kasumiaruandes või selle lisades kulude analüüsi, mis põhineb kas kulude olemusel või nende otstarbel ettevõtte tegevuses.

78. Ettevõtetel soovitatakse paragrahvis 77 ette nähtud analüüs esitada kasumiaruandes.

79. Kulud liigitatakse alajaotustesse, et tuua esile finantstulemuse elemendid, mis võivad erineda stabiilsuse, kasumi- ja kahjumipotentsiaali ning prognoositavuse poolest. See informatsioon esitatakse ühel kahest võimalikust viisist.

80. Esimest analüüsi nimetatakse olemuspõhiseks kululiigituseks. Kasumiaruandes summeeritakse kulud nende olemuse kohaselt (nt amortisatsioon, materjalide ost, transpordikulu, palgad, reklaamikulu) ja neid ei jaotata vastavalt ettevõtte erinevatele funktsioonidele. Seda meetodit on lihtne rakendada paljudes väiksemates ettevõtetes, sest tegevuskulude jaotamine eri otstarvete põhjal ei ole vajalik. Näide olemuspõhisest kululiigitusest:

Müügitulu | | X |

Muud tegevustulud | | X |

Valmistoodete ja pooleliolevate tööde varude muutused | X | |

Kasutatud tooraine ja kaup | X | |

Tööjõukulu | X | |

Amortisatsioonikulu | X | |

Muud tegevuskulud | X | |

Kokku tegevuskulud | | (X) |

Kasum põhitegevusest | | X |

81. Valmistoodete ja pooleliolevate tööde varude muutus aruandeperioodi jooksul kujutab endast tootmiskulude korrigeerimist, mis peegeldab kas tootmisest tingitud varude suurenemist või tootmist ületavast müügist tingitud varude vähenemist. Mõnes jurisdiktsioonis esitatakse aruandeperioodi valmistoodete ja pooleliolevate tööde varude suurenemine ülaltoodud analüüsis kohe pärast müügitulu. Kasutatud esitusviis ei tohi tekitada eksiarvamust, nagu oleks antud summade puhul tegemist tuluga.

82. Teist analüüsi nimetatakse otstarbepõhise kululiigituse või "müüdud toodete maksumuse" meetodiks ja selles liigitatakse kulud nende otstarbe järgi müüdud toodete, turustus- või halduskuludeks. Selle esitusviisiga antakse kasutajale tihti asjakohasemat informatsiooni kui olemuspõhist kululiigitust kasutades, kuid samas võib kulude jaotamine otstarvete järgi olla meelevaldne ja suurel määral hinnanguline. Näide otstarbepõhisest kululiigitusest:

Müügitulu | X |

Müüdud toodete maksumus | (X) |

Brutokasum | X |

Muud tegevustulud | X |

Jaotuskulud | (X) |

Halduskulud | (X) |

Muud tegevuskulud | (X) |

Kasum põhitegevusest | X |

83. Otstarbepõhist kululiigitust kasutavad ettevõtted peavad avalikustama lisainformatsiooni ka kulude olemuse kohta, k.a amortisatsioonikulu ja tööjõukulu.

84. See, kas valitakse "müüdud toodete maksumuse" meetod või olemuspõhine kululiigitus, sõltub nii ajaloolistest kui tootmisharuga seotud teguritest ja organisatsiooni laadist. Mõlemad meetodid toovad esile kulud, mille puhul võib eeldada otsest või kaudset muutumist seoses müügi- või tootmistasemega. Et kummalgi meetodil on erinevate ettevõttetüüpide puhul oma eelised, soovitab käesolev standard valida selle meetodi, mis esitab ettevõtte finantstulemuse elemente kõige õiglasemalt. "Müüdud toodete maksumuse" meetodit kasutades on nõutav siiski lisainformatsiooni esitamine kulude olemuse kohta, sest see on kasulik tulevaste rahavoogude prognoosimiseks.

85. Ettevõte peab kas kasumiaruandes või selle lisades avalikustama finantsaruannetega hõlmatud perioodi osas planeeritud või deklareeritud dividendide summa ühe aktsia kohta.

OMAKAPITALI MUUTUSED

86. Ettevõte peab oma finantsaruannete eraldi komponendina esitama aruande, milles näidatakse:

a) aruandeperioodi puhaskasum või -kahjum;

b) kõik tulud ja kulud, mis on mõnede teiste standardite kohaselt kajastatud otse omakapitalis, ning nende tulude ja kulude kogusumma; ning

c) arvestusmeetodite muutuste kumulatiivne mõju ja ränkade vigade korrigeerimine standardi IAS 8 põhikäsitluse kohaselt.

Lisaks peab ettevõte kas selles aruandes või lisas esitama järgmist:

d) kapitalitehingud omanikega ja neile tehtud kasumijaotused;

e) akumuleeritud kasumi või kahjumi saldo perioodi alguses ja bilansipäeval ning muutused aruandeperioodi jooksul; ja

f) kõikide omakapitali liikide, ülekursi ja kõikide reservide liikide bilansiliste maksumuste võrdlus aruandeperioodi alguses ja lõpus ning kõik muutused eraldi.

87. Kahe bilansipäeva vahelised muutused ettevõtte omakapitalis peegeldavad netovara või jõukuse suurenemist või vähenemist aruandeperioodi jooksul teatavate finantsaruannetes rakendatud ja avalikustatud mõõtmispõhimõtete kohaselt. Välja arvatud aktsionäridega tehtud tehingutest tulenevad muutused, nagu sissemaksed omakapitali ja dividendid, tähistab omakapitali üldine muutus ettevõtte tegevusest tulenevat kasumit ja kahjumit aruandeperioodil.

88. IAS 8 "Perioodi puhaskasum või -kahjum, rängad vead ja muutused arvestusmeetodites" nõuab kõikide arvestusperioodi jooksul kajastatud tulu- ja kuluobjektide arvessevõtmist perioodi puhaskasumi või -kahjumi kindlaksmääramisel, välja arvatud juhul, kui mõni rahvusvaheline raamatupidamisstandard nõuab või lubab teisiti. Muud standardid nõuavad, et teatud kasumid ja kahjumid, nagu ümberhindamisest tulenev väärtuse suurenemine või vähenemine ja teatavad valuutakursierinevused, kajastatakse otse omakapitali muutustena koos omanikega tehtud kapitalitehingute ja neile tehtud kasumijaotustega. Et ettevõtte finantsseisundi muutuste hindamisel kahe bilansipäeva vahelisel perioodil on oluline arvesse võtta kõiki tulusid ja kulusid, nõuab käesolev standard finantsaruannete eraldi komponendi koostamist, milles esitatakse ettevõtte kogutulud ja -kulud, kaasa arvatud need, mis on kajastatud otse omakapitalis.

89. Paragrahvis 86 esitatud nõudeid on võimalik täita mitmel viisil. Paljudes jurisdiktsioonides kasutatakse veergvormingut, milles võrreldakse omakapitali kõikide elementide alg- ja lõppsaldosid, kaasa arvatud punktides a–f nimetatud elemendid. Alternatiivina võib esitada finantsaruannete eraldi komponendi ainult punktides a–c nimetatud elementide kohta. Selle lähenemisviisi korral esitatakse punktides d–f nimetatud elemendid finantsaruannete lisades. Mõlema lähenemisviisi kohta on näide käesoleva standardi lisas. Mõlema variandi puhul nõuab paragrahv 86 punktis b nimetatud objektide vahesumma esitamist, et võimaldada kasutajatel tuletada ettevõtte aruandeperioodi tegevusest tulenevaid kogutulusid ja -kulusid.

Rahavoogude aruanne

90. Standardis IAS 7 sätestatakse rahavoogude aruande ja sellega seotud informatsiooni esitamise nõuded. IAS 7 kohaselt on rahavoogude aruannetes sisalduv informatsioon kasulik finantsaruannete kasutajatele, andes neile aluse ettevõtte raha ja raha ekvivalentide tekitamise suutlikkuse ja rahavoogude kasutamisvajaduste hindamiseks.

Finantsaruannete lisad

Struktuur

91. Ettevõtte finantsaruannete lisades:

a) esitatakse finantsaruannete koostamise alused ja konkreetsed arvestusmeetodid, mida on rakendatud oluliste tehingute ja sündmuste kajastamisel;

b) avalikustatakse sellised rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega nõutavad andmed, mida ei ole esitatud mujal finantsaruannetes; ja

c) antakse sellist lisainformatsiooni, mida ei ole esitatud finantsaruandes endas, kuid mis on õiglaseks esituseks vajalik. [4]

92. Finantsaruannete lisade esitus peab olema süstemaatiline. Iga bilansi, kasumiaruande või rahavoogude aruande kirje juures peab olema ristviide lisades sisalduvale selle kirjega seotud informatsioonile.

93. Finantsaruannete lisad sisaldavad nii bilansis, kasumiaruandes, rahavoogude aruandes ja omakapitali muutuste aruandes näidatud summade selgitusi või üksikasjalikumat analüüsi kui ka lisainformatsiooni näiteks tingimuslike kohustiste ja siduvate tulevikukohustuste kohta. Lisad sisaldavad rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite poolt nõutud ja soovitatud informatsiooni ja muid õiglase esituse saavutamiseks vajalikke andmeid.

94. Lisad esitatakse tavaliselt alltoodud järjekorras, mis aitab kasutajatel finantsaruandeid paremini mõista ja võrrelda neid teiste ettevõtete finantsaruannetega:

a) kinnitus rahvusvahelistele raamatupidamisstandarditele vastavuse kohta (vt paragrahv 11);

b) rakendatud mõõtmisalused ja arvestusmeetodid;

c) toetav informatsioon kõikides finantsaruannetes esitatud objektide kohta finantsaruannete ja nende kirjete esitamise järjekorras; ning

d) muu avalikustatav informatsioon, k.a:

i) tingimuslikud varad ja kohustised, siduvad tulevikukohustused ja muu avalikustatav finantsinformatsioon; ning

ii) avalikustatav mittefinantsinformatsioon.

95. Mõnede asjaolude korral võib osutuda vajalikuks või soovitavaks lisades esitatud kirjete järjekorda muuta. Näiteks võib informatsiooni intressimäärade ja õiglase väärtuse muutuste kohta esitada koos finantsinstrumentide lunastustähtaegu käsitlevate andmetega, olgugi et esimesed on seotud kasumiaruande ja viimased bilansiga. Siiski säilitatakse lisade süstemaatilist struktuuri niipalju kui võimalik.

96. Finantsaruannete koostamise alust ja konkreetseid arvestusmeetodeid käsitleva informatsiooni võib esitada finantsaruannete eraldi osana.

Arvestusmeetodite esitamine

97. Finantsaruannete lisade arvestusmeetodite osa peab kirjeldama järgmist:

a) finantsaruannete koostamisel kasutatud mõõtmisalus (-alused); ja

b) iga konkreetne arvestusmeetod, mille esitamine on vajalik finantsaruannete õigeks mõistmiseks.

98. Lisaks finantsaruannetes rakendatud konkreetsetele arvestusmeetoditele peavad kasutajad olema teadlikud ka kasutatud mõõtmisalusest (-alustest) (algne soetusmaksumus, hetkemaksumus, realiseerimisväärtus, õiglane väärtus või nüüdisväärtus), sest need moodustavad finantsaruannete koostamise aluse. Kui finantsaruannetes on kasutatud rohkem kui üht mõõtmisalust, näiteks kui teatavaid pikaajalisi varasid hinnatakse ümber, piisab nende varade ja kohustiste liikide näitamisest, mille suhtes üht või teist mõõtmisalust rakendatakse.

99. Otsustamaks konkreetse arvestusmeetodi avalikustamise vajalikkuse üle, kaalub juhtkond, kas see informatsioon aitab kasutajatel mõista, kuidas tehingud ja sündmused peegelduvad ettevõtte finantstulemuses ja majandusseisundis. Ettevõte peaks kaaluma vähemalt järgmiste (kuid mitte ainult nende) arvestusmeetodite esitamist:

a) tulu kajastamine;

b) konsolideerimise põhimõtted, k.a tütar- ja sidusettevõtted;

c) äriühendused;

d) ühisettevõtmised;

e) materiaalse ja immateriaalse vara kajastamine ja amortisatsioon;

f) laenukasutuse kulutuste ja muude kulutuste kapitaliseerimine;

g) ehituslepingud;

h) kinnisvarainvesteeringud;

i) finantsinstrumendid ja -investeeringud;

j) rendid;

k) teadus- ja arendusväljaminekud;

l) varud;

m) tulumaks, k.a edasilükkunud tulumaks;

n) eraldised;

o) hüvitised töövõtjatele;

p) ümberarvestus välisvaluutast ja riskimaandamine;

q) äri- ja geograafiliste segmentide mõiste ning kulude jagamise alus segmentide vahel;

r) raha ja raha ekvivalentide mõiste;

s) inflatsiooniarvestus; ja

t) sihtfinantseerimine.

Muud rahvusvahelised raamatupidamisstandardid nõuavad paljusid nimetatud valdkondi käsitlevate arvestusmeetodite avalikustamist.

100. Iga ettevõte otsustab oma tegevuse laadist lähtudes, milliste arvestusmeetodite avalikustamist võib kasutaja eeldada sellise ettevõtte tüübi puhul. Näiteks võiks eeldada, et kõik erasektori ettevõtted avalikustavad arvestusmeetodi tulumaksu, kaasa arvatud edasilükkunud tulumaksu ja maksuvara, kajastamiseks. Kui ettevõttel on ulatuslik välistegevus või olulised välisvaluutatehingud, eeldatakse valuutakursi muutustest tekkinud kasumi ja kahjumi kajastamise ning sellise kasumi ja kahjumi riskimaandamise arvestusmeetodite avalikustamist. Konsolideeritud finantsaruannete puhul avalikustatakse firmaväärtuse ja vähemusosaluse arvestusmeetodid.

101. Arvestusmeetod võib olla oluline isegi juhul, kui aruandeperioodi ja eelnevate perioodide summad ei ole olulised. Lisaks on asjakohane avalikustada arvestusmeetodid, mida rahvusvahelised raamatupidamisstandardid ei hõlma, kuid mida ettevõte on otsustanud rakendada vastavalt paragrahvile 20.

Muu avalikustatav informatsioon

102. Ettevõte peab avalikustama järgmise informatsiooni, kui seda ei ole esitatud mujal finantsaruannetes:

a) ettevõtte alaline asukoht ja õiguslik vorm, põhiasukohariik ja registrijärgse asukoha aadress (või peamine tegevuskoht, kui see erineb registrijärgsest asukohast);

b) ettevõtte äritegevuse ja põhitegevusvaldkondade kirjeldus;

c) emaettevõtte ja kogu kontserni emaettevõtte nimi; ning

d) töötajate arv aruandeperioodi lõpus või töötajate keskmine arv aruandeperioodi ajal.

JÕUSTUMISKUUPÄEV

103. Käesolevat rahvusvahelist raamatupidamisstandardit rakendatakse nende finantsaruannete suhtes, mis hõlmavad 1. juulil 1998 või pärast seda algavaid aruandeperioode. Varajasem rakendamine on soovitatav.

104. Käesoleva rahvusvahelise raamatupidamisstandardiga asendatakse standardid IAS 1 "Arvestusmeetodite avalikustamine", IAS 5 "Finantsaruannetes avalikustatav informatsioon" ja IAS 13 "Käibevara ja lühiajaliste kohustiste esitamine", mille IASC juhatus kinnitas ümberkujundatuna aastal 1994.

RAHVUSVAHELINE RAAMATUPIDAMISSTANDARD IAS 2

(MUUDETUD 1993)

Varud

Käesoleva muudetud rahvusvahelise raamatupidamisstandardiga asendatakse standard IAS 2 "Varude hindamine ja esitamine soetusmaksumuse süsteemi kontekstis", mille IASC juhatus kinnitas 1975. aasta oktoobris. Muudetud standard kehtib finantsaruannete kohta, mis hõlmavad 1. jaanuaril 1995 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

1999. aasta mais muudeti standardiga IAS 10 (muudetud 1999) "Bilansipäevajärgsed sündmused", paragrahvi 28. Muudetud tekst kehtib raamatupidamise aastaaruannete kohta, mis hõlmavad 1. jaanuaril 2000 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

Standardiga IAS 41 "Põllumajandus" muudeti 2000. aasta detsembris paragrahvi 1 ning lisati paragrahv 16 A. Muudetud tekst kehtib raamatupidamise aastaaruannete kohta, mis hõlmavad 1. jaanuaril 2003 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

Standardiga IAS 2 seondub üks SIC tõlgendus:

- SIC-1: Järjepidevus – erinevad varude soetusmaksumuse arvestusmeetodid.

SISUKORD

| Paragrahvid |

Eesmärk | |

Rakendusala | 29 |

Mõisted | 29 |

Varude mõõtmine | 29 |

Varude soetusmaksumus | 30 |

Ostukulutused | 30 |

Töötlemiskulutused | 30 |

Muud kulutused | 31 |

Teenuse osutaja varude soetusmaksumus | 31 |

Bioloogiliste varade kaasabil saadud põllumajandustoodangu soetusmaksumus | 31 |

Varude soetusmaksumuse mõõtmisemeetodid | 31 |

Soetusmaksumuse arvestusmeetodid | 31 |

Põhikäsitlus | 32 |

Lubatud alternatiivkäsitlus | 32 |

Neto realiseerimisväärtus | 32 |

Kuluna kajastamine | 33 |

Avalikustatav informatsioon | 33 |

Jõustumiskuupäev | 34 |

Standardeid, mis on esitatud poolpaksus kursiivkirjas, tuleb lugeda koos käesolevas standardis esitatud taustmaterjali ja rakendusjuhise ning "Rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite eessõnaga". Rahvusvahelised raamatupidamisstandardid ei ole ette nähtud rakendamiseks ebaoluliste objektide suhtes (vt eessõna paragrahv 12).

EESMÄRK

Käesoleva standardi eesmärk on kehtestada varude soetusmaksumuse põhine raamatupidamiskäsitlus. Varude arvestuse põhiküsimuseks on soetusmaksumuse suurus, milles vara kajastada ja edasi kanda kuni seonduvate tulude kajastamiseni. Käesolev standard annab praktilisi juhiseid soetusmaksumuse määramise ning nende järgneva kuluna kajastamise kohta, kaasa arvatud allahindlus neto realiseerimisväärtuseni. Standard annab juhiseid ka soetusmaksumuse arvestusmeetodite kohta, mida kasutatakse varude soetusmaksumuse määramiseks.

RAKENDUSALA

1. Käesolevat standardit rakendatakse finantsaruannete suhtes, mis on koostatud soetusmaksumusel põhinevast arvestusest lähtuvalt, arvepidamiseks varude üle, mis ei hõlma:

a) lõpetamata toodangut, mis tekib ehituslepingute, kaasa arvatud otseselt seotud teeninduslepingute raames (vt IAS 11 "Ehituslepingud");

b) finantsinstrumente; ja

c) tootjate loomakasvatus-, põllundus- ja metsandussaaduste ning maakide varusid määrani, mil neid mõõdetakse neto realiseerimisväärtuses vastavalt teatavate majandusharude heale tavale;

d) põllumajandustegevusega seotud bioloogilisi varasid (vt IAS 41 "Põllumajandus").

2. Käesoleva standardiga asendatakse 1975. aastal kinnitatud standard IAS 2 "Varude hindamine ja esitamine soetusmaksumuse süsteemi kontekstis".

3. Paragrahvi 1 punktis c nimetatud varusid mõõdetakse teatud tootmisetapis neto realiseerimisväärtuses. See toimub näiteks juhul, kui põllumajanduskultuurid on koristatud või maagid kaevandatud ning nende müük on kindlustatud forward-lepingu või riikliku garantiiga, või kui eksisteerib ühtlane turg ning müügi ebaõnnestumise oht pole märkimisväärne. Sellised varud ei kuulu käesoleva standardi rakendusalasse.

MÕISTED

4. Käesolevas standardis kasutatakse järgmisi mõisteid järgmises tähenduses:

Varud on varad, mida

a) hoitakse müümiseks tavapärase äritegevuse käigus;

b) parajasti toodetakse niisuguse müümise eesmärgil; või

c) materjalid või tarvikud, mida tarbitakse tootmisprotsessis või teenuste osutamisel.

Neto realiseerimisväärtus on tavapärases äritegevuses kasutatav hinnanguline müügihind, millest on maha arvatud toote lõpetamiseks ja müügi sooritamiseks vajalikud hinnangulised kulutused.

5. Varud hõlmavad ostetud ja edasimüügiks hoitavaid kaupu, kaasa arvatud näiteks jaemüüja ostetud ja edasimüügiks hoitav kaup või edasimüügiks hoitav maa ja muu vara. Samuti kuuluvad varude hulka ettevõtte toodetud valmistoodang või tootmises olev lõpetamata toodang ning ka materjalid ja tarvikud, mis ootavad kasutamist tootmisprotsessis. Teenuste osutaja puhul hõlmavad varud teenuse kulutusi, mida kirjeldatakse paragrahvis 16 ja mille kohta ettevõte ei ole veel kajastanud nendega seotud tulu (vt IAS 18 "Tulu").

VARUDE MÕÕTMINE

6. Varusid tuleb mõõta kas soetusmaksumuses või neto realiseerimisväärtuses, sõltuvalt sellest, kumb on madalam.

Varude soetusmaksumus

7. Varude soetusmaksumus sisaldab kõiki ostu-, töötlemis- ja muid kulutusi, milleta varud ei oleks praeguses asukohas ega seisukorras.

Ostukulutused

8. Varude ostukulutuste hulka kuuluvad ostuhind, imporditollimaksud ja muud maksud (mida maksuamet ettevõttele hiljem ei tagasta) ning transpordi-, käitlemis- ja muud lõpetatud toodangu, materjalide ja teenuste soetamisega otseselt seotud kulutused. Kaubanduslikud allahindlused, mahahindlused ja muud sellised hinnaalandid arvatakse ostukulutuste määramisel maha.

9. Ostukulutuste hulka võivad kuuluda valuutakursivahed, mis on tekkinud äsja soetatud varude kohta välisvaluutas esitatud arvete tõttu, mida on lubatud esitada standardi IAS 21 "Valuutakursside muutuste mõjud" alternatiivkäsitluse kohastel erandjuhtudel. Nimetatud kursivahed piirduvad vaid nendega, mis on tulenevad valuuta järsust devalveerimisest või odavnemisest, mille katmiseks pole jooksvaid vahendeid ning mis mõjutab kohustusi, mida ei saa tasaarveldada ja mis tekivad varude äsjasest soetamisest.

Töötlemiskulutused

10. Varude töötlemiskulutuste hulka kuuluvad toodanguühikutega otseselt seotud kulud, näiteks otsesed tööjõukulud. Need sisaldavad ka materjali valmistoodanguks muundamisel tekkivaid süstemaatiliselt toodetele jagatavaid tootmise püsivaid ja muutuvaid üldkulusid. Püsivad tootmislikud üldkulud on need kaudsed toodangu kulud, mis olenemata toodangu mahust jäävad suhteliselt muutumatuks, näiteks tehase hoonete ja seadmete amortisatsioon ja hooldus ning tehase juhtimis- ja halduskulud. Muutuvad tootmislikud üldkulud on need kaudsed toodangu kulud, mis muutuvad otseselt või peaaegu otseselt koos muutustega toodangu mahus, näiteks kaudsed materjalikulud ja kaudsed tööjõukulud.

11. Püsivate tootmislike üldkulude jaotamine töötlemiskulutustele põhineb tootmisseadmete normaalvõimsusel. Normaalvõimsus on teatud ajaperioodide või sessioonide jooksul normaalsetes tingimustes keskmine eeldatavalt toodetav toodang, arvestades regulaarsest hooldusremondist tekkivat võimsuskadu. Tegelikku tootmisvõimsuse taset võib kasutada juhul, kui see on ligilähedane normaalvõimsusele. Igale toodanguühikule jaotatud püsivate üldkulude maht ei suurene madala tootmistaseme või tootmisseisakute tõttu. Jaotamata üldkulusid kajastatakse kuludena nende tekkimise perioodil. Ebatavaliselt kõrge tootmismahuga perioodidel vähendatakse igale toodanguühikule jaotatud püsivate üldkulude mahtu nii, et varude maksumus ei kujuneks soetusmaksumusest kõrgemaks. Muutuvad tootmislikud üldkulud jaotatakse igale toodanguühikule tootmisseadmete tegeliku kasutamise alusel.

12. Tootmisprotsessis võidakse toota samaaegselt mitut toodet. See toimub näiteks mitme omavahel seotud toote tootmisel või juhul, kui väljundiks on põhi- ja kõrvaltoode. Kui iga toote töötlemiskulutusi pole võimalik eraldi määratleda, jaotatakse need toodetele põhjendatud ja järjepideval viisil. Jaotamine võib näiteks põhineda iga toote suhtelisel müügiväärtusel kas tootmisprotsessi etapis, mil tooted muutuvad üksteisest eristatavaks, või tootmise lõppjärgus. Enamik kõrvaltooteid on oma laadilt ebaolulised. Sellisel juhul mõõdetakse neid enamasti neto realiseerimisväärtuses ning see maksumus lahutatakse põhitoote soetusmaksumusest. Selle tulemusena ei erine põhitoote bilansiline maksumus oluliselt tema soetusmaksumusest.

Muud kulutused

13. Muud kulutused lülitatakse varude soetusmaksumusse ainult sel määral, mil neid tehakse varude praegusesse asukohta ja seisukorda viimisel. Näiteks võib olla kohane lisada varude soetusmaksumusele mittetootmislikud üldkulud või eriklientidele toodete kavandamisega seotud kulutused.

14. Kulutused, mida ei arvata varude soetusmaksumuse hulka ning mida kajastatakse nende tekkeperioodi kuludena, on näiteks:

a) ebatavaliselt suur kasutatud materjali kulu, tööjõukulu või muud tootmiskulutused;

b) ladustamiskulutused, välja arvatud juhul, kui need on vajalikud tootmisprotsessis enne järgmist tootmisetappi;

c) üldhalduskulud, mis ei ole seotud varude praegusesse asukohta ja seisukorda viimisega; ja

d) müügikulud.

15. Piiratud tingimustel arvatakse varude soetusmaksumusse ka laenukasutuse kulutused. Sellised tingimused määratletakse standardis IAS 23 "Laenukasutuse kulutused" lubatud alternatiivkäsitluses.

Teenuse osutaja varude soetusmaksumus

16. Teenuse osutaja varude soetusmaksumus sisaldab peamiselt tööjõukulutusi ja muid kulutusi teenuse osutamisega otseselt seotud personalile, kaasa arvatud kulutused juhendavale personalile ning seonduvad üldkulud. Müügi- ja üldhalduspersonaliga seotud tööjõu- ja muid kulutusi ei lisata soetusmaksumusse, neid kajastatakse vastava tekkeperioodi kulutustena.

Bioloogiliste varade kaasabil saadud põllumajandustoodangu soetusmaksumus

16 A. Vastavalt standardile IAS 41 "Põllumajandus" mõõdetakse ettevõtte bioloogilistelt varade kaasabil saadud põllumajandustoodangu varusid nende esmasel arvelevõtmisel õiglases väärtuses, millest on maha arvatud hinnangulised müügikohaga seotud kulud saagikoristushetkel. Seda loetakse käesoleva standardi mõistes varude soetusmaksumuseks antud kuupäeval.

Varude soetusmaksumuse mõõtmise meetodid

17. Varude soetusmaksumuse mõõtmise meetodeid, nagu normkulutuste meetod või jaehinna meetod, võib kasutada praktilistel kaalutlustel, kui tulemused on ligilähedased soetusmaksumusele. Normkulutuste meetodi puhul võetakse arvesse materjali ja tarvikute, tööjõu, efektiivsuse ja tootmisvõimsuse rakendamise normtasemeid. Neid vaadatakse regulaarselt üle ning vajaduse korral korrigeeritakse vastavalt tegelikele tingimustele.

18. Jaehinna meetodit kasutatakse sageli jaekaubanduses, et mõõta varusid, mis sisaldavad suurt arvu kiiresti muutuvaid objekte, millel on samalaadne rentaabluse määr ning mille suhtes on ebaotstarbekas kasutada teisi soetusmaksumuse mõõtmise meetodeid. Varude soetusmaksumus määratakse, vähendades varude müügiväärtust vastava käibe brutorentaabluse protsendi võrra. Kasutatav protsent võtab arvesse varud, mille maksumust on alandatud algsest müügihinnast allapoole. Tihti rakendatakse erinevate jaemüügi valdkondade suhtes erinevat keskmist protsenti.

Soetusmaksumuse arvestusmeetodid

19. Tavapäraselt üksteisest selgelt eristatavate varuobjektide ning konkreetsete projektide raames toodetud ja käsitletud kaupade ja teenuste soetusmaksumuse kindlaksmääramisel lähtutakse iga objektiga seotud kulutustest.

20. Iga objekti soetusmaksumuse kindlaksmääramine tähendab eraldi maksumuse omistamist üksikutele varuobjektidele. See on asjakohane käsitlus konkreetse projektiga seonduvate objektide puhul, olenemata sellest, kas need on ostetud või toodetud. Samas on iga objekti soetusmaksumuse eraldi kindlaksmääramine ebasobiv juhul, kui varud koosnevad suurest arvust samalaadsetest objektidest, mis ei ole tavapäraselt üksteisest selgelt eristatavad. Sellisel juhul võib kasutada varudesse allesjäävate objektide valikumeetodit, et leida ettemääratud mõju aruandeperioodi puhaskasumile või- kahjumile.

Põhikäsitlus

21. Varude soetusmaksumus, välja arvatud paragrahvis 19 kirjeldatud varude puhul, tuleb kindlaks määrata, kasutades FIFO või kaalutud keskmise soetusmaksumuse arvestusvalemit. [5]

22. FIFO valem eeldab, et esimeses järjekorras ostetud varude objektid müüakse esimesena, mistõttu aruandeperioodi lõpul jäävad varudesse need objektid, mis on ostetud või toodetud viimasena. Kaalutud keskmise soetusmaksumuse valemist lähtuvalt määratakse iga objekti soetusmaksumus samalaadsete objektide aruandeperioodi alguse soetusmaksumuse ja aruandeperioodi jooksul ostetud või toodetud objektide soetusmaksumuse kaalutud keskmisena. Keskmist võib arvutada perioodipõhiselt või iga täiendava partii saamisel, sõltuvalt ettevõtte konkreetsetest tingimustest.

Lubatud alternatiivkäsitlus

23. Varude soetusmaksumus, välja arvatud paragrahvis 19 kirjeldatud varude puhul, määratakse kindlaks LIFO valemit kasutades. [6]

24. LIFO valem eeldab, et viimases järjekorras ostetud või toodetud varude objektid müüakse esimesena, mistõttu aruandeperioodi lõpul jäävad varudesse need objektid, mis on ostetud või toodetud esimesena.

Neto realiseerimisväärtus

25. Varude soetusmaksumus tuleb alla hinnata, kui varud on kahjustatud, täielikult või osaliselt aegunud või kui nende müügihind on langenud. Varude soetusmaksumus tuleb alla hinnata ka siis, kui toote eeldatavad viimistlemis- või müügikulutused on suurenenud. Tava hinnata varusid alla soetusmaksumuselt neto realiseerimisväärtuseni on kooskõlas seisukohaga, et varasid ei tohiks kajastada suuremas väärtuses, kui on nende hinnanguline müügi- või kasutusväärtus.

26. Varud hinnatakse tavaliselt alla neto realiseerimisväärtuseni üksikobjektide lõikes. Siiski võib teatud asjaoludel osutuda otstarbekaks grupeerida samalaadseid või omavahel seotud objekte. Selline olukord võib olla ühe ja sama tooteliiniga seotud varude objektide puhul, millel on samalaadne otstarve või lõppkasutus, mida toodetakse ja turustatakse samas geograafilises piirkonnas ning mida ei ole otstarbekas hinnata eraldi teistest sama tootmisliini objektidest. Ei ole asjakohane hinnata varusid alla nende grupikuuluvuse alusel, nagu näiteks valmistoodang või kõik teatud majandusharu või geograafilise segmendi varud. Teenuste osutajad määravad tavaliselt kindlaks kulutused iga teenuse kohta, millel on eraldi müügihind. Seetõttu käsitatakse igat sellist teenust eraldiseisva objektina.

27. Neto realiseerimisväärtuse hinnangud põhinevad kõige usaldusväärsematel tõenditel, mis on kättesaadavad hinnangute tegemise ajal varude oodatava realiseerimisväärtuse kohta. Nendes hinnangutes võetakse arvesse pärast aruandeperioodi lõppu aset leidnud sündmustega otseselt seotud hinna või kulude kõikumisi sel määral, mil need sündmused kinnitavad aruandeperioodi lõpul eksisteerinud olukorda.

28. Neto realiseerimisväärtuse hinnangutes võetakse arvesse ka varude hoidmise eesmärki. Näiteks müügi või teeninduse püsilepingute täitmiseks hoitavate varude neto realiseerimisväärtus põhineb lepinguhinnal. Kui müügilepingud ei kata hoitavate varude kogust, põhineb ülejäägi neto realiseerimisväärtus üldistel müügihindadel. Eraldised või tingimuslikud kohustised võivad tuleneda laoseisu ületavatest müügi või ostu püsilepingutest. Selliseid eraldisi või tingimuslikke kohustisi käsitletakse standardis IAS 37 "Eraldised, tingimuslikud kohustised ja tingimuslikud varad".

29. Varude tootmiseks hoitavaid materjale ja tarvikuid ei hinnata allapoole soetusmaksumust juhul, kui valmistoodangut, mille valmistamiseks neid kasutatakse, suudetakse eeldatavasti müüa soetusmaksumuse väärtuses või üle selle. Kui aga materjalide hinnalangus viitab sellele, et valmistoodangu soetusmaksumus ületab selle neto realiseerimisväärtuse, hinnatakse materjalid alla nende neto realiseerimisväärtuseni. Sellisel juhul võib materjalide asendusmaksumus olla nende neto realiseerimisväärtuse parimaks mõõdupuuks.

30. Igal järgneval aruandeperioodil hinnatakse neto realiseerimisväärtust uuesti. Kui varasemat varude allahindlust allapoole soetusmaksumust põhjustanud asjaolusid enam ei eksisteeri, tühistatakse allahindlus, nii et uueks bilansiliseks jääkmaksumuseks saab vastavalt madalam, kas soetusmaksumus või muudetud neto realiseerimisväärtus. Selline olukord leiab aset näiteks siis, kui varuobjekt, mis müügihinna langemise tõttu kantakse edasi neto realiseerimisväärtuses, on järgneval aruandeperioodil endiselt alles ning tema müügihind on vahepeal tõusnud.

KULUNA KAJASTAMINE

31. Varude müügi korral tuleb nende bilansiline maksumus kajastada kuluna samal aruandeperioodil, mil kajastatakse seonduv tulu. Kõik varude allahindlused neto realiseerimisväärtuseni ning varude kaod tuleb kajastada kuluna allahindluse või kao toimumise perioodil. Kõik varude allahindluse tühistamisega seotud summad, mis tulenevad neto realiseerimisväärtuse tõusust, tuleb kajastada varude kulusumma vähenemisena tühistamise toimumise perioodil.

32. Müüdud varude bilansilise maksumuse kuluna kajastamise tulemusel saavutatakse kulude ja tulude vastavus.

33. Mõned varud võib jaotada teiste varade koosseisu, näiteks varud, mida kasutatakse omatoodetud materiaalse põhivara koostisosadena. Sellisel viisil muu vara hulka arvestatud varud kajastatakse kuluna antud vara kasuliku tööea jooksul.

AVALIKUSTATAV INFORMATSIOON

34. Finantsaruannetes tuleb avalikustada:

a) varude mõõtmisel kasutatud arvestusmeetodid, kaasa arvatud kasutatud soetusmaksumuse arvestusmeetod;

b) varude bilansiline kogumaksumus ja ettevõttele sobivalt liigitatud varude bilansilised maksumused;

c) neto realiseerimisväärtuses kajastatud varude bilansiline maksumus;

d) kõigi allahindluste tühistamissummad, mida kajastatakse vastavalt paragrahvile 31 perioodi tuluna;

e) varude allahindluse tühistamist põhjustanud asjaolud või sündmused vastavalt paragrahvile 31; ning

f) kohustiste katteks panditud varude bilansiline maksumus.

35. Teave varude erinevate liikide bilansilise maksumuse ning nende varade muutuste ulatuse kohta on finantsaruande kasutajatele vajalik. Varud liigitatakse tavaliselt kaupadeks, tootmistarvikuteks, materjalideks, lõpetamata toodanguks ja valmistoodanguks. Teenuse osutaja varusid võib kirjeldada lihtsalt kui lõpetamata toodangut.

36. Kui varude soetusmaksumus on määratud LIFO valemit kasutades kooskõlas paragrahvis 23 kirjeldatud lubatud alternatiivkäsitlusega, peaksid finantsaruanded avalikustama erinevuse varude bilansis kajastatud summa ning:

a) paragrahvis 21 kirjeldatud viisil leitud summa või neto realiseerimisväärtuse vahel, olenevalt sellest, kumb on madalam; või

b) bilansipäeva hetkemaksumuse või neto realiseerimisväärtuse vahel, olenevalt sellest, kumb on madalam.

37. Finantsaruanded peaksid avalikustama kas

a) aruandeperioodi jooksul kuluna kajastatud varude soetusmaksumuse; või

b) aruandeperioodi jooksul kuluna kajastatud sama perioodi tuludele vastavad tegevuskulutused, mis on liigitatud vastavalt nende laadile.

38. Varude soetusmaksumus, mis on aruandeperioodil kajastatud kuluna, koosneb müüdud varuobjektide soetusmaksumusse eelnevalt lülitatud kulutustest ning jaotamata tootmislikest üldkuludest ja ebaharilikult suurtest varude tootmiskuludest. Teatavad ettevõtte asjaolud võivad tingida ka muude kulutuste hõlmamist, nagu näiteks turustamiskulud.

39. Mõned ettevõtted kasutavad teistsugust kasumiaruande vormi, avalikustades aruandeperioodi jooksul kuluna kajastatud varude soetusmaksumuse asemel muid summasid. Sellise vormi puhul avalikustab ettevõte kasumiaruandes aruandeperioodi tuludele vastavad tegevuskulude summad, liigitatuna nende laadist lähtuvalt. Sellisel juhul avalikustab ettevõte kuluna kajastatult tooraine ja tarbekaupade, tööjõukulude ja muude tegevuskulude maksumuse koos aruandeperioodil toimunud varude netomuutustega.

40. Allahindlus neto realiseerimisväärtuseni võib olla sellise ulatuse, mõju või laadiga, et tingib avalikustamise vastavalt standardile IAS 8 "Perioodi puhaskasum või -kahjum, rängad vead ja muutused arvestusmeetodites".

JÕUSTUMISKUUPÄEV

41. Käesolevat rahvusvahelist raamatupidamisstandardit rakendatakse nende finantsaruannete suhtes, mis hõlmavad 1. jaanuaril 1995 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

RAHVUSVAHELINE RAAMATUPIDAMISSTANDARD IAS 7

(MUUDETUD 1992)

Rahavoogude aruanded

Käesoleva muudetud rahvusvahelise raamatupidamisstandardiga asendatakse standard IAS 7 "Finantsseisundi muutuste aruanne", mille IASC juhatus kinnitas 1977. aasta oktoobris. Muudetud standard jõustus finantsaruannete suhtes, mis hõlmavad 1. jaanuaril 1994 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

SISUKORD

| Paragrahvid |

Eesmärk | 36 |

Rakendusala | 36 |

Rahavooge käsitlevast informatsioonist saadav kasu | 36 |

Mõisted | 37 |

Raha ja raha ekvivalendid | 37 |

Rahavoogude aruande esitamine | 37 |

Põhitegevus | 38 |

Investeerimistegevus | 38 |

Finantseerimistegevus | 39 |

Põhitegevuse rahavoogude kajastamine | 39 |

Investeerimis- ja finantseerimistegevuse rahavoogude kajastamine | 40 |

Rahavoogude kajastamine netosummana | 40 |

Välisvaluuta rahavood | 41 |

Erakorralised kirjed | 41 |

Intressid ja dividendid | 41 |

Tulumaks | 42 |

Investeeringud tütar- ja sidusettevõtetesse ning ühisettevõtmistesse | 42 |

Tütarettevõtete ja muude äriüksuste omandamine ja võõrandamine | 42 |

Mitterahalised tehingud | 43 |

Raha ja raha ekvivalentide komponendid | 43 |

Muu avalikustatav informatsioon | 43 |

Jõustumiskuupäev | 44 |

Standardeid, mis on esitatud poolpaksus kursiivkirjas, tuleb lugeda koos käesolevas standardis esitatud taustmaterjali ja rakendamisjuhiste ning "Rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite eessõnaga". Rahvusvahelised raamatupidamisstandardid ei ole ette nähtud rakendamiseks ebaoluliste objektide suhtes (vt eessõna paragrahv 12).

EESMÄRK

Ettevõtte rahavooge käsitlev informatsioon on kasulik, kuna selle alusel saavad finantsaruannete kasutajad hinnata ettevõtte suutlikkust teenida ja vajadust kasutada raha ja raha ekvivalente. Majandusotsuste langetamiseks peavad kasutajad hindama ettevõtte võimet teenida raha ja raha ekvivalente ning nende teenimise ajastamist ja tõenäosust.

Käesoleva standardi eesmärk on nõuda ettevõtte raha ja raha ekvivalentide muutusi kajastava informatsiooni esitamist rahavoogude aruande näol, milles aruandeperioodi jooksul tekitatud rahavood liigitatakse põhi-, investeerimis- ja finantseerimistegevuse kaupa.

RAKENDUSALA

1. Ettevõte peab koostama käesoleva standardi nõuetele vastava rahavoogude aruande ja esitama selle finantsaruannete lahutamatu osana kõikidel aruandeperioodidel, mille kohta finantsaruanded esitatakse.

2. Käesoleva standardiga asendatakse 1977. aasta juulis kinnitatud standard IAS 7 "Finantsseisundi muutuste aruanne".

3. Ettevõtte finantsaruannete kasutajad on huvitatud sellest, kuidas ettevõte teenib ning kasutab raha ja raha ekvivalente. Selline huvi eksisteerib sõltumata ettevõtte tegevuse laadist ja asjaolust, et raha võib mõnel juhul, näiteks finantsasutuse puhul, käsitleda ettevõtte toodanguna. Ettevõtted vajavad raha põhimõtteliselt samadel eesmärkidel, olenemata tulutoovate põhitegevusvaldkondade erinevustest. Nad vajavad raha tegutsemiseks, kohustuste tasumiseks ning tulu väljamaksmiseks investoritele. Sellest tulenevalt kohustab käesolev standard kõiki ettevõtteid esitama rahavoogude aruannet.

RAHAVOOGE KÄSITLEVAST INFORMATSIOONIST SAADAV KASU

4. Kui rahavoogude aruannet kasutatakse koos ülejäänud finantsaruannetega, annab see informatsiooni, mis võimaldab kasutajatel hinnata muutusi ettevõtte netovaras, ettevõtte finantsstruktuuri (sh selle likviidsust ja maksevõimet) ning ettevõtte võimet mõjutada rahavoogude mahtu ja ajastust, et kohaneda muutuvate tingimuste ja võimalustega. Rahavooge käsitlev informatsioon on kasulik, et hinnata ettevõtte võimet teenida raha ja selle ekvivalente ning see võimaldab kasutajatel töötada välja eri ettevõtete tulevaste rahavoogude nüüdisväärtuse hindamise ja võrdlemise mudelid. Samuti suurendab see eri ettevõtete tegevustulemuste võrreldavust, kuna kõrvaldatakse ühesuguste tehingute ja toimingute suhtes rakendatavate eri raamatupidamiskäsitluste kasutamise mõju.

5. Rahavoogusid käsitlevat varasemat informatsiooni kasutatakse tihti tulevaste rahavoogude mahu, ajastuse ja tõenäosuse näitajana. Samuti on see kasulik tulevaste rahavoogude varasemate prognooside paikapidavuse kontrollimisel ning kasumlikkuse, raha puhaskäibe ja hinnamuutuste mõju omavahelise suhte uurimisel.

MÕISTED

6. Käesolevas standardis kasutatakse järgmisi mõisteid järgmises tähenduses:

Raha hõlmab sularaha ja nõudmiseni hoiuseid.

Raha ekvivalendid on lühiajalised kõrglikviidsed investeeringud, mida saab kergesti konverteerida teadaoleva suurusega rahasummadeks ja mille väärtuse muutumise risk on väike.

Rahavood on raha ja raha ekvivalentide laekumised ja väljamaksed.

Põhitegevus on ettevõtte põhiline tulutoov ja muu tegevus, mis ei ole investeerimis- ega finantseerimistegevus.

Investeerimistegevus on põhivara ja muude, v.a raha ekvivalentideks mitteloetud investeeringute soetamine ja võõrandamine.

Finantseerimistegevus on tegevus, mille tulemusena muutub ettevõtte omakapitali ja laenude suurus ja koosseis.

Raha ja raha ekvivalendid

7. Raha ekvivalente hoitakse lühiajaliste rahaliste kohustuste täitmiseks, mitte investeerimis- või muul eesmärgil. Investeeringut saab käsitleda raha ekvivalendina, kui seda on lihtne konverteerida teadaoleva suurusega rahasummaks ja selle väärtuse muutumise risk on väike. Seetõttu saab investeeringut tavaliselt käsitleda raha ekvivalendina ainult juhul, kui sellel on lühike lõpptähtaeg, näiteks kuni kolm kuud alates omandamiskuupäevast. Omakapitali investeeringuid ei käsitleta raha ekvivalentidena, v.a juhul, kui need on oma olemuselt raha ekvivalendid, näiteks eelisaktsiad, millel on kindlaksmääratud lunastuskuupäev ja mis on omandatud pisut enne lunastustähtpäeva.

8. Pangalaene käsitletakse tavaliselt finantseerimistegevusena. Mõnedes riikides moodustab nõudmisel tagasimakstav arvelduskrediit ettevõtete rahavoogude juhtimise lahutamatu osa. Sel juhul käsitletakse arvelduskrediiti raha ja raha ekvivalentide komponendina. Sellist panganduskorraldust iseloomustab pangakonto saldo sage kõikumine positiivse jäägi ja limiidiületuse vahel.

9. Rahavood ei hõlma raha või raha ekvivalente moodustavate komponentide vahelisi liikumisi, kuna kõnealused komponendid on pigem ettevõtte rahavoogude juhtimise kui põhi-, investeerimis- või finantseerimistegevuse osa. Rahavoogude juhtimine hõlmab üleliigse raha investeerimist raha ekvivalentidesse.

RAHAVOOGUDE ARUANDE ESITAMINE

10. Rahavoogude aruanne peab kajastama aruandeperioodi põhi-, investeerimis- ja finantseerimistegevuse rahavoogusid.

11. Ettevõte esitab põhi-, investeerimis- ja finantseerimistegevuse rahavood oma äritegevusele kõige asjakohasemal viisil. Tegevuspõhine liigitamine annab informatsiooni, mis võimaldab selle kasutajatel hinnata kõnealuste tegevusliikide mõju ettevõtte finantsseisundile ning selle raha ja raha ekvivalentide hulgale. Seda informatsiooni võib kasutada ka kõnealuste tegevusliikide omavaheliste suhete hindamisel.

12. Mõni tehing võib hõlmata ka rahavoogusid, mis liigituvad erinevalt. Näiteks kui tagasimakstav laenusumma sisaldab nii intressi kui ka laenu põhiosa, võib intressi liigitada põhitegevuse alla ja laenu põhiosa liigitatakse finantseerimistegevuse all.

Põhitegevus

13. Põhitegevusest tulenev rahasumma on põhinäitaja, mis osutab, kas ettevõtte on teeninud piisavalt raha, et maksta tagasi laene, säilitada ettevõtte toimimisvõimsust, maksta dividende ja teha uusi investeeringuid, kasutamata väliseid investeerimisallikaid. Põhitegevuse varasemate rahavoogude komponente käsitlev informatsioon on koos muu informatsiooniga kasulik ka põhitegevuse tulevaste rahavoogude prognoosimisel.

14. Põhitegevuse rahavood tulenevad peamiselt ettevõtte põhilistest tulutoovatest toimingutest. Seetõttu tulenevad need üldjuhul tehingutest ja muudest sündmustest, mis mõjutavad puhaskasumit või -kahjumit. Põhitegevuse rahavood on näiteks:

a) raha laekumine kaupade müügist ja teenuste osutamisest;

b) raha laekumine kasutus-, komisjoni- ja muude tasudena ning muu tuluna;

c) raha maksmine tarnijatele kaupade ja teenuste eest;

d) raha maksmine töötajatele ja töötajate eest;

e) raha laekumine kindlustusettevõtetel ja viimaste poolt tehtud väljamaksed seoses kindlustuspreemiate, nõuete, aastamaksete ja muude kindlustushüvitistega;

f) makstud või tagastatud tulumaks, v.a juhul, kui neid on võimalik konkreetselt seostada investeerimis- või finantseerimistegevusega, ja

g) raha laekumine või väljamakse, mis on seotud kauplemise eesmärgil hoitavate lepingutega.

Mõnede tehingutega, näiteks põhivahendi müügiga, võib kaasneda tulu või kahjum, mida võetakse arvesse puhaskasumi või -kahjumi kindlaksmääramisel. Siiski liigitatakse tehingutega seotud rahavood investeerimistegevuse rahavoogudeks.

15. Ettevõte võib omada väärtpabereid ja laene kauplemise eesmärgil, mis sel juhul sarnanevad spetsiaalselt edasimüügiks soetatud varudega. Seetõttu liigitatakse kaubeldavate väärtpaberite ostmise ja müügiga seotud rahavood põhitegevuse alla. Samuti liigitatakse põhitegevuse alla finantsasutuste tehtud rahalised ettemaksed ja antud laenud, sest need on seotud kõnealuste ettevõtete peamise tulutoova tegevusega.

Investeerimistegevus

16. Investeerimistegevusega seotud rahavoogude eraldi avalikustamine on oluline, kuna kõnealused rahavood näitavad, kui suuri kulutusi on tehtud tulevaste tulude ja rahavoogude teenimiseks kavandatud ressurssidele. Investeerimistegevusega seotud rahavood on näiteks:

a) raha maksmine materiaalse põhivara, immateriaalse vara ja muu põhivara soetamiseks. Kõnealused maksed hõlmavad ka kapitaliseeritud arendusväljaminekuid ja ettevõtte enda valmistatud materiaalset põhivara;

b) raha laekumine materiaalse põhivara, immateriaalse vara ja muu põhivara müügist;

c) raha väljamaksed teiste ettevõtete omakapitali- või võlainstrumentide ning ühisettevõtmistes osaluse omandamise eesmärgil (v.a raha ekvivalentidena käsitletavate või kauplemise eesmärgil hoitavate instrumentide eest makstud raha);

d) raha laekumine teiste ettevõtete omakapitali- ja võlainstrumentide ning ühisettevõtmistes osaluse müügist (v.a raha laekumine raha ekvivalentidena käsitletavate ja kauplemise eesmärgil hoitavate instrumentide müügist);

e) raha ettemaksed ja laenu andmine teistele isikutele (v.a finantsasutuste tehtud ettemaksed ja antud laenud);

f) teistele isikutele tehtud ettemaksete ja antud laenude laekumine (v.a finantsasutuste ettemaksed ja laenud);

g) raha väljamakse futuur-, forward-, optsiooni- ja swap-lepingute eest, v.a juhul, kui kõnealused lepingud on soetatud kauplemise eesmärgil või kui maksed liigitatakse finantseerimistegevuse alla, ja

h) raha laekumine futuur-, forward-, optsiooni- ja swap-lepingute eest, v.a juhul, kui kõnealused lepingud on soetatud kauplemise eesmärgil või kui raha laekumine liigitatakse finantseerimistegevuse alla.

Kui lepingut käsitletakse riskimaandamislepinguna, siis liigitatakse kõnealuse lepinguga seotud rahavoogusid samal viisil nagu maandatava objektiga seotud rahavoogusid.

Finantseerimistegevus

17. Finantseerimistegevusega seotud rahavoogude eraldi avalikustamine on oluline, sest see võimaldab prognoosida ettevõtte rahastajate nõudeid tulevaste rahavoogude kohta. Finantseerimistegevusega seotud rahavood on näiteks:

a) raha laekumine aktsiate ja muude omakapitaliinstrumentide emiteerimisest;

b) ettevõtte aktsiate omandamiseks või tagasiostmiseks tehtud väljamaksed omanikele;

c) raha laekumine võlakohustuste, laenude, vekslite, võlakirjade, hüpoteekide emiteerimisest ja muust lühi- või pikaajalisest laenamisest;

d) laenatud rahasummade tagasimaksmine ja

e) rentniku poolt tehtud raha väljamaksed kapitalirendiga seotud tasumata kohustiste vähendamiseks.

PÕHITEGEVUSE RAHAVOOGUDE KAJASTAMINE

18. Ettevõte peab põhitegevuse rahavoogude kajastamisel kasutama kas:

a) otsemeetodit, mille kohaselt avalikustatakse raha brutolaekumiste ja -väljamaksete põhiliigid, või

b) kaudmeetodit, mille kohaselt puhaskasumit või -kahjumit korrigeeritakse mitterahaliste tehingute, varasema või tulevase põhitegevusega seotud tekkepõhiselt kajastatud maksete ja -laekumiste ning edasilükatud maksete ja laekumiste ning investeerimis- või finantseerimistegevuse rahavoogudega seotud tulude või kulude mõjuga.

19. Ettevõtetel soovitatakse põhitegevusega seotud rahavoogusid kajastada otsemeetodil. Otsemeetodi rakendamine annab informatsiooni, mis on kasulik tulevaste rahavoogude prognoosimisel ning mis ei ole kättesaadav kaudmeetodi rakendamisel. Otsemeetodi korral on võimalik saada informatsiooni raha brutolaekumiste ja -väljamaksete põhiliikide kohta kas:

a) ettevõtte raamatupidamisregistritest või

b) korrigeerides müügitulu, müüdud toodete ja teenuste maksumust (finantsasutuste puhul intressitulu ja -kulu ning muid sarnaseid tulusid ja kulusid) ning kasumiaruande muid kirjeid:

i) varude ning põhitegevusega seotud nõuete ja võlgade muutumisega aruandeperioodil;

ii) muude mitterahaliste kirjetega ja

iii) muude kirjetega, millega seotud maksed ja laekumised kuuluvad investeerimis- või finantseerimistegevuse rahavoogude alla.

20. Kaudmeetodi rakendamisel määratakse põhitegevuse rahavoogude netotulem, korrigeerides puhaskasumit või -kahjumit vastavalt järgmistele mõjudele:

a) varude ning põhitegevusega seotud nõuete ja võlgade muutumisega aruandeperioodil;

b) mitterahaliste kirjetega, nt amortisatsioon, eraldised, edasilükatud maksud, realiseerimata valuutatulud ja -kulud, sidusettevõtete jaotamata kasum ja vähemusosalus; ja

c) kõigi muude kirjetega, millega seotud maksed ja laekumised kuuluvad investeerimis- või finantseerimistegevuse rahavoogude alla.

Teise võimalusena võib kaudmeetodit kasutades põhitegevuse rahakäibe netotulemi välja tuua, näidates kasumiaruandes kajastatud tulusid ja kulusid ning aruandeperioodi jooksul varudes ning põhitegevusega seotud nõuetes ja võlgades toimunud muutusi.

INVESTEERIMIS- JA FINANTSEERIMISTEGEVUSE RAHAVOOGUDE KAJASTAMINE

21. Ettevõte peab kajastama eraldi investeerimis- või finantseerimistegevusega seotud raha brutolaekumiste ja -väljamaksete põhiliike, v.a paragrahvides 22 ja 24 kirjeldatud rahavood, mida kajastatakse netosummana.

RAHAVOOGUDE KAJASTAMINE NETOSUMMANA

22. Netosummana võib kajastada järgmisi põhi-, investeerimis- ja finantseerimistegevuse rahavoogusid:

a) klientide nimel tehtud väljamaksed või raha laekumine, kui rahavood kajastavad pigem klientide kui ettevõtte tegevust, ja

b) selliste varaobjektide eest laekunud ja makstud raha, mida iseloomustavad kiire käive, suured kogused ja lühikesed lõpptähtajad.

23. Paragrahvi 22 punktis a osutatud rahalaekumised ja -väljamaksed on näiteks:

a) nõudmiseni hoiuste vastuvõtmine ja väljamaksmine panga poolt;

b) investeerimisettevõtte klientide vahendite haldamine ja

c) rendisummade kogumine kinnisvaraomanike nimel ja maksmine neile.

Paragrahvi 22 punktis b osutatud rahalaekumised ja -väljamaksed on näiteks need, mis on seotud:

a) krediitkaardiklientide tasutud põhisummadega;

b) investeeringute ostmise ja müümisega ja

c) muude lühiajaliste laenudega, näiteks kuni kolme kuu pikkuse tagastamistähtajaga laenudega.

24. Netosummana võib kajastada finantsasutuse kõigi järgmiste toimingutega seotud rahavoogusid:

a) fikseeritud tähtpäevaga hoiuste vastuvõtmise ja väljamaksmisega seotud rahalaekumised ja -väljamaksed;

b) hoiuste paigutamine teistesse finantsasutustesse ja nende väljavõtmine sealt ning

c) klientidele ettemaksete tegemine ja laenude andmine ning kõnealuste ettemaksete ja laenude tagasimaksmine.

VÄLISVALUUTA RAHAVOOD

25. Välisvaluutas toimunud tehingutest tulenevaid rahavooge tuleb kajastada ettevõtte aruandevaluutas, kohaldades välisvaluuta summa suhtes maksepäeval aruande- ja välisvaluuta vahel kehtinud valuutakurssi.

26. Välisriikides asuvate tütarettevõtete rahavood tuleb ümber arvutada vastavalt maksepäeval aruande- ja välisvaluuta vahel kehtinud valuutakursile.

27. Välisvaluutas nomineeritud rahavoogusid kajastatakse kooskõlas standardiga IAS 21 "Valuutakursside muutuste mõjud". See lubab kasutada tegelikule valuutakursile ligilähedast kurssi. Näiteks võib välisvaluutas toimunud tehingute kajastamisel või välisriigis asuva tütarettevõtte rahavoogude ümberarvestamisel kasutada aruandeperioodi kaalutud keskmist vahetuskurssi. Kuid IAS 21 ei luba välisriigis asuva tütarettevõtte rahavoogude ümberarvestamisel kasutada bilansi koostamise päeval kehtivat vahetuskurssi.

28. Välisvaluuta kursimuutustest tulenevad realiseerimata tulud ja kulud ei ole rahavood. Rahavoogude aruandes kajastatakse siiski kursimuutuste mõju välisvaluutas hoitavale või maksmisele kuuluvale rahale ja raha ekvivalentidele, et kooskõlastada raha ja raha ekvivalente aruandeperioodi algul ja lõpul. Kõnealune summa kajastatakse põhi-, investeerimis- ja finantseerimistegevuse rahavoogudest eraldi ning see sisaldab (võimalikke) erinevusi, mis oleksid tekkinud juhul, kui nende rahavoogude ümberarvestamisel oleks kasutatud aruandeperioodi lõpul kehtinud valuutakursse.

ERAKORRALISED KIRJED

29. Erakorraliste kirjetega seotud rahavood tuleb liigitada vastavalt vajadusele põhi-, investeerimis- või finantseerimistegevuse rahavoogudeks ning avalikustada eraldi.

30. Erakorraliste kirjetega seotud rahavood avalikustatakse rahavoogude aruandes eraldi, vastavalt sellele, kas need tulenevad põhi-, investeerimis- või finantseerimistegevusest, et võimaldada kasutajatel aru saada nende olemusest ning nende mõjust ettevõtte praegustele ja tulevastele rahavoogudele. Need rahavood avalikustatakse lisaks sellele, et eraldi avalikustatakse standardiga IAS 8 "Perioodi puhaskasum või -kahjum, rängad vead ja muutused arvestusmeetodites" nõutavate erakorraliste kirjete sisu ja summa.

INTRESSID JA DIVIDENDID

31. Laekunud ja väljamakstud intressidest ja dividendidest tulenevad rahavood tuleb avalikustada eraldi. Iga kirje tuleb liigitada järjepidevalt aruandeperioodist aruandeperioodi põhi-, investeerimis- või finantseerimistegevuse alla.

32. Aruandeperioodi jooksul makstud intresside kogusumma avalikustatakse rahavoogude aruandes, olenemata sellest, kas see summa on näidatud kasumiaruandes kuluna või kapitaliseeritud vastavalt standardis IAS 23 "Laenukasutuse kulutused" lubatud alternatiivkäsitlusele.

33. Finantsasutuste puhul liigitatakse makstud intressid ning laekunud intressid ja dividendid tavaliselt põhitegevuse rahavoogudeks. Muude ettevõtete puhul puudub nende rahavoogude liigitamise suhtes üksmeel. Makstud intressid ning laekunud intressid ja dividendid võib liigitada põhitegevuse rahavoogudeks, kuna need mõjutavad puhaskasumit või -kahjumit. Teise võimalusena võib makstud intressid ning laekunud intressid ja dividendid liigitada vastavalt finantseerimistegevuse rahavoogudeks ning investeerimistegevuse rahavoogudeks, kuna need on vastavalt raha saamisega seotud kulutused või investeeringutelt laekunud tulud.

34. Väljamakstud dividendid võib liigitada finantseerimistegevuse rahavooks, kuna need on raha saamisega seotud kulutused. Samuti võib makstud dividendid liigitada põhitegevuse rahavoogude alla, aitamaks infotarbijatel hinnata ettevõtte suutlikkust maksta dividende põhi