KOMISJONI OTSUS (EL) 2019/2120,

24. juuni 2019,

riigiabi SA.33078 (2015/C) (ex 2015/NN) kohta,mida Belgia andis ettevõttele JCDecaux Belgium Publicité

(teatavaks tehtud numbri C(2019) 4466 all)

(Ainult prantsus- ja hollandikeelne tekst on autentsed)

(EMPs kohaldatav tekst)

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,

võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,

olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool nimetatud sätetele (1) ja võttes nende märkusi arvesse

ning arvestades järgmist:

1. MENETLUS

(1) 19. aprilli 2011. aasta kirjaga, mis registreeriti 26. aprillil 2011, sai komisjon ettevõtte Clear Channel Belgium (edaspidi „CCB“) kaebuse Belgia riigi vastu, mis hõlmas väidetava õigusvastase ja siseturuga kokkusobimatu abi andmist tema konkurendist ettevõttele JCDecaux Street Furniture Belgium (edaspidi „JCD“), varasema nimega JCDecaux Belgium Publicité SA.

(2) 29. mail 2013 sai komisjon teise kaebuse, mis hõlmas väidetava õigusvastase abi andmist JCD-le. Kaebuse esitaja (edaspidi „teine kaebaja“) soovis hoida oma nime konfidentsiaalsena.

(3) 24. märtsi 2015. aasta kirjaga teavitas komisjon Belgiat oma otsusest algatada seoses väidetava abiga Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 108 lõikega 2 ette nähtud menetlus.

(4) Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta (edaspidi „menetluse algatamise otsus“) avaldati Euroopa Liidu Teatajas19. juunil 2015 (2). Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama kõnealuste väidetavate abimeetmete kohta märkusi.

(5) Belgia esitas märkused 21. juulil 2015. Komisjon sai CCB-lt kirjalikud märkused 16. juulil 2015 ning anonüümsust säilitada soovinud teiselt kaebajalt ja JCD-lt 17. juulil 2015. Komisjon edastas huvitatud isikute märkused menetluse algatamise otsuse kohta 24. juuli ja 13. augusti 2015. aasta kirjadega Belgiale. Komisjon sai Belgia kommentaarid nende märkuste kohta 2. oktoobri 2015. aasta kirjaga.

(6) Belgia ametiasutuste, JCD ja CCB-ga toimusid samuti täiendavad arutelud ja teabevahetus. Sellega seoses esitas komisjon 15. aprillil 2016 Belgiale ja huvitatud pooltele teabenõude. Belgia vastas teabenõudele 20. juunil 2016 ja edastas lisamärkused 26. jaanuaril 2017, 20. veebruaril 2017, 20. märtsil 2017 ja 23. jaanuaril 2019.

(7) CCB edastas lisamärkused 1. detsembril 2015, 23. mail 2016, 20. septembril 2016 ja 24. märtsil 2017. JCD edastas lisamärkused 12. oktoobril 2015, 29. märtsil 2016, 15. juulil 2016 ja 16. mail 2017.

(8) CCB 16. juulil 2015 komisjonile esitatud märkused komisjoni menetluse alustamise otsuse kohta hõlmasid täiendavat kaebust JCD vastu.

2. KAEBUSTE KIRJELDUS

2.1. Kaebuse esitaja CCB ja väidetav abisaaja JCD

(9) CCB ja JCD on kaks välireklaami valdkonnas tegutsevat peamist ettevõtjat Belgias. Mõlemad ettevõtjad kuuluvad rahvusvahelistesse kontsernidesse, kes tegelevad suure- ja väikeseformaadilise välireklaami valdkonnas.

(10) CCB on hargmaist ettevõtet Clear Channel Communication, mille peakorter asub Ameerika Ühendriikides ja mis tegutseb 28 Euroopa, Aasia ja Vaikse ookeani piirkonna ning Lõuna-Ameerika riigis, omava rahvusvahelise kontserni CC Media Holding tütarettevõtja. Belgias turustab CCB tuhandeid väikese- ja suureformaadilisi reklaamikandjaid, samuti tegeleb ettevõte linnamööbli ning iseteeninduslike rendijalgrattasüsteemide pakkumise ja haldamisega.

(11) JCD on Prantsuse õiguse alusel asutatud äriühingu JCDecaux SA Belgia filiaal, see äriühing tegutseb välireklaami valdkonnas, aga samuti linnamööbli pakkumise ja hooldusega ning iseteeninduslike rendijalgrattasüsteemide tarnimise ja haldamisega.

(12) Käesoleva otsuse esemeks olev CCB kaebus (3) on seotud mõlema järgmise allpool kirjeldatud valdkonnaga. Teise kaebaja esitatud kaebus hõlmab ainult teist nimetatud valdkondadest.

2.2. 1984. aasta lepinguga hõlmatud reklaamikandjaid hõlmav kaebuse osa

2.2.1. Taust

(13) Brüsseli linn (4) ja JCD on sõlminud kaks lepingut reklaamikandjate paigaldamiseks Brüsseli linna, üks neist sõlmiti 1984. aastal ja teine 1999. aastal. Lepingud hõlmavad tasu eest linnamööblile ligikaudu 2 m2 suuruste reklaamikandjate paigaldamist, tegemist on alustega, millele on võimalik paigutada reklaami (ühele või kahele poolele, kui alus on varustatud mõlemal poolel asuva rullmehhanismiga, siis kuni kuus reklaamikülge mõlemal poolel). Väikesemõõtmeliste reklaamitahvlite puhul on Belgia eripäraks see, et väikesemõõdulised reklaamialused on tavaliselt integreeritud linnamööbliga.

(14) Kaebuse esemeks olevad kaks lepingut hõlmavad eri tingimusi, mida on kirjeldatud allpool.

(15) 16. juuli 1984. aasta lepingu (edaspidi „1984. aasta leping“) kestuseks on 15 aastat ning selles nähakse ette, et JCD paigaldab ning võib kasutada ootepaviljonide ja linnamööbliga integreeritud reklaamikandjaid, nimetusega „mupi“ (neil on kaks külge, millest üks on reserveeritud Brüsseli linna jaoks ja teist võib JCD kasutada reklaami jaoks) järgmistel tingimustel: i) lepingu kohaselt ei pea JCD talle kuuluvate reklaamialuste eest Brüsseli linnale maksma renditasu, kasutustasu ega muid tasusid, kuid JCD osutab Brüsseli linnale teatavaid mitterahalisi teenuseid: tasuta prügikastide, avalike käimlate ja elektrooniliste ajalehtede, Brüsseli linna üldise plaani, turismi- ja hotellide plaani ning jalakäijate plaani elluviimine; ii) kõiki reklaamialuseid võib kasutada 15 aasta jooksul ning neid võib paigaldada kogu 15aastase kestusega (1984–1999) 1984. aasta lepingu kehtivuse jooksul. Seega oli 1999. aastal, kui 1984. aasta leping lõppes, veel palju 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjaid, mida sai veel kasutada kuni nende 15aastase kasutusaja lõpuni.

(16) 14. oktoobri 1999. aasta leping (edaspidi „1999. aasta leping“), mis asendas 1984. aasta lepingu, sõlmiti Brüsseli linna hankemenetluse tulemusel, mille võitis JCD, ja see hõlmas teabe pakkumisega seotud linnamööbli, ootepaviljonide ja teabealuste paigaldamist ning haldamist, seejuures võis osa neist pindadest kasutada reklaami eesmärgil.

(17) 1999. aasta leping (kestusega 15 aastat) hõlmas küll samalaadset linnamööblit kui 1984. aasta leping, kuid selles nähti ette järgmised tingimused: i) lepinguga seotud uue linnamööbli omanik on Brüsseli linn (5) ja JCD maksab igakuist renditasu selle reklaami eesmärgil kasutamise eest; ii) JCD peab demonteerima vana linnamööbli, mis on paigaldatud Brüsseli linna ja JCD varasemate lepingute alusel. Et võtta arvesse veel käimasoleva 15aastase kasutustähtajaga 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud linnamööbli seisukorda, lisati 1999. aasta lepingule lisa (edaspidi „10. lisa“), milles oli täpselt määratletud, mis kuupäevadeks need eri reklaamipinnad tuleb demonteerida (ajavahemikul 1999–2010). 10. lisas on loetletud 282 ootepaviljoni ja 198 teabekandjat, mille suhtes kehtis endiselt 1984. aasta lepingus sätestatud kord, samuti on lisas märgitud nende asukohad ja vastavad demonteerimise kuupäevad.

2.2.2. Kaebuse sisu

(18) CCB väidab, et JCD sai siseturuga kokkusobimatut riigiabi, jätkates 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud teatud reklaamikandjate kasutamist üle 1999. aasta lepingus ettenähtud tähtaja, maksmata nende eest Brüsseli linnale renditasu ja makse.

2.3. Kaebuse osa „Villo!“

2.3.1. Taust

(19) Selleks et pakkuda säästva transpordi võimalusi oma territooriumil, otsustas pealinna Brüsseli piirkond käivitada avalikus ruumis iseteenindusliku automatiseeritud jalgrattarendisüsteemi.

(20) Selleks kuulutas piirkond 15. märtsil 2008 välja hanke, mille võitis JCD 13. novembril 2008. Pealinna Brüsseli piirkond sõlmis JCD-ga 5. detsembril 2008 avaliku teenindamise kontsessioonilepingu automatiseeritud jalgrattarendisüsteemi Villo käitamiseks pealinna Brüsseli piirkonna territooriumil („Villo leping“), kestusega 15 aastat (seoses lepingu rakendamise hilinemisega pikendati lepingut 2011. aastal kahe aasta võrra). Selle lepingu tingimused olid järgmised: i) automatiseeritud jalgrattarendisüsteemi paigaldamine ja käitamine (16. novembril 2009 käivitunud esimeses etapis 2 500 jalgratast 200 rattaparklas, teises etapis, alates 2011. aastast pidi süsteem hõlmama 5 000 jalgratast) 15. aasta jooksul (kuni 2026. aastani); ii) reklaamikandjate haldamine ja käitamine jalgrattarendisüsteemi rahastamiseks lisaks klientidelt saadavatele tasudele. Selleks kasutab JCD jalgrattaparklatesse paigutatavaid reklaamikandjaid ning neist parklatest eraldi asuvaid pindu (mis hõlmasid peamiselt 2 m2 ja ka 8 m2 suuruseid reklaamipindu).

(21) Kontsessioonilepinguga seotud prognoositav käive lepingu kogu kestusaja jooksul ulatus ligikaudu [100–150] miljoni euroni. [30–40] % pärinesid süsteemi kasutajatelt ja ülejäänud osa reklaamist.

(22) Lisaks sellele kehtestas piirkond Villo lepingu läbirääkimiste tulemusel JCD suhtes teatavad rahalised meetmed, mida ei olnud nimetatud väljakuulutatud hankes: (6) i) ettevõte vabastati pealinna Brüsseli piirkonna avaliku ruumi kasutamise tasust seoses 8 m2 suuruste reklaamikandjatega; see maksuvabastus oli piiratud summaga [50 000–150 000] eurot/aastas; (7) ii) stabiilsuse klausel seoses piirkondlike maksudega (piirkondlike maksude muutumise hüvitamine): selle põhimõtte kohaselt hüvitatakse JCD-le piirkondlike maksude võimalik suurenemine; sellest sättest tulenevat õigust ei kohaldatud kunagi; iii) kohalike maksude suuruse läbivaatamise klausel (kohalike maksude suurenemise hüvitamine): kui kohalikud maksud tõusevad üle 75 euro/m2, siis kehtib põhimõte, et JCD-le hüvitatakse see maksu suurenemine; Belgia ametiasutused leidsid esialgu, et selle klausli alusel toimuva hüvitamise maksimaalseks summaks võib olla [250 000–350 000] eurot/aastas (8).

2.3.2. Kaebuse sisu

(23) CCB ja teine kaebaja leiavad, et JCD on saanud Villo kontsessioonilepingu kaudu riigiabi.

(24) Kaebuse esitaja väitel on kõikide rahastamismeetmete (reklaamikandjate käitamine ja JCD suhtes kohaldatavate lisameetmete) näol tegemist riigiabiga.

(25) Lisaks sellele ei saa seda riigiabi käsitada siseturuga kooskõlas olevana liidu avalike teenuste osutamist käsitlevate eeskirjade ja eeskätt komisjoni otsuse 2012/21/EL (9) (edaspidi „üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitlev 2012. aasta otsus“) alusel, kuna JCD-le on väga olulisel määral makstud ülemäärast hüvitist (eeskätt seetõttu, et JCD-le võimaldatud reklaamikandjate arv on liiga suur).

3. 1984. AASTA LEPINGUGA HÕLMATUD REKLAAMIKANDJAID KÄSITLEVA OSA ANALÜÜS

3.1. Menetluse algatamise põhjused

(26) Komisjon leidis, et 1984. aasta lepingust tulenevate ja ettenähtud demonteerimisajast kauem (vastavalt 1999. aasta lepingu 10. lisale) kasutatud Brüsseli linna territooriumil asuvate teatud reklaamikandjate käitamise puhul on riigiabiga seotud kumulatiivsed kriteeriumid täidetud ning seetõttu on vaadeldava meetme näol tegemist riigiabiga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.

(27) Kuna mitte ükski tingimustest, mis on nõutavad selleks, et abi saaks kuulutada siseturuga kokkusobivaks, ei tundunud olevat a priori täidetud, otsustas komisjon algatada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse.

3.2. Huvitatud isikute märkused menetluse algatamise otsuse kohta

(28) Komisjonile esitasid märkusi CCB ja JCD, järgnevalt on esitatud nende kokkuvõte.

3.2.1. CCB esitatud märkused

(29) Vastuseks menetluse algatamise otsusele märgib CCB, et ta nõustub komisjoni analüüsiga, mille kohaselt mitme 1984. aasta lepingu alusel Brüsseli linna territooriumile paigaldatud ja ettenähtud demonteerimistähtajast kauem ilma igasuguste tasude ja maksudeta käitatud reklaamikandja kasutamise näol on tegemist riigiabiga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses ning see riigiabi on siseturuga kokkusobimatu.

(30) CCB märgib samuti, et ta jagab komisjoni seisukohta, mille kohaselt on tõsiseid kahtlusi seoses Belgia ametiasutuste poolt vaidlusaluste reklaamikandjate ettenähtud tähtaega ületava säilitamise õigustamiseks kehtestatud hüvitamismehhanismi tegelikkusele vastavuse ja asjakohasusega. CCB väitel ei esitanud Belgia ametiasutused mingeid tõendavaid asjaolusid selle kohta, et see hüvitamismehhanism loodi ametlikult enne vaidlusaluste reklaamikandjate õigusvastast säilitamist.

(31) CCB rõhutab, et eelis, mille JCD sai seoses 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud ja üle ettenähtud demonteerimistähtaja kasutatud reklaamikandjate käitamisest, ületab summa 2 150 000 eurot, ilma intresse arvestamata. CCB tugineb kahele tema taotluse alusel 3. detsembril 2007 ja 21. detsembril 2009 koostatud kohtutäituri aruandele, milles on esitatud kokkuvõte 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud linnamööblist, mis oli endiselt alles nendel kuupäevadel. CCB märgib samuti, et asjaolu, et Belgia ametiasutused tuginevad ise samuti nendele CCB taotluse alusel koostatud kohtutäituri aruannetele (vt punkt 3.3.2), näitab, et puudus täpne ülevaade üle esialgselt määratletud demonteerimistähtaja kasutatavatest reklaamikandjatest, ning kuna Belgia ei ole tõendanud vastupidist, on JCD-le antud eelise suuruse arvutamiseks arvesse võetavate kandjate arv 86 ehk 119 reklaamikülge.

(32) CCB toetab samuti komisjoni analüüsi, mille kohaselt alates 2002. aastast oleks tulnud maksta makse kõikide reklaamikandjate eest, sõltumata sellest, millise lepingu alusel need paigaldati. 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamipinna ennetähtaegne demonteerimine ei vähenda seega JCD maksusummade kokkuhoidu, kuna kui need reklaamikandjad oleks säilitatud, oleks nende pealt tulnud igal juhul maksu tasuda, seega ei saa pidada asjakohaseks väidet, mis on seotud hüvitamismehhanismiga ennetähtaegselt demonteeritud ja hilinemisega demonteeritud reklaamikandjate vahel seoses kõnealuste maksudega. CCB kordab uuesti oma väidet, mille kohaselt JCD-le võimaldatavad maksuvabastused võivad tekitada olulisi konkurentsimoonutusi Belgia välireklaami turul ning panna konkurendid ebasoodsasse olukorda, kuna JCD konkurendid, sealhulgas CCB, pidid Brüsseli linna territooriumil kasutatavate reklaamikandjate eest tasuma maksu.

(33) CCB märgib, et 29. aprilli 2016. aasta kohtuotsuses on Cour d’appel de Bruxelles (Brüsseli apellatsioonikohus) sedastanud, et JCD ei ole kinni pidanud 1999. aasta lepingu erispetsifikatsiooni 10. lisas sätestatud demonteerimise tähtaegadest ning on selleks õigust omamata mitme aasta jooksul kasutanud mitut Brüsseli linna avalikus ruumis olevat reklaamikandjat (10). CCB märgib samuti, et kohus lükkas tagasi JCD esitatud väite seoses enneaegselt demonteeritud ja hilinemisega demonteeritud reklaamikandjate vahelise hüvitamise mehhanismiga.

(34) CCB leiab, et 10. lisas sätestatud demonteerimistähtajast kauem ärilises kasutuses olnud reklaamikandjatelt saadavat reklaamitulu võib samuti käsitada riigi ressurssidena, kuna riik oleks võinud ise neid kandjaid käitada.

(35) Komisjoni menetluse algatamise otsust puudutavates 16. juuli 2015. aasta märkustes esitas CCB täiendava kaebuse maksude kohta, mida JCD ei ole seoses 1999. aasta lepingus osutatud reklaamikandjatega Belgia riigile tasunud.

3.2.2. Ettevõtja JCD märkused

(36) Märkustes 17. juuli 2015. aasta menetluse algatamise otsuse kohta meenutab JCD, et avaliku sektori ametiasutuse (vaadeldaval juhul Brüsseli linna) kohustus on hoida majanduslikku tasakaalu lepingute vahel, mille lepinguosaline ta on. Seega pidi Brüsseli linn JCD arvamuse kohaselt selleks, et hüvitada reklaamitulu vähenemist, mis tulenes asjaomaste reklaamikandjate ennetähtaegsest demonteerimisest, ja selleks, et tagada 1984. aasta lepingu majanduslik tasakaal, arukalt toimides lubama sama suure hulga teiste 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate säilitamist ja käitamist üle nende kindlaksmääratud demonteerimise tähtaja. Sellega seoses väidab JCD, et hüvitamise olemasolu oli vaieldamatu ning seda tõendavad mitu dokumenti, muu hulgas mitu ettekannet ja kirjalikku dokumenti, mille Brüsseli linn esitas esialgse uurimise käigus.

(37) JCD väitel ei reguleerinud kõnealuste reklaamikandjate käitamist 1999. aasta leping ja teatava linnamööbli säilitamine toimus 1984. aasta lepingu raames ning selle käigus ei antud üle mingeid riigi ressursse. Kõnealuse linnamööbli säilitamine on riigi ressursside seisukohalt neutraalne, kuna see toimus vastukaaluna sama lepingu alusel paigaldatud muu linnamööbli ennetähtaegse demonteerimisele.

(38) JCD väitel tuleneb hüvitamise põhimõttest, et üle demonteerimisaja käitatud reklaamikandjate kasutamist reguleeriti sama korra alusel kui ennetähtaegselt demonteeritud reklaamikandjate kasutamist, st 1984. aasta lepingu alusel.

(39) Sellega seoses ei nõustu JCD väitega, mille kohaselt on ta saanud valikulise eelise, mis on seotud riigi ressursside üleandmisega Brüsseli linnaga õiguspäraselt sõlmitud lepingute raames. JCD väidab, et ta ei ole hoidnud kokku mingeid kulusid seoses 1999. aasta lepingu alusel tasutud renditasude ja maksudega ning need teenused on seotud avaliku teenuse osutamisega.

(40) Eeskätt väidab JCD seoses renditasudest vabastamisega, et see on põhjendatud 1984. aasta lepingus sätestatud hüvitamise mehhanismiga.

(41) Seoses maksuvabastusega märgib JCD, et Brüsseli linna otsus mitte võtta maksu üksnes linnamööbliga seotud lepingutelt – erinevalt reklaamikandjatest –, on kooskõlas tema kohustusega säilitada nende lepingute majanduslik tasakaal, kuna ei 1984. aasta lepingu alusel ega 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate suhtes maksu ei kohaldatud ning seda vaatamata sellele, et 2002. aastal võttis Brüsseli linn vastu maksumääruse.

(42) JCD väitel võttis Brüsseli linn vastu esimese ajutise avalikus ruumis ja avalikel pindadel asuvat reklaami hõlmava maksumääruse alles 2002. majandusaasta kohta (17. oktoobri 2001. aasta maksumäärus), samas kui 1984. aasta lepingu kehtivus lõppes 1999. aastal. Seetõttu ei saa seda maksu väidetavalt kohaldada 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate suhtes, isegi kui nende käitamist pikendati 2002. ja järgnevate aastateni. JCD väitel ei saa maksu kohaldamata jätmist nende reklaamikandjate suhtes käsitada lepinguosalisele antava valikulise eelisena, kuna see tuleneb üldisest põhimõttest, mis ei hõlma JCD eeliskohtlemist võrreldes mis tahes teise ettevõtjaga, kes on võrreldavas olukorras, ning seetõtu ei saa see olla aluseks riigiabi olemasolu tuvastamisel.

(43) Lisaks sellele, tuginedes teoreetilisele eeldusele, et selle lepingu suhtes oleks pidanud hakkama kohaldama maksu, oleks tulnud 1984. aasta lepingu tingimused läbi vaadata, nagu selles lepingus on ette nähtud.

(44) Seoses 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjatega leiab JCD, et ka nende kasutamisel reklaami jaoks ei tuleks kohaldada reklaamimaksu. Brüsseli linna 2002. aastal vastuvõetud maksumäärust ei ole võimalik kohaldada, kuna JCD maksab juba igakuist renditasu reklaamikandjate reklaami eesmärgil kasutamise eest, see aga on 1999. aasta lepingu kohaselt ainus koormis, mis on seotud reklaamikandjate reklaami eesmärgil kasutamisega. Lisaks sellele on selle reklaamimääruse kohaselt Brüsseli linna reklaamikandjad maksust vabastatud ning see hõlmab ka 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjaid.

(45) Oma väidete toetuseks esitas JCD komisjonile kaks 4. novembri 2016. aasta kohtuotsust, milles Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus) otsustas, et JCD ei pea maksma kohalikku reklaamimaksu linnale kuuluvatel 14. oktoobri 1999. aasta lepingu alusel linna territooriumile paigaldatud reklaamikandjatel esitatava reklaami eest. Nende kohtuotsuste alusel maksti tagasi summad, mis tasuti majandusaastate 2009–2012 eest.

(46) JCD väidab, et kui eeldada, et eespool kirjeldatud hüvitamismehhanism on tekitanud võimaliku tasakaalu kadumise JCD kasuks, ei saanud see võimalik tasakaalu kadumine tugevdada JCD konkurentsiolukorda asjaomastel turgudel võrreldes tema konkurentidega, olles väga väikese ulatusega.

(47) JCD väitel ei saanud see oletuslik tasakaalu kadumine märkimisväärselt raskendada teistes liikmesriikides registreeritud ettevõtjate sisenemist nendele turgudele. JCD meenutab muu hulgas, et komisjon on juba varasemalt otsustanud, et teatavad meetmed avaldavad mõju vaid kohalikul tasandil ning ei kahjusta seega liikmesriikidevahelist kaubandust.

3.3. Belgia märkused

3.3.1. Belgia märkused menetluse algatamise otsuse kohta

(48) Belgia tunnistab, et JCD jätkas 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud teatavate reklaamialuste kasutamist üle 1999. aasta lepingu 10. lisas ettenähtud demonteerimistähtaja. Nende reklaamikandjate eest ei maksnud JCD Brüsseli linnale renditasu ega makse, erinevalt 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamialustest, mille eest maksti renditasu alates lepingu algusest ning mille pealt nõuti ka maksude tasumist, kuid alles alates 2009. aastast (11). Selline olukord kestis kuni 2011. aasta augustini, kui demonteeriti viimased reklaamikandjad.

(49) Belgia ametiasutused ei vaidlusta seda, et meetmed on seostatavad nendega, seejuures eeskätt Brüsseli linnaga. Nad selgitavad ühtlasi, et nad nõustusid 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate säilitamisega üle 10. lisas sätestatud tähtaja, eesmärgiga säilitada JCD-ga sõlmitud lepingu tasakaal, kuna teatavad reklaamikandjad demonteeriti Brüsseli linna nõudmisel ennetähtaegselt; põhjuseks oli linna soov asendada need teist tüüpi reklaamikandjatega, mida eelistati eeskätt esteetilistel kaalutlustel, täpsemalt oli tegemist uue art nouveau stiilis linnamööbliga.

(50) Belgia ametiasutused on seisukohal, et selline ennetähtaegne demonteerimine tõi JCD jaoks kaasa kulusid, kuna ettevõtja pidi loobuma reklaamikandjatest, mille eest ei tulnud maksta renditasusid ega makse kuni 10. lisas sätestatud demonteerimiskuupäevani ning nende kulude hüvitamiseks võis pidada lubatavaks, et teatavaid teisi reklaamikandjaid säilitatakse ettenähtust kauem ning nende eest ei tule maksta renditasusid ega makse.

(51) Belgia ametiasutused tunnistavad, et üldises plaanis sai JCD majanduseelise, kuid see oli tingitud üksnes ennetähtaegselt (enne demonteerimiseks sätestatud tähtaega) demonteeritud ja üle 10. lisas ettenähtud demonteerimiskuupäeva säilitatud reklaamikandjate arvu erinevusest. Brüsseli linna ja JCD vahel 1984. aastal sõlmitud lepingu artikli 4 punktis 5 on sätestatud, et reklaamialuste ja ootepaviljonide reklaamitahvlite pealt ei võeta renditasu, kasutustasu ega muid tasusid. Belgia ametiasutuste väitel tuleb selle maksuvabastuse analüüsimisel võtta arvesse asjaolu, et lepingu sõlmimise ajal ei olnud Brüsseli linn võtnud vastu reklaamivahenditega seotud maksumäärust.

(52) Belgia ametiasutuste väitel loobus JCD ühelt poolt renditasude ja maksude pealt kokkuhoidmise võimalusest, demonteerides osa reklaamikandjaid ennetähtaegselt ja teiselt poolt sai võimaluse kokku hoida renditasude ja maksude pealt, mis on seotud reklaamikandjatega, mida säilitati üle ettenähtud tähtaja. Arvutades erinevust JCD poolt ennetähtaegse demonteerimise tõttu kaotatud kokkuhoiuvõimaluse ulatuse ja üle 10. lisas sätestatud tähtaja säilitatavate reklaamikandjatega seotud täiendava kokkuhoiuvõimaluse vahel üldises plaanis, võis JCD Belgia ametiasutuste väitel saada rahalist kasu, mis ajavahemikul 1999–2011 ulatus maksimaalselt [100 000–150 000] euroni.

(53) Sellega seoses väitsid Belgia ametiasutused, et meetme suhtes võib olla võimalik kohaldada komisjoni määruse (EÜ) nr 1998/2006 (12) (edaspidi „2006. aasta vähese tähtsusega abi määrus“) sätteid. Selles määruses on sätestatud, et teatud väikesemahulist abi (alla 200 000 euro 3 majandusaasta jooksul) käsitatakse sellise abina, mis ei mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust ning see ei vasta seega ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 esitatud tingimustele.

(54) Belgia ametiasutused esitasid lisaks sellele täpsustusi seoses mõningate CCB süüdistustega, mis hõlmavad menetluse algatamise otsust. Esiteks on CCB esitatud hinnanguline reklaamikandjate arv 86 ekslik, kuna CCB esitatud kohtutäituri aruandes (vt põhjendus 31) on loetletud 80 reklaamikandjat. Lisaks sellele on CCB ekslikult kirjeldanud teatud reklaamikandjaid ootepaviljonide reklaamitahvlitena, samas kui tegelikult on tegemist linna infotahvlitega. Teiseks, mis puudutab renditasude hinnangut, siis on CCB neid indekseerinud valesti, Brüsseli linna väitel oleks need tulnud indekseerida selle päeva seisuga, kui täitus aasta lepingu kehtivusest (13). Kolmandaks esineb väidetavaid vigu CCB näidatud JCD maksude suuruse hinnangus.

3.3.2. Belgia märkused huvitatud isikute märkuste kohta

(55) 2. oktoobri 2015. aasta kirjalikes märkustes täpsustavad Belgia ametiasutused, et asjaolu, mille kohaselt Brüsseli linn ei nõudnud 1999. aasta lepingu alusel JCD-lt sisse makse ajal, kui õigusmenetlused olid käimas, ei tule käsitada mitte Brüsseli linna antava eelisena, vaid see tulenes Belgia õigusaktidest ja Belgia kohtute tehtud kohtuotsustest, mille kohaselt kommuuni administratsioonil ei ole õigust algatada täitemenetlust või nõuda sisse makse maksusumma selles osas, mis ületab vaidlustamata maksusummat. Kui hagi hõlmab maksu tervikuna, nagu JCD juhtumi puhul, ei ole täitemenetluse algatamine või maksu sissenõudmine võimalik. Selline olukord ei tähenda, et maksukohustuslane, kes esitab kohtusse maksu hõlmava hagi, oleks maksu tasumisest vabastatud, nagu väidab CCB. Lisaks sellele peavad maksud isegi juhul, kui need on vaidlustatud, olema seotud raamatupidamislikult kirjeldatud tegevuskuludega. Seega ei saa käsitada riigiabina asjaolu, et Brüsseli linn ei nõudnud sisse kohtuvaidluse esemeks olevaid JCD makse.

(56) 20. juuni 2016. aasta kirjalikes märkustes vastuseks komisjoni talituste 15. aprilli 2016. aasta kirjaga esitatud küsimustele kinnitasid Belgia ametiasutused, et Brüsseli linn alustas 14. oktoobri 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate eest maksu nõudmist alles alates 2009. maksustamisaastast. Samas, pärast seda, kui jõustus avalikus ruumis ja avaliku ruumi pindadel olevat ajutist reklaami käsitlev 17. oktoobri 2001. aasta maksumäärus, kehtestas Brüsseli linn avalikus ruumis ja avaliku ruumi pindadel olevate ajutiste reklaamiteadete eest võetava maksu ning nägi ette maksuvabastuse üksnes seoses omaenda teadetega (14). Belgia ametiasutused kinnitavad, et reklaamikandjaid käsitlevad maksumäärused jõustusid esimest korda alles 1. jaanuaril 2002, nii et 2001. aasta eest ei võetud mingit maksu, ning kinnitavad samuti, et neid maksumäärusi kohaldatakse ka 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate suhtes.

(57) Ametiasutused täpsustasid samuti, et Brüsseli linn ei arvestanud nende maksudega seotud summasid maksustamisaastate 2002–2008 eest. See tulenes asjaolust, et linn leidis esialgu, et 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjad, mis kuulusid linnale ja mida käitas JCD, ei kuulu maksustamisele, kuna nende suhtes kohaldatakse 17. oktoobri 2001. aasta maksumääruse artikli 5 sätteid, mis hõlmavad üksnes Brüsseli linna enda teateid. Lisaks sellele oli 18 detsembri 2006. aasta maksumääruses ja järgnevates maksumäärustes sätestatud maksuvabastus, mida kohaldati üksnes Brüsseli linna enda ja Brüsseli linna asutatud või linna alluvuses tegutsevate asutuste reklaamikandjate suhtes.

(58) Esimene maksuarvestus tehti 29. juulil 2011 ja see hõlmas 2009. maksustamisaastat. 24. detsembri 1996. aasta seaduse artikli 6 kohaselt, mis tühistati hiljem 3. aprilli 2014. aasta korraldusega, ei olnud võimalik maksustamist tagasiulatuvalt kohaldada enam kui kolmeaastase perioodi ulatuses alates maksustamisaasta 1. jaanuarist.

(59) Belgia ametiasutused kinnitavad, et Brüsseli linn otsustas maksustamist mitte kohaldada, kuna linn leidis, et reklaamikandjate maksuvabastus põhjusel, et need kuuluvad Brüsseli linnale, samas kui linn neid reklaamikandjaid ei käita, tekitab ebavõrdse kohtlemise võrreldes teiste reklaamikandjate teiste käitajatega. Brüsseli linn on seisukohal, et kuigi maksuvabastuse kohaldamist saab põhjendada juhul, kui see hõlmab linnale enda või linna asutatud või linna alluvuses tegutsevate asutuste vajadusteks kasutatavaid reklaamikandjaid, ei ole maksuvabastuse kohaldamine põhjendatud juhul, kui neid reklaamikandjaid käitab kolmas isik, eeskätt välireklaami valdkonnas tegutsev äriühing.

(60) Maksumäärusega sätestatud maksuvabastuse eesmärk oli vältida olukorda, kus linn peaks ise ennast maksustama, kuna sellega ei tekitataks mingit täiendavat tulu ning see suurendaks linna rahandustalituse töökoormust, samas kui mis tahes maksumääruse eesmärk on võimaldada maksustaval ametiasutusel hankida täiendavaid finantsressursse. Samas, nagu on täpsustatud Belgia ametiasutuste 20. veebruari 2017. aasta märkustes komisjoni 14. veebruaril 2017 esitatud lisaküsimuste kohta, ei ole Brüsseli linn mitte kunagi ise tegelenud reklaamikandjate käitamisega. Selline käitamine on alati toimunud kolmandate isikute vahendusel. Ainukesed Brüsseli linna omanduses olevad reklaamikandjad on 14. oktoobri 1999. aasta hankemenetluse alusel antud käitamiseks JCD-le. 1999. aasta lepingu kehtivuse lõppemisel korraldati uus hankemenetlus, mille võitjaks kuulutati CCB, kes on praegune teenuseosutaja. Praegu kehtiva lepingu kohaselt maksab CCB nende reklaamikandjate eest renditasu ning tema suhtes kohaldatakse maksustamist.

(61) Belgia ametiasutused märgivad, et ettevõtjad, kes kasutavad oma reklaamikandjaid, maksavad üksnes kohaldatavaid makse ning reklaamikandjate eest makstav renditasu lisandub kõnealustele kohaldatavatele maksudele juhul, kui kandjad kuuluvad Brüsseli linnale. See renditasu ei saa asendada selliste reklaamikandjate pealt võetavaid makse. Renditasu näol on tegemist tasuga Brüsseli linnale kuuluvate reklaamikandjate kasutamise eest. Juhul kui renditasu ei makstaks, saaksid ettevõtjad tasuta kasutada Brüsseli linnale kuuluvaid reklaamikandjaid, samas kui linn peab kandma nende kandjate hankimise kulud. Seega on loogiline, et sellise kasutamise eest tuleb maksta renditasu. Seevastu ettevõtjad, kes ei kasuta Brüsseli linnale kuuluvaid reklaamikandjaid, peavad tegema täies mahus investeeringud selliste reklaamikandjate valmistamiseks või hankimiseks.

(62) Belgia ametiasutused selgitasid, et kahes 4. novembri 2016. aasta kohtuotsuses otsustas Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus), et 2009–2012. aastaid hõlmavate maksumääruste artikli 9 alusel ei pea JCD maksma kohalikku reklaamimaksu linnale kuuluvatel 14. oktoobri 1999. aasta lepingu alusel linna territooriumile paigaldatud reklaamikandjatel esitatava reklaami eest. Nende kohtuotsuste alusel maksti tagasi summad, mis tasuti majandusaastate 2009–2012 eest.

(63) Belgia ametiasutused kinnitavad samuti, et Brüsseli linn on edasi kaevanud kaks 4. novembri 2016. aasta kohtuotsust, mis hõlmasid vastavalt maksustamisaastaid 2009–2010 ja maksustamisaastaid 2011–2012. Endiselt jätkuvas apellatsioonimenetluses väitis Brüsseli linn, et kohtu antud maksumääruse artikli 9 tõlgendus, mis võimaldab kohaldada JCD suhtes maksuvabastust, võib olla vastuolus ELi toimimise lepingu artiklitega 106 ja 107.

(64) Seevastu otsustas Brüsseli linn mitte kohaldada renditasusid ega maksustanud 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjaid, mis säilitati üle ettenähtud demonteerimistähtaja.

(65) Belgia ametiasutused väidavad, et nad ei ole suutelised esitama üle 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaja säilitatud reklaamikandjate pealt maksmata renditasude ja tasumata maksude summat ajavahemiku eest, mis hõlmab 1. jaanuari 2002 kuni 21. augustini 2010.

3.4. Meetmete hindamine

3.4.1. 1984. aasta lepinguga hõlmatud reklaamikandjatega seotud kaebuse osa: käesoleva otsuse sisu

(66) Komisjoni analüüs hõlmab üksnes 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjaid, mida säilitati üle ettenähtud demonteerimistähtaja, ning selles ei käsitleta 1984. aasta lepingut ennast. Selle põhjuseks on eeskätt asjaolu, et nõukogu määruse (EL) 2015/1589 (15) artikli 17 kohaselt ei saa komisjon anda korraldust sisse nõuda abi, mille puhul on möödunud 10 aasta pikkune aegumistähtaeg.

(67) 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjaid oli võimalik paigaldada kogu 1984. aasta lepingu kehtivusaja jooksul (st kuni 1999. aastani) ning neid sai kasutada 15 aasta jooksul (st teoreetiliselt kuni 2014. aastani). Seega saab mis tahes abi, mida anti 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate kaudu, eeldusel et artikli 107 lõikes 1 sätestatud tingimused on samaaegselt täidetud, olla antud üksnes siis, kui JCD sai Brüsseli ametiasutustelt loa paigaldada kõnealused reklaamikandjad, ja seega enne 1999. aastat, millal kõnealuse lepingu tähtaeg lõppes. Seega on igasugune võimalik JCD-le antud abi antud enam kui 10 aastat enne seda, kui komisjon saatis 15. septembril 2011 Belgia ametiasutustele esimese teabenõude.

(68) Seevastu seoses 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate säilitamisega ilma renditasude ja maksude kohaldamiseta üle 1999. aasta lepingu 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaegade toimus võimaliku abi andmine JCD-le ajal, kui Brüsseli ametiasutused andsid (vaikiva) loa kalduda kõrvale selles lisas sätestatud ajakavast. Allpool esitatud komisjoni analüüs hõlmab üksnes meedet, mis on seotud JCD-le seoses 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate säilitamisega üle 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaja antud võimaliku riigiabiga pärast 15. septembrit 2001 (st abiga, mis jääb määruse (EL) 2015/1589 artiklis 17 sätestatud aegumistähtaja piiresse).

(69) Käesolev otsus ei hõlma samuti analüüsi selle kohta, kas riigiabina saab käsitada Belgia riigi poolt JCD-le võimaldatud maksuvabastust 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate puhul, mida menetluse algatamise otsus ei hõlma.

3.4.2. Riigiabi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses

(70) ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 sätete kohaselt on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav riigiabi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.

(71) Järjepideva kohtupraktika kohaselt on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabiks kvalifitseerimiseks nõutav, et kõik selles sättes esitatud tingimused on samaaegselt täidetud: i) meede on seostatav riigiga ja seda rahastatakse riigi ressurssidest; ii) sellega antakse abisaajale valikuline eelis; iii) meede kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi; iv) meede võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust (16).

3.4.2.1. Abi riigiga seostatavus ja riigi ressursid

(72) Selleks et meede kujutaks endast riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, peab abi olema andnud riik või peab see abi olema antud riigi ressurssidest. Riigi ressursid hõlmavad kõiki avaliku sektori ressursse, (17) sealhulgas valitsusüksuste sisemisi ressursse (detsentraliseeritud, föderaalseid, piirkondlikke või muid ressursse) (18).

(73) Üksnes otseselt või kaudselt riigi ressurssidest antud eeliseid saab käsitada abina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Riigi ressursside kasutamine võib toimuda negatiivses vormis, kui tegemist on avaliku sektori asutuste saamata jäänud tuluga. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et loobumine ressurssidest, mis üldjuhul oleksid pidanud laekuma riigieelarvesse, on käsitatav riigi ressursside kasutamisena. Samuti on riigiabina võimalik käsitada ettevõtte eelarves tavapäraselt esinevate kulude leevendamist võimaldavaid meetmeid (19).

Riigiga seostatavus

(74) Belgia ametiasutused ei vaidlusta seda, et vaadeldav meede on nendega (ja eeskätt Brüsseli linnaga) seostatav. Seejuures selgitavad nad ühtlasi, et nõustusid 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate säilitamisega üle 10. lisas sätestatud tähtaja eesmärgiga säilitada JCD-ga sõlmitud lepingu tasakaal, kuna teatud reklaamikandjad demonteeriti Brüsseli linna nõudmisel ennetähtaegselt, põhjuseks oli linna soov asendada need teist tüüpi reklaamikandjatega, mida eelistati eeskätt esteetilistel kaalutlustel (vt põhjendus 49).

Riigi ressursid

(75) Belgia ametiasutused nõustuvad samuti sellega, et reklaamikandjate säilitamisega üle 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaegade jäi Brüsseli linnal saamata teatav tulu, mis on seotud renditasude ja maksudega reklaamikandjatelt, mis oleks tavapäraselt tulnud asendada 1999. aasta lepingu alusel paigaldatavate reklaamikandjatega, mille eest võeti renditasusid ja mille suhtes kohaldati makse.

(76) Seega ei ole vaidlustatud, et JCD 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate säilitamine üle 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaegade on seostatav Belgia riigiga ning see hõlmab riigi ressursside kasutamist. Riigi ressursside arvandmete abil väljendamisel (st Brüsseli linna saamata jäänud renditasude ja maksude summa kindlaksmääramisel) on komisjoni ja Belgia riigi seisukohad lahknevad (vt punkt 3.4.5).

(77) Seetõttu leiab komisjon, et meetme abil toimub riigi ressursside üleandmine ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.

(78) Nagu on märgitud põhjenduses 34, leiab CCB oma kirjalikes märkustes, et 10. lisas sätestatud demonteerimistähtajast kauem ärilises kasutuses olnud reklaamikandjatelt saadavat reklaamitulu võib samuti käsitada riigi ressurssidena, kuna riik oleks võinud ise neid reklaamikandjaid käitada.

(79) Komisjon leiab esmalt, et JCD saadud reklaamitulu näol ei ole ilmselgelt tegemist riigi ressurssidega, kuna reklaamitulud tulenevad JCD ja tema klientide vahelistest eraõiguslikest lepingutest, millesse riik ei sekku mingil määral.

(80) Lisaks sellele ei saa järeldada, et Brüsseli linn loobub riigi ressurssidest üksnes seetõttu, et ta ei tegele ise teatava majandustegevusega. Selline lähenemine riigi ressurssidele oleks äärmiselt suure ulatusega ning ei võimaldaks riigil lubada oma territooriumil tegeleda ühegi tegevusalaga, veendumata eelnevalt, et ta ei saa vastava tegevusega ise tegeleda.

(81) Lisaks sellele, isegi kui teoreetiliselt oleks avaliku sektori ametiasutusel võimalik tegeleda teatava majandustegevusega, ei oleks ilmselgelt tegemist tema põhitegevusega ning tal ei oleks a priori selleks ei vajalikku oskusteavet, pädevust ega tehnilisi vahendeid selle tegevuse jaoks. Vaadeldaval juhul on võimalik näiteks täheldada, et reklaami hõlmavad lepingud on üldjuhul riikliku tasandi lepingud. Brüsseli linnal ei ole vahendeid selliste lepingutega seoses läbirääkimiste pidamiseks, sest tema pädevus hõlmab üksnes Brüsseli linna territooriumil talle kuuluvaid reklaamialuseid. Seega ei ole tema suutlikkust nende reklaamialuste abil tulu teenimiseks võimalik võrrelda JCDecaux omaga.

3.4.2.2. Majandusliku eelise olemasolu

(82) Eelise all Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses tuleb mõista igasugust majanduslikku kasu, mida ettevõtja ei oleks saanud tavalistes turutingimustes, st riigi sekkumiseta (20). Oluline on vaid meetme mõju ettevõtjale ning mitte riigi sekkumise põhjus ega eesmärk (21).

(83) Euroopa Kohtu väitel on eelis antud iga kord, kui ettevõtja finantsseisund on riigi sekkumise tagajärjel paranenud, seega on eelisega tegemist mitte üksnes positiivse meetme korral, vaid ka juhul, kui riigi eri vormis sekkumise tulemusel väheneb ettevõtte eelarvel tavapäraselt lasuv finantskoormus (22).

(84) Vaadeldaval juhul jätkas JCD alates 1999. aastast järk-järgult, vastavalt 1984. aasta lepinguga sätestatud kasutuslubade tähtaegade lõppemisele, Brüsseli linna territooriumil asuvate reklaamikandjate käitamist, tasumata selle käitamise eest renditasu ja makse, samas kui 1999. aasta lepingu kohaselt oleks need reklaamipinnad tulnud demonteerida ning sama 1999. aasta lepingu kohaselt oleks uute reklaamikandjate paigaldamisel tulnud tasuda renditasu ja makse.

(85) Belgia ametiasutused tunnistavad, et üldises plaanis sai JCD majanduseelise, kuid see oli tingitud üksnes ennetähtaegselt, enne demonteerimiseks sätestatud tähtaega demonteeritud, ja üle 10. lisas ettenähtud demonteerimiskuupäeva säilitatud reklaamikandjate arvu erinevusest. Isegi kui eeldada, et komisjon jagab seda seisukohta (quod non), on eelise olemasolu ikkagi tuvastatud.

(86) Komisjon märgib esiteks, et Belgia ametiasutused tunnistavad eelise põhimõttelist olemasolu, kuid ei nõustu lihtsalt selle ulatusega.

(87) Lisaks sellele käsitavad Belgia ametiasutused meedet JCD-le võimaldatava hüvitisena teatava arvu reklaamikandjate ennetähtaegsest demonteerimisest tuleneva ebasoodsa olukorra eest. Sellega seoses osutab komisjon kohtuasjale Orange vs. komisjon, C–211/15 P, (23) milles Euroopa Kohus kinnitas Ülemkohtu (24) ja kohtujuristi (25) seisukohta, mille kohaselt on riigiabiga tegemist isegi ettevõtte kulude leevendamise puhul lisakulude tühistamise teel ajutise korra raames, millele konkureerivatel ettevõtjatel ei ole juurdepääsu (26). Ainuke hüvitamine, mis hõlmab riigi ressursside kasutamist ja mida ei käsitata riigiabina, on avaliku teenindamise hüvitamine, mida võimaldatakse vastavalt Altmarki kohtupraktikale (27).

(88) Kuid nii 1984. aasta leping kui ka 1999. aasta leping on täies ulatuses ärilepingud ning nende sätetega ei panda JCD-le avaliku teenindamisega seotud kohustust. Seega ei ole Altmarki kohtupraktika, mis hõlmab hüvitamist seoses avaliku teenuse osutamisega, kohaldatav.

(89) Selle põhjal tundub, et Belgia ametiasutuste osutatud hüvitamine, isegi kui eeldada, et selle eesmärk on tõepoolest hüvitada ebasoodsat olukorda, mis tuleneb kohustusest demonteerida ennetähtaegselt teatavad reklaamikandjad, annab JCD-le igal juhul eelise. See järeldus on vaadeldaval juhul eriti kindel, kuna raske on järeldada, et ettevõtjal JCD esines struktuurselt ebasoodne olukord, kuna JCD otsustas need reklaamikandjad demonteerida iseseisvalt, lisaks sellele on Belgia ametiasutused ise leidnud, et selline hüvitamine on väidetava ebasoodsa olukorraga võrreldes ülemääraselt suur.

(90) Selline väide on ühtlasi kooskõlas komisjoni teatise riigiabi mõiste kohta punktiga 69 (edaspidi „teatis riigiabi mõiste kohta“) (28) milles on rõhutatud, et „[k]ulusid, mis tekivad riigi kehtestatud regulatiivsetest kohustustest, (29) võib põhimõtteliselt pidada seotuks majandustegevuse olemuslike kuludega, nii et nende kulude kompenseerimine annab ettevõtjale eelise (30) . See tähendab, et eelise olemasolu ei ole põhimõtteliselt välistatud vaid seetõttu, et eelis ei ületa regulatiivse kohustuse määramisest tekkiva kulu kompenseerimist. Sama kehtib nende kulude hüvitamise kohta, mis ei oleks ilma riigi meetmest tuleneva ajendita ettevõtjale tekkinud, sest ilma selle ajendita oleks ta struktureerinud oma tegevused teisiti (31) . Eelise olemasolu ei ole välistatud ka siis, kui meetmega hüvitatakse teist laadi kulud, mis ei ole meetmega seotud (32)“.

(91) Vaadeldaval juhul ei ole samuti võimalik tegelikult seostada 1984. aasta lepingus nimetatud reklaamikandjate ennetähtaegset asendamist õigusliku kohustusega, kuna JCD nõustus neid reklaamikandjad demonteerima iseseisvalt, kuid riigiabi mõistet käsitleva teatise punktist 69 tuleneb, et kui reklaamikandjate demonteerimise põhjuseks oleks olnud õiguslik kohustus, oleks sellise ennetähtaegse demonteerimise hüvitamise näol tegemist eelisega.

(92) Samuti tuleb märkida, et riigiabi mõistet käsitleva teatise punktis 71 on sätestatud, et „[e]elise olemasolu välistatakse ebaseaduslikult määratud maksude tagasimaksmise puhul, (33) riigi ametiasutuste kohustuse korral hüvitada teatavatele ettevõtjatele tekitatud kahju (34) või sundvõõrandamise eest makstavate hüvitiste puhul (35)“.

(93) Samas ei ole vaadeldaval juhul tegemist kummagi juhtumiga. Mitte ükski asjaolu ei võimalda järeldada, et Belgia ametiasutused oleksid tekitanud JCD-le kahju, mida neil oleks kohustus hüvitada. JCD otsustas iseseisvalt demonteerida teatavad 1984. aasta reklaamikandjad ning võib õiguspäraselt eeldada, et JCD nõustus sellega, kuna ta sai sellest üldises plaanis kasu.

(94) Kokkuvõttes väljendab komisjon kahtlust võimaluse üle käsitada sellist hüvitamist turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja tavapärase käitumisena, mis võimaldab välistada eelise olemasolu. Seejuures ei saa väita, et Brüsseli linn toimis vaadeldaval juhul turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtjana. On leidnud kinnitust, et hüvitamiskokkulepet ei vormistatud ametlikult ning selle üle ei teostatud järelevalvet (see selgitab samuti seda, miks Belgia ametiasutuste endi väitel tekkis erinevus demonteeritud ja ennetähtaegselt asendatud reklaamikandjate arvu vahel). Mitte ühestki komisjonile esitatud dokumendist ei ilmne, et selles küsimuses oleksid Brüsseli linna ja JCD vahel toimunud mis tahes läbirääkimised. Samuti ei ilmne mitte ühestki dokumendist, et Brüsseli linn oleks analüüsinud JCD saamata tulu suurust seoses 1984. aasta lepingust tulenevate teatavate reklaamikandjate ennetähtaegse asendamisega võrreldes samast lepingust tulenevate teiste, seejuures täielikult amortiseerunud reklaamikandjate säilitamisest tingitud kasuga (nende reklaamialuste maksumus oli loogiliselt täiel määral koos JCD kasumimarginaaliga tagasi saadud 1984. aasta lepingu õigusjärgse kehtivusaja jooksul). Analüüsi, lepingu ja järelevalve täielik puudumine välistab selle, et Brüsseli linna käitumist saaks käsitada vastavana turumajanduse tingimustes tegutseva eraettevõtja põhimõttele.

(95) Komisjoni seisukohta eelise olemasolu kohta kinnitas ka Brüsseli apellatsioonikohtu 29. aprilli 2016. aasta otsus (36). Selle otsusega lükkas kohus JCD apellatsiooni tagasi ja kinnitas Brüsseli esimese astme kohtu 13. detsembri 2010. aasta otsuse. Täpsemalt sedastas kohus, et JCD ei ole kinni pidanud 1999. aasta lepingu 10. lisas sätestatud demonteerimise tähtaegadest ning on selleks õigust omamata kasutanud mitut Brüsseli linna avalikus ruumis olevat reklaamikandjat. JCD on seega pannud toime objektiivselt õigusvastaseid tegusid, mis on vastuolus ausate äritavadega, kasutades oma reklaamikandjate võrgustikus selliseid reklaamikandjaid, mille kasutamiseks tal ei ole või ei ole enam õigust, ja tekitades endale õigusvastase konkurentsieelise, mille abil tal on võimalik üle meelitada oma konkurendi CCB kliente. Sellega seoses nõuab kohus ebaausate tavade lõpetamist ning on seisukohal, et selliste tavade lõpetamiseks tuleb õigusvastaselt käitatavad reklaamipinnad demonteerida.

(96) Seega leiab komisjon, et asjaolu, et JCD säilitas ja kasutas ajavahemikul 1999–2011 teatavat hulka 1984. aasta lepingu alusel Brüsseli linna territooriumile paigaldatud reklaamikandjaid üle 1999. aasta lepingu 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaja, tasumata selle eest renditasu ja makse, võimaldas vähendada kulusid, mida JCD oleks pidanud oma tegevuse käigus kandma, ning selle näol on tegemist majanduseelise andmisega.

3.4.2.3. Valikulisus

(97) Et meedet võiks pidada riigiabiks, peab see olema valikuline, st see peab soodustama teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses (37). Seega laieneb abi mõiste vaid nendele meetmetele, millega soodustatakse ettevõtjaid valikuliselt.

(98) Esmalt tuleb märkida, et Belgia ametiasutused ei vaidlusta meetme (1984. aasta reklaamikandjate säilitamine üle 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaja) valikulisust.

(99) Belgia ametiasutused selgitasid, et meetme näol on tegemist JCD-le antava hüvitisega teatud reklaamikandjate ennetähtaegse demonteerimise eest ning et sisuliselt on see individuaalne meede ja sellisel juhul võimaldab majanduseelise andmise tuvastamine (vt punkt 3.4.2.2) üldjuhul eeldada ka meetme valikulisust. Kuivõrd vastupidist ei ole tõendatud, kehtib vaadeldaval juhul see eeldus ja sellest piisab, et kuulutada meede valikuliseks.

(100) Samuti tuleb märkida, et ei ole võimalik järeldada, et meede ei ole valikuline lihtsalt seetõttu, et JCD oli erilises õiguslikus ja faktilises olukorras seoses sellega, et ta oli ainuke meetmest kasu saav ettevõtja, kuna üksnes temal olid olemas 1994. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjad.

(101) Eelnevalt osutatud „Orange’i“ kohtuotsuses kinnitas Euroopa Kohus Üldkohtu seisukohta, (38) mille kohaselt „põhineb abisaaja võrdlemise kriteerium teiste ettevõtjatega, kes on meetmega taotletavat eesmärki arvestades temaga faktilises ja õiguslikus sarnases olukorras, tõenäoliselt üldisel rakendusmeetmete valikulisuse hindamisel ja on sellega põhjendatav, ega ole seetõttu asjakohane juhul, kui tegemist on – nagu antud juhul – ad hoc-meetme valikulisuse hindamisega, mis puudutab vaid ühte ettevõtjat [ … ]“.

(102) Vaadeldaval juhul on ilmne, et reklaamikandjate säilitamise näol on tegemist ad hoc-meetmega, mida ei saa käsitada üldise meetmena, seega on see meede ilmselgelt valikuline.

3.4.2.4. Konkurentsi kahjustamine ja mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele

(103) Ettevõtjatele antava avaliku sektori abi puhul on tegemist riigiabiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses üksnes juhul, kui see „kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi“ ja ainult selles ulatuses, milles see „kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust“.

Konkurentsi kahjustamine

(104) Riigi võetud abimeedet käsitatakse meetmena, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, kui see võib parandada abisaaja konkurentsiolukorda võrreldes konkureerivate ettevõtjatega (39).

(105) Selleks et riigi sekkumine oma ressursside abil võiks kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ja kahjustada või ähvardada kahjustada konkurentsi, piisab, kui abimeetme rakendamise ajal on asjaomasel turul tegelik konkurentsiolukord (40). Seetõttu eeldatakse konkurentsi kahjustamist, kui riik annab ettevõtjale rahalise eelise liberaliseeritud majandusharus, kus valitseb või võiks valitseda konkurents.

(106) Võttes arvesse asjaolu, et JCD tegutseb turul, kus konkureerivad mitmesugused sektori ettevõtjad (väikeseformaadilise reklaami turg), võib ühele sel turul tegutsevale ettevõtjale antav abi avaldada konkurentsi kahjustavat mõju.

Mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele

(107) Euroopa Liidu kohtute kohtupraktika kohaselt võib igasugune siseturul tegutsevale ettevõtjale antav abi kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust (41).

(108) Kohtupraktika kohaselt ei pea komisjon tegema kõnealuste turgude tegeliku olukorra, abisaajate ettevõtjate turuosa, konkureerivate ettevõtjate turupositsiooni ega liikmesriikidevahelise kaubanduse majandusanalüüsi (42). Õigusvastaselt antud riigiabi puhul ei pea komisjon esitama tõendeid abi tegeliku mõju kohta konkurentsile ja kaubandusele.

(109) Kõnealune JCD kasuks võetav meede (reklaamikandjate säilitamine üle 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaegade ilma nende eest renditasusid ja makse maksmata) tugevdab ettevõtja konkurentsiolukorda pealinna Brüsseli piirkonna reklaamikandjate turul ning muudab teistes liikmesriikides asuvate ettevõtjate sisenemise sellele turule keerulisemaks (43). Lisaks sellele märgib komisjon seoses selle juhtumiga, et nii JCD kui CCB tegutsevad ka Euroopa Liidu teistes liikmesriikides (44). Samuti tuleb rõhutada, et reklaami tellijate näol on sageli tegemist mitmes riigis tegutsevate rahvusvaheliste kontsernidega ning teatavatel juhtudel on ka reklaamikampaaniad rahvusvahelise ulatusega.

(110) Seega võib meede mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust.

(111) Samas tuleb märkida, et Belgia ametiasutused küll tunnistavad, et JCD-le on antud eelis, kuid peavad sellest hoolimata võimalikuks kohaldada 2006. aasta vähese tähtsusega abi määrust.

(112) Nende kaalutlused põhinevad selle eelise summal, võttes arvesse hüvitamise põhimõtet seoses tähtajast hiljem ja ennetähtaegselt demonteeritud reklaamikandjatega.

(113) Belgia ametiasutused leiavad (vt põhjendused 51–52), et üldises plaanis sai JCD majanduseelise, kuid see oli tingitud üksnes ennetähtaegselt, enne demonteerimiseks sätestatud tähtaega demonteeritud, ja üle 10. lisas ettenähtud demonteerimiskuupäeva säilitatud reklaamikandjate arvu erinevusest. Nende väitel loobus JCD lepinguosaliste vahel sõlmitud kokkuleppe alusel ühelt poolt renditasude ja maksude pealt kokkuhoidmise võimalusest, demonteerides osa reklaamikandjaid ennetähtaegselt, ja teiselt poolt sai võimaluse kokku hoida renditasude ja maksude pealt, mis on seotud reklaamikandjatega, mida säilitati üle ettenähtud tähtaja.

(114) Arvutades erinevust JCD poolt ennetähtaegse demonteerimise tõttu kaotatud säästuvõimaluse ulatuse ja üle 10. lisas sätestatud tähtaja säilitatavate reklaamikandjatega seotud täiendava säästuvõimaluse vahel üldises plaanis, võis JCD Belgia ametiasutuste väitel saada piiratud rahalist kasu, mis ajavahemikul 1999–2011 ulatus maksimaalselt [100 000–150 000] euroni.

(115) Kuivõrd Belgia ametiasutused leiavad, et JCD-le antud eelis ei saanud olla suurem kui [100 000–150 000] eurot, väidavad nad, et meetme suhtes on võimalik kohaldada 2006. aasta vähese tähtsusega abi käsitlevat määrust.

(116) Sellega seoses on oluline kohe märkida, et vaadeldava perioodi puhul on asjakohased kaks vähese tähtsusega abi käsitlevat määrust: a) komisjoni 12. jaanuari 2001. aasta määrus (EÜ) nr 69/2001, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (edaspidi „2001. aasta määrus vähese tähtsusega abi kohta“), mis kehtis 2001. aasta veebruarist kuni 31. detsembrini 2006 ja milles on sätestatud, et teatavat väikesemahulist abi (alla 100 000 euro 3 majandusaasta jooksul) käsitatakse sellise abina, mis ei mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust ning see ei vasta seega ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 esitatud tingimustele; b) 2006. aasta määrus vähese tähtsusega abi kohta, mis kehtis 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2013, milles on sätestatud, et teatud väikesemahulist abi (alla 200 000 euro 3 majandusaasta jooksul) käsitatakse sellise abina, mis ei mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust ning see ei vasta seega ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 esitatud tingimustele.

(117) Esiteks, nagu on selgitatud punktis 3.4.2.2, leiab komisjon, et eelis on suurem, kui tuleneb Belgia ametiasutuste seisukohast, kuna eelise suuruse arvutamisel tuleb arvesse võtta kõiki JCD poolt üle ettenähtud demonteerimistähtaja säilitatud reklaamikandjate eest tasumata renditasusid ja makse. Tuleb märkida, et komisjoni käsutuses ei ole täpset hinnangut ettevõtjale JCDecaux antud eelise suuruse kohta, kuna Belgia ametiasutused ei ole vastavat teavet esitanud, kuid igal juhul on JCD-le antud abi summa suurem kui 200 000 eurot. Seega ei ole vähese tähtsusega abi käsitlevate määruste sätteid võimalik kohaldada ning komisjon ei saa nõustuda Belgia ametiasutuste sellekohaste väidetega.

(118) Isegi kui oleks võimalik kohaldada mõnd vähese tähtsusega abi käsitlevat määrust (quod non), märgib komisjon samuti, et 2001. aasta vähese tähtsusega abi määruse artiklis 3 ja 2006. aasta vähese tähtsusega abi määruse artiklis 3 sätestatud kontrollitingimused ei ole ikkagi täidetud. Belgia ametiasutused ei ole meedet algselt tegelikult käsitanud vähese tähtsusega abina ning ei ole teinud ühtegi nendes määrustes ettenähtud toimingutest.

(119) Meede ei vasta samuti 2006. aasta vähese tähtsusega abi määruse artikli 2 lõikes 4 sätestatud läbipaistvuse tingimustele, mille kohaselt „[k]äesolevat määrust kohaldatakse ainult niisuguse abi suhtes, mille brutotoetusekvivalent on juba eelnevalt võimalik täpselt välja arvutada, ilma et oleks vaja teha riskihinnangut („läbipaistev abi“)“. Vaadeldaval juhul ei ole Belgia ametiasutused esitanud mitte ühtegi dokumenti, millest tuleneks, et abi andmisel oli olemas eelnev arvestus või et oleks tehtud konkreetset järelevalvet reklaamikandjate enneaegsete ja tähtajast hiljem toimunud demonteerimiste kohta, mis võiks olla aluseks Belgia ametiasutuste arvestusele, mille tulemusel saadi abisumma [100 000–150 000] eurot.

(120) Sellega seoses ei ole kõnealuse abi suhtes võimalik kohaldada vähese tähtsusega abi käsitleva määruse sätteid.

(121) Kokkuvõttes leiab komisjon, et meede võib kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust.

3.4.2.5. Järeldus

(122) Eelnevat arvesse võttes järeldab komisjon, et 1984. aasta lepingust tulenevate reklaamikandjate säilitamisega üle nende ettenähtud demonteerimistähtaja anti JCD-le riigiabi, mis hõlmab kaht komponenti (renditasud ja maksud).

3.4.3. Abi õiguspärasus

(123) Komisjon märgib, et kaebuse selle osaga hõlmatud meetmest, mille näol on tegemist riigiabiga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, ei teatatud ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 kohaselt.

(124) Kuna Belgia ametiasutused ei esitanud mitte ühtegi põhjendust teatamisest vabastamise kohta, tuleb abi selles tulenevalt käsitada õigusvastasena.

3.4.4. Kokkusobivus siseturuga

(125) Kuivõrd 1984. aasta lepingust tulenevate ja ettenähtud demonteerimisajast kauem (vastavalt 1999. aasta lepingu 10. lisale) kasutatud Brüsseli linna territooriumil asuvate teatavate reklaamikandjate käitamise puhul on tegemist riigiabiga ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, tuleb kindlaks määrata, kas neid meetmeid võib käsitada siseturuga kokkusobivana.

(126) Riigiabi hõlmavaid meetmeid võib käsitada siseturuga kokkusobivana ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 ja artikli 107 lõigetes 2 ja 3 sätestatud erandite alusel. Belgia ametiasutused ei ole samas esitanud mitte ühtegi väidet, et tõestada mõne sellise erandi kohaldatavust vaadeldaval juhul.

(127) Komisjon meenutab esmalt, et liikmesriigi kohustus on tõendada, et abi on siseturuga kokkusobiv. Belgia ametiasutused ei ole aga kõnealuste meetmete kokkusobivuse tõendamiseks esitanud ühtegi väidet. ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 ning artikli 107 lõike 3 punktides a–d esitatud erandid ei ole vaadeldaval juhul kohaldatavad, kuna kõnealune meede ei ole põhjendatav neis sätestatud eesmärkidega.

(128) Nii 1984. aasta leping kui ka 1999. aasta leping on täies ulatuses ärilepingud ning nende sätetega ei panda JCD-le avaliku teenindamisega seotud kohustust. Sellega seoses ei ole võimalik kohaldada ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 sätestatud erandit, mis hõlmab avaliku teenindamise eest makstavat hüvitist.

(129) Komisjon leiab seega, et asjaolu, et JCD säilitas teatava arvu 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjaid üle 1999. aasta lepingu 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaja, tasumata selle eest renditasu ja makse, võimaldas vähendada kulusid, mida JCD oleks pidanud oma tegevuse käigus kandma ning seda meedet tuleb käsitada tegevusabina, mis ei ole siseturuga kokkusobiv.

(130) Esitatud kaalutlustest lähtudes leiab komisjon, et JCD sai õigusvastast riigiabi, mis ei ole siseturuga kokkusobiv ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, säilitades teatava arvu 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjaid üle 1999. aasta lepingu 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaja, tasumata selle eest renditasu ja makse. See abi tuleb sisse nõuda, kuigi selle sissenõudmine ei ole ette nähtud määruse (EL) 2015/1589 artikli 17 alusel.

3.4.5. Siseturuga kokkusobimatu abi summa.

(131) Siseturuga kokkusobimatu abi suuruse arvutamise üldpõhimõtte kohaselt tuleb hinnata renditasude ja maksude summat, mille linn oleks pidanud saama juhul, kui meedet ei oleks võetud.

(132) Komisjon on seisukohal, et siseturuga kokkusobimatu abi suurus tuleb arvutada iga 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandja kohta, mida kasutati kauem kui 15. septembrini 2001, (45) võttes võrdlusaluseks 1999. aasta lepingus sätestatud renditasude suuruse ning reklaamikandjate suhtes üldiselt kohaldatava maksu summa (46) esialgse demonteerimiseks ettenähtud tähtaja (47) (kui see on pärast 15. septembrit 2001) või 15. septembri 2001 (kui esialgne demonteerimise tähtaeg oli enne 15. septembrit 2001) ning tegeliku demonteerimise kuupäeva vahelisel perioodil.

(133) Nagu on märgitud põhjendustes 111–114, jõuavad Belgia ametiasutused järeldusele, et JCD-le antava abi summa on [100 000–150 000] eurot, seejuures tuginevad nad 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate ennetähtaegse ja tähtajast hilisema demonteerimisega seotud vahe hüvitamisele. Belgia ametiasutuste tehtud arvutuste aluseks on kohtutäituri aruanded, mis koostati CCB taotluse alusel 3. detsembril 2007 ja 21. detsembril 2009. Belgia ametiasutused leiavad, et nendest kohtutäituri aruannetest ilmneb, et 2007. aastal oli enne 10. lisas esitatud demonteerimistähtaega demonteeritud reklaamikandjate reklaamikülgede arv suurem kui üle 10. lisas sätestatud demonteerimistähtaja säilitatud reklaamikandjate reklaamikülgede arv. Üksnes CCB taotluse alusel koostatud 21. detsembri 2009. aasta kohtutäituri aruandest ilmneb, et tasakaal oli kaldunud JCD kasuks. Belgia ametiasutused järeldavad selle põhjal, et isegi kui lepingu ellurakendamisel võis olla JCD-le antud teatav eelis, oli majandusaastatel 2007–2011 selle eelise suurus piiratud ning JCD eelistamist ei toimunud.

(134) Nagu on selgitatud punktis 3.4.2.2, leiab komisjon, et Belgia ametiasutuste hüvitamismehhanismil põhinevad väited on alusetud ning et ettevõtjale JCDecaux antav eelis hõlmab kogu ettevõtte saadavat kasu seoses 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate kasutamise jätkamisega, selle asemel, et need asendada 1999. aasta lepingule vastavate reklaamikandjatega.

(135) Komisjoni seisukohta selles küsimuses kinnitas ka Brüsseli apellatsioonikohtu 29. aprilli 2016. aasta otsus (48). Selles otsuses sedastas apellatsioonikohus, et JCD ei ole kinni pidanud 1999. aasta lepingu 10. lisas sätestatud demonteerimise tähtaegadest ning on selleks õigust omamata kasutanud mitut Brüsseli linna avalikus ruumis olevat reklaamikandjat.

(136) Täpsemalt lükkas apellatsioonikohus tagasi Belgia ametiasutuste esitatud hüvitamismehhanismi põhimõtte seoses vanade reklaamikandjatega, mida säilitati üle ettenähtud demonteerimistähtaja ning mida käsitati hüvitisena vanade ennetähtaegselt demonteeritud kandjate eest, kuna selline mehhanism ei olnud ette nähtud või lubatud 1984. aasta lepingus. Apellatsioonikohus kinnitab, et mitte ühestki dokumendist ei ilmne, et pärast 1999. aasta lepingu sõlmimist oleks Brüsseli linn andnud JCD-le sõnaselge loa selliseks reklaamikandjate „tasaarvelduseks“. Kohus lükkas apellatsiooni tagasi ja kinnitas Brüsseli prantsuskeelse esimese astme kohtu 13. detsembri 2010. aasta otsuse. Kohus kinnitas, et kasutades selleks õigust omamata Brüsseli linna avalikus ruumis reklaamikandjaid, on JCD seega pannud toime objektiivselt õigusvastaseid tegusid, mis on vastuolus ausate äritavadega, kuna oma reklaamikandjate võrgustikus selliste kandjate kasutamisega, milleks tal ei ole või ei ole enam õigust, tekitas ta endale õigusvastase konkurentsieelise, mille abil tal on võimalik üle meelitada oma konkurendi CCB kliente.

(137) Sellega seoses leiab komisjon, et siseturuga kokkusobimatu abi suuruse arvutamisel tuleb lähtuda üksnes üle ettenähtud demonteerimiskuupäeva säilitatud reklaamikandjatega seotud renditasudest ja maksudest, kohaldamata mingit hüvitamispõhimõtet. Selleks peavad Belgia ametiasutused võtma arvesse kõiki asjaomaseid reklaamikandjaid ja vastavaid perioode, kehtivaid renditasu määrasid ja makse, mis tulenevad 2001. aasta maksumäärusest ja hilisematest maksumäärustest vastava pindalaga reklaamikandjate kohta.

(138) Seejuures kehtestati avalikus ruumis ja avaliku ruumi pindadel olevat ajutist reklaami käsitleva 17. oktoobri 2001. aasta maksumäärusega majandusaastateks 2002–2006 avalikus ruumis ja avaliku ruumi pindadel olevate ajutiste reklaamiteadete eest võetav maks. Brüsseli linn võttis vastu ka 18. detsembri 2006. aasta maksumääruse, millega nähti ette samalaadne maks 2007. majandusaasta jaoks. Alates 2008. maksustamisaastast kehtestas Brüsseli linn reklaamikandjate pealt võetava erimaksu (49).

(139) Komisjon leiab, et reklaamikandjaid käsitlevaid maksumäärusi oleks tulnud automaatselt kohaldada üle demonteerimistähtaja kasutatud 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate suhtes ning et nende maksumääruste alusel üle demonteerimistähtaja kasutatud 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate suhtes kohaldatud maksuvabastuse näol on tegemist kõrvalekaldumisega viitesüsteemist.

(140) Tuleb märkida, et Brüsseli linn leidis esialgu, et 17. oktoobri 2001. aasta maksumääruses sätestatud Brüsseli linna teadete suhtes kohaldatava maksuvabastuse tõttu (50) ei kuulu 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud linnale kuuluvad reklaamipinnad maksustamisele, mis võib tunduda vastuolus olevat komisjoni põhjenduses 139 väljendatud seisukohale. Seejärel lisati 17. detsembri 2007. aasta maksumääruse ja järgnevate 15. detsembri 2008. aasta, 9. novembri 2009. aasta, 20. detsembri 2010. aasta ja 5. detsembri 2011. aasta maksumääruste artiklisse 9 spetsiaalne Brüsseli linnale kuuluvate reklaamikandjate maksuvabastust hõlmav säte (51).

(141) Belgia ametiasutused märkisid samuti, et Brüsseli linn otsustas hiljem, et reklaamikandjate maksuvabastus põhjusel, et need kuuluvad Brüsseli linnale, samas kui linn neid reklaamikandjaid ei käita, tekitab ebavõrdse kohtlemise võrreldes teiste reklaamikandjate teiste käitajatega. Seetõttu otsustas linn maksustada 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamipinnad, esimene maksuarvestus tehti 29. juulil 2011 ja see hõlmas 2009. maksustamisaastat. Belgia ametiasutused selgitasid, et 24. detsembri 1996. aasta seaduse artikli 6 kohaselt, mis tühistati hiljem 3. aprilli 2014. aasta korraldusega, ei olnud võimalik maksustamist tagasiulatuvalt kohaldada enam kui kolmeaastase perioodi ulatuses alates maksustamisaasta 1. jaanuarist.

(142) Belgia ametiasutuste esitatud selgituste põhjal leidis komisjon, et reklaamikandjate maksu kohaldatakse üldjuhul üksnes 1999. aasta lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate suhtes, ning seega puudub vastuolu tema seisukohaga, mille kohaselt 1984. aasta lepingu alusel paigaldatud ja ettenähtud tähtajast hiljem demonteeritud reklaamikandjad tuleks samuti maksustada.

(143) Komisjon märgib sellega seoses, et kahe 4. novembri 2016. aasta kohtuotsuse puhul, milles Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Brüsseli prantsuskeelne esimese astme kohus) otsustas, et JCD ei pea maksma kohalikku reklaamimaksu linnale kuuluvatel 14. oktoobri 1999. aasta lepingu alusel linna territooriumile paigaldatud reklaamikandjatel esitatava reklaami eest, ei võeta arvesse küsimust vastavuse kohta riigiabi valdkonnas kohaldatavate eeskirjadega.

(144) Renditasude ja maksude arvelt JCD saadava tulu arvutus ei valmista erilisi raskusi ning Belgia ametiasutused on selle osaliselt teinud seoses vähese tähtsusega abiga seotud väidetega (vt põhjendused 52–53). Belgia ametiasutused ei ole seevastu vaatamata korduvatele meeldetuletustele esitanud komisjonile hinnangut abi kogusumma kohta. CCB on omalt poolt esitanud sissenõutava abisumma hinnangu, mis ulatub 2 miljoni euroni.

4. KAEBUSE OSA „VILLO!“ ANALÜÜS

4.1. Menetluse algatamise põhjused

(145) Menetluse algatamise otsuses leiab komisjon, et lisameetmete puhul (vabastus teatavatest tasudest või kohaliku ja piirkondliku tasandi maksudest, vt põhjendus 22), mis on seotud Villo avaliku teenuse kontsessiooni täitmisega pealinna Brüsseli piirkonnas JCD poolt, olid riigiabiga seotud kumulatiivsed kriteeriumid täidetud ja nende meetmete näol on seega tegemist riigiabiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.

(146) Belgia ametiasutuste väide, mille kohaselt võivad need meetmed riigiabi määratlusest välja jääda Altmarki kohtupraktika alusel, kuna JCD valiti välja läbipaistva hankemenetluse alusel, ei tundu olevat kõnealuse juhtumi puhul asjakohane, sest lisameetmed ei kuulunud selle hankemenetluse alla; need lepiti kokku pärast hankemenetlust Villo lepingu läbirääkimiste raames. Belgia ametiasutuste väitel hõlmavad need lisameetmed maksimaalselt summat ligikaudu [400 000–500 000] eurot aastas (vt põhjendus 22).

(147) Lisaks sellele väljendas komisjon tõsiseid kahtlusi seoses lisameetmete kokkusobivusega Belgia ametiasutuste osutatud komisjoni otsusega 2005/842/EÜ (52) (edaspidi „üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitlev 2005. aasta otsus“) ja üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsusega. Eelkõige kahtles komisjon selles, kas Belgia ametiasutuste teostatud kontroll (mille puhul uuriti tegevuse kulusid, kuid tõenäoliselt mitte piisava põhjalikkusega tulusid) oli piisav selleks, et vältida ülemäärast hüvitamist. Komisjonil on samuti kahtlus nende reklaamitulude jaotamise täpsetes üksikasjades, mis saadi riigi ja JCD vahel sõlmitud Villo kontsessioonilepingute alusel, lähtuvalt sellest, kuidas need JCD kuluarvestuses kajastuvad.

(148) Kõigil eespool esitatud põhjustel otsustas komisjon algatada kõnealuse meetme suhtes ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 sätestatud menetluse ning palus Belgia ametiasutustel ning kõikidel huvitatud pooltel esitada talle kogu vajaliku teabe ja märkused selle meetme kohta.

4.2. Huvitatud isikute märkused menetluse algatamise otsuse kohta

(149) Komisjonile esitasid märkusi mitmed huvitatud isikud (CCB, JCD ning kolmas huvitatud isik, kes soovis säilitada anonüümsuse), allpool on esitatud kokkuvõte nendest märkustest.

4.2.1. CCB esitatud märkused

(150) Komisjon sai CCB märkused 16. juuli 2015. aasta kirjaga.

(151) CCB leiab, et JCD sai Villo kontsessioonilepingu täitmise raames riigiabi ning esitab oma väited eeskätt seoses riigi ressursside kasutamise ja eelise olemasolu hõlmavate kriteeriumidega.

4.2.1.1. Riigi ressursid

(152) Andes JCD-le õiguse hõivata ja kasutada avalikku ruumi reklaami eesmärgil (vt põhjendused 19–22) ning nõudmata selle eest tasu, loobusid Belgia ametiasutused avaliku sektori tuludest ja andsid JCD-le riigiabi hõlmava majanduseelise (53).

4.2.1.2. Eelis

(153) CCB väidab, et JCD-le antav hüvitis ei vasta ühelegi Altmarki kohtuotsuse kriteeriumile.

Esimene Altmarki kriteerium

(154) CCB leiab, et Villo teenuse osutamise näol ei ole tegemist avaliku teenuse osutamisega, mida ettevõtja, pidades silmas oma ärihuve, ei osutaks või ei osutaks samadel tingimustel, (54) viidates mitmele teisele Euroopa linnale, kus automatiseeritud jalgrattarendisüsteemid toimivad rahuldavalt äritingimustel (55).

Teine Altmarki kriteerium

(155) Kontsessioonilepingu tehnilisest kirjeldusest ilmneb väidetavalt, et olulisi asjaolusid, nagu kontsessiooni kestust, teenuse rahastamise korda ja kontsessiooni andja osalemist teenuse rahastamises, oli kirjeldatud väga üldsõnaliselt (56) ning seetõttu ei olnud tehnilises kirjelduses selgelt ja läbipaistvalt kindlaks määratud teenuse rahastamissüsteemi põhilised parameetrid.

Kolmas Altmarki kriteerium

(156) CCB leiab, et puudus igasugune eel- ja järelkontroll JCD-le Villo kontsessiooni raames antud eeliste ulatuse üle ning JCD-le võimaldatud maksuvabastuse finantsmõju ulatus ei ole teada. Seetõttu ei saa olla kindel, et on välditud ülemäärast hüvitamist.

Neljas Altmarki kriteerium

(157) CCB märgib, et Villo kontsessiooni andmine JCD-le toimus läbirääkimistega menetluse käigus, mille avalikustamise taset võib vaid erandlikes olukordades pidada piisavaks selleks, et rahuldada Altmarki kohtuotsuse neljandat kriteeriumi. CCB leiab, et kuna kontsessiooni põhielemente hõlmavad lisameetmed (nagu kohalikest maksudest vabastamine) otsustati pärast hankemenetluse lõppemist, ei saa väita, et selline hankemenetlus võimaldab välja valida ettevõtja, kes pakub üldist majandushuvi esindavat teenust kõige väiksemate kuludega.

4.2.1.3. Kokkusobivus

(158) CCB ei nõustu komisjoni järeldusega menetluse algatamise otsuses, mille kohaselt meetmete siseturuga kokkusobivust tuleb analüüsida lähtuvalt üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitlevast 2012. aasta otsusest.

Üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse kohaldatavus

(159) CCB väidab, et JCD-le Villo kontsessiooni täitmise raames makstud hüvitise suurus on suurusjärgus kümneid miljoneid eurosid aastas ning seega suurem kui piirväärtus 15 miljonit eurot aastas, mis määrab üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse kohaldatavuse (57). CCB märgib eeskätt, et lisaks reklaamituludele, kasutajate makstavatele tasudele ning maksudest ja tasudest vabastamisele tuleb samuti arvesse võtta JCD-le antud eeliseid seoses sellega, et ettevõtja ei pidanud maksma tasu riigile kuuluva vara hõivamise ja kasutamise eest reklaami eesmärgil.

Vastavus üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse nõuetele

(160) Lisaks sellele märgib CCB, et mitmes üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitlevas 2012. aasta otsuses osutatud tingimused ei ole vaadeldaval juhul täidetud.

(161) Ülesande andmine: CCB ei nõustu sellega, et ülesande andmise puhul on üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse artikli 4 nõuded täidetud. Ühelt poolt võeti 25. novembri 2010. aasta korraldus, mis reguleerib Villo avaliku teenuse osutamist, vastu ligikaudu 2 aastat pärast Villo kontsessiooni andmist (58). Teiselt poolt pikendati Villo lepingu kehtivust 17 aastale ja 4 kuule, kuigi Villo lepingus oli lepingu kestuseks määratud 15 aastat. CCB ei nõustu sellega, et selline kestus on põhjendatud vajalike investeeringute suurusega, nagu on märgitud menetluse algatamise otsuse põhjenduses 99. CCB märgib, et JCD aastaaruannetest ilmneb, et Villo süsteemi raames kasutatavate jalgratastega seotud kulude amortisatsioonimäär on 20 % aastas, see tähendab, et jalgrattad amortiseeruvad täielikult 5 aastat pärast nende kasutuselevõttu.

(162) Hüvitis: hüvitusmehhanismi ning hüvitise arvutamise, kontrollimise ja läbivaatamise parameetreid ei ole piisavalt kirjeldatud. Seejuures leiab CCB seoses reklaamitulude suurusega, et Belgia ametiasutused peaksid võtma arvesse Villo reklaamikülgede brutokatvuse (Gross Rating Point (GRP)) väärtust (59) ja mitte kõikide JCD oma võrgustikus käitatavatelt reklaamikülgedelt saadavat keskmist tulu. Seoses hüvitise suuruse arvutamiseks arvesse võetavate kuludega rõhutab CCB, et üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse artikli 5 kohaselt hõlmavad need kulud üksnes „üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamisest tekkivaid kulusid“, see määratlus välistab seega reklaamikandjate paigaldamise ja käitamisega seotud võimalikud kulud.

(163) Ülemäärase hüvitamise puudumise kontroll: nagu eespool on näidatud (vt põhjendus 156), leiab CCB, et Villo kontsessiooni täitmise raames puudub kontroll JCD ülemäärase hüvitamise puudumise üle. Lisaks sellele on CCB arvutuste kohaselt makstud JCD-le märkimisväärselt ülemäärast hüvitist.

4.2.1.4. Hüvitise summa

(164) CCB ei nõustu menetluse algatamise otsuses nimetatud summadega, mis tulenevad kohalikest maksudest vabastamisest. CCB väitel on maksuvabastustega seotud summa alates Villo kontsessiooni täieulatuslikust rakendamisest 2014. aastal märkimisväärselt tõusnud, ulatudes vähemalt 650 000 euroni aastas, mis on oluliselt suurem prognoositud maksimaalsest summast [250 000–350 000] eurot aastas (vt põhjendus 22).

(165) Lisaks sellele leiab CCB, et reklaamikandjate tasuta kasutamise näol on iseenesest tegemist riigiabiga. CCB on seisukohal, et tuleb kindlaks määrata iga reklaamikülje väärtus, ning järeldab, osutades tema enda ja Antwerpeni linna vahel sõlmitud lepingule, et JCD-le võimaldatud maksuvabastus hõlmab abisummat peaaegu 8 miljonit eurot aastas.

4.2.2. Teise kaebuseesitaja märkused

(166) Komisjon sai anonüümse kolmanda isiku märkused 17. juulil 2015. Ka anonüümne kolmas isik rõhutab, et Villo lepinguga antakse JCD-le riigiabi.

(167) Eeskätt ei nõustu anonüümne kolmas isik sellega, et väidetaval juhul on täidetud Altmarki kohtuotsuse tingimused, kuna hüvitise andmise parameetrid ei olnud eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kindlaks määratud. Lisaks sellele ei ole rakendatud mitte mingit kontrollisüsteemi ülemäärase hüvitamise vältimiseks, see aga ei võimalda kuulutada meede siseturuga kokkusobivaks üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse alusel.

(168) Samuti ei nõustu anonüümne kolmas isik „otsustavalt“ Belgia ametiasutuste seisukohaga, mille kohaselt selleks, et määrata kindlaks Villo lepinguga seotud reklaamikülgede reklaamitulu suurus, on olemas mehhanism, mis on sama usaldusväärne kui GRP (vt põhjendus 196).

4.2.3. JCD esitatud märkused

(169) JCD edastas oma märkused komisjonile 17. juuli 2015. aasta kirjaga.

4.2.3.1. Riigiabi olemasolu

(170) JCD väidab, et Villo lepingut rahastatakse üksnes eraõiguslike ressursside abil ning sellega ei anta talle mingit majanduseelist. Seega ei saa Villo lepingut käsitada riigiabi andmisena. Ainukesed vaadeldaval juhul kaasatud avaliku sektori ressursid tulenevad piirkondlike maksude suhtes kohaldatavatest vabastustest ning hindade muutmist hõlmavatest sätetest, mis on sätestatud kommuunidega sõlmitud lepingutes. JCD leiab, et vaadeldavaid meetmeid tuleb käsitada avaliku teenindamise eest antava hüvitisena, mis on hõlmatud Altmarki kohtupraktikaga. Eeskätt esitab JCD järgmised argumendid.

Esimene Altmarki kriteerium

(171) Villo lepingule vastava teenuse osutamist reguleeriva otsuse kohaselt hõlmab teenus „automatiseeritud jalgrattarendisüsteemi korraldamist, mille eesmärk on isikute transport kogu pealinna Brüsseli piirkonna ulatuses“. JCD leiab, et selle teenusega seotud kohustused hõlmavad eeskätt kõikidele elanikele juurdepääsetava jalgrattarendivõrgustiku väljaehitamist ning selle pidevat tööshoidmist, tagades kasutajatele soodsa hinna; teenusega on samuti seotud võrgustiku hooldamisega seotud kohustused, näiteks jalgrataste olemasolu tagamine ning defektsete jalgrataste väljavahetamine. Seega leiab JCD, et vastavust avaliku teenindamise kohustuse täitmise kriteeriumiga „ei saa vaadeldaval juhul kuidagi kahtluse alla seada“.

Teine Altmarki kriteerium

(172) JCD rõhutab, et kohustus määratleda eelnevalt hüvitamise parameetrid ei tähenda, et seda tuleks teha teatava konkreetse valemi abil. Vaadeldaval juhul on rahastamissüsteemi põhiparameetrid väidetavalt loetletud objektiivselt ja läbipaistvalt kontsessioonilepingu tehnilises kirjelduses, milles on muu hulgas märgitud: i) kontsessiooni saaja kannab tegutsemisriski; ii) kontsessiooni andja eelistab pakkumust, mis ei hõlma piirkonna poolset rahalist panustamist; ning iii) piirkond ei osale mingil juhul kokkuleppelise summaga või korduvas rahastamises.

(173) JCD leiab samuti, et piirkondlikest maksudest vabastamise mehhanism võimaldab eelnevalt täpselt arvutada hüvitise summa, korrutades kindlaksmääratud tasusumma paigaldatud reklaamikandjate arvuga.

(174) Seoses hindade muutmise sätetega on nende finantsmõju eelnevalt teada, kuna nende abil hüvitatakse kohalike maksude suurenemist, sõltumata asjaolust, et loomupäraselt ei ole võimalik ennustada sellise maksustamise muutumist.

Kolmas Altmarki kriteerium

(175) JCD leiab, et ülemäärase hüvitamisega ei saa olla tegemist, kuna: i) vabastamine piirkonnale kuuluva ruumi reklaami eesmärgil hõivamise tasust lepiti kokku hüvitisena seoses ettevõtte nõustumisega loobuda suuremast tulust, mis oli seotud reklaamikandjate arvu vähenemisega, mida oleks olnud võimalik paigaldada Villo lepingu alusel; ii) piirkonnaga kokku lepitud hindade muutmise tingimuste ainus eesmärk oli kaitsta Villo lepingus esialgselt sätestatud kokkuleppe tasakaalu ning selle rahaline mõju oli väga piiratud: see jäi alla [0–50 000] euro 2013. majandusaastal ja alla [0–50 000] euro 2014. majandusaastal; iii) piirkondlike maksude muutumist tasakaalustav säte on tavapärane säte, mida seejuures mitte kunagi ei rakendatud; iv) Villo lepingu suhtes kehtestati Belgia ametiasutuste range kontroll: kontsessiooni raames paigaldatavate reklaamikandjate arv oli Villo lepingus täpselt kindlaks määratud; lepingus nähti ette ranged kohustused seoses süsteemi töökindlusega; JCD-l oli kohustus edastada piirkonna ametiasutustele teavet lepingu rakendamise kohta; lepingus nähti ette JCD kohustus esitada halduskomiteele aastaaruanne, mis hõlmab süsteemi kasutamisega seotud andmeid; halduskomitee koostab iga kolme aasta tagant aruande jalgrattapargi tehnilise ja tehnoloogilise seisukorra kohta; Villo lepingu alusel osutatavat teenust hõlmavas korralduses nähti ette piirkonna valitsuse ja parlamendi iga-aastane kontroll kontsessioonilepingu rakendamise üle. Lisaks sellele nähti Villo lepingu artiklis 21 ette juhuks, kui JCD ei täida kehtivate õigusaktide nõudeid või reklaami piirkonnas kehtivaid eetilisi eeskirju, trahv suurusega 4 000 eurot päevas; ning v) Villo leping on kahjumlik.

Neljas Altmarki kriteerium

(176) JCD väidab, et hankemenetlus, mille tulemusel sõlmiti Villo leping, oli avatud, läbipaistev ja mittediskrimineeriv ning ei ole mingit kahtlust selles, et piirkond valis välja kandidaadi, kes on suuteline osutama avalikku teenust omavalitsuse jaoks kõige madalama hinnaga, võttes arvesse asjaolu, et isegi kui arvestada pärast hankemenetluse lõppu võetud lisameetmeid, oli JCD pakkumine ikkagi kõige soodsam.

4.2.3.2. Kokkusobivus

(177) Juhul kui komisjon peaks otsustama, et piirkondlikest maksudest kohaldatava vabastuse ja hindade muutmise sätete näol on tegemist riigiabiga, leiab JCD, et selline abi on siseturuga kokkusobiv üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse alusel.

Üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse kohaldatavus

(178) Üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse artikli 2 lõike 1 punkti a kohaselt on otsuse kohaldamisala piiratud abiga, mille suurus ei ületa 15 miljonit eurot aastas. JCD märgib, et avaliku teenuse hüvitamist käsitatakse nagu mis tahes avaliku sektori vahenditest antavat eelist ning et reklaamitulusid ning kasutajate makstavaid tasusid ei saa võtta arvesse selle sätte kohaldamisel. Seetõttu leiab JCD, et vaadeldaval juhul on väidetava abi suurus oluliselt väiksem sellest piirväärtusest ning meede jääb otsuse kohaldamisalasse.

Vastavus üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse nõuetele

(179) JCD leiab, et Villo leping on kooskõlas üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsusega ning esitab selle väite toetuseks järgmised argumendid.

(180) Ülesande andmine: JCD osutab menetluse algatamise otsuse põhjendusele 73, mille kohaselt kontsessiooni saaja avaliku teenindamisega seotud kohustused on esitatud Villo lepingus ning piirkonna parlamendi 25. novembril 2010 vastuvõetud korralduses.

(181) Seoses ülesande andmise kestusega väidab JCD, et 15 aasta pikkune kestus on põhjendatud vajalike investeeringute suurusega. Jalgrattaparklate väljaehitamine ja jalgrataste hankimine eeldavad suurte investeeringute tegemist, samas kui Villo lepinguga piiratakse paigaldatavate reklaamikandjate arvu ning klienditasude indekseerimist. Lisaks sellele märgib JCD, et üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitlev 2005. aasta otsus, mida kohaldati Villo lepingu sõlmimise ajal, ei hõlmanud ühtegi kõnealuse kontsessiooni kestusega seotud sätet.

(182) JCD leiab, et vaadeldaval juhul ei olnud vajalik näha ülesande andmisel ette võimaliku ülemäärase hüvitamisega seotud meetmeid, kuna ülemäärase hüvitamise oht oli välistatud juba Villo lepingu sõlmimisest alates, muu hulgas seetõttu, et leping sõlmiti avatud, läbipaistva ja mittediskrimineeriva hankemenetluse tulemusel.

(183) Hüvitis: JCD märgib, et kuna kontsessiooni täitmine oli lõpuni kahjumlik, ei saa selle raames toimuda ülemäärast hüvitamist. Seega ei ole vajadust arvutada JCD kasumimarginaali suurust, et kontrollida, kas seda võib pidada mõistlikuks, ning samuti ei ole vajadust veenduda, kas ülemäärase hüvitamise puudumise kontrollimiseks kasutatud kontrolliväärtus ei ole ülehinnatud.

(184) Seoses Villo lepinguga seotud reklaamituludega märgib JCD, et ta hindab paigaldatud reklaamikandjaid lähtuvalt elanikkonna kaetusest, vaatajaskonnaga seotud tõhususest ja reklaamikülgede arvust, võtmata arvesse nende reklaamikülgede lepingulist päritolu, kuid arvestades konkurentsiga seotud tausta ja paiknemist strateegiliselt olulises linnas. JCD leiab, et tegeliku väärtuse hindamine üksnes GRP alusel, nagu nõuab CCB (vt põhjendus 162), ei ole asjakohane, kuna eraldiseisev reklaamikülg (mille GRP väärtus võib olla väga kõrge) ei ole huvipakkuv reklaami avaldajatele, keda huvitab üleriigiline katvus.

(185) Kontroll hüvitamise üle: JCD leiab, et Villo lepingus ettenähtud tegevuse kontrollimeetmed (vt põhjenduse 175 punkt iv) võimaldavad tagada ülemäärase hüvitamise puudumise.

4.2.3.3. Hüvitise summa

(186) Seoses vabastusega tasust piirkonnale kuuluva ruumi hõivamise eest, selgitab JCD, et Villo lepingu sõlmimisele eelnenud läbirääkimiste käigus nõustus JCD vähendama avaliku teenindamise kontsessioonilepingu alusel paigaldatavate reklaamikandjate arvu võrreldes tema esitatud pakkumuses esitatud arvuga.

(187) Sõltumatute 2 m2 suuruste reklaamikandjate arvu ning 8 m2 suuruste reklaamikandjate arvu vähendati 25 ühiku võrra. Vastutasuks võimaldas piirkond JCD-le maksuvabastust avaliku ruumi hõivamise tasust Villo lepingu alusel paigaldatud 8 m2 suurustelt reklaamikandjatelt.

(188) Selle maksuvabastuse maksimaalne summa oli [50 000–150 000] eurot aastas (vt põhjendus 22).

(189) Seoses kohalike maksude muutumise hüvitamisega selgitab JCD, et selle tegelik rahaline mõju on äärmiselt piiratud. Selle mõju suurus sõltub samaaegselt kõnealuste maksude kohaldamisest ning JCD esitatud arvete summadest. JCD esitatud arvete summa tasude tagasiarveldamiseks seoses hindade muutmise sätetega on reaalselt alla [0–50 000] euro aastas kuni 2017. aastani.

4.3. Belgia märkused

4.3.1. Belgia märkused menetluse algatamise otsuse kohta

(190) Belgia ametiasutused esitasid oma märkused menetluse algatamise otsuse kohta 21. mai 2015. aasta kirjaga.

4.3.1.1. Riigiabi olemasolu

(191) Belgia ametiasutused kinnitasid oma esialgset seisukohta, mille kohaselt JCD-ga sõlmitud Villo lepingus sätestatud meetmed vastavad kõikidele Altmarki kohtuotsuses esitatud kriteeriumidele ning seega ei ole nende meetmete näol tegemist riigiabiga.

(192) Seejuures esitasid nad järgmised väited.

Esimene Altmarki kriteerium

(193) Toetades ökoloogilist transporti, mis kujutab endast reageerimist liikuvusega seotud probleemidele Brüsselis, leiavad Belgia ametiasutused, et automatiseeritud jalgrattarendisüsteemi avalikkusele kättesaadavaks tegemise näol on vaieldamatult tegemist üldist huvi pakkuva teenuse osutamisega.

Teine Altmarki kriteerium

(194) Belgia ametiasutused leiavad, et tehniline kirjeldus, mille alusel JCD ja CCB töötasid välja oma üksikasjalikud pakkumised, hõlmas rahastamissüsteemi põhiparameetreid: i) süsteemi tulud pärinevad täielikult eraõiguslikest allikatest; ii) puuduvad otsesed toetused või hüvitised kontsessiooni kahjumi eest; ning iii) tegutsemisriski kannab täies ulatuses kontsessiooni saaja.

Kolmas Altmarki kriteerium

(195) Belgia ametiasutused leiavad esiteks, et kontsessiooni andmine toimus konkurentsile avatult, läbipaistvalt ja mittediskrimineerivalt, mis võimaldas eeldada, et ülemäärast hüvitamist ei toimu. Kuna piirkond välistas sõnaselgelt kontsessiooni eest otsese hüvitise maksmise, võimaldas selline avatud, läbipaistev ja mittediskrimineeriv lähenemine välistada ülemäärase hüvitamise ohu.

(196) Teiseks ei ole ka kontsessiooni raames ettenähtud finantsmeetmetega toimunud JCD ülemäärast hüvitamist. Belgia ametiasutused leiavad, et: i) JCD-le võimaldatav piirkonna avaliku ruumi hõivamise eest võetavast tasust vabastuse summa sai maksimaalselt olla [50 000–150 000] eurot aastas ning see katab üksnes väikese osa kontsessiooniga seotud kuludest, moodustades 2012. aastal vaid [0–5 %]; ii) piirkondlike maksude tulevaste muudatuste hüvitamine (vt põhjendus 22) on pikaajaliste kontsessioonilepingute puhul tavapärane säte ning see on eeskätt põhjendatud piirkonna autonoomse maksustamispädevusega ning asjaoluga, et kontsessiooni täitmisega seotud võimaliku kahjumi hüvitamiseks ei ole ette nähtud mingit hüvitist. Tegelikkuses ei toimunud piirkondlike maksude ja kulude suurenemist ning hüvitamise sätet ei ole tegelikult mitte kunagi kohaldatud; iii) kommuuniga sõlmitud kahepoolsetes lepingutes sätestatud hindade läbivaatamise sätted (vt põhjendus 22) piirduvad lepingu tasakaalu tagamiseks vajaliku sõltumatu korrigeerimisega ning ei hõlma kommunaaltasude määra, mida kommuunid võivad vabalt läbi vaadata. Nagu on märgitud menetluse algatamise otsuse põhjenduses 82, jääb sellise läbivaatamisega seotud maksimaalne summa vahemikku [50 000–100 000] ja [250 000–350 000] eurot sõltuvalt asjaomasest võrdlusmäärast; iv) reklaamitulude määramisel kasutab JCD iga lepingu puhul hindamiskoefitsienti, mis vastab keskmise tulu lisaväärtusele iga reklaamikülje kohta; tegemist on meetodiga, mis vastab valdkonnas kasutatavale lähenemisele; ning v) kontsessioonilepingu suhtes kohaldatakse süstemaatilist kontrolli. Ühelt poolt on lepingu nõuetekohase täitmise järelevalve kohustus halduskomiteel (60) ja tugikomiteel, kellele JCD esitab süsteemi töö kohta aastaaruande. Teiselt poolt nähti 25. novembri 2010. aasta korraldusega ette pealinna Brüsseli valitsuse ja pealinna Brüsseli piirkonna parlamendi iga-aastane kontroll kontsessioonilepingu rakendamise üle.

Neljas Altmarki kriteerium

(197) Belgia ametiasutused leiavad, et Villo kontsessioon anti JCD-le avaliku, läbipaistva ja mittediskrimineeriva menetluse abil. Nad märgivad, et pärast hankemenetluse lõppu lisandunud finantsmeetmete (vt põhjendus 22) ainus eesmärk oli hüvitada saadava reklaamitulu vähenemist ning säilitada lepingu tasakaal tulevikus.

4.3.1.2. Kokkusobivus

(198) Juhul kui Villo lepingus ettenähtud meetmeid tuleks käsitada riigiabina, võivad need Belgia ametiasutuste väitel olla siseturuga kokkusobivad aluslepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel, võttes arvesse, et: i) iseteeninduslik jalgrataste pakkumine, mis kujutab endast loodussõbralikku alternatiivi autotranspordile, on seotud selgelt määratletud ühist huvi pakkuva eesmärgiga; ii) kontsessiooni rahastamine peaaegu täielikult eraõiguslikest vahenditest on asjakohane ja proportsionaalne ning sellel on innustav mõju; ning iii) konkurentsi kahjustamine ja mõju kaubandusele on piiratud, kuna kontsessiooni andmise aluseks on tõhus ja läbipaistev konkurents ning seda rakendatakse üksnes kohalikul tasandil.

4.3.2. Belgia märkused huvitatud isikute märkuste kohta

(199) Belgia ametiasutused esitasid oma märkused huvitatud isikute märkuste kohta 2. oktoobri 2015. aasta kirjaga.

(200) Belgia ametiasutused lükkavad tagasi kaebuse esitajate väited. Nad kinnitavad, et Villo lepingus sätestatud meetmed vastavad kõikidele Altmarki kohtuotsuse kriteeriumidele ning seega ei ole nende meetmete näol tegemist riigiabiga. Täiendavalt leiavad Belgia ametiasutused, et meetmed on siseturuga kokkusobivad järgmise alusel: i) aluslepingu artikli 107 lõike 3 punkt c; ning ii) üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitlev 2012. aasta otsus.

4.3.2.1. Riigiabi olemasolu

(201) Kui CCB väidab, et pealinna Brüsseli piirkond andis JCD-le õiguse hõivata avalik ruum ja kasutada seda reklaami eesmärgil, nõudmata selle eest vastutasu, siis Belgia ametiasutused lükkavad selle eelduse tagasi ja märgivad, et reklaamikandjate kasutamise vastutasuks on jalgrataste rentimist hõlmava avaliku teenuse osutamine, nagu on ette nähtud hankemenetluse dokumentides.

(202) Lisaks sellele kinnitavad Belgia ametiasutused seisukohta, mida nad väljendasid oma 21. mai 2015. aasta kirjas, mille kohaselt vaadeldaval juhul on täidetud Altmarki kohtuotsuse kriteeriumid (vt põhjendused 191–197). Ametiasutused esitasid uusi väiteid seoses Altmarki kohtuotsuse kahe esimese kriteeriumiga (vt põhjendused 203–204).

Esimene Altmarki kriteerium

(203) Belgia ametiasutuste väitel ei ole CCB väide, mille kohaselt on Villo süsteemiga samalaadne jalgrattarendisüsteem juba rakendatud teistes Euroopa linnades, ilma et seda käsitataks sõnaselgelt üldist majandushuvi esindava teenuse osutamisena, vaadeldaval juhul asjakohane. Nad märgivad, et üldist majandushuvi pakkuva teenuse määratlus on suhteline määratlus ja sõltub asjaoludest. Vaadeldaval juhul on pealinna Brüsseli piirkond seotud erakordselt tugeva autotranspordi survega, mis nõuab ambitsioonikate ja tõhusate meetmete võtmist. Seoses Antwerpeni linna puudutava näitega märgivad Belgia ametiasutused, et kõnealune käitaja (CCB) saab otsetoetust.

Teine Altmarki kriteerium

(204) Belgia ametiasutused väidavad, et kui avaliku teenuse rahastamisviis peaks olema juba hanketeates täpselt kindlaks määratud, ei oleks konkurentsiolukorra tekitamisel mingit mõtet, kuna kandidaatidel puuduks sel juhul igasugune manööverdamisruum. Belgia ametiasutused kinnitavad oma seisukohta, mille kohaselt tehnilises kirjelduses nähti objektiivselt ja läbipaistvalt ette teenuse rahastamise parameetrid (vt põhjendus 194).

4.3.2.2. Kokkusobivus

Üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse kohaldatavus

(205) Kuigi Belgia ametiasutused ei nõustu mis tahes abi suuruse määratlemisega, leiavad nad, et väidetava abi suurus on igal juhul oluliselt väiksem kui 15 miljonit eurot, võttes arvesse, et abisumma arvestus ei saa hõlmata tulusid (nagu näiteks reklaamitulud), mis pärinevad üksnes eraõiguslikest allikatest. Seetõttu leiavad Belgia ametiasutused, et väidetava abi aastane summa jääb üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse kohaldamisalasse.

Vastavus üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2012. aasta otsuse tingimustele

(206) Kontsessiooni kestuse pikendamise näol (vt põhjendus 161) on Belgia ametiasutuste väitel tegemist kontsessiooni esimese etapi ühitamisega kontsessiooni teise etapiga (vt põhjendus 20). Selline ühtlustamine on põhjendatud mitme asjaoluga: mitmesuguste nõutavate toimingute prognoositust pikem kestus, soov ühitada mõlemad etapid parema haldamise tagamiseks, vajadus hüvitada reklaamikandjate arvu vähendamist ning soov pakkuda elanikkonnale avalikku teenust piisavalt pika perioodi jooksul.

(207) Belgia ametiasutused väidavad, et Villo kontsessiooniga seotud ülesanne anti JCD-le selgelt ja konkreetselt ning selle puhul on määratud kindlaks hüvitamise parameetrid, mis võimaldab vältida mis tahes ülemäärast hüvitamist (vt põhjendused 193–197).

ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkt c

(208) Belgia ametiasutused kinnitavad seisukohta, mida nad väljendasid oma 21. mai 2015. aasta kirjas (vt põhjendus 198), mille kohaselt Villo lepingus ettenähtud meetmeid tuleks käsitada siseturuga kokkusobivana ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel, võttes arvesse, et: i) iseteenindusliku jalgrataste pakkumise näol on tegemist selgelt määratletud ühist huvi pakkuva eesmärgiga; ii) leping on asjakohane ja proportsionaalne instrument, millel on innustav mõju; iii) konkurentsi kahjustamine ja mõju kaubandusele on piiratud.

4.4. Huvitatud poolte lisamärkused

4.4.1. CCB esitatud täiendavad märkused

(209) CCB väitel on Villo lepingu rakendamisega seotud JCD kulud algselt deklareeritud kuludest märkimisväärselt väiksemad ning ühtlasi ka väiksemad kuludest, mis Belgia ametiasutused tõid välja selleks, et tõendada ülemäärase hüvitamise puudumist: i) JCD vähendas kasutatavate jalgrataste arvu 5 000 jalgrattalt 4 500 jalgrattale; ii) JCD hoidis väidetavalt märkimisväärselt vahendeid kokku seoses Villo lepingu lisalepinguga, millega vähendati paigaldatavate jalgrattaparklate arvu 400-lt 360-le; ning iii) Villo süsteemis registreeritud sõitude arv vähenes 2015. aastal 150 000 võrra võrreldes 2014. aastaga.

(210) CCB arvutas välja Villo lepingu rakendamisega JCD saadava reklaamitulu, määrates kindlaks reklaamikandjad sõltuvalt nende paigaldamise kuupäevadest ja asukohast ning arvutas seejärel välja JCD käitatavate reklaamikülgede arvu ning kohaldades JCD Brüsseli võrgustiku ametlikke tariife ning sellist tüüpi kandjate jaoks välireklaami valdkonnas üldiselt kohaldatavaid allahindlusi. Nende arvutuste kohaselt on JCD näidanud asjaomaseid reklaamitulusid märkimisväärselt väiksematena.

(211) CCB järeldab selle põhjal, et JCD-le maksti ülemäärast hüvitist ajavahemikul 2009. aasta maist kuni 2017. aasta veebruarini 27,3 miljonit eurot.

(212) Võttes arvesse seda, et puudub kontroll ülemäärase hüvitamise puudumise üle (vt põhjendus 163), leiab CCB, et tuleks rakendada kontrollisüsteemi, mis võimaldab igal aastal kontrollida, kas toimub kontsessionääri ülemäärane hüvitamine ning ülemäärase hüvitamise tuvastamise korral seda korrigeerida. Sellist kontrolli peaks teostama sõltumatu kolmas isik.

(213) CCB leiab lisaks sellele, et ülemäärase hüvitamise puudumise kontroll peaks põhinema mõistlikul kasumil, mille arvutamise aluseks on üldist majandushuvi pakkuva teenuse kulud ning mitte saadud tulu.

4.4.2. JCD lisamärkused

(214) Seoses GRP kasutamisega Villo lepingu alusel saadud reklaamitulu suuruse hindamisel (vt põhjendused 162 ja 184) märgib JCD, et tegemist on ühe kriteeriumiga, mida ta ise kasutab reklaamivõrgustike väärtuse kindlaksmääramiseks. Samas märgub JCD, et reklaamikandjate teoreetiline GRP väärtus ei ole piisav selleks, et hinnata lepinguga hõlmatud reklaamikandjate väärtust. JCD määrab iga lepingu alusel paigaldatud reklaamikandjate väärtuse kindlaks lähtuvalt keskmisest tulust reklaamipinna kohta, mida arvutatakse üleriiklikul tasandil ning mille suhtes kohaldatakse korrigeerivat koefitsienti, mille suurus sõltub eri teguritest, nagu reklaamikandjate GRP väärtus, reklaamikandjate paiknemine reklaami avaldajate jaoks strateegiliselt olulistes linnades, aga ka erinev reklaamisurve eri linnades, ühtlasi võetakse arvesse ka konkurentsiolukorda.

(215) Rõhutades GRP piiratud asjakohasust, märgib JCD, et kui võrrelda oma kõige suurema riikliku võrgustiku ja oma Brüsseli kõige suurema võrgustiku GRP väärtuseid ja reklaamikülje hindu, on saadavad lisatulude määrad – vastavalt [10–20] % ja [20–30] % – sarnased Villo lepingu raames kasutatavate reklaamikülgede koefitsiendiga, mille suurus on [20–30] %.

(216) Seoses Villo lepingu rakendamisega seotud kuludega märgib JCD, et CCB esitatud summad ei vasta tõele ning see on tingitud järgmistest asjaoludest: i) CCB kasutatud meetodi puhul ei võeta mingil määral arvesse taristu väljaehitamisega seotud vajalikke investeeringuid kontsessiooni alguses; ii) CCB kasutab kulude määra 1 450 eurot ühe jalgratta kohta aastas, see summa oli märgitud JCD pakkumises ning põhineb seega tehtud hinnangutel.

(217) JCD ei nõustu CCB esitatud summadega seoses kohalike maksude hüvitamisega (vt põhjendus 164). JCD väitel tekib erinevus CCB antud hinnanguliste summade ja tegelike summade vahel järgmistel põhjustel: i) valede tariifide kasutamine: erinevalt CCB arvutustest kohaldavad vaid mõned kommuunid reklaamikandjatelt võetavat maksu, mille suurus on suurem kui 75 eurot kuvatava pinna ruutmeetri kohta aastas; ii) mehhanismi seostamine asjasse mittepuutuvate kommuunidega: Tundub, et CCB seostab hüvitamise mehhanismi Etterbeeki, Schaerbeeki ja Saint-Josse kommuunidega, kuigi nende kommuunidega sõlmitud kahepoolsed lepingud vastavat sätet ei hõlma; iii) mehhanismi automaatne kohaldamine: tegelikkuses ei saa JCD hüvitamismehhanismiga seotud summasid enne vastava arve esitamist kommuunidele. Seega võib reklaamikandjate paigaldamise ja kasutamise alguse ning hüvitamismehhanismiga seotud sätete kohaldamisega seotud summade laekumise vahele jääda teatav ajavahemik.

(218) Reklaamitulude puhul alahindab CCB JCD kohaldatud allahindlusi: allahindluse määr läheneb [60–70] %le ja ei ole 40 %. Kohaldades õiget allahindluse määra, muutuvad reklaamitulud oluliselt, ligi poole võrra väiksemaks CCB antud hinnangust.

(219) JCD ei nõustu samuti CCB esitatud summadega seoses reklaamikandjate tasuta kasutamisega (vt põhjendus 165). JCD väitel ei arves