ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(4)

Programmis kavandatud keskpika perioodi eelarvestrateegia peamine eesmärk on saavutada riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus, liikudes eelarveseisundi keskpika perioodi eesmärgi poole, milleks on struktuurne (s.t tsükliliselt korrigeeritud ning ilma ühekordsete ja muude ajutiste meetmeteta) puudujääk 1 % SKPst. Programmi kohaselt peaks üldpuudujääk 2007. aastal suurenema 4,0 %-le SKPst, mis on peamiselt tingitud sotsiaalkulutuste ajutisest erakorralisest suurendamisest, ning seejärel järk-järgult vähenema — 2008. aastal 3,5 %-le ning 2009. aastal 3,2 %-le SKPst. Esmane eelarvepuudujääk peaks kava kohaselt vähenema 2,4 %-lt SKPst 2006. aastal 1,6 %-le SKPst 2009. aastal. Programmis ette nähtud eelarve konsolideerimise eelduseks on pärast 2007. aastat tulude suurenemine 0,4 protsendipunkti võrra SKPst ülejäänud programmiperioodil, mis hõlmab eelkõige „muid tulusid” (konkreetsed meetmed on kindlaks määramata, kuid eeldatavasti on mõeldud ELi toetusi), mis enam kui kompenseerib maksutulude ja sotsiaaltoetuste vähenemise. Sisuliselt aga sõltub konsolideerimine kulutustest, kusjuures avaliku sektori tarbimiskulutused vähenevad pidevalt seoses palgatõusu ohjeldamisega valitsemissektoris, mis enam kui tasakaalustab riiklike investeerimis- ja intressikulude suurenemise. Eelmise ajakohastatud lähenemisprogrammiga võrreldes lükatakse uues programmis eelarvepuudujäägi kavandatud vähendamine allapoole 3 % SKP kontrollväärtust edasi vähemalt kaks aastat soodsama makromajandusliku stsenaariumi korral. Tuleb märkida, et programmis esitatakse ka uue valitsuse pakutud alternatiiv, mis näeb ette madalamad eelarvepuudujäägi eesmärgid — 3,2 % SKPst 2008. aastal ja 2,8 % SKPst 2009. aastal. Nende saavutamise eelduseks on mitmesugused poliitilised meetmed ning riigi rahanduse paindlikkuse suurendamine kohustuslike kulude osakaalu vähendamise teel. Need tuginevad veel lõplikult vormistamata ja kinnitamata poliitilistele meetmetele ning programmis on järjepidev ning piisavalt täpselt jaotatud keskpika perioodi eelarveraamistik esitatud ainult eespool nimetatud kõrgemate eelarvepuudujäägi eesmärkide kohta.
(7)

Kõnealust riskihinnangut arvestades tundub, et programmi eelarveseisund ei ole piisav, et tagada keskpika perioodi eesmärgi saavutamine programmis ette nähtud 2010. aastaks. Komisjoni talituste kevadprognoosi kohaselt on tõenäoline, et Austria struktuurne eelarvepuudujääk suureneb 2007. ja 2008. aastal. Kogu programmiperioodi jooksul säilitatakse siiski piisav kindlusvaru, et vältida tavaliste makromajanduslike kõikumiste korral maksimaalse lubatud puudujäägi 3 % SKPst ületamist. Programmis kirjeldatud keskpika perioodi eesmärgi saavutamisele suunatud eelarve kohandamise tempo on liiga aeglane ja seda tuleks eriti 2007. ja 2008. aastal tõsta, et see oleks kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga, milles on sätestatud, et euroala ja ERM2 riikide eelarve struktuurne tasakaal peab paranema vähemalt 0,5 % SKPst aastas ning et majanduse tõusuaegadel peab kohandamine olema suurem ja võib langusaegadel olla väiksem. Aastatel 2007–2009, kui Austria majandus peaks olema tõusuteel, on ette nähtud üksnes väike struktuurse eelarvetasakaalu paranemine. See järeldus leiab kinnitust ka siis kui käsitada sõjavarustuse hankimist eelarvepuudujääki suurendava ühekordse meetmena, nagu on märgitud programmis.
(9)

Kuna tootja on kohustunud seda tegema, siis on pooled kokku leppinud, et varasem tüübikinnitustõend tuleks asendada. Senise tüübikinnitustõendi alusel juba turustatud klappide suhtes on pooled ühisel arvamusel, et läbiviidud osalised katsetused annavad piiratud kindlustunde, nii et juba laeva pardale monteeritud klappide individuaalne jälgimine on õige ja otstarbekohane meede täieliku ohutuse tagamiseks.
(2)

Bulgaaria on saavutanud kindla makromajandusliku stabiilsuse, mida toetab usaldusväärne riigi rahandus. Majanduskasv on olnud suur ja stabiilne, ligikaudu 5,5 % viimastel aastatel, kuid SKP elaniku kohta (arvutatud ostujõu standardi alusel) on 32,9 % ning on alla ELi 25 liikmesriigi keskmise. Seepärast on olulise mahajäämuse tasategemine Bulgaaria jaoks suur väljakutse keskpikas ja pikas perspektiivis. Pärast valuutakomitee süsteemi kehtestamist 1997. aastal vähenes inflatsiooninumber 1999. aastaks ühekohaliseks, kuid viimastel aastatel on inflatsioonitempo aeglustumise protsess takerdunud ning ÜTHI inflatsioon oli 2006. aastal 7,3 %.
(9)

Kõnealuse riskianalüüsi seisukohast näib programmis sisalduv eelarveseisund olevat ebapiisav keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks programmiperioodi jooksul, nagu see on programmis kavandatud. Peale selle tundub, et tavaliste makromajanduslike kõikumiste korral ei anna see piisavat kindlusvaru, et programmiperioodi jooksul ei ületa puudujääk kontrollväärtust, milleks on 3 % SKPst. Programmi kohaselt on kohandamise tempo keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks ebapiisav ning seda tuleks oluliselt kiirendada, et olla kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga, milles on sätestatud, et kohandamine peab olema suurem majanduse tõusuaegadel ja ning võib olla väiksem majanduse langusaegadel. Eelkõige on headel aegadel olnud struktuurne paranemine vähemärgatav ning see on kavandatud programmiperioodi lõppu, arvestades 2007. aastal vahepealse halvenemisega, peale selle ei toetata 2009. aastal kavandatud kohandamist meetmetega.
(2)

Programmi aluseks oleva makromajandusliku stsenaariumi kohaselt aeglustub SKP reaalkasv 3,8 %-lt 2006. aastal keskmiselt 3,3 %-le ülejäänud programmiperioodil. Praeguse teabe põhjal hinnates näib, et see stsenaarium põhineb usutavatel kasvuprognoosidel. Programmi inflatsiooniprognoos tundub olevat samuti realistlik. Prognoositud inflatsioonitaseme erinevus euroalast on jätkuvalt märkimisväärne, kuigi see väheneb. Kuigi lühiajaliselt võivad majandustulemused osutuda prognoositust paremaks, säilivad ka majanduse tasakaalustamatusest tulenevad ohud, mis on seotud eelkõige kodumajapidamiste suureneva laenukoormusega ja jooksevkonto kasvava puudujäägiga ning võimalusega, et eluasemete kauakestnud ehitusbuum jõuab programmis prognoositust kiiremalt lõpule.
5)

Kuna programmis ei anta teavet ühekordsete ja muude ajutiste meetmete kasutamise kohta pärast 2007. aastat, ei ole programmi teabe alusel võimalik struktuurset tasakaalu arvutada alates 2008. aastast. Eeldades, et ühekordsete meetmete suhteline mõju pärast 2007. aastat ei muutu, peaks struktuurne tasakaal, mis on arvutatud ühiselt kokkulepitud metoodika alusel, paranema ligikaudu 0,4 %-lt SKPst 2006. aastal 0,7 %-le SKPst programmiperioodi lõpuks. Nagu ka stabiilsusprogrammi eelmises ajakohastatud versioonis, on programmis esitatud eelarveseisundi keskpika perioodi eesmärk struktuurne ülejääk 0,5 % SKPst, mis programmi kohaselt saavutatakse 2008. aastaks. See on üks aasta hiljem kui eelmise versiooni puhul. Kuna keskpika perioodi eesmärk on seatud minimaalsest kontrollväärtusest (eelarvepuudujääk hinnanguliselt ligikaudu 1,25 % SKPst) kõrgemale, peaks selle saavutamine tagama kindlusvaru ülemäärase puudujäägi vältimiseks. Keskpika perioodi eesmärk mahub stabiilsuse ja kasvu pakti ning tegevusjuhendiga euroala ja vahetuskursimehhanismi ERM II liikmesriikidele ettenähtud vahemikku ning see on oluliselt ambitsioonikam, kui võlasuhe ja potentsiaalne keskmine majanduskasv seda pikaajalises plaanis eeldaksid.
(2)

Programmi aluseks olevas makromajanduslikus stsenaariumis prognoositakse majanduse teatavat jahtumist, mil SKP reaalkasv aeglustub 11,5 %-lt 2006. aastal keskmiselt 8,0 %-le SKPst ülejäänud programmiperioodi jooksul. Praeguse teabe põhjal hinnates näib, et see stsenaarium põhineb usutavatel kasvuprognoosidel. Sellele vaatamata on olemas suur oht, et makromajanduslik areng on vähem soodne, võttes arvesse maksebilansi suurt puudujääki, kõrget inflatsiooni ja sagenevaid märke sellest, et Läti majandus on ülekuumenenud. Programmi inflatsiooniprognoosid tunduvad olevat veidi optimistlikud.
(4)

Programmi keskpika perioodi eelarvestrateegia põhieesmärgid on hoida valitsemissektori finantsseisund vähemalt tasakaalus ning tagada pikaajaline jätkusuutlikkus, võttes arvesse elanikkonna vananemisest tingitud mõju eelarvele. Eelarvestrateegiaga nähakse ette, et valitsemissektori eelarve ülejääk väheneb 2,5 %-lt SKPst 2006. aastal kuni ligikaudu 1,25 %-ni aastatel 2007–2008 ning tõuseb pärast seda jälle ligikaudu 1,5 %-ni SKPst. Arvestades intressikulude tähtsusetut osakaalu, on muutused esmase tasakaalu puhul samasugused. Eelarve ülejäägi vähenemine 2007. aastal on tingitud kulude ja SKP vahelise suhte kasvust, samas kui tulude suhte puhul võib täheldada vähenemistendentsi. Alates 2008. aastast vähenevad nii üldine tulude kui ka kulude suhe võrdselt ning see tähendab eelkõige seda, et tulumaksu vähendamine ning kulutuste kasv püsivad suureneva nominaalse SKP kasvuga võrreldes madalamal tasemel. Uus programm erineb vanast tavast seada valitsemissektori finantsseisundi (mis oli viimastel aastatel reeglina oodatust parem) eesmärgiks alati nullilähedane tasakaal; kõnealuse uue programmi puhul on eesmärgiks seatud ulatuslik ülejääk kogu programmiperioodi jooksul, mis on samm edasi majanduse tsükliliste tingimustega tegelemisel. Eelmise ajakohastatud versiooniga võrreldes on 2007. aastat ja pärast seda algavat ajavahemikku hõlmavaid eesmärke kohandatud ülespoole ühe protsendipunkti võrra SKPst, võttes arvesse soodsamat (ja realistlikumat) makromajanduslikku stsenaariumi.
(3)

2006. aasta jaanuari lähenemisprogrammis oli Poola valitsemissektori eelarve tasakaalu eesmärgiks 2006. aastal seatud -2,6 % SKPst ja komisjoni talituste sügisprognoosis on selleks hinnatud -2,2 % SKPst, samas kui 2006. aasta novembris ajakohastatud lähenemisprogrammis prognoositakse 2006. aasta tulemuseks -1,9 % SKPst. See oodatust parem tulemus on tingitud põhiliselt kuluplaanide (eelkõige sotsiaaltoetused ja riiklikud investeeringud) mittetäielikust täitmisest, samas kui tulud kasvasid peamiselt oodatust kiirema majanduskasvu tõttu. Eespool nimetatud eelarvepuudujääk ei sisalda pensionireformi kulusid, mis 2006. aastal moodustasid hinnanguliselt 2 % SKPst, mis on kooskõlas kogumispensionisüsteemide liigitamist käsitleva Eurostati 2. märtsi 2004. aasta otsuse (2) rakendamiseks ette nähtud üleminekuperioodiga, mis lõpeb 2007. aasta kevadel. 2006. aasta novembris ajakohastatud lähenemisprogrammis määratletud eelarvestrateegia peamine eesmärk on korrigeerida ülemäärane eelarvepuudujääk 2007. aastaks, täites tingimused reformitud pakti selle sätte kohaldamiseks, mis lubab maha arvata ühe osa pensionireformi kuludest. Järgmisteks aastateks on programmis ette nähtud vähendada eelarvepuudujääki järk-järgult nii, et 2009. aastal jõuab see 3 %ni SKPst, mis on ülemäärase eelarvepuudujäägi kontrollväärtus.
(7)

Sellist riskihinnangut silmas pidades on programmis võetud eelarvepoliitiline hoiak piisav, et pidada kinni keskpika perioodi eesmärgist kogu programmiperioodi jooksul, nagu on programmis ette nähtud. Lisaks annab see piisava kindlusvaru, et tavaliste makromajanduslike kõikumiste korral ei ületata puudujääk programmiperioodi jooksul kontrollväärtust, milleks on 3 % SKPst. On olemas siiski oht, et programmis võetud eelarvepoliitiline hoiak võib osutuda protsükliliseks 2007. aastal, mille jooksul eeldatakse heade aegade jätkumist. See ei oleks kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga.
(4)

Ajakohastatud lähenemisprogrammis määratletud eelarvepoliitika põhieesmärgid on tagada pikaajaline jätkusuutlikkus, põlvkondadesisene ja -vaheline õiglus ning sellest tulenevalt toetada rahapoliitikat, eelkõige lastes automaatsetel stabiliseerivatel teguritel majandust toetada. Programmis prognoositakse puudujäägi vähenemist alla 3 % SKPst aastaks 2006/2007 (2,8 %) ja kuni 1,4 %-ni SKPst prognoosiga hõlmatud ajavahemiku lõpuks 2011/2012. Kui esmase tasakaalu hinnanguline puudujääk on 0,6 % SKPst aastal 2005/2006, siis eeldatavasti tasakaalustub see aastaks 2008/2009 ning saavutab ülejäägi 0,7 % SKPst aastaks 2011/2012. Eelarve kohandamine prognoosiga hõlmatud ajavahemiku jooksul on võrdselt jagatud tulude ja kulud vahel. Prognoosiga hõlmatud ajavahemiku kahe esimese aasta jooksul eeldatakse tulusuhte suurenemist, mis osaliselt tuleneb omal äranägemisel võetavatest meetmetest; kulude märkimisväärset kohandamist kavandatakse alates 2008./2009. aastast jooksvate kulude kasvu mõõduka muutmise teel. Lähenemisprogrammis kasutatud riiklike investeeringute määratluses (3) kavandatakse stabiliseerumist 2,25 % juures SKPst alates aastast 2006/2007, nii et alates aastast 2007/2008 saaks puudujääki täielikult kasutada riiklike investeeringute rahastamiseks. Kohandamine on üldjoontes kooskõlas 2005. aasta ajakohastatud programmis prognoosituga, samas kui lühiajaline makromajanduslik stsenaarium on palju soodsam.
(7)

Seda riskianalüüsi silmas pidades näib programmis võetud eelarvepoliitiline hoiak olevat kooskõlas ülemäärase puudujäägi 2006. aastaks seatud korrigeerimise eesmärgiga, nagu nõukogu on soovitanud. Lisaks näib see andvat piisava kindlusvaru, et makromajanduses esinevate tavaliste kõikumiste korral ei ületata puudujääk alates 2008. aastast kontrollväärtust, milleks on 3 % SKPst. Ülemäärase puudujäägi korrigeerimisele järgnevatel aastatel on kohandamise tempo programmis vihjatud keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks üldjoontes kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga, milles nähakse ette, et euroala ja vahetuskursimehhanismi ERM II liikmesriikide puhul tuleks struktuurilise tasakaalu paranemise kontrollväärtuseks võtta 0,5 % SKPst aastas ning et majandusliku tõusu perioodil tehakse suuremaid jõupingutusi korrigeerimiseks, samas kui majandusliku languse perioodil võivad jõupingutused olla väiksemad.
(7)

Seda riskianalüüsi silmas pidades näib programmis võetud eelarvepoliitiline hoiak olevat üldiselt kooskõlas ülemäärase puudujäägi 2007. aastaks seatud korrigeerimise eesmärgiga, nagu nõukogu on soovitanud. Võttes arvesse soodsamaid kasvuprognoose ja majanduslikult häid aegu, tuleks kohandamiskavas eelarve struktuurset tasakaalu kohandamisperioodil siiski tugevdada. Järgnevatel aastatel ei näi programmi eelarvepoliitiline hoiak tagavat piisavat stabiilsusvaru, et tavaliste makromajanduslike kõikumiste korral ei ületataks puudujääk kontrollväärtust, milleks on 3 % SKPst. Lisaks paistab see olevat ebapiisav programmis ette nähtud keskpika perioodi eesmärgi saavutamiseks 2010. aastaks. Ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimisele järgnevatel aastatel tuleks kiirendada programmis ette nähtud keskpika perioodi eesmärgi suunas liikumist, et see oleks kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga, kus on sätestatud, et euroala ja ERM II liimesriikide puhul tuleb struktuurset tasakaalu parandada aastas 0,5 % võrra SKPst (kontrollväärtus) ning kohandamine peaks majanduslikult headel aegadel olema suurem. 2007. ja 2009. aasta vahel, kui on oodata majanduslikult häid aegu, eeldatakse struktuurse tasakaalu paranemist üksnes ligikaudu 0,75 % SKPst.
(7)

Arvestades seda riskihinnangut, on programmi eelarveseisund üldiselt kooskõlas ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimisega aastaks 2008, nagu on soovitanud nõukogu, tingimusel et programmis ettenähtud meetmed rakendatakse täielikult ja tõhusalt ning prognoositust kesisema majanduskasvu korral neid tugevdatakse. Pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi korrigeerimist on programmis eesmärgiks seatud eelarve kohandamine stabiilsuse ja kasvu pakti kohaselt. Arvestades aga eelarve-eesmärkide saavutamisega seotud riske, ei pruugi programmi eelarveseisund tagada piisavat kindlusvaru kaitseks 3 %lise kontrollväärtuse ületamise eest, võttes arvesse makromajanduse tavapärast kõikumist kuni programmiperioodi lõpuni. Seetõttu võivad eelarve-eesmärkide saavutamisega seotud riskid seada ohtu keskpika perioodi eesmärkide saavutamise 2010. aastaks, nagu on programmis ette nähtud. Seega võib olla, et pärast puudujäägi korrigeerimist tuleb eelarve keskpika perioodi eesmärgist lähtuvaks kohandamiseks meetmeid tugevdada, et need vastaks stabiilsuse ja kasvu paktile, milles on sätestatud, et euroala ja ERM II liikmesriikidel peab struktuurne tasakaal paranema vähemalt 0,5 % SKPst aastas ning et kohandamine peaks olema suurem majanduses valitsevatel soodsatel aegadel ning võib olla väiksem ebasoodsatel aegadel.
(7)

Sellist riskihinnangut silmas pidades on programmis võetud eelarvepoliitiline hoiak piisav, et pidada kinni keskpika perioodi eesmärgist kogu programmiperioodi jooksul, nagu on programmis ette nähtud. Lisaks annab see piisava kindlusvaru, et iga-aastaste loomulike makromajanduslike kõikumiste korral ei ületata puudujääk kontrollväärtust, milleks on 3 % SKPst. Programmi rahanduspoliitilised põhimõtted on stabiilsuse ja kasvu paktiga täielikult kooskõlas.
Suurim katseline ohutuspilu on gaasi mõõdetav omadus ja peegeldab selle reaktsioonivõimet. Tootja esitatud dokumendid viitavad sellele, et klappe katsetati gaasilise propaani segus, mille suurim katseline ohutuspilu on 0,9 mm. Kui Bureau Veritase 2004. aastal väljastatud tüübihindamistõendis on märgitud, et klappe võib kasutada tuleohtlikke kemikaale vedavate keemiatankerite mahutitel, mille suurim katseline ohutuspilu on üle 0,9 mm, siis eelmistes, 2002. aastal väljaantud tõendites selline säte puudub. Komisjonipoolne dokumentide läbivaatamine näitas siiski, et tootja esitatud kasutusjuhendis märgitud tehnilised andmed viitavad suurimale katselisele ohutuspilu väärtusele „0,53 (rühm B)”. See ebaõige teave võib paigalduse projekteerija ja laevadele ohutustunnistusi väljastava asutuse jaoks olla eksitav; seetõttu on tõenäoline, et sellise klapimudeliga varustatud laevadel on lubatud vedada rühma IIB kuuluvat lasti, mille suhtes klappe ei ole kunagi katsetatud. See võib tuua kaasa märkimisväärse ohu, kuna leegipüüdjal on keskkonna suurima katselise ohutuspilu vähenemisel raskem takistada leekide levimist.
(7)

Kõnealust riskianalüüsi arvesse võttes ei pruugi programmi eelarvepõhimõtted olla piisavad, et tagada 2009. aastaks keskpika perioodi eesmärgi saavutamine. Siiski tagab see piisava kindlusvaru tavaliste makromajanduslike kõikumiste korral, et programmiperioodi jooksul ei ületataks kontrollväärtust 3 % SKPst. 2008. aastal tuleks kavandatud eelarvekontrolli raames rakendada täiendavaid eelarvealaseid struktuurimeetmeid, et kiirendada keskpika perioodi eesmärgi suunas liikumise tempot. Sellega tagatakse 2008. aastal tasakaalustatud eelarve ootamatu negatiivse kasvu puudumisel. 2009. aastal tuleks eelarvepoliitikat toetada täiendavate meetmetega eelkõige kulutuste poolel, et olla kooskõlas stabiilsuse ja kasvu paktiga, milles on sätestatud, et struktuurne seisund peaks paranema vähemalt 0,5 % SKPst aastas, ning saavutada keskpika perioodi kavandatud eesmärgid. Nõukogu märgib samuti, et 2008. aasta eelarve-eesmärgid ei ole täielikult kooskõlas 2007. aasta aprilli eurorühma eelarvepoliitika suunistega. Kuigi võla suhe ei pruugi väheneda programmis prognoositud kiirusega, tundub, et see väheneb programmiperioodi jooksul kontrollväärtuse suunas piisavalt.
(5)

Eelarvestrateegia peamine eesmärk on valitsemissektori eelarve struktuurse puudujäägi (st tsükliliselt kohandatud puudujääk ilma ühekordsete ja muude ajutiste meetmeteta) püsiv vähendamine, et saavutada eelarveseisundi keskpika perioodi eesmärk struktuurne puudujääk 1 % SKPst 2011. aastal, st üks aasta pärast programmiperioodi. See on kooskõlas lähenemisprogrammi eelmise ajakohastatud versiooniga, milles oli kavandatud saavutada keskpika perioodi eesmärk „pärast 2010. aastat”. Programmi kohaselt peaks valitsemissektori eelarve puudujääk 2008. aastal suurenema 0,5 protsendipunkti, s.o 2,5 %-le SKPst, ja 2010. aastaks peaks vastav näitaja vähenema 1,5 %-le. Esmane eelarveseisund järgib sarnast suundumust ja see peaks prognooside kohaselt suurenema – 0,2 %-lt SKPst 2008. aastal 0,8 %-le SKPst 2010. aastal. Arvestades majanduskasvu aeglustumist, peaks ühiselt kokkulepitud metoodika alusel arvutatav struktuurne eelarveseisund prognooside kohaselt rohkem muutuma, kusjuures struktuurne puudujääk väheneb ligikaudu 2,75 %-lt SKPst 2008. aastal veidi üle 1 %-le 2010. aastal. Eelarve kohandamine on kulupõhine ja see toimub peamiselt programmi lõpus 2009. ja 2010. aastal. 2008. aastal on puudujäägi suurenemine peamiselt tingitud investeeringute suhte märgatavast suurenemisest ja sotsiaalmaksete tuntavast kärpimisest (osaliselt tasakaalustab seda muu tulu suurenemine). 2009.–2010. aastal tugevdatakse eelarvet peamiselt nii, et piiratakse töötajate hüvitisi, sotsiaaltoetusi ja vahetarbimist. Puudujäägi vähendamise tempo on 2007.–2009. aastal aeglasem kui lähenemisprogrammi eelmises ajakohastatud versioonis sätestati, kuid lähtepunkt (2007) ja 2008. aasta märtsi ajakohastatud versioonis esitatud kõik eelarvepuudujäägi uued eesmärgid on 2006. aasta novembri ajakohastatud versioonis sätestatust paremad.
(2)

Hispaania majandus on viimasel kaheteistkümnel aastal kasvanud jätkusuutlikult keskmiselt 3,75 % aastas, mis ületab tunduvalt euroala keskmise (ligikaudu 2 %). Pidevalt madalad reaalsed intressimäärad ja dünaamiline demograafiline olukord on toetanud sisenõudluse suurt kasvu, töökohtade loomist ning enneolematut kasvu eluasemesektoris. Lisaks on järjestikused tööturureformid märkimisväärselt vähendanud struktuurset tööpuudust. Samal ajal on tekkinud või püsima jäänud mitmed tasakaalustamatust põhjustavad ilmingud, nt maksebilansi puudujäägi suurenemine ja inflatsioonitaseme erinevus võrreldes euroalaga, samas kui tootlikkuse kasv on pidevalt olnud väike. Riigi rahandust on alates 1990. aastate keskpaigast edukalt tugevdatud kulupõhiselt, tänu millele muutus valitsemissektori eelarve puudujääk 6 %-lt SKPst tasakaalulähedaseks eelarveseisundiks 2000. aastal ja alates 2005. aastast on saavutatud piisav eelarve ülejääk. Maksutulude kogulaekumine on suurenenud ligikaudu 4,25 protsendipunkti võrra SKPst alates 1990. aastate keskpaigast tänu sellele, et majanduskasvuga on maksulaekumise osakaal suurenenud. Tulevikus võib elanikkonna vananemine mõjutada negatiivselt riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust eelkõige seetõttu, et pensionikulutustega seotud surve suureneb.
(2)

Viimastel aastatel on Leedu majandus kasvanud kiiresti eelkõige sisenõudluse toel. Rahalised tingimused on olnud majanduskasvu soodustavad, mis on tingitud sellest, et euro roll majanduses on suur tänu ERM II raames toimivale valuutakomitee süsteemile. Kuna puuduvad piisavad meetmed, et piirata ülemäärast kodumaist laenamist, on laenumahu kiire kasv, mida soodustas suurem rahapakkumine, hoogustanud eratarbimist ja investeerimist kinnisvarasse. Samas on ilmnenud tootmisvõimsuse piirangud, kuna väljarände ja majanduse kiire kasvuga on kaasnenud tööjõupuudus ning olukorda raskendab veelgi tööturu nõudmiste ja töötajate oskuste mittevastavus, madal osalemise määr ja suurenevad kulud. Üha kiirem palkade kasv, mis ületab tootlikkuse kasvu, viib kiire inflatsioonini ja vähendab hindade konkurentsivõimet. Kuigi eksporditulemused on jätkuvalt head, on maksebilansi puudujääk kiiresti suurenenud, sest sisenõudluse suure kasvuga on kaasnenud impordi kiire kasv ning tundlikkus välismõjudele on suurenenud. Sellistes tingimustes ei ole eelarvepoliitika olnud asjakohane, et vähendada suurenevat makromajanduslikku tasakaalutust: valitsemissektori eelarve on jätkuvalt puudujäägiga ja oodatust suuremat eelarvetulu on süstemaatiliselt kulutatud, kuna puuduvad siduvad keskpika perioodi kulutuste ülemäärad. Maksusoodustused ja -vabastused on hoogustanud kinnisvarabuumi ning suurendanud seega ülekuumenemist, kuigi viimasel ajal on laenutingimuste karmistamine soodustanud vajalike kohanduste tegemist. Karmimad eelarvepõhimõtted ning struktuurireformid tööturul ja haridussüsteemis ning pakkumise täiendav tugevdamine aitavad oluliselt vähendada sisemist ja välist tasakaalustamatust ning soodustada välisinvesteeringute sissevoolu ja seega tagada jätkusuutlik järelejõudmine. See on eriti oluline, arvestades Leedu rahapoliitilisest süsteemist tulenevat poliitiliste vahendite piiratust.