Komisjoni teatis liikmesriikidele regionaal- ja konkurentsipoliitika vaheliste seoste kohta

Koondumise ja kokkusobivuse tugevdamine

(98/C 90/03)

1996. aastal esitas komisjon esimese aruande ühenduse majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse kohta. Kõnealuses aruandes märgitakse, et vahendite suunamine probleemsetesse valdkondadesse ehk nn koondumine on võtmeküsimus, millega on võimalik mõjutada ühtekuuluvuspoliitikat (6. peatükk, 2. jagu), ja jõutakse eelkõige järeldusele, et "koondades vahendeid kõige ebasoodsamatesse piirkondadesse, peavad liikmesriigid ja komisjon koos käsitlema vastuolusid siseriikliku regionaalpoliitika alusel toetust saavate piirkondade ja Euroopa Liidu regionaalpoliitika alusel toetust saavate piirkondade vahel. Õigus saada ühenduse piirkondlikku abi peaks tulevikus muutuma üheks abi andmise kriteeriumiks liikmesriikide regionaalpoliitika alusel" (7. peatükk).

Komisjon rõhutas uuesti 1997. aasta juulis vastuvõetud Agenda 2000s, et on vaja suurendada struktuuriabi geograafilist koondumist, et muuta see nähtavamaks ja tõhusamaks ning viia see rohkem kooskõlla Euroopa Liidu konkurentsipoliitikaga. [1] Komisjon teatas samas dokumendis, et piirkondlikku abi saavate piirkondade geograafiline ulatus väheneb.

Lõpuks võib öelda, et komisjon on märkinud ühtset turgu käsitlevas tegevuskavas, et töötatakse välja uus regionaalse riigiabi juhend, mille eesmärk on vähendada erinevusi abi koondamise kaudu.

1. Probleemi asetus

Koondumine

Hoolimata alates ühenduse regionaalpoliitika toimimise algusest tehtud edusammudest on Euroopa Liidus veel olulisi struktuurierinevusi ja üks kõnealuse poliitika põhieesmärke on suurendada majanduslikku ja sotsiaalset ühtekuuluvust, nagu on ette nähtud EÜ asutamislepingu artikliga 130a. Euroopa Liit peab olema suuteline jätkama tootmistegevuse loomise ja arendamise toetamist piirkondades, mille areng on maha jäänud ning kus on käimas majanduslikud ja sotsiaalsed ümberkujundused. Varasemad kogemused näitavad, et tõhusa regionaalarengu tagamiseks ei tohiks sellist abi jaotada liiga suurtele või killustatud piirkondadele. On vaja suurendada ühenduse kaasrahastamise koondumist, et saavutada piisavalt suur mõjuvõim, ning muu hulgas hõlmab see Euroopa Liidu kõige enam mõjutatud piirkondade kindlakstegemist.

Koondumine on sama oluline eesmärk seoses ühenduse konkurentsipoliitikaga, mis on sätestatud asutamislepingu artiklites 92, 93 ja 94, kuna selle abil on võimalik piirata geograafilistes piirkondades piirkondliku riigiabi kavadega tekitatud moonutusi, keskendudes samal ajal arengus mahajäänud piirkondadele.

Kokkusobivus

Euroopa Liidus on otsuste tegemine süsteem, mis hõlmab mitmeid erinevates institutsioonilistes vastutusvaldkondades osalejaid. See kehtib eelkõige regionaalpoliitika kohta. Näiteks vastutab komisjon ainuisikuliselt selle kontrollimise eest, et riigiabi kavad (samuti kõik asjakohased abisaamise tingimustele vastavate piirkondade loetelud), millest liikmesriigid teatavad asutamislepingu artikli 93 lõike 3 alusel, oleksid kooskõlas asutamislepingu eesmärkidega, samal ajal kui vähem jõukate piirkondade majanduse aitamise kontrollimine on eelkõige piirkondlike ja siseriiklike asutuste ülesanne ning Euroopa Liit osaleb selles subsidiaarselt struktuuriabi kaudu. Struktuurifondide toetust kasutatakse muu hulgas siseriiklikul ja/või piirkondlikul tasandil kavandatavasse ja rakendatavasse tootmistegevusse investeerimise abistamist käsitlevate kaasrahastamise kavade jaoks. Struktuurifondide abi moodustab ainult väikese osa liikmesriikides kokku kulutatavast piirkondlikust abist. Sellest järeldub, et Euroopa Regionaalarengu Fond peaks andma kõnesolevat abi ainult piirkondadele, kus liikmesriigid ise annavad piirkondlikku abi, kuigi see ei takista neil soovi korral abistamast ka muid piirkondi. Kuid Euroopa Liidu riigiabi poliitika alusel tuleks piirkondliku riigiabi kavadele anda eelluba, nii et riiklikud abikavad hõlmaksid ka struktuurifondidest abi saamiseks kõlblikke piirkondi. Kuid et on mitmeid erinevaid osalejaid, kellel on erinevad volitused, eesmärgid ja ajakavad, on kõnealuse kahe poliitika kooskõlastamine osutunud raskeks. Kõnesolevat olukorda on kritiseerinud asjaomased osalejad, näiteks piirkondlikud ja kohalikud asutused, samuti Euroopa Parlament.

Näiteks piirkondades, millel on praegu õigus saada abi struktuurifondidest, kuid mis artikli 92 lõike 3 punktides a ja c kindlaksmääratud erandite kohaselt ei kuulu piirkondliku riigiabi kavade rakendusalasse, on siiski võimalik kaasrahastada keskkonna ja uurimistegevusega tegelevate väikeettevõtete ja projektide abistamise kavasid odavamalt, kui on lubatud artikli 92 lõike 3 punktide a ja c alusel abikõlblikeks tunnistatud piirkondades. Kõnesolevates piirkondades ei suuda struktuurifondid ligi meelitada suurte äriühingute investeeringuid, kuigi see oleks regionaalarengu seisukohalt väga vajalik, arvestades kaasnevaid edasiviivaid mõjusid ja juurdepääsu maailmaturgudele. Sellisel vastuolul ei tohiks lasta jätkuda poliitilistel ja majanduslikel põhjustel.

Komisjon püüdis suurendada kokkusobivust, vaadates 1993. aastal läbi struktuurifondide määrused. Hiljem, kui komisjon ja liikmesriigid leppisid kokku eelkõige eesmärgi 2, kuid ka eesmärgi 5b alusel abikõlblike piirkondade loetelude suhtes, julgustas komisjon neid korduvalt tegema ettepanekuid riigiabi kõlblike piirkondade loetelule vastavate piirkondade kohta. Praegu on vaja kehtestada põhimõtted ja leida viis, kuidas saavutada otsustavat edu kõnealuses valdkonnas enne järgmist struktuurifondide programmi (aastatel 2000–2006).

Sisuliselt tagaks soovitud kokkusobivus selle, et kõigi liikmesriikide need piirkonnad, millel on õigus saada abi struktuurifondidest, kuuluksid ka piirkondliku riigiabi kava rakendusalasse.

2. Hetkeolukorra ülevaade

2.1. Kokkusobivus kui komisjoni, nõukogu ja liikmesriikide ühine vastutusala

Esimest korda määrati ühenduse poliitika arengus konkurentsipoliitika alusel abikõlblikuks tunnistatud piirkonnad meetodi abil, mille komisjon avaldas 1988. aastal (EÜT C 212, 12.8.1988), kuigi komisjon oli juba 1997. aastal välja selgitanud piirkondliku abi kooskõlastamise põhiprintsiibid ja neid laiendanud. Komisjoni ainuisikuliseks vastutuseks on riigiabikavade läbivaatamine ja seoses sellega kiidab ta asjaomase liikmesriigi ettepanekul heaks liikmesriigis abikõlblike piirkondade loetelud.

Praegu jaguneb struktuurifondidest saadav abi nelja piirkondliku eesmärgi, s.o eesmärkide 1, 2, 5b ja 6 vahel.

Eesmärgi 1 piirkonnad on seni määranud nõukogu ühehäälselt komisjoni ettepaneku alusel. Teoreetiliselt on need NUTS II piirkonnad, kus SKT ühe elaniku kohta (arvutatuna ostujõu standardina) on väiksem kui 75 % ühenduse keskmisest tasemest. Kuid nagu ühtekuuluvusaruande 6. peatüki 2. jaotises märgitud, "oli 1993. aastal saavutatud poliitilise kompromissi tulemuseks see, et eesmärgi 1 alla liideti [piirkonnad, kus elab] 7,4 miljonit inimest ehk 8 % kogu abikõlblikust rahvastikust, kes elavad piirkondades, mille SKT ühe elaniku kohta on suurem kui 75 % ühenduse keskmisest tasemest".

Eesmärgi 6 piirkonnad, st piirkonnad, kus rahvastikutihedus on väiksem kui kaheksa inimest km2 kohta, määrati kindlaks Austria, Soome ja Rootsi 1995. aasta ühinemisaktiga.

Eesmärkide 2 ja 5b piirkonnad on komisjon tihedas koostöös liikmesriikidega määranud kindlaks nõukogu kehtestatud eeskirjade alusel, tuginedes ühenduse sotsiaal-majanduslikele ja siseriiklikele kriteeriumidele. Liikmesriigid saadavad oma ettepanekud komisjonile ning seejärel peavad liikmesriigid ja komisjon sellekohaseid läbirääkimisi. Nagu juba mainitud, on arvukalt erinevaid osalejaid, kellel kõigil on oma vastutusvaldkond, ja erinevad rakendusajakavad seganud jõupingutusi, et vähendada edasisi vastuolusid viimase programmi jooksul, kuigi see oleks olnud sobivaim võimalus.

2.2. Statistilised andmed

Ajavahemikul 1994. aastast kuni 1999. aastani elab kokku 50,6 % Euroopa Liidu (EL 15) rahvastikust ühenduse struktuuriabi kõlblikes piirkondades, samal ajal kui 46,7 % elab piirkondades, mille suhtes tehakse erand artikli 92 lõike 3 punktide a ja c alusel. Nagu kõnealustest näitajatest selgub, ei ole mõnedel struktuurifondidest abi saavatel piirkondadel õigust saada riigiabi piirkondlikel eesmärkidel. Järgmisest kahest tabelist ilmneb kahe abikõlblike piirkondade loetelu kattuvus. Siiski tuleb rõhutada asjaolu, et allpool toodud arvud on ainult ligikaudsed, sest need hõlmavad ühendust tervikuna ja programmi kehtivusaja jooksul toimuvad sellega hõlmatud piirkondades mõnesugused muutused.

STRUKTUURIFONDIDEST JA RIIGIABI KAVADE ALUSEL ABI SAAMISE TINGIMUSTELE VASTAVATE PIIRKONDADE KOKKUSOBIVUS

1 Tabel

(protsent ühenduse rahvastikust) |

| Struktuurifondidest abi saamiseks kõlblikud piirkonnad | Struktuurifondidest abi saamiseks mittekõlblikud piirkonnad | Kokku |

Piirkonnad, kus on lubatud piirkondlik riigiabi (artikli 92 lõige 3) | 44,0 | 2,7 | 46,7 |

Piirkonnad, kus piirkondlik riigiabi ei ole lubatud | 6,6 | 46,7 | 53,3 |

Kokku | 50,6 | 49,4 | 100 |

Kõnesolevatest arvudest selgub, et 6,6 % ühenduse rahvastikust elab piirkondades, mis on struktuurifondidest abi saamiseks kõlblikud, samal ajal kui konkurentsipoliitikaga on välistatud piirkondliku abi andmine.

Seevastu 2,7 % ühenduse rahvastikust elab piirkondliku riigiabi kavadega hõlmatud piirkondades, mis ei ole struktuurifondidest abi saamiseks kõlblikud. Sellega ei kaasne erilisi probleeme. Vastupidi, see aitab parandada piirkondliku abi kavasid käsitleva poliitika ja struktuurifondidest antava ühenduse abi kokkusobivust, kuna see tähendab seda, et liikmesriikidel on ühenduse regionaalpoliitika kohaldamisel mänguruumi, et saavutada lisaks ühiselt abikõlblikena määratletud piirkondadele iseloomulikele eesmärkidele ka liikmesriikide endi olukorda iseloomustavaid regionaalpoliitilisi eesmärke.

2 Tabel

Protsent riigi rahvastikust, kes elab struktuurifondidest abi saamiseks kõlblikes, kuid piirkondliku riigiabi kavadega hõlmamata piirkondades

B | D | DK | E | EL | F | IRL | I | L | NL | A | P | S | FIN | UK | EU |

0 | 5,3 | 0 | 8,9 | 0 | 9,6 | 0 | 7,5 | 6,4 | 10,4 | 5,9 | 0 | 8,7 | 12,6 | 9,0 | 6,6 |

Täielik kokkusobivus on juba viies riigis: Belgias, Taanis ja kolmes liikmesriigis, mille kogu territoorium on liigitatud eesmärgi 1 alla. Seevastu kõigis teistes liikmesriikides esinevad suured lahknevused.

3. Kooskõlastatud lähenemisviisi käsitlev ettepanek

3.1. Vastutusalade täpsem määratlemine

Kõnealuse kahe abikõlblike piirkondade loetelu vahelise kokkusobivuse saavutamise eelduseks on üldine ülevaade mitmetest erinevatest asjassepuutuvatest vahenditest, nii et nendega oleks võimalik ühisele eesmärgile lähemale jõuda seda võimaldava ajakava alusel.

Komisjon, nõukogu, parlament ja liikmesriigid jagavad kõik vastutust suurema kokkusobivuse saavutamisel:

- komisjon, kes vastutab ainuisikuliselt riigiabi eest ning jagab liikmesriikide ja nõukoguga vastutust struktuuripoliitika eest, on rõhutanud vajadust kokkusobivuse ja suurema geograafilise koondumise järele. Sellest lähtudes on komisjon 16. detsembri 1997. aasta juhendis riigiabi kohta muutnud piirkondliku abi kavade eeskirju ja teeb nõukogule ettepaneku kohandada struktuurifonde käsitlevaid õigusnorme. Komisjonil on iseenesest hea seisund kooskõlastatud üldlähenemisviisi tagamiseks,

- nõukogu ja parlament peavad uute struktuurifonde käsitlevate määruste vastuvõtmisel arvestama kokkusobivuse ja koondumise vajadust,

- regionaalpoliitika eest vastutavad siseriiklikud asutused peavad võtma kohustuseks kokkusobivuse ja koondumisega seotud edusammud ning osalema oma pädevusvaldkondadega seotud küsimustes.

On oluline, et nii piirkondliku riigiabi kavade kui ka struktuurifondide jaoks abikõlblike piirkondade loetelud kinnitatakse õigel ajal, et need saaksid jõustuda 1. jaanuaril 2000. Riiklike kavade korral lasub vastutus komisjonil eelkõige tema erivolituste tõttu, muul juhul aga komisjonil, nõukogul, parlamendil ja liikmesriikidel.

3.2. Kavandatav meetod ja ajakava

Komisjon selgitas Agenda 2000s, et Euroopa Liidu rahvastiku osa, kellel on õigus saada struktuuriabi tulevaste eesmärkide 1 ja 2 kohaselt, tuleks vähendada praeguselt 51 %lt 35–40 %ni ning et üldnäitaja peab olema väiksem kui artikli 92 lõike 3 punktide a ja c (koos) alusel abikõlblikuks tunnistatud piirkondade rahvastik. Komisjon märkis ka seda, et piirkondliku riigiabi kavade hõlmatavust tuleb vähendada.

Lähtudes kõnealustest kaalutlustest, on komisjon 16. detsembri 1997. aasta otsuses riigiabi ülemmäärade kohta kehtestanud artikli 92 lõike 3 punktide a ja c kohaselt hõlmatava rahvastiku üldnäitajaks 42,7 % programmi kehtivusaja jooksul aastatel 2000–2006, st 4 % suurust vähenemist, võrreldes praeguse 46,7 % suuruse hõlmatavusega. Komisjon on kehtestanud liikmesriikide suhtes meetmed, mis on asutamislepingu artikli 93 lõike 1 alusel vajalikud selleks, et rakendada uus piirkondliku abi kord uute, äsja vastuvõetud piirkondliku riigiabi eeskirjadega sätestatud kuupäevaks. Kõnesolev 42,7 % suurune näitaja on suurem kui Agenda 2000s tulevaste eesmärkide 1 ja 2 alla kuuluva abikõlbliku rahvastiku suhtes kehtestatud 35–40 % suurune näitaja ning muudab Euroopa Liidus üldise kokkusobivuse saavutamise võimalikuks. Seega on kõnealused kaks abikõlblike piirkondade määratlemise süsteemi nagu kaks kontsentrilist ringi kogu Euroopa Liidus. Selline seos peab kajastuma kõigis 15 liikmesriigis eelkõige selleks, et eesmärgi 2 alla kuuluvad abikõlblikuna määratletud piirkonnad asuksid artikli 92 lõike 3 punkti c alusel abikõlblikuna määratletud piirkondade territooriumil.

Nagu Agenda 2000s rõhutatud, tähendab äärepoolseimate piirkondade eriolukord seda, et need võivad erijuhuna sisalduda eesmärgis 1. Samamoodi käsitletakse erijuhuna kõige põhjapoolsemaid piirkondi, mille rahvastikutihedus on väga väike ja mis praegu on abikõlblikud eesmärgi 6 alusel, kuid mida eesmärgi 1 alla ei saa liigitada. Arengus mahajäänud piirkonnad (st eesmärgi 1 alusel abikõlblikud) tuleks määratleda abikõlblikuna, kohaldades rangelt ühe elaniku kohta 75 % suuruse SKT kriteeriumi, et need langeksid kokku piirkondadega, mille suhtes tehakse erand artikli 92 lõike 3 alusel, vastasel korral seatakse kahtluse alla kõik kokkusobivuse saavutamiseks tehtavad jõupingutused ja struktuurifondide kaudu üritatav koondumine. Eesmärgi 1 piirkondade loetelu peab valmima 1999. aasta algul 1998. aasta viimase kvartali algul kättesaadavate viimaste andmete põhjal.

Uue eesmärgi 2 osas tuleb saavutada kokkusobivus artikli 92 lõike 3 punktiga c ja see peab hõlmama piirkondi, mida käsitletakse samaväärselt eesmärgi 1 piirkondadega või piirkondadega, mida koheldakse erikorra alusel, kuid mille suhtes ei tehta artikli 92 lõike 3 kohast erandit. Komisjon on kehtestanud abi ülemmäärasid käsitlevas otsuses iga riigi puhul hõlmatavate piirkondade määra, mis kokkuliidetuna (st artikli 92 lõike 3 punktid a ja c kokku) moodustavad 42,7 %. Need arvud peavad tagama, et kõikide riikide eesmärgi 2 piirkonnad asuvad artikli 92 lõike 3 punkti c kohaselt loetletud piirkondade territooriumil.

Kui ei järgita komisjoni soovitust pidada arengus mahajäänud piirkondade (s.o eesmärk 1) valimisel rangelt kinni 75 % kriteeriumist, on vältimatuks tulemuseks kokkusobivuse puudumine mitte ainult artikli 92 lõike 3 ja eesmärgi 1 vahel, vaid ka artikli 92 lõike 3 punkti c ja eesmärgi 2 vahel, arvestades 42,7 % suurust üldise hõlmatavuse maksimummäära ja erinevaid siseriiklikke määrasid.

Komisjon ei ole nõus käsitlema piirkonda eesmärgi 2 alla kuuluvana, kui asjaomane liikmesriik ei kohustu lisama seda abistatavate piirkondade loetellu, millest teatatakse komisjonile vastavalt artikli 92 lõike 3 punktile c.

Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib komisjon siiski lisada muud piirkonnad erandina uue eesmärgi 2 alla. Sel juhul piirdutakse maksimaalselt 2 %ga liikmesriigi rahvastikust, mida eesmärk 1 ei hõlma, kusjuures järgitakse geograafilise koondumise üldeesmärki (st et eesmärgid 1 ja 2 kokku peaksid hõlmama 35–40 % kogu Euroopa Liidu (EL 15) rahvastikust).

Praegu on olukord selline, et Agenda 2000s on tehtud ettepanek koostada eesmärgi 2 piirkondade loetelu ühenduse tasandil kokkulepitud kriteeriumide alusel koostöös liikmesriikidega, võttes arvesse nende piirkondlikke prioriteete. Tegelik valimismeetod määratletakse uutes struktuurifondide määrustes. Et mõlemad abikõlblike piirkondade loetelud saaksid jõustuda 1. jaanuaril 2000, palub komisjon liikmesriikidel teha ettepanekud struktuurifondidest abistatavate piirkondade kohta kohe pärast struktuurifondide määruste vastuvõtmist, kuid hiljemalt 31. märtsiks 1999. Komisjon kutsub nõukogu ja liikmesriike üles võtma kõiki vajalikke meetmeid tagamaks, et kõnealused otsused oleks võimalik õigeaegselt vastu võtta. Seoses piirkondliku riigiabi kavadega hõlmatud piirkondadega on komisjon teinud hiljuti liikmesriikidele ettepaneku teatada sellekohased andmed võimalikult kiiresti ja samuti hiljemalt 31. märtsiks 1999. Komisjon teeb otsuse piirkondlikku abi saavate piirkondade loetelude kohta kooskõlas asjakohaste menetlustega ja tähtaegadega, seekord hiljemalt 31. detsembriks 1999.

Komisjon ei suuda praegu ütelda, kui suurt osa iga liikmesriigi rahvastikust hõlmavad eesmärgi 2 kohaselt abikõlblikud piirkonnad, sest nende kindlaksmääramise meetodit ei saa kohaldada enne, kui uued struktuurifondide määrused on vastu võetud. Eesmärgiks on kasutada viimaseid sel ajal kättesaadavaid sotsiaalmajanduslikke andmeid.

3.3. Üleminekumeetmed

Mõlema piirkondade abikõlblikuna määratlemise protsessi jooksul tehtud koondumisalaste jõupingutuste tulemusena kaotavad paljud piirkonnad üle kogu Euroopa Liidu alates 2000. aastast oma praeguse staatuse. Selline staatuse äravõtmine toimub erinevalt sõltuvalt sellest, kumma poliitikaga see on seotud. Nagu Agenda 2000s rõhutatud, tagatakse kokkusobivus sellegipoolest asjaoluga, et "meetmed, mida kohaldatakse struktuurifondidest üleminekutoetust (staatuse äravõtmise tõttu) saavate piirkondade suhtes, peavad olema kooskõlas riigiabi käsitlevate konkurentsieeskirjadega".

4. Järeldused

Selleks et tagada kahe abikõlblike piirkondade loetelu kokkusobivus alates 2000. aastast, on veel vaja läbida mitmeid eri etappe ja asjaga on seotud palju erinevaid osalejaid, kuid komisjon on loonud sellekohased põhialused. Komisjon soovib käesoleva teatisega kutsuda riikide valitsusi üles andma üksikult ja ühiselt oma panus nõukogu pädevate asutuste töösse.

Komisjon teeb ettepaneku võtta järgmised meetmed.

a) Nõukogu peaks uutes struktuurifondide määrustes määratlema arengus mahajäänud piirkonnad, kohaldades rangelt ühe elaniku kohta 75 % suurust SKT ülemmäära, nii et need oleksid samad piirkonnad, mille suhtes tehakse erand artikli 92 lõike 3 punkti a alusel, ning vältima sellest tulenevaid vastuolusid eesmärgi 2 loetelu ja artikli 92 lõike 3 punkti c kohase abikõlblike piirkondade loetelu vahel.

b) Silmas pidades piirkondliku riigiabi kavu käsitlevat juhendit, mille komisjon võttis vastu 16. detsembril 1997, kutsub ta liikmesriike üles teatama artikli 92 lõike 3 alusel kõikidest eesmärgi 1 piirkondadena käsitatavatest piirkondadest või piirkondadest, mille suhtes liikmesriigid kohaldavad erirežiimi.

c) Komisjon teatab, et seoses tulevaste struktuurifondide määrustega ei käsitleta piirkonda abikõlblikuna uue eesmärgi 2 alusel, kui asjaomane liikmesriik ei kohustu lisama seda abistatavate piirkondade loetellu, millest teatatakse komisjonile vastavalt artikli 92 lõike 3 punktile c.

Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib komisjon siiski lisada muud piirkonnad erandina uue eesmärgi 2 alla. Sellistel juhtudel piirdutakse maksimaalselt 2 %ga liikmesriigi rahvastikust, mida eesmärk 1 ei hõlma, kusjuures järgitakse geograafilise koondumise üldeesmärki (st et eesmärgid 1 ja 2 kokku peaksid hõlmama 35–40 % kogu Euroopa Liidu (EL 15) rahvastikust).

d) komisjon rõhutab, et piirkondliku riigiabi kavu käsitlevas juhendis nimetatakse põhilise valimiskriteeriumina struktuurifondidest saadava abi kõlblikkust, tingimusel et järgitakse kehtestatavat ülemmäära ja et fondidest saadava abi kõlblikke piirkondi ei määratleta pärast piirkondlikku riigiabi saavate piirkondade loetelu kindlaksmääramist,

e) Komisjon tagab, et kahe abikõlbliku piirkonna määratlemist alustatakse ja see viiakse lõpule vastavate menetluste kohaselt õigel ajal, tagamaks et mõlemad abikõlblike piirkondade loetelud saaksid jõustuda 1. jaanuaril 2000.

Struktuurifondide osas algab selline määratlemine kohe pärast uute määruste vastuvõtmist, mis omakorda peab toimuma liikmesriikide jaoks õigel ajal, et nad saaksid edastada komisjonile ettepanekud abikõlblikena määratletud piirkondade kohta hiljemalt 31. märtsiks 1999. Liikmesriigid peavad esitama komisjonile oma ettepanekud piirkondliku riigiabi kavade kohta võimalikult kiiresti ja hiljemalt 31. märtsiks 1999.

f) Komisjon märgib, et Euroopa Liidu (EL 15) need piirkonnad, mis valitakse artikli 92 lõike 3 punktide a ja c alusel, peavad aastatel 2000–2006 hõlmama maksimaalselt 42,7 % kogu ühenduse rahvastikust.

g) Komisjon saadab käesoleva teatise liikmesriikidele ja avaldab selle Euroopa Ühenduste Teatajas.

Brüssel, 17. märts 1998

Komisjoni nimel

komisjoni liige

Monika Wulf-Mathies

[1] Selle tulemusel tekivad vähem hajutatud piirkonnad, mis ühtivad võimalikult suurel määral asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punkti c alusel liikmesriikidelt abi saavate piirkondadega.

--------------------------------------------------