ET Euroopa Liidu Teataja L 225/1

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 806/2014,

15. juuli 2014,

millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010

EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114,

võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

olles edastanud seadusandliku akti eelnõu riikide parlamentidele,

võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust (1),

võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (2),

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt (3)

ning arvestades järgmist:

(1) Viimastel aastakümnetel on liit teinud pangandusteenuste siseturu loomisel edusamme. Pangandusteenuste paremini integreeritud siseturg on oluline, et soodustada liidu majanduskasvu ning reaalmajanduse piisavat rahastamist. Paraku on majandus- ja finantskriis näidanud, et siseturu toimimine on selles valdkonnas ohus ja et järjest suureneb finantsturgude killustatuse oht. See valmistab tõsist muret siseturul, kus pangad peaksid suutma tagada märkimisväärse piiriülese tegevuse. Pankadevaheliste turgude likviidsus on kahanenud ja pankade piiriülene tegevus väheneb, sest kardetakse probleemide levimist ning puudub usaldus teiste riikide pangandussüsteemide vastu ja usk sellesse, et liikmesriigid suudaksid pankasid toetada.

(2) Usalduse puudumist teiste riikide pangandussüsteemide vastu ja turu ebastabiilsust süvendavad eri riikide kriisilahendusnormide ja vastavate haldustavade vahelised erinevused ning see, et pangandusliidus puudub ühtne menetlus kriisilahenduse kohta otsuste tegemiseks, kuna need ei taga pankade maksejõuetuks jäämise võimalike tagajärgede prognoositavust.

(3) Pankade puhul tunnetatavale krediidiriskile ning nende finantsilisele usaldusväärsusele ja maksevõimele avaldavad eelkõige mõju liikmesriikide eri stiimulid ja tavad kriisilahendusmenetluses olevate pankade võlausaldajate kohtlemisel ja maksejõuetuse äärel pankade päästmisel maksumaksja rahaga ning loovad seega ebavõrdsed tingimused. See kahjustab üldsuse usaldust pangandussektori vastu ja takistab asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse kasutamist siseturul, kuna rahastamiskulud oleksid ilma selliste erinevusteta liikmesriikide tavade vahel madalamad.

(4) Eri liikmesriikide riigisiseste kriisilahendusnormide ja vastavate haldustavade vahelised erinevused võivad tuua pankade ja nende klientide jaoks kaasa kõrgemad laenuvõtmiskulud tingituna üksnes sellest, kus pangad on asutatud, ja olenemata sellest, milline on nende tegelik krediidivõimelisus. Lisaks sellele on laenuintressimäärad mõnede liikmesriikide pankade klientide jaoks kõrgemad kui teiste liikmesriikide pankade klientide jaoks, olenemata sellest, milline on nende enda krediidivõimelisus.

(5) 18. oktoobril 2012. aastal tegi Euroopa Ülemkogu järgmised järeldused: „pidades silmas majandus- ja rahaliidu ees seisvaid fundamentaalseid väljakutseid, tuleb seda tugevamaks muuta, et tagada majanduslik ja sotsiaalne heaolu ja stabiilsus ning jätkusuutlik heaolu” ja „tugevama majandus- ja rahaliidu suunas liikumise protsess peaks tuginema liidu institutsioonilisele ja õigusraamistikule ning seda peaks iseloomustama avatus ja läbipaistvus eurot mittekasutavate liikmesriikide ees ning ühtse turu terviklikkuse austamine”. Sellel eesmärgil luuakse pangandusliit, mis põhineb laiahaardelisel ja üksikasjalikul finantsteenuste ühtsel reeglistikul siseturu kui terviku jaoks. Pangandusliidu loomise protsessi iseloomustavad avatus ja läbipaistvus mitteosalevate liikmesriikide suhtes ja siseturu terviklikkuse austamine.

(6) Euroopa Parlament palus oma 7. juuli 2010. aasta resolutsioonis soovitustega komisjonile piiriüleseks kriisijuhtimiseks pangandussektoris komisjonil esitada Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 50 ja 114 alusel seadusandliku akti ettepaneku või ettepanekud ELi kriisijuhtimisraamistiku, ELi finantsstabiilsuse fondi ja kriisiohjamisüksuse kohta ning märkis oma 20. novembri 2012. aasta resolutsioonis soovitustega komisjonile Euroopa Ülemkogu eesistuja, Euroopa Komisjoni presidendi, Euroopa Keskpanga presidendi ja eurorühma esimehe aruande „Tõelise majandus- ja rahaliidu suunas” kohta, et riikide valitsuste, pankade ja reaalmajanduse vahelise negatiivse mõjuahela kaotamine on majandus- ja rahaliidu sujuvaks toimimiseks äärmiselt vajalik, ning rõhutas, et „pangandussektori kriisi lahendamiseks on vaja võtta kiiresti täiendavaid kaugeleulatuvaid meetmeid”, „mis on suunatud täielikult toimiva Euroopa pangandusliidu elluviimisele”, tagades samas „finantsteenuste siseturu jätkuvat nõuetekohast toimimist ja kapitali vaba liikumist”.

(7) Esimese sammuna pangandusliidu suunas on nõukogu määrusega (EL) nr 1024/2013 (4) loodud ühtse järelevalvemehhanismi (edaspidi „ühtne järelevalvemehhanism”) ülesanne tagada, et liidu poliitikat seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise järelevalvega rakendatakse ühetaoliselt ja tõhusalt, et finantsteenuste valdkonna ühtset reeglistikku kohaldatakse ühtmoodi euroala liikmesriikide ja nende euroalasse mittekuuluvate liikmesriikide krediidiasutuste suhtes, kes otsustavad ühtses järelevalvemehhanismis osaleda (edaspidi „osalevad liikmesriigid”), ning et kõnealuste krediidiasutuste suhtes kohaldatakse kõrgeima kvaliteediga järelevalvet.

(8) Tõhusam kriisilahenduskord on oluline vahend sellise kahju ärahoidmiseks, mida pankade maksejõuetus on minevikus tekitanud.

(9) Seni, kuni kriisilahendusnormid ja -tavad ning koormuse jagamise viisid jäävad riigisiseseks ja kriisilahenduse rahastamiseks vajalikke rahalisi vahendeid kaasatakse ja kulutatakse riigi tasandil, jääb siseturg killustatuks. Lisaks sellele on riigisisesed järelevalveasutused tugevalt motiveeritud vähendama pangakriiside võimalikku mõju oma riigi majandusele, võttes vastu ühepoolseid meetmeid pangandustegevuse kaitsmiseks, näiteks piirates konsolideerimisgrupisiseseid ülekandeid ja konsolideerimisgrupisisest laenuandmist või kehtestades rangemad likviidsus- või kapitalinõuded nende jurisdiktsioonis tegutsevatele tütarettevõtjatele, kelle emaettevõtjad võivad tõenäoliselt maksejõuetuks jääda. See piirab pankade piiriülest tegevust ning loob seega takistusi põhivabaduste kasutamisele ja moonutab konkurentsi siseturul. Päritolu- ja vastuvõtvate riikidega seotud vaieldavad küsimused, kuigi neid käsitletakse ühtse järelevalvemehhanismi ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL (5) raames, võivad endiselt oluliselt vähendada piiriülese kriisilahendusprotsessi tõhusust.

(10) Nende küsimustega tegelemiseks on olnud vaja kiirendada krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahenduse raamistiku integreerimist, et tugevdada liitu, taastada finantsstabiilsus ja luua alus majanduse elavdamiseks. Direktiiv 2014/59/EL on märkimisväärne samm pankade kriisilahenduse normide ühtlustamise suunas kogu liidus ning see näeb ette kriisilahendusasutustevahelise koostöö piiriüleste pankade maksejõuetusega tegelemiseks. Selle direktiiviga kehtestatakse aga vaid minimaalselt ühtlustavad normid ja see ei vii kriisilahenduse valdkonnas kesktasandi otsuse tegemiseni. Nimetatud direktiiviga nähakse peamiselt ette ühtsed kriisilahenduse vahendid ja -õigused, mida iga liikmesriigi ametiasutused saavad kasutada, ent nende vahendite kohaldamine ja liikmesriigi rahastu kasutamine kriisilahendusmenetluste toetuseks jäetakse liikmesriigi ametiasutuste otsustada. Sellega tagatakse, et ametiasutustel on ebausaldusväärse või maksejõuetuse äärel krediidiasutuse või investeerimisühingu puhul vahendid piisavalt varaseks ja kiireks sekkumiseks, et tagada krediidiasutuse või investeerimisühingu kriitiliste finants- ja majandusfunktsioonide täitmise jätkamine ning vähendada samas krediidiasutuse või investeerimisühingu maksejõuetuse mõju majandusele ja finantssüsteemile. Vaatamata Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1093/2010 (6) asutatud Euroopa Järelevalveasutusele (Euroopa Pangandusjärelevalve) (edaspidi „Euroopa Pangandusjärelevalve”) antud regulatiivsetele ja vahendamisülesannetele ei ole direktiiviga 2014/59/EL täielikult välistatud, et liikmesriigid teevad piiriüleste konsolideerimisgruppide kriisilahenduse kohta eraldi ja potentsiaalselt vastukäivaid otsuseid, mis võivad suurendada kriisilahenduse kogukulusid. Kuna direktiiviga nähakse ette riigisisesed rahastud, ei vähendata sellega ka piisavalt pankade sõltuvust riigieelarvest makstavast toetusest ega välistata täielikult seda, et liikmesriigid lähtuvad rahastute kasutamisel eri lähenemisviisidest.

(11) Ühtse kriisilahenduskorra kontekstis kehtestatakse osalevate liikmesriikide puhul tsentraliseeritud kriisilahendusõigus ning see usaldatakse käesoleva määrusega loodud ühtsele kriisilahendusnõukogule (edaspidi „kriisilahendusnõukogu”) ja liikmesriikide kriisilahendusasutustele. Selline kehtestamine on lahutamatu osa kriisilahenduse valdkonna ühtlustamise protsessist, mida reguleerivad direktiiv 2014/59/EL ja käesoleva määruse kriisilahendust käsitlevad ühtsed sätted. Kriisilahenduse režiimi ühetaoline kohaldamine osalevates liikmesriikides on tõhusam, kui see usaldatakse tsentraliseeritult ühtsele kriisilahenduskorrale. Lisaks on ühtne kriisilahenduskord tihedalt seotud ühtlustamisega usaldatavusnõuete täitmise järelevalve protsessis, mille tõi kaasa Euroopa Pangandusjärelevalve asutamine, usaldatavusnõuete täitmise järelevalve ühtsete eeskirjadega (Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 575/2013 (7) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL) (8) ning osalevates liikmesriikides ühtse järelevalvemehhanismi loomisega, millele usaldatakse liidu usaldatavusnõuete täitmise järelevalve eeskirjade rakendamine. Järelevalve ja kriisilahendus on finantsteenuste siseturu loomise kaks teineteist täiendavat aspekti, mille samal tasandil kohaldamist peetakse teineteisest sõltuvaks.

(12) Tulemuslike kriisilahendusotsuste tegemise tagamine liidus maksejõuetuks jäävate pankade kohta, sealhulgas liidu tasandil kogutud rahaliste vahendite kasutamise kohta, on finantsteenuste siseturu loomise lõpuleviimisel keskse tähtsusega. Siseturu piires võib ühe liikmesriigi panga maksejõuetus mõjutada liidu kui terviku finantsturu stabiilsust. Tulemuslike ja ühtsete kriisilahendusnormide ja kriisilahenduse rahastamise võrdsete tingimuste tagamine kõigis liikmesriikides ei ole mitte ainult nende liikmesriikide huvides, kus need pangad tegutsevad, vaid üldkokkuvõttes kõigi liikmesriikide huvides, kuna see on vahend, mis tagab võrdsed konkurentsitingimused ja parandab siseturu toimimist. Pangandussüsteemid on siseturul omavahel tihedalt seotud, pankade konsolideerimisgrupid on rahvusvahelised ja pankade aktivates on suur osakaal välismaisel varal. Ühtse kriisilahenduskorra puudumisel oleks ühtses järelevalvemehhanismis osalevates liikmesriikides aset leidvatel panganduskriisidel suurem negatiivne süsteemne mõju ka selles mitteosalevatele liikmesriikidele. Ühtse kriisilahenduskorra loomine tagaks maksejõuetute pankade probleemiga tegelemisel neutraalse lähenemisviisi ja suurendaks seetõttu osalevate liikmesriikide pankade stabiilsust ja väldiks kriisi levikut mitteosalevatesse liikmesriikidesse ning hõlbustaks seega kogu siseturu toimimist. Nii osalevates kui ka mitteosalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute koostöömehhanismid peaksid olema selged ning ühtki liikmesriiki ega liikmesriikide rühma ei tohiks finantsteenuste pakkumise kohana otseselt ega kaudselt diskrimineerida.

(13) Usalduse ja usaldusväärsuse taastamiseks pangandussektoris viib Euroopa Keskpank (EKP) praegu läbi kõikide tema otsese järelevalve all olevate pankade bilansi põhjaliku hindamise. See hindamine peaks andma kõikidele sidusrühmadele kindluse, et ühtse järelevalvemehhanismiga liituvad ja seega ühtse kriisilahenduskorra alla kuuluvad pangad on läbinisti usaldusväärsed.

(14) Pärast ühtse järelevalvemehhanismi loomist määrusega (EL) nr 1024/2013, mille kohaselt osalevate liikmesriikide pankade üle teostab tsentraliseeritud järelevalvet EKP või teostavad järelevalvet liikmesriikide pädevad asutused ühtse järelevalvemehhanismi raames, on tekkinud ebakõla kõnealuste pankade üle toimuva liidupoolse järelevalve ja nende pankade kohtlemise vahel liikmesriigis toimuvas kriisilahendusmenetluses vastavalt direktiivile 2014/59/EL, mis lahendatakse ühtse kriisilahenduskorra loomisega.

(15) Käesolevat määrust kohaldatakse ainult pankadele, mille päritoluriigi järelevalveasutus on EKP või liikmesriigi pädev asutus liikmesriigis, mille rahaühik on euro, või liikmesriigis, mille rahaühik ei ole euro ja mis on sisse seadnud tiheda koostöö määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 7 kohaselt. Käesoleva määruse kohaldamisala on seotud määruse (EL) nr 1024/2013 kohaldamisalaga. Pidades silmas, et ühtsele järelevalvemehhanismile antud järelevalveülesanded ja kriisilahenduse meetmed on omavahel tihedalt seotud, on ELi toimimise lepinguartikli 127 lõike 6 kohaselt loodaval tsentraliseeritud järelevalvesüsteemil osalevate liikmesriikide kriisilahenduse ühtlustamise protsessis tõepoolest ülioluline roll. Määruse (EL) nr 1024/2013 kohaldamisalasse kuuluvate ettevõtjate kuulumine ühtse järelevalvemehhanismi järelevalve alla kujutab endast konkreetset omadust, mis asetab need ettevõtjad kriisilahenduse seisukohast objektiivselt eriomasesse olukorda. On vaja vastu võtta meetmed ühtse kriisilahenduskorra loomiseks kõigi ühtses järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide jaoks, et hõlbustada siseturu nõuetekohast ja stabiilset toimimist.

(16) Kui ühtsest järelevalvemehhanismist välja jäävate liikmesriikide pankade suhtes kohaldatakse järelevalve-, kriisilahendus- ja kaitsekorda, mis on kooskõlla viidud liikmesriigi tasandil, siis ühtses järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide pankade suhtes rakendatakse liidu tasandi järelevalvekorda ning riigi tasandi kriisilahendus-ja kaitsekorda. Kuna järelevalve ja kriisilahendus toimuvad ühtse järelevalvemehhanismi raames eri tasanditel, siis ei ole ühtses järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide pankade puhul sekkumine ja kriisilahendus sama kiire, järjepidev ja tõhus kui ühtsest järelevalvemehhanismist välja jäävate liikmesriikide pankade puhul. Seepärast on võrdsete tegutsemistingimuste tagamiseks hädavajalik rakendada tsentraliseeritud kriisilahenduskorda kõigi pankade puhul, mis tegutsevad ühtses järelevalvemehhanismis osalevates liikmesriikides.

(17) Seni kuni järelevalve liikmesriigis jääb ühtsest järelevalvemehhanismist välja, peaks see liikmesriik vastutama ka panga maksejõuetuse rahaliste tagajärgede eest. Seetõttu peaks ühtne kriisilahenduskord laienema vaid pankadele ning finantseerimisasutustele, mis on asutatud ühtses järelevalvemehhanismis osalevates liikmesriikides ja mille suhtes teostavad ühtse järelevalvemehhanismi raames järelevalvet EKP ja liikmesriikide asutused. Ühtset kriisilahenduskorda ei tohiks kohaldada ühtses järelevalvemehhanismis mitteosalevates liikmesriikides asutatud pankade suhtes. Kui ühtset kriisilahenduskorda kohaldataks selliste liikmesriikide suhtes, tekitaks see neile valesid stiimuleid. Eelkõige võivad nende liikmesriikide järelevalveasutused muutuda leebemaks oma jurisdiktsioonis tegutsevate pankade suhtes, sest neil ei tuleks kanda nende maksejõuetuse kogu finantsriski. Seetõttu tuleks ühtse järelevalvemehhanismiga paralleelsuse tagamiseks kohaldada ühtset kriisilahenduskorda ühtses järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide suhtes. Ühtse järelevalvemehhanismiga ühinemisel peaks sellega ühinevate liikmesriikide suhtes muutuma automaatselt kohaldatavaks ka ühtne kriisilahenduskord. Ühtne kriisilahenduskord võiks potentsiaalselt laieneda kogu siseturule.

(18) Kogu siseturul võrdsete võimaluste tagamiseks on käesolev määrus kooskõlas direktiiviga 2014/59/EL. Seetõttu kohandatakse selle direktiivi norme ja põhimõtteid ühtse kriisilahenduskorra eripärale ja tagatakse sellele piisav rahastamine. Kriisilahendusnõukogu, nõukogu ja komisjon peaksid käesoleva määruse kohaste õiguste kasutamisel järgima delegeeritud õigusakte ning regulatiivseid ja rakenduslikke tehnilisi standardeid, suuniseid ja soovitusi, mille Euroopa Pangandusjärelevalve on vastavalt määruse (EL) nr 1093/2010 artiklitele 10–15 ja artiklile 16 direktiivi 2014/59/EL raames vastu võtnud. Kriisilahendusnõukogu, nõukogu ja komisjon peaksid vastavalt oma pädevustele tegema koostööd ka Euroopa Pangandusjärelevalvega vastavalt määruse (EL) nr 1093/2010 artiklitele 25 ja 30 ning reageerima neile Euroopa Pangandusjärelevalve poolt saadetavatele nimetatud määruse artikli 35 kohastele teabe kogumise taotlustele. Tuleks meeles pidada, et vastavalt nimetatud määruse põhjenduse 32 viimasele lausele „juhtudel, kui asjaomased liidu õigusaktid annavad kaalutlusõiguse liikmesriikide pädevatele asutustele, ei saa otsuse tegemine Euroopa Pangandusjärelevalve poolt asendada selle kaalutlusõiguse liidu õigusega kooskõlas olevat kasutamist”. Sama põhimõtet tuleks laiendada käesolevale määrusele, tagades samas liidu alusõigusaktides sätestatud põhimõtete järgimise. Euroopa Pangandusjärelevalve peaks neid põhiaspekte arvesse võttes olema võimeline täitma tulemuslikult oma ülesandeid ning tagama kriisilahendusnõukogu, nõukogu ja komisjoni ning liikmesriikide pädevate asutuste võrdse kohtlemise, kui nad täidavad sarnaseid ülesandeid.

(19) Ühtne kriisilahendusfond (edaspidi „fond”) on hädavajalik element, ilma milleta ei saa ühtne kriisilahenduskord korralikult toimida. Kui kriisilahendust rahastataks pikaajaliselt endiselt riigi tasandil, ei lõhutaks riikide ja pangandussektori vahelist seost täielikult ja investorid lähtuksid laenamistingimuste selgitamisel endiselt pigem sellest, kus pangad on asutatud, mitte sellest, milline on nende krediidivõimelisus. Fond peaks aitama tagada ühtsed haldustavad kriisilahenduse rahastamisel ning aitama vältida takistuste tekkimist põhivabaduste kasutamisel või konkurentsi moonutamist siseturul liikmesriikide erinevate tavade tõttu. Fondi tuleks rahastada riigi tasandil pankadelt kogutavatest osamaksetest ning need vahendid tuleks koondada liidu tasandil vastavalt valitsustevahelisele lepingule nende osamaksete ülekandmise ja ühiskasutusse võtmise kohta (edaspidi „leping”), mis suurendaks finantsstabiilsust ja nõrgendaks seost konkreetse liikmesriigi puhul tajutava fiskaalseisundi ning selles liikmesriigis tegutsevate pankade ja ettevõtjate rahastamiskulude vahel. Selle seose edasiseks lõhkumiseks ei tohiks ühtses kriisilahenduskorras tehtavad otsused mõjutada liikmesriikide fiskaalvastutust. Sellega seoses tuleks ainult erakorralist avaliku sektori finantstoetust pidada liikmesriikide eelarvesuveräänsuse ja fiskaalvastutuse mõjutamiseks. Eelkõige ei tohiks liikmesriikide eelarvesuveräänsuse ja fiskaalvastutuse mõjutamiseks pidada otsuseid, mis nõuavad fondi või hoiuste tagamise skeemi kasutamist.

(20) Käesoleva määruse ja direktiiviga 2014/59/EL kehtestatakse fondi kasutamise viisid ning üldised kriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks ex ante ja ex postosamaksed ja nende suuruse arvutamine. Osalevatel liikmesriikidel säilib pädevus nõuda sisse osamaksed oma territooriumil asuvatelt ettevõtjatelt vastavalt direktiivile 2014/59/EL ja käesolevale määrusele. Osalevad liikmesriigid võtavad endale lepinguga kohustuse kanda fondi osamaksed, mida nad koguvad liikmesriigi tasandil vastavalt direktiivile 2014/59/EL ja käesolevale määrusele. Üleminekuperioodil suunatakse osamaksed iga osaleva liikmesriigiga seotud eri alafondidesse (riikide alafondid). Need alafondid liidetakse järk-järgult, nii et nad lakkavad üleminekuperioodi lõpuks eksisteerimast. Lepingus sätestatakse tingimused, mille kohaselt lepingu osapooled nõustuvad kandma oma liikmesriigi tasandil kogutud osamaksed fondi ja riikide alafondid järk-järgult liitma. Lepingu jõustumine on vajalik, et algaks osapoolte kogutud osamaksete ülekandmine fondi alafondidesse. Käesolevas määruses määratakse kindlaks kriisilahendusnõukogu õigus fondi kasutada ja hallata. Lepinguga määratakse kindlaks ka see, kuidas kriisilahendusnõukogu võib kasutada riikide alafonde, mis järk-järgult liidetakse.

(21) Direktiivis 2014/59/EL sätestatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahendusnormide tsentraliseeritud kohaldamise liidu ühtse kriisilahendusasutuse poolt saab osalevates liikmesriikides tagada vaid juhul, kui ühtse kriisilahenduskorra loomist ja toimimist reguleerivad eeskirjad on liikmesriikides vahetult kohaldatavad, et vältida erinevaid tõlgendusi liikmesriikides. Selline vahetu kohaldatavus peaks tooma kasu kogu siseturule, sest see aitab kaasa ausa konkurentsi tagamisele ja põhivabaduste kasutamisel tekkida võivate takistuste vältimisele mitte ainult osalevates liikmesriikides, vaid ka kogu siseturul.

(22) Võttes eeskujuks määruse (EL) nr 1024/2013 kohaldamisala, peaks ühtne kriisilahenduskord hõlmama kõiki osalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutusi. Samas peaks ühtse kriisilahenduskorra raames olema võimalik vahetult alustada ja lõpule viia osaleva liikmesriigi mis tahes krediidiasutuse kriisilahendusmenetlus, et vältida siseturul asümmeetriat maksejõuetuse äärel krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning võlausaldajate kohtlemisel kriisilahendusmenetluses. Niivõrd, kuivõrd emaettevõtjad, investeerimisühingud ja finantseerimisasutused kuuluvad EKP teostatava konsolideeritud järelevalve alla, tuleks ka nemad kaasata ühtse kriisilahenduskorra kohaldamisalasse. Kuigi EKP ei teosta nimetatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute üle järelevalvet üksi, on ta ainus järelevalveasutus, kellel on üldine ülevaade riskist, mis konsolideerimisgruppi ja kaudselt selle üksikliikmeid ähvardab. EKP teostatava konsolideeritud järelevalve alla kuuluvate ettevõtjate ühtse kriisilahenduskorra kohaldamisalast välja jätmine teeks võimatuks konsolideerimisgruppide kriisilahenduse kavandamise ja konsolideerimisgrupi kriisilahendusstrateegia vastuvõtmise ning muudaks kriisilahendusotsused märksa vähem mõjusaks.

(23) Ühtse kriisilahenduskorra raames tuleks otsuseid teha kõige asjakohasemal tasandil. Kriisilahendusnõukogu ja liikmesriikide kriisilahendusasutused peaksid käesoleva määruse kohaste otsuste vastuvõtmisel kohaldama samu materiaalõiguse norme.

(24) Arvestades, et ainult liidu institutsioonid võivad kehtestada liidu kriisilahenduspoliitika ja kuna iga kriisilahendusskeemi vastuvõtmisel jääb teatav kaalutlusruum, on vaja sätestada nõukogu ja komisjoni piisav kaasamine institutsioonidena, kes ELi toimimise lepingu artikli 291 kohaselt võivad teostada rakendusvolitusi. Kriisilahendusnõukogu tehtud kriisilahendusotsuste kaalutlusaspekte peaks hindama komisjon. Arvestades kriisilahendusotsuste märkimisväärset mõju liikmesriikide ja kogu liidu finantsstabiilsusele ning liikmesriikide fiskaalsuveräänsusele, on tähtis, et rakendusvolitused teatavate kriisilahendusega seotud otsuste tegemiseks antaks nõukogule. Seepärast peaks just nõukogu komisjoni ettepaneku alusel teostama tõhusat kontrolli selle üle, kuidas kriisilahendusnõukogu on hinnanud avaliku huvi olemasolu, ning hindama kõiki olulisi muudatusi, mis on tehtud fondist konkreetsele kriisilahenduse meetmele antavas abisummas. Peale selle tuleks komisjonile anda õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte, et sätestada täiendavad kriteeriumid või tingimused, mida kriisilahendusnõukogu peab oma eri õiguste kasutamisel arvesse võtma. Selline kriisilahendusülesannete andmine ei tohiks mingil juhul takistada finantsteenuste siseturu toimimist. Euroopa Pangandusjärelevalve peaks seega säilitama oma rolli ja praegused volitused ja ülesanded: ta peaks välja töötama kõigile liikmesriikidele kohaldatavad liidu õigusaktid ja nende järjekindlale kohaldamisele kaasa aitama ning edendama kriisilahendustavade ühtlustamist kogu liidus.

(25) Et tagada kooskõla direktiivi 2014/59/EL artikli 3 lõikes 3 sätestatud põhimõtetega, peaksid liidu institutsioonid neile käesoleva määrusega antud ülesannete täitmisel tagama asjakohase praktilise korralduse olemasolu.

(26) EKP kui ühtse järelevalvemehhanismi raames tegutsev järelevalveasutus ja kriisilahendusnõukogu peaksid olema võimelised hindama, kas krediidiasutus on maksejõuetu või tõenäoliselt maksejõuetuks jääv ning kas on põhjendatult alust oodata, et mõni alternatiivne erasektoripoolne või järelevalvemeede hoiaks selle maksejõuetuse mõistliku aja jooksul ära. Kui kriisilahendusnõukogu leiab, et kõik kriteeriumid kriisilahenduse käivitamiseks on täidetud, peaks ta kriisilahendusskeemi vastu võtma. Kriisilahendusskeemi vastuvõtmise menetlus, millesse on kaasatud komisjon ja nõukogu, tugevdab kriisilahendusnõukogu jaoks vajalikku tegevuslikku iseseisvust, olles samas kooskõlas Euroopa Liidu Kohtu tõlgendusega asutustele volituste delegeerimise põhimõtte kohta. Seetõttu sätestatakse käesolevas määruses, et kriisilahendusnõukogu vastuvõetud kriisilahendusskeem jõustub ainult sel juhul, kui nõukogu või komisjon ei esita 24 tunni jooksul pärast seda, kui kriisilahendusnõukogu selle on vastu võtnud, vastuväiteid või kui selle kriisilahendusskeemi kiidab heaks komisjon. Põhjused, miks nõukogu võib komisjoni ettepaneku põhjal kriisilahendusnõukogu kriisilahendusskeemile vastu olla, on rangelt piiratud avaliku huvi olemasoluga ja sellega, kui komisjon on oluliselt muutnud summat, mille kriisilahendusnõukogu on fondist kasutamiseks välja pakkunud. Oluliseks tuleks pidada fondi summa muutmist 5 % ulatuses või rohkem võrreldes kriisilahendusnõukogu esialgse ettepanekuga. Nõukogu peaks komisjoni ettepaneku muutmata kujul heaks kiitma või tagasi lükkama. Komisjon peaks kriisilahendusnõukogu koosolekute vaatlejana pidevalt kontrollima, et kriisilahendusnõukogu poolt vastuvõetud kriisilahendusskeem vastab täielikult käesolevale määrusele, tagab eri eesmärkide ja kaalul olevate huvide asjakohase tasakaalu, võtab arvesse avalikku huvi ja säilitab siseturu terviklikkuse. Arvestades, et kriisilahendusmeede nõuab väga kiiret otsuste tegemist, peaksid nõukogu ja komisjon tegema tihedat koostööd ja nõukogu ei tohiks juba komisjoni poolt tehtud ettevalmistustööd topelt teha. Kriisilahendusnõukogu peaks andma juhiseid liikmesriikide kriisilahendusasutustele, kes peaksid võtma kõik vajalikud meetmed kriisilahendusskeemi rakendamiseks.

(27) Konsolideerimisgrupi kriisilahenduse skeemi koostamine peaks lihtsustama koordineeritud kriisilahendust, mis tõenäolisemalt peaks tagama kõigile konsolideerimisgrupi ettevõtjatele parimad tulemused. Kriisilahendusnõukogul või vajaduse korral liikmesriikide kriisilahendusasutustel peaks olema õigus kasutada konsolideerimisgrupi tasandil sildasutuse vahendit (mis võib vajaduse korral hõlmata koormuse jagamise kokkuleppeid), et stabiliseerida konsolideerimisgruppi tervikuna. Tütarettevõtjate omandiõigused võiks üle anda sildpanka, et müüa need sealt hiljem edasi, olgu siis kõik koos või ühekaupa, kui turutingimused on sobivad. Lisaks peaks kriisilahendusnõukogul või vajaduse korral liikmesriigi kriisilahendusasutusel olema õigus rakendada kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit emaettevõtja tasandil.

(28) Kriisilahendusnõukogul peaks olema õigus teha otsuseid eelkõige seoses oluliste ettevõtjatega või konsolideerimisgruppidega, EKP otsese järelevalve alla jäävate ettevõtjatega või konsolideerimisgruppidega või piiriüleste konsolideerimisgruppidega. Liikmesriikide kriisilahendusasutused peaksid abistama kriisilahendusnõukogu kriisilahenduse kavandamisel ja kriisilahendusotsuste ettevalmistamisel. Selliste ettevõtjate ja konsolideerimisgruppide puhul, mis on vähem olulised ja ei tegutse piiriüleselt, peaks liikmesriikide kriisilahendusasutuste ülesandeks olema eelkõige kriisilahenduse kavandamine, kriisilahenduskõlblikkuse hindamine, kriisilahenduskõlblikkust välistavate asjaolude kõrvaldamine, meetmed, mida kriisilahendusasutustel on õigus võtta varase sekkumise puhul, ja kriisilahenduse meetmed. Teatavatel asjaoludel peaksid liikmesriikide kriisilahendusasutused oma ülesandeid täitma käesoleva määruse alusel ja sellega kooskõlas, kasutades samas neile direktiivi 2014/59/EL ülevõtvate siseriiklike õigusaktidega antud õigusi niivõrd, kuivõrd see ei ole vastuolus käesoleva määrusega.

(29) Siseturu ladusaks toimimiseks on oluline, et kõigi kriisilahenduse meetmete suhtes kohaldataks samu reegleid olenemata sellest, kas need võetakse liikmesriikide kriisilahendusasutuste poolt direktiivi 2014/59/EL alusel või ühtse kriisilahenduskorra raames. Komisjon peaks hindama neid meetmeid ELi toimimise lepingu artikli 107 kohaselt.

(30) Kui kriisilahenduse meede hõlmab riigiabi andmist ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike1 kohaselt või fondi abina, võib kriisilahendusotsuse teha pärast seda, kui komisjon on võtnud vastu positiivse või tingimusliku otsuse sellise abi kasutamise siseturuga kokkusobimise kohta. Komisjoni otsusega, mis käsitleb fondist antavat abi, peaks olema võimalik kehtestada abisaajale tingimusi ja kohustusi. Komisjoni kehtestatavad tingimused võivad muu hulgas, kuid mitte ainult, hõlmata koormuse jagamise nõudeid, sh nõuet, et kahjum kaetakse esmajärjekorras omakapitalist, ning nõudeid hübriidkapitali omanike, allutatud võlakirjade omanike ja eelisvõlausaldajate panuse kohta, sh kooskõlas direktiivi 2014/59/EL nõuetega; piiranguid aktsiatelt makstavate dividendide või hübriidkapitaliinstrumentidelt makstava kupongiintressi, omaenda aktsiate või hübriidkapitaliinstrumentide tagasiostmise ja kapitalihalduse tehingute kohta; piiranguid osade omandamiseks mis tahes ettevõttes kas vara või aktsiate ülekandmise teel; agressiivsete kaubandustavade ja -strateegiate ning riigi abist antava toetuse reklaamimise keeldu; turuosade, hinnakujunduse, toote omaduste ja muude käitumisnõuetega seotud nõudeid; nõudeid restruktureerimiskavade kohta; juhtimisnõudeid; aruandlus- ja avalikustamisnõudeid, sh seoses komisjoni poolt kehtestatavate võimalike tingimuste järgimisega; abisaaja või selle kogu või osa vara, õiguste ja kohustuste täieliku või osalise võõrandamisega seotud nõudeid; abisaaja likvideerimisega seotud nõuded.

(31) Kiire ja tulemusliku otsuste tegemise protsessi tagamiseks kriisilahenduse puhul peaks kriisilahendusnõukogu olema eriotstarbeline liidu asutus, millel on tema ülesannetele vastav spetsiifiline struktuur ja mis erineb teiste liidu asutuste puhul järgitavast mudelist. Selle koosseis peaks tagama kõigi kriisilahendusmenetlustes esinevate eri huvide arvessevõtmise. Kriisilahendusnõukogu ülesandeid arvestades peaks kriisilahendusnõukogu esimehe, aseesimehe ning nelja täiskohaga liikme ametisse nimetamisel lähtuma nende saavutustest, oskustest, pangandus- ja finantsalastest teadmistest ning finantsjärelevalve ja -regulatsiooni ja krediidiasutuste ning investeerimisühingute kriisilahenduse jaoks olulistest kogemustest. Kriisilahendusnõukogu esimees, aseesimees ning neli täiskohaga liiget tuleks valida avaliku valikumenetluse teel, hoides Euroopa Parlamenti ja nõukogu menetlusega asjakohaselt kursis, ning mille puhul tuleks järgida soolise tasakaalu põhimõtet, kogemusi ja kvalifikatsiooni. Komisjon peaks Euroopa Parlamendi pädevale komisjonile esitama kriisilahendusnõukogu esimehe, aseesimehe ning nelja täiskohaga liikme ametikoha kandidaatide nimekirja. Komisjon peaks esitama kriisilahendusnõukogu esimehe, aseesimehe ning nelja täiskohaga liikme ametisse nimetamise ettepaneku Euroopa Parlamendile heakskiitmiseks. Kui Euroopa Parlament on ettepaneku heaks kiitnud, peaks nõukogu võtma kriisilahendusnõukogu esimehe, aseesimehe ja nelja täiskohaga liikme ametisse nimetamise kohta vastu rakendusotsuse.

(32) Kriisilahendusnõukogu peaks tegutsema täitevistungite ja täiskogu vormis. Täitevistungil peaks tema koosseisu kuuluma esimees, neli täiskohaga liiget, kes tegutsevad sõltumatult ja objektiivselt kogu liidu huvides, ning komisjoni ja EKP nimetatud alalised vaatlejad. Ühesainsas osalevas liikmesriigis asutatud krediidiasutuse või investeerimisühingu või konsolideerimisgrupi kriisilahenduse arutamisel peaks kriisilahendusnõukogu täitevistungile kutsuma ja selle otsuste tegemise protsessi kaasama asjaomase liikmesriigi määratud liikme, kes esindab oma riigi kriisilahendusasutust. Piiriülese konsolideerimisgrupi kriisilahenduse arutamisel peaks kriisilahendusnõukogu täitevistungile kutsuma ja selle otsuste tegemise protsessi kaasama kõigi asjaomaste päritoluliikmesriikide ja vastuvõtvate liikmesriikide määratud liikmed, kes esindavad asjaomaseid riiklikke kriisilahendusasutusi.

(33) Kriisilahendusnõukogu peaks oma täitevistungil valmistama ette kõik kriisilahendusmenetlust käsitlevad otsused ja need otsused võimalikult täies mahus vastu võtma. Kriisilahenduse kavades sisalduva teabe krediidiasutuse- või investeerimisühingupõhisuse tõttu peaks kriisilahenduse kavade koostamist, hindamist ja heakskiitmist käsitlevad otsused vastu võtma kriisilahendusnõukogu oma täitevistungitel. Fondi kasutamisega seoses on oluline, et puuduks esmategutseja eelis ja jälgitaks fondi väljamakseid. Et tagada kriisilahendusnõukogu poolt vastava otsuse tegemine, kui kriisilahendust vajatakse summa puhul, mis ületab 5 000 000 000 euro suurust künnist, peaks täiskogu igal liikmel olema võimalik range tähtaja jooksul nõuda, et otsus tehtaks täiskogul. Kui likviidsustoetusega ei ole seotud riski või on seotud märkimisväärselt väiksem risk kui muude toetuste puhul, eelkõige lühiajalise ja ühekordse krediidi andmine maksejõulistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele piisava ja kvaliteetse tagatise vastu, on põhjendatud, et sellise toetuse kaaluks arvestatakse vaid 0,5. Kui fondi summaarne puhaskasutus jõuab viimase 12 kuu jooksul künniseni, milleks on 5 000 000 000 eurot aastas, peaks täiskogu hindama kriisilahendusvahendite rakendamist, sh fondi kasutamist, ja andma suunised, mida täitevistung peaks oma järgmistes kriisilahendusotsustes järgima. Täitevistungile antavates suunistes tuleks eelkõige keskenduda kriisilahendusvahendite mittediskrimineeriva kasutamise tagamisele, fondi tühjenemise vältimisele ja likviidsusriski puudumise/madala likviidsusriski ning muude toetusvormide asjakohasele eristamisele.

(34) Et kriisilahendusnõukogu täitevistungitel otsuste tegemises osalevad isikud vahetuvad sõltuvalt liikmesriigist, kus asjaomane krediidiasutus või investeerimisühing või konsolideerimisgrupp tegutseb, peaksid alalised osalised tagama, et kõik otsused, mis kriisilahendusnõukogu täitevistungite eri koosseisudes tehakse, oleksid sidusad, asjakohased ja proportsionaalsed.

(35) Kriisilahendusnõukogul peaks olema võimalik kutsuda oma istungitele vaatlejaid. Kriisilahendusülesannete andmine kriisilahendusnõukogule peaks olema kooskõlas Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemi raamistikuga ja selle aluseesmärgiga töötada välja ühtne reeglistik ja ühtlustada järelevalve- ja kriisilahendustavasid kogu liidus. Eelkõige peaks Euroopa Pangandusjärelevalve hindama ja kooskõlastama vastavalt määrusele (EL) nr 1093/2010 algatusi kriisilahenduse kavade kohta, et edendada selles valdkonnas sidusust. Seepärast peaks kriisilahendusnõukogu reeglina kutsuma Euroopa Pangandusjärelevalve alati siis, kui tegemist on küsimustega, mille kohta Euroopa Pangandusjärelevalvel tuleb kooskõlas direktiiviga 2014/59/EL välja töötada tehnilised standardid või anda suuniseid. Kriisilahendusnõukogu istungitele võib asjakohasel juhul kutsuda ka muid vaatlejaid, näiteks Euroopa stabiilsusmehhanismi esindaja.

(36) Vaatlejate suhtes tuleks kohaldada samu ametisaladuse hoidmise nõudeid, mida kohaldatakse kriisilahendusnõukogu liikmete ja töötajate suhtes ning osalevate liikmesriikidega kriisilahendusülesannete täitmiseks vahetatud töötajate või kõnealuste liikmesriikide lähetatud töötajate suhtes.

(37) Kriisilahendusnõukogul peaks olema võimalik luua sisemised kriisilahendusmeeskonnad, mis koosnevad tema enda töötajatest ja liikmesriikide kriisilahendusasutuste töötajatest, sh vajaduse korral mitteosalevate liikmesriikide vaatlejatest. Neid sisemisi kriisilahendusmeeskondi peaksid juhtima kriisilahendusnõukogu juhtivate töötajate poolt ametisse määratud koordinaatorid, keda võidakse kutsuda osalema vaatlejatena kriisilahendusnõukogu täitevistungitele.

(38) Kriisilahendusnõukogu ning mitteosalevate liikmesriikide kriisilahendusasutused ja pädevad asutused peaksid sõlmima vastastikuse mõistmise memorandumid, milles kirjeldatakse üldiselt nende omavahelist koostööd direktiivi 2014/59/EL kohaste ülesannete täitmisel. Vastastikuse mõistmise memorandumites võiks muu hulgas selgitada konsulteerimist seoses kriisilahendusnõukogu otsustega, mis mõjutavad mitteosalevates liikmesriikides asutatud tütarettevõtjaid ja asuvaid filiaale, mille emaettevõtja on asutatud osalevas liikmesriigis. Memorandumid tuleks korrapäraselt läbi vaadata.

(39) Kriisilahendusnõukogu peaks tegutsema sõltumatult. Tal peaks olema suutlikkus tegeleda suurte konsolideerimisgruppidega, tegutseda kiiresti ja erapooletult. Kriisilahendusnõukogu peaks tagama, et võetakse nõuetekohaselt arvesse liikmesriigi finantsstabiilsust, liidu finantsstabiilsust ja siseturgu. Kriisilahendusnõukogu liikmetel peaksid olema vajalikud teadmised pankade restruktureerimise ja maksejõuetuse alal.

(40) Käesoleva määrusega antud õiguste kasutamise raames otsuste tegemisel või meetmete võtmisel tuleks nõuetekohaselt arvestada tähtsust, mis on siseturu jaoks ELi toimimise lepinguga ette nähtud asutamisõigusel, ja eelkõige, kui see on võimalik, mõju piiriülese tegevuse jätkumisele.

(41) Pidades silmas kriisilahendusnõukogu ülesandeid ja kriisilahenduse eesmärke, mis hõlmavad avaliku sektori vahendite kaitset, tuleks ühtse kriisilahenduskorra tegevust rahastada osalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute osamaksetest.

(42) Kriisilahendusnõukogu, ning asjakohasel juhul nõukogu ja komisjon peaksid asendama direktiivi 2014/59/EL kohaselt määratud liikmesriikide kriisilahendusasutusi kõigis kriisilahendust käsitlevate otsuste tegemise protsessiga seonduvates aspektides. Nimetatud direktiivi kohaselt määratud liikmesriikide kriisilahendusasutused peaksid jätkama kriisilahendusnõukogu vastu võetud kriisilahendusskeemide rakendamisega seotud tegevust. Läbipaistvuse ja demokraatliku kontrolli tagamiseks ning liidu institutsioonide õiguste kaitsmiseks peaks kriisilahendusnõukogu olema kohustatud andma Euroopa Parlamendile ja nõukogule aru kõigist käesoleva määruse alusel tehtud otsustest. Samuti peaks läbipaistvuse ja demokraatliku kontrolli tagamise eesmärgil olema liikmesriikide parlamentidel teatavad õigused kriisilahendusnõukogu tegevuse kohta teabe saamiseks ja sellega dialoogi astumiseks.

(43) Osaleva liikmesriigi parlament või tema pädev komisjon peaks saama kutsuda esimehe koos liikmesriigi kriisilahendusasutuse esindajaga osalema kõnealuse liikmesriigi krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahendust käsitlevas arutelus. Liikmesriikide parlamentide selline roll on asjakohane, arvestades võimalikku mõju, mida kriisilahenduse meetmed võivad avaldada riigi rahandusele, asutustele, nende klientidele ja töötajatele ning osalevate liikmesriikide turgudele. Esimees ja liikmesriikide kriisilahendusasutused peaksid reageerima sellistele kutsetele positiivselt ja liikmesriikide parlamentidega arvamusi vahetama.

(44) Selleks et tagada ühesuguse lähenemisviisi kasutamine krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning konsolideerimisgrupi puhul, peaks kriisilahendusnõukogul olema õigus koostada sellistele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele ning konsolideerimisgruppidele pärast liikmesriikide pädevate asutuste ja liikmesriikide kriisilahendusasutustega konsulteerimist kriisilahenduse kavasid. Üldreeglina tuleks koostada konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavad kogu konsolideerimisgrupi jaoks ning nendes määratakse kindlaks meetmed seoses emaettevõtjaga ning kõigi konsolideerimisgruppi kuuluvate üksikute tütarettevõtjatega. Kriisilahenduse kavades tuleks võtta arvesse asjaomase konsolideerimisgrupi finants-, tehnilist ja äristruktuuri. Konsolideerimisgrupi ettevõtjate individuaalsete kriisilahenduse kavade koostamisel peaksid kriisilahendusnõukogu või vajaduse korral liikmesriigi kriisilahendusasutus võtma eesmärgiks saavutada võimalikult suur kooskõla ülejäänud konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavadega. Kriisilahendusnõukogu või vajaduse korral liikmesriigi kriisilahendusasutus peaks edastama kriisilahenduse kavad ja nende võimalikud muudatused pädevale asutusele, et hoida teda pidevalt kursis. Kriisilahendusnõukogu peaks hindama krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning konsolideerimisgrupi kriisilahenduskõlblikkust ning võtma meetmeid, mille eesmärk on kriisilahenduskõlblikkust välistavate asjaolude kõrvaldamine, kui sellised asjaolud esinevad. Kriisilahendusnõukogu peaks nõudma liikmesriigi kriisilahendusasutuselt, et see kohaldaks asjakohaseid meetmeid kriisilahenduskõlblikkust välistavate asjaolude kõrvaldamiseks, et tagada järjepidevus ning asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu kriisilahenduskõlblikkus. Kriisilahenduse kavades sisalduva teabe tundlikkust arvestades tuleks nende kavade suhtes kohaldada käesolevas määruses sätestatud ametisaladuse hoidmise nõudeid.

(45) Kriisilahenduse vahendite kohaldamisel ja kriisilahendusõiguste kasutamisel tuleks võtta arvesse proportsionaalsuse põhimõtet ja krediidiasutuse või investeerimisühingu õigusliku vormi eripära.

(46) Kriisilahenduse kavandamine on tõhusa kriisilahenduse oluline osa. Kriisilahendusnõukogul peaks seega olema õigus nõuda muudatuste tegemist krediidiasutuse, investeerimisühingu või konsolideerimisgrupi struktuuris ja korralduses, et võtta meetmeid, mis on vajalikud ja proportsionaalsed, et vähendada või kõrvaldada kriisilahenduse vahendite kohaldamist pärssivad olulised asjaolud ning tagada asjaomaste ettevõtjate kriisilahenduskõlblikkus. Kõigi krediidiasutuste ja investeerimisühingute võimaliku süsteemse olemuse tõttu on finantsstabiilsuse säilitamise seisukohast oluline, et kriisilahendusnõukogul või liikmesriikide kriisilahendusasutustel oleks võimalik algatada iga krediidiasutuse või investeerimisühingu puhul kriisilahendusmenetlus ning see lõpule viia. Selleks et järgida Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta”) artiklis 16 sätestatud ettevõtlusvabaduse õigust, peaks kriisilahendusnõukogu kaalutlusõigus piirduma vaid sellega, mis on vajalik krediidiasutuse või investeerimisühingu struktuuri või tegevuse lihtsustamiseks üksnes selleks, et parandada tema kriisilahenduskõlblikkust. Lisaks peaksid kõik sel eesmärgil kehtestatavad meetmed olema kooskõlas liidu õigusega. Meetmed ei tohiks olla ei otse ega kaudselt kodakondsuse alusel diskrimineerivad ning need peaksid olema põhjendatud ülimusliku avaliku huviga rakendada meetmeid finantsstabiilsuse säilitamiseks. Selle kindlaks tegemiseks, kas meede võeti avalikes huvides, peaks kriisilahendusnõukogul, kes tegutseb avalikes huvides, olema võimalik saavutada kriisilahenduse eesmärgid ilma, et teda takistataks kriisilahenduse vahendite kohaldamisel või talle käesoleva määrusega antud õiguste teostamisel. Samuti ei tohiks meede ületada eesmärkide saavutamiseks minimaalselt vajalikku. Võetava meetme määramisel peaks kriisilahendusnõukogu või asjakohasel juhul liikmesriigi kriisilahendusasutus võtma arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1092/2010 (9) loodud Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu hoiatusi ja soovitusi.

(47) Kõigi krediidiasutuste ja investeerimisühingute võimaliku süsteemse olemuse tõttu on ülioluline, et kriisilahendusnõukogul oleks, asjakohasel juhul koostöös liikmesriigi kriisilahendusasutusega, võimalik võtta vastu kriisilahenduse kavasid, hinnata krediidiasutuse, investeerimisühingu või konsolideerimisgrupi kriisilahenduskõlblikkust ja võtta vajaduse korral meetmeid tegelemaks osalevate liikmesriikide krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahenduskõlblikkust välistavate asjaoludega või nende kõrvaldamisega. Süsteemselt oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute, sh direktiivi 2013/36/EL artiklis 131 osutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksejõuetus kujutab endast märkimisväärset riski finantsturgude toimimisele ja võib mõjutada kahjulikult finantsstabiilsust. Kriisilahendusnõukogu peaks esmajärjekorras kehtestama nõuetekohaselt kriisilahenduse kavad nende süsteemselt oluliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute jaoks ning hindama nende kriisilahenduskõlblikkust ja võtma kõik vajalikud meetmed, et tegeleda süsteemselt olulise krediidiasutuse või investeerimisühingu kriisilahenduskõlblikkust välistavate asjaoludega või need kõrvaldada, ilma et see piiraks tema sõltumatust ja kohustust kavandada kõikide tema pädevusalasse kuuluvate krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahendust ja hinnata nende kriisilahenduskõlblikkust.

(48) Kriisilahenduse kavad peaksid sisaldama töötajate esindajate teavitamise ja nendega konsulteerimise korda, asjakohasel juhul kogu kriisilahendusmenetluse vältel. Kui see on kohaldatav, tuleks siinkohal järgida kollektiivlepinguid või muud korda, mille on kehtestanud sotsiaalpartnerid, samuti liidu ja liikmesriigi õigust, mis käsitleb ametiühingute ja töötajate esindajate osalemist äriühingu restruktureerimise menetluses.

(49) Seoses kriisilahenduse kavade koostamise kohustusega peaks kriisilahendusnõukogu või asjakohasel juhul liikmesriigi kriisilahendusasutus võtma kriisilahenduse kavades ning juhul, kui ta kasutab oma käsutuses olevaid eri õigusi ja vahendeid, arvesse ettevõtja äritegevuse olemust, aktsionäride struktuuri, õiguslikku vormi, riskiprofiili, suurust ja õiguslikku staatust ning tema seotust teiste krediidiasutuste, investeerimisühingute või finantssüsteemiga üldiselt, tema tegevuse ulatust ja keerukust, kuulumist krediidiasutuste või investeerimisühingute kaitsesüsteemi või muusse kooperatiivse vastastikuse solidaarsuse süsteemi ning seda, kas ettevõtja osutab mis tahes investeerimisteenuseid või tegeleb investeerimisega ning kas maksejõuetus ja sellele järgnev lõpetamine ja likvideerimine tavalises maksejõuetusmenetluses avaldaks tõenäoliselt olulist negatiivset mõju finantsturgudele, muudele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele või rahastamistingimustele või majandusele laiemalt, tagades kriisilahenduskorra asjakohase ja proportsionaalse kohaldamise ning selle, et kriisilahenduse kavade ettevalmistamise kohustusega seotud halduskoormus oleks võimalikult väike. Kuigi direktiivi 2014/59/EL lisa A jaos täpsustatud sisu ja teabega kehtestatakse ilmse süsteemse tähtsusega ettevõtjate miinimumstandardid, on krediidiasutuse- ja investeerimisühingupõhiselt lubatud kohaldada erinevaid või oluliselt vähem rangeid kriisilahenduse kavandamise ning teabenõudeid ja harvemat ajakohastamist kui kord aastas. Vähese seotuse ja keerukusega väikeste ettevõtjate puhul võib kriisilahenduse kava mahtu vähendada. Lisaks sellele tuleks kohaldada kriisilahenduskorda nii, et ei seataks ohtu finantsturgude stabiilsust. Olukordades, mida iseloomustavad ulatuslikumad probleemid või isegi kahtlused paljude ettevõtjate vastupidavuse suhtes, on eelkõige hädavajalik võtta arvesse iga üksiku ettevõtjaga seoses võetud meetmega kaasnevat finantsraskuste ülekandumise ohtu.

(50) Kui direktiiviga 2014/59/EL on liikmesriigi kriisilahendusasutuse puhul ette nähtud võimalus kohaldada lihtsustatud kohustusi või teha erandeid kriisilahenduse kavade koostamise nõudest, siis tuleks ette näha menetlus, mille kohaselt kriisilahendusnõukogu või vajaduse korral liikmesriigi kriisilahendusasutus saaks anda loa selliste lihtsustatud kohustuste kohaldamiseks.

(51) Käesoleva määruse kohaldamisel ei peaks kriisilahendusnõukogu või asjakohasel juhul liikmesriigi kriisilahendusasutus keskasutusega seotud ettevõtja puhul selle kapitalistruktuuri silmas pidades olema kohustatud koostama eraldi kriisilahenduse kava pelgalt seetõttu, et keskasutus, millega ta on seotud, on EKP otsese järelevalve all. Konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kavade puhul tuleks kavade koostamisel võtta spetsiaalselt arvesse kriisilahenduse meetmete võimalikku mõju kõikides liikmesriikides, kus konsolideerimisgrupp tegutseb.

(52) Ühtne kriisilahenduskord peaks rajanema määruse (EL) nr 1024/2013 ja direktiivi 2014/59/EL õigusraamistikel. Seetõttu peaks kriisilahendusnõukogul olema õigus sekkuda varases etapis, kui ettevõtja finantsseisund või maksevõimelisus halveneb. Teave, mida kriisilahendusnõukogu saab selles etapis liikmesriigi kriisilahendusasutuselt või EKP-lt, on väga oluline otsuse tegemiseks meetmete kohta, mida ta võib võtta, et valmistuda asjaomase ettevõtja kriisilahenduseks.

(53) Selle tagamiseks, et kriisilahenduse meetmeid oleks vajaduse korral võimalik võtta kiiresti, peaks kriisilahendusnõukogu koostöös EKPga või asjaomase liikmesriigi pädeva asutusega tähelepanelikult jälgima asjaomaste ettevõtjate olukorda ja seda, kuidas nad täidavad nende suhtes võetud võimalikku varase sekkumise meedet. Tehes kindlaks, kas erasektori tegevus võiks aidata krediidiasutuse ja investeerimisühingu maksejõuetust mõistliku aja jooksul ära hoida, peaks asjaomane ametiasutus võtma pädeva asutuse poolt kindlaks määratud aja jooksul arvesse rakendatud varase sekkumise meetmete tulemuslikkust.

(54) Kriisilahendusnõukogu ning liikmesriikide kriisilahendusasutused ja pädevad asutused, sh EKP, peaksid vajaduse korral sõlmima vastastikuse mõistmise memorandumi, milles kirjeldatakse üldiselt nende omavahelist koostööd nende vastavate liidu õiguse kohaste ülesannete täitmisel. Memorandum tuleks korrapäraselt läbi vaadata.

(55) Otsuste tegemisel ja meetmete võtmisel, eelkõige seoses nii osalevates liikmesriikides kui ka mitteosalevates liikmesriikides asutatud ettevõtjatega, tuleks võtta arvesse ka võimalikku negatiivset mõju nendele liikmesriikidele, näiteks ohtu nende finantsturgude finantsstabiilsusele ja nendes liikmesriikides asutatud ettevõtjatele.

(56) Selleks et finantsturgusid ja majandust minimaalselt häirida, tuleks kriisilahendusmenetlus lõpule viia lühikese ajaga. Hoiustajatele tuleks tagada juurdepääs vähemalt tagatud hoiustele nii ruttu kui võimalik, kuid igal juhul Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2014/49/EL (10) sätestatud tähtaegadega samade tähtaegade jooksul. Komisjonil peaks kogu kriisilahendusmenetluse kestel olema juurdepääs mis tahes teabele, mida ta peab vajalikuks, et teha kriisilahendusmenetluses informeeritud otsus.

(57) Ettevõtja kriisilahendusmenetluse algatamise otsus tuleks teha enne, kui finantseerimisüksus on bilansi järgi maksevõimetu ja siis, kui tal on veel omakapitali. Kriisilahendusmenetlus tuleks algatada pärast seda, kui tehakse kindlaks, et krediidiasutus ja investeerimisühing on maksejõuetu või tõenäoliselt maksejõuetuks jääv ja ükski alternatiivne erasektoripoolne meede ei aitaks krediidiasutuse ja investeerimisühingu maksejõuetust mõistliku aja jooksul ära hoida. Asjaolu, et ettevõtja ei vasta tegevusloa nõuetele, ei tohiks iseenesest õigustada kriisilahendusmenetluse algatamist, eelkõige juhul, kui ettevõtja säilitab või tõenäoliselt säilitab jätkusuutlikkuse. Ettevõtjat tuleks käsitada maksejõuetuna või tõenäoliselt maksejõuetuks jäävana, kui ta rikub või lähiajal tõenäoliselt rikub tegevusloa jätkuvale kehtivusele seatud nõudeid, kui ettevõtja vara ei kata tema kohustusi või lähiajal tõenäoliselt ei kata tema kohustusi, kui ettevõtja ei suuda või lähiajal tõenäoliselt ei suuda võlausaldajate nõudeid nende sissenõutavaks muutumisel rahuldada või kui ettevõtja vajab erakorralist avaliku sektori finantstoetust, välja arvatud käesolevas määruses sätestatud eriomastel juhtudel. Vajadus keskpanga erakorralise likviidsusabi järele ei peaks iseenesest olema tingimus, millega saaks piisavalt tõendada, et ettevõtja ei suuda või lähitulevikus tõenäoliselt ei suuda oma võlausaldajate nõudeid nende sissenõutavaks muutumisel tasuda. Kui sellise abi tagaks riik, kohaldataks sellist abi kasutava ettevõtja suhtes riigiabi eeskirju. Selleks et säilitada finantsstabiilsus, eelkõige süsteemse likviidsuspuudujäägi korral, ei tohiks keskpankade antavad riigigarantiid likviidsusvahenditele või riigigarantiid, mida antakse äsja võetud kohustustele liikmesriigi majanduses tõsiste häirete likvideerimiseks, käivitada kriisilahendusraamistiku kohaldamist, juhul kui on täidetud teatavad tingimused. Riigigarantiimeetmed tuleks eelkõige heaks kiita riigiabi raamistiku alusel ning need ei tohiks moodustada laiema abipaketi osa, samuti tuleks garantiimeetmete rakendamist ajaliselt rangelt piirata. Omakapitalinõuete tagamine liikmesriikide poolt peaks olema keelatud. Garantii andmisel peaks liikmesriik tagama, et ettevõtja maksab garantii eest piisavat hüvitist. Lisaks ei tohiks erakorralise avaliku sektori finantstoetuse andmine käivitada kriisilahendust, kui liikmesriik omandab ettevaatusabinõuna osaluse omakapitalinõudeid täitvas ettevõtjas, k.a riigi omandis olevas ettevõtjas. See võib juhtuda näiteks siis, kui ettevõtjalt nõutakse täiendava kapitali kaasamist tingituna stsenaariumipõhise stressitesti või makrotasandi usaldatavusjärelevalvet teostavate ametiasutuste tehtud samaväärse testi tulemustest, mis sisaldab finantsstabiilsuse hoidmise nõuet süsteemse kriisi tingimustes, kuid ettevõtja ei ole suuteline kapitali eraviisiliselt turgudelt kaasama. Ettevõtjat ei tuleks käsitada maksejõuetuna või tõenäoliselt maksejõuetuks jäävana üksnes selle alusel, et enne käesoleva määruse jõustumist anti talle erakorralist avaliku sektori finantstoetust. Keskpankade võimaldatav juurdepääs likviidsusvahenditele, k.a erakorraline likviidsusabi, võib olla riigiabi raamistiku kohaselt riigiabi.

(58) Maksejõuetu ettevõtja lõpetamine ja likvideerimine tavalises maksejõuetusmenetluses võib ohustada finantsstabiilsust, põhjustada katkestusi oluliste teenuste osutamises ning nõrgendada hoiustajate kaitset. Sellisel juhul on kriisilahenduse vahendite kasutamiseks olemas avalik huvi. Kriisilahenduse eesmärgid peaksid seepärast olema oluliste finantsteenuste jätkamise tagamine, finantssüsteemi stabiilsuse säilitamine, moraaliriski vähendamine, vähendades sõltuvust maksejõuetutele ettevõtjatele antavast avaliku sektori finantstoetusest, ning hoiustajate kaitse.

(59) Siiski tuleks alati kaaluda maksejõuetu ettevõtja lõpetamist ja likvideerimist tavalises maksejõuetusmenetluses, enne kui võetakse vastu otsus tema säilitamise kohta tegevust jätkava ettevõttena. Maksejõuetut ettevõtjat tuleks säilitada tegevust jätkava ettevõttena finantsstabiilsuse eesmärgil ja kasutades võimalikult suurel määral erasektori vahendeid. Seda oleks võimalik saavutada ettevõtja võõrandamise teel erasektorist pärit omandajale või ühinemise teel erasektorist pärit omandajaga, tema kohustuste allahindamise teel või võlgade konverteerimise teel omakapitaliks rekapitaliseerimise eesmärgil.

(60) Kriisilahendusnõukogu, nõukogu ja komisjon peaksid kriisilahendusõigusi käsitlevate otsuste tegemisel või ettevalmistamisel tagama, et kriisilahenduse meetmed võetakse kooskõlas teatavate põhimõtetega, sealhulgas kooskõlas põhimõttega, et aktsionärid ja võlausaldajad katavad asjakohase osa kahjumist, et juhtkond tuleks välja vahetada, et ettevõtja kriisilahenduse kulud viiakse miinimumini ning et sama nõuete rahuldamisjärguga võlausaldajaid koheldakse ühtmoodi. Eelkõige, kui ühe ja sama nõuete rahuldamisjärguga võlausaldajaid koheldakse kriisilahenduse meetmete kontekstis erinevalt, peaks erinev kohtlemine olema põhjendatud avaliku huviga ega tohiks olla ei otse ega kaudselt diskrimineeriv kodakondsuse alusel.

(61) Aktsionäride ja võlausaldajate õiguste kitsendamine peaks olema kooskõlas harta artikliga 52. Seepärast tuleks kriisilahenduse vahendeid rakendada ainult nende ettevõtjate suhtes, mis on maksejõuetud või tõenäoliselt maksejõuetuks jäävad, ning ainult sel juhul, kui see on vajalik finantsstabiilsuse eesmärgil, lähtuvalt avalikust huvist. Eelkõige tuleks kriisilahenduse vahendeid kohaldada juhul, kui ettevõtjat ei ole võimalik lõpetada ja likvideerida tavalises maksejõuetusmenetluses finantssüsteemi destabiliseerimata ning kui meetmeid on vaja võtta selleks, et tagada süsteemselt tähtsate funktsioonide kiire üleandmine ja jätkuv toimimine, ning kui puudub põhjendatud ootus, et mõni alternatiivne erasektoripoolne lahendus, sealhulgas kapitali suurendamine olemasolevate aktsionäride või kolmanda isiku poolt, oleks piisav, et taastada ettevõtja täielik jätkusuutlikkus.

(62) Sekkumine omandiõigustesse ei tohiks olla ebaproportsionaalne. Selle tagajärjel ei peaks mõjutatud aktsionärid ega võlausaldajad kahjumit katma suuremas ulatuses, kui nad oleksid katnud siis, kui ettevõtja oleks samal ajal, kui tehti otsus kriisilahenduse meetmete võtmise kohta, lõpetatud ja likvideeritud. Kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu vara osalise üleandmise korral erasektorist pärit omandajale või sildpangale tuleks järelejäänud osa sellest krediidiasutusest või investeerimisühingust lõpetada ja likvideerida tavalises maksejõuetusmenetluses. Ettevõtja aktsionäride ja võlausaldajate kaitsmiseks likvideerimismenetluses peaks neil olema õigus saada oma nõuete eest tasutud maksega, mis on vähemalt sama suur kui see, mille nad oleksid hinnanguliselt saanud juhul, kui kogu ettevõtja oleks lõpetatud ja likvideeritud tavalises maksejõuetusmenetluses.

(63) Selleks et kaitsta aktsionäride ja võlausaldajate õigusi, tuleks kehtestada selged kohustused seoses kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu vara ja kohustuste hindamisega ning käesoleva määrusega nõutavatel juhtudel sellise kohtlemise hindamisega, mille osaliseks aktsionärid ja võlausaldajad oleksid saanud juhul, kui ettevõtja oleks lõpetatud ja likvideeritud tavalises maksejõuetusmenetluses. Hindamist peaks olema võimalik alustada juba sekkumise varases etapis. Enne kriisilahenduse meetme võtmist tuleks ettevõtja vara ja kohustusi õiglaselt, konservatiivselt ja realistlikult hinnata. Sellise hindamise suhtes tuleks kaebeõigust kohaldada ainult koos kriisilahendusotsusega. Lisaks tuleks käesoleva määrusega nõutavatel juhtudel teha pärast kriisilahenduse vahendite kohaldamist tagasivaateline võrdlus, et hinnata, kuidas on aktsionäre ja võlausaldajaid koheldud tegelikult ja kuidas oleks neid koheldud tavalises maksejõuetusmenetluses. Kui tehakse kindlaks, et aktsionäride ja võlausaldajate nõuded on rahuldatud määral, mis on väiksem kui tavalises maksejõuetusmenetluses nõuete rahuldamise määr, peaks neil olema õigus saada käesoleva määrusega nõutavatel juhtudel vahe ulatuses hüvitist. Kui see vahe on olemas, tuleks see vajaduse korral maksta välja käesoleva määruse kohaselt asutatavast fondist.

(64) On tähtis, et ettevõtja maksejõuetuse korral tunnustataks kahjumit. Maksejõuetute ettevõtjate vara ja kohustuste hindamine peaks põhinema õiglastel, usaldusväärsetel ja realistlikel eeldustel kriisilahenduse vahendite rakendamise hetkel. Ettevõtja finantsseisundi hindamine ei tohiks siiski kuidagi mõjutada kohustuste väärtust. Küsimuse pakilisust arvestades peaks kriisilahendusnõukogul olema võimalik teostada maksejõuetu ettevõtja vara või kohustuste kiirhindamine. See hindamine peaks olema esialgne ning kehtima hetkeni, kui on läbi viidud sõltumatu hindamine.

(65) Kriisilahendusmenetluse objektiivsuse ja kindluse tagamiseks on vaja sätestada see, millises järjekorras tuleks alla hinnata või konverteerida võlausaldajate tagamata nõudeid kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu vastu. Selleks et piirata ohtu, et võlausaldajad katavad suurema kahjumi, kui nad oleksid katnud juhul, kui krediidiasutus või investeerimisühing oleks lõpetatud ja likvideeritud tavalises maksejõuetusmenetluses, peaks sätestatav järjekord olema kohaldatav nii tavalises maksejõuetusmenetluses kui ka kriisilahendusmenetluses toimuva allahindamise või konverteerimise korral. See lihtsustaks ka võlgnevuste väärtuse väljaselgitamist.

(66) Kriisilahendusnõukogu peaks tegema otsuse üksikasjaliku kriisilahendusskeemi kohta. Asjaomased kriisilahenduse vahendid peaksid hõlmama ettevõtte võõrandamist, sildasutuse vahendit, kohustuste ja nõudeõiguste teisendamist ning vara eraldamist, mis on samuti ette nähtud direktiiviga 2014/59/EL. Skeem peaks võimaldama hinnata, kas kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise tingimused on täidetud.

(67) Kriisilahenduse meetmete võtmisel peaks kriisilahendusnõukogu võtma arvesse ja järgima kriisilahenduse kavades ettenähtud meetmeid, välja arvatud juhul, kui kriisilahendusnõukogu leiab juhtumi asjaolusid arvestades, et kriisilahenduse eesmärke on võimalik saavutada palju tulemuslikumalt meetmetega, mis ei ole kriisilahenduse kavades ette nähtud.

(68) Kriisilahenduse vahendid peaksid hõlmama õigust võõrandada kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu ettevõte või aktsiad, moodustada sildasutus, eraldada maksejõuetuse äärel ettevõtja tootlik vara ebatõhusast või alatootlikust varast ning teisendada maksejõuetuse äärel ettevõtja aktsionäride ja võlausaldajate kohustused ja nõudeõigused.

(69) Kui kriisilahenduse vahendeid on kasutatud ettevõtja süsteemselt oluliste teenuste või jätkusuutliku äritegevuse üleandmiseks maksevõimelisele ettevõtjale, nt erasektorist pärit omandajale või sildasutusele, tuleks selle ettevõtja järelejääv osa lõpetada ja likvideerida.

(70) Ettevõtte võõrandamise vahend peaks võimaldama ettevõtja või tema äritegevuse osade võõrandamist ühele või mitmele omandajale ilma aktsionäride nõusolekuta.

(71) Kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu vara või kohustuste üleandmisest ettevõtte võõrandamise teel tekkinud mis tahes puhastulu peaks saama likvideerimismenetlusse jäetud ettevõtja. Kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu poolt emiteeritud omandiõiguse instrumentide üleandmisest ettevõtte võõrandamise kui kriisilahenduse vahendi rakendamisel tekkiva puhastulu peaksid saama kõnealuste omandiõiguse instrumentide omanikud. Tulu arvutamisel tuleks sellest maha arvata ettevõtja maksejõuetuse ja kriisilahenduse tõttu tekkinud kulud.

(72) Vara eraldamise vahend peaks võimaldama ametiasutustel kanda kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu vara, õigused või kohustused eraldi ettevõtjale. Seda vahendit tohiks kasutada ainult koos teiste vahenditega, et vältida maksejõuetuse äärel ettevõtja ebaõiglast konkurentsieelist.

(73) Tulemuslik kriisilahenduskord peaks minimeerima maksejõuetuse äärel ettevõtja kriisilahenduskulud maksumaksjate jaoks. Samuti peaks see tagama, et süsteemsete ettevõtjate kriisilahendusmenetluse lõpuleviimine ei ohustaks finantsstabiilsust. Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendiga saavutatakse see eesmärk siis, kui tagatakse, et maksejõuetuse äärel ettevõtja aktsionärid ja võlausaldajad katavad asjakohase kahjumi ning nende kanda jääb ka asjakohane osa ettevõtja maksejõuetusest tingitud kuludest. Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahend innustab seega krediidiasutuste ja investeerimisühingute aktsionäre ja võlausaldajaid ettevõtja seisundit tavapärastes oludes rohkem jälgima. See vastab samuti finantsstabiilsuse nõukogu soovitusele, et kriisilahenduse raamistikku on vaja lisada õiguskorras sätestatud võlgade allahindamise ja konverteerimise õigused, mida saaks kasutada täiendava valikuna koos teiste kriisilahenduse vahenditega.

(74) Selleks et tagada piisav paindlikkus võlausaldajate kanda jääva kahjumi määramisel mitmesugustes eri olukordades, on asjakohane, et kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit saaks kasutada nii juhul, kui eesmärk on viia maksejõuetuse äärel ettevõtja kriisilahendus läbi nii, et ta jätkab igapäevast majandustegevust, kui on tõenäoline, et tema jätkusuutlikkus on võimalik taastada, kui ka juhul, kui süsteemselt olulised teenused antakse üle sildasutusele ning ülejäänud osa ettevõtjast lõpetab tegevuse ja likvideeritakse.

(75) Kui kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit kohaldatakse eesmärgiga taastada maksejõuetuse äärel ettevõtja kapital, võimaldamaks tal jätkata ettevõtte igapäevast majandustegevust, peaks kriisilahendusega kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise abil kaasnema juhtkonna väljavahetamine, välja arvatud juhul, kui juhtkonna säilitamine on asjakohane ja vajalik kriisilahenduse eesmärkide täitmiseks, ning ettevõtja ja selle tegevusvaldkondade järgnev restruktureerimine viisil, mis oleks suunatud ettevõtja maksejõuetuse põhjustele. Selline restruktureerimine tuleks läbi viia ettevõtte reorganiseerimise kava elluviimise kaudu. Vajaduse korral peaksid sellised kavad olema kooskõlas restruktureerimiskavaga, mille ettevõtja peab liidu riigiabi raamistiku alusel esitama komisjonile. Eelkõige peaks kava lisaks meetmetele, mille eesmärk on taastada ettevõtja pikaajaline elujõulisus, hõlmama meetmeid, millega piiratakse abi suurust minimaalse koormuse jagamisega, ning meetmeid konkurentsimoonutuste piiramiseks.

(76) Nõudeõiguste teisendamise vahendit ei ole asjakohane kohaldada nõuete suhtes niivõrd, kuivõrd need on tagatud, tagatisega kaetud või muul moel garanteeritud. Selleks et tagada, et kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahend oleks tulemuslik ja saavutaks oma eesmärgid, on siiski soovitav, et seda võiks rakendada sedavõrd mitmesugustele maksejõuetuse äärel ettevõtja tagamata kohustustele kui võimalik. Sellest hoolimata on asjakohane välistada teatud liiki tagamata kohustused selliste kohustuste hulgast, mille suhtes saaks kohaldada kohustuste teisendamise vahendit. Tagatud hoiuste omanike kaitsmiseks ei tohiks kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit kohaldada hoiuste suhtes, mis on kaitstud direktiivi 2014/49/EL kohaselt. Kriitiliste funktsioonide täitmise jätkuvuse tagamiseks ei tohiks kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit kohaldada maksejõuetuse äärel ettevõtja töötajate ees olevate teatavate kohustuste suhtes ega äritegevuses tekkinud nõuete suhtes, mis on seotud kaupade ja teenustega, mis on ettevõtja igapäevaseks toimimiseks kriitilise tähtsusega. Selleks et austada pensioniõigusi ja kaitsta pensioni usaldusfondidele ja usaldusisikutele võlgnetavaid pensionisummasid, ei tohiks kohustuste teisendamise vahendit kohaldada maksejõuetuse äärel ettevõtja pensioniskeemi ees olevate kohustuste suhtes, välja arvatud kohustused seoses muutuva suurusega pensionihüvitistega, mis ei tulene kollektiivlepingust. Finantsraskuste süsteemse ülekandumise riski vähendamiseks ei tohiks kohustuste teisendamise vahendit kohaldada maksesüsteemides osalemisest tulenevate kohustuste suhtes, mille tähtajani on jäänud vähem kui seitse päeva, või ettevõtjate, välja arvatud samasse konsolideerimisgruppi kuuluvate ettevõtjate ees olevate kohustuste suhtes, mille esialgne tähtaeg on lühem kui seitse päeva.

(77) Teatavatel juhtudel peaks olema võimalik jätta kohustused teisendamata või jätta teisendamisest välja osaliselt, sealhulgas juhul, kui niisuguste kohustuste teisendamine ei ole võimalik mõistliku aja jooksul, kui väljajätmine on rangelt vajalik ning proportsionaalne, et saavutada kriitiliste funktsioonide täitmise ja põhiäriliinide jätkamine, või kui kohustuste teisendamise vahendi kohaldamine kohustuste suhtes põhjustaks väärtuse vähenemise, nii et teiste võlausaldajate kaetav kahjum oleks suurem kui juhul, kui kõnealuseid kohustusi ei jäetaks teisendamata. Samuti peaks olema võimalik jätta kohustused teisendamata või teisendamisest osaliselt välja jätta, kui see on vajalik selleks, et hoida ära finantsraskuste ülekandumine ja finantsiline ebastabiilsus, mis võib põhjustada tõsiseid häireid liikmesriigi majanduses. Kriisilahendusnõukogu või vajaduse korral liikmesriigi kriisilahendusasutus peaks selle hindamise käigus kaaluma tagajärgi, mis kohustuste võimalikul teisendamisel võivad olla seoses kohustustega, mis tulenevad füüsiliste isikute ja mikro-, väikeste ning keskmise suurusega ettevõtjate kõlblikest hoiustest, mis on suuremad, kui on tagatud direktiiviga 2014/49/EL.

(78) Viidatud erandite kohaldamisel võib suurendada muude kõlblike kohustuste allahindamise või konverteerimise taset, et võtta arvesse teisendamata jätmise ulatust, tingimusel et järgitakse põhimõtet, et ühegi võlausaldaja olukord ei tohi kujuneda halvemaks kui tavalises maksejõuetusmenetluses. Kui kahju ei saa edasi kanda teistele võlausaldajatele, võib fondist teha makse kriisilahendusmenetluses olevale krediidiasutusele või investeerimisühingule, kui on täidetud teatavad ranged tingimused, muu hulgas nõue, et kahjum, mis moodustab vähemalt 8 % kohustuste summast kokku (k.a omavahendid), on juba teisendatud, ning fondi kaudu rahastamise piirmääraks on kas 5 % kohustuste summast kokku (k.a omavahendid) või kriisilahendusfondi käsutuses olevatest rahalistest vahenditest ja summast, mis kuulub kogumisele kolme aasta jooksul ex post osamaksetest, olenevalt sellest, kumb on väiksem.

(79) Erandjuhtudel, kui kohustused on jäetud teisendamata ning kohustuste asemel on kohustuste teisendamisse panustamiseks kasutatud fondi kuni lubatava piirmäärani, peaks kriisilahendusnõukogul olema võimalik otsida alternatiivseid rahastamisviise.

(80) Kõigi kohustuste teisendamise miinimummäärana käesolevas määruses viidatud 8 % kõikidest kohustustest tuleks arvutada käesoleva määruse kohaselt tehtava hindamise alusel. Varasemat kahjumit, mille aktsionärid on juba katnud omavahendite vähendamise abil enne nimetatud hindamist, ei tohiks selle protsendimäära hulka arvata.

(81) Kuna tagatud hoiuste omanike kaitse on üks kriisilahenduse kõige tähtsamaid eesmärke, ei tohiks kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit tagatud hoiuste suhtes kohaldada. Hoiuste tagamise skeem aitab siiski kriisilahendust rahastada, kattes kahjumi puhaskahjumi ulatuses määral, nagu see oleks talle tekkinud pärast hoiustajatele hüvitiste väljamaksmist tavalises maksejõuetusmenetluses. Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise õiguste kasutamisega tagataks hoiustajatele jätkuvalt juurdepääs oma hoiustele vähemalt tagatud summa ulatuses, mis on peamine põhjus, miks hoiuste tagamise skeem loodi. Kui kõnealuseid skeeme sellistel juhtudel ei kaasataks, tähendaks see ebaõiglast eelist ülejäänud võlausaldajate ees, kelle suhtes kriisilahendusasutus kasutab oma õigusi.

(82) Juhul kui hoiused antakse ettevõtja kriisilahenduse raames teisele ettevõtjale üle, ei tohiks hoiustajad olla kindlustatud suuremas mahus kui tagatud summa, mis on sätestatud direktiivis 2014/49/EL. Seepärast peaksid nõuded seoses hoiustega, mis on jäetud kriisilahendusmenetluses olevasse krediidiasutusse või investeerimisühingusse, olema piiratud üleantud summa ja direktiivis 2014/49/EL sätestatud tagatud summa vahega. Kui üleantud hoiuste summa on tagatud summast suurem, ei tohiks hoiustajal olla õigust esitada hoiuste tagamise skeemi vastu nõuet seoses hoiustega, mis jäid kriisilahendusmenetluses olevale krediidiasutusele või investeerimisühingule.

(83) Selleks et hoida ära see, et ettevõtjad liigitavad oma kohustused sellisel viisil, mis mõjutab kohustuste teisendamise vahendi tulemuslikkust, on asjakohane ette näha, et ettevõtjad peaksid kogu aeg vastama omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõudele, mille suhtes võidakse kohaldada kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit, mida väljendatakse protsendina ettevõtja kõikidest kohustustest ja omavahenditest.

(84) Konsolideerimisgrupi omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude kindlaksmääramisel tuleks võtta vastu nn ülalt alla lähenemisviis. Selle lähenemisviisiga tunnistatakse ühtlasi, et kriisilahenduse meedet kohaldatakse iga üksiku juriidilise isiku tasandil ning et on imperatiivne, et kahjumi tekkimise korral lokaliseeritakse kahjumi katmise võime konsolideerimisgrupi selles ettevõtjas, kus kahjum tekib, või on sellele kättesaadav. Selleks tuleks tagada, et konsolideerimisgrupi sees jaotatakse kahjumi katmise võime vastavalt konsolideerimisgrupi moodustavate juriidiliste isikute riski tasemele. Iga üksiku tütarettevõtja puhul vajalikku omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet tuleks hinnata eraldi. Lisaks tuleks tagada, et kogu kapital ja kohustused, mida võetakse omavahendite ja kõlblike kohustuste konsolideeritud miinimumnõude arvestamisel arvesse, asuvad ettevõtjates, kus tõenäoliselt võib kahjum tekkida või mis mõnel muul põhjusel peavad kahjumi katma. Käesoleva määrusega tuleks võimaldada korraga mitme või üksnes ühe isiku suhtes kriisilahenduse algatamist. Omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuded peaksid kajastama kriisilahenduse strateegiat, mis on kriisilahenduse kava järgi kohane konsolideerimisgrupile. Omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõude täitmist tuleks eelkõige nõuda konsolideerimisgrupi asjaomasel tasandil, mis kajastaks kriisilahenduse kavas sisalduvat korraga mitme või üksnes ühe isiku suhtes kriisilahenduse algatamist, pidades silmas asjaolu, et võib esineda asjaolusid, mille puhul kasutatakse kavas sisalduvast erinevat lähenemisviisi, kuna see võimaldaks näiteks saavutada kriisilahenduse eesmärgid tõhusamalt. Sellega seoses peaksid kõigi konsolideerimisgrupi ettevõtjate suhtes kehtima igal ajal ranged omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuded, et hoida ära finantsraskuste ülekandumise ja hoiuste väljavoolu oht, olenemata sellest, kas grupp on teinud valiku kriisilahenduse algatamiseks ühe või mitme isiku suhtes.

(85) Parim kriisilahendusmeetod tuleks valida sõltuvalt juhtumi asjaoludest ja selleks peaksid olema kättesaadavad kõik direktiiviga 2014/59/EL ette nähtud kriisilahendusvahendid. Kriisilahendusskeemi üle otsustamisel peaksid kriisilahendusnõukogu, nõukogu ja komisjon nii palju kui võimalik vastavalt valima skeemi, mis on fondi jaoks kõige odavam.

(86) Direktiiviga 2014/59/EL antakse liikmesriikide kriisilahendusasutustele kapitaliinstrumentide allahindamise ja konverteerimise õigus, kuna kapitaliinstrumentide allahindamise ja konverteerimise tingimused võivad langeda kokku kriisilahenduse eeltingimustega ning sel juhul tuleb hinnata, kas üksnes kapitaliinstrumentide allahindamine ja konverteerimine on piisav asjaomase ettevõtja finantsseisundi usaldusväärsuse taastamiseks või tuleb lisaks võtta kriisilahenduse meetmeid. Üldjuhul võetakse neid kriisilahenduse raames. Kriisilahendusnõukogu peaks komisjoni ja vajaduse korral nõukogu järelevalve all asendama liikmesriikide kriisilahendusasutusi ka selles funktsioonis ja seega tuleks talle anda õigus hinnata, kas kapitaliinstrumentide allahindamise ja konverteerimise eeltingimused on täidetud, ning otsustada, kas algatada ettevõtja kriisilahendusmenetlus, kui kriisilahenduse eeltingimused on samuti täidetud.

(87) Kriisilahenduse meetmete tulemuslikkus ja ühetaolisus peaks olema tagatud kõigis osalevates liikmesriikides. Juhul kui liikmesriigi kriisilahendusasutus ei ole rakendanud ega järginud kriisilahendusnõukogu käesoleva määruse kohast otsust või on rakendanud seda viisil, mis ohustab mõnda kriisilahenduse eesmärki või kriisilahenduse kava tulemuslikku rakendamist, tuleks kriisilahendusnõukogule anda õigus anda teisele isikule üle kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu teatavad õigused, vara ja kohustused, nõuda selliste võlainstrumentide konverteerimist, mis sisaldavad lepingulist tingimust konverteerimiseks teatavate asjaolude korral, või võtta vajalikke meetmeid asjaomast kriisilahenduse eesmärki ähvardava ohu tõhusaks ärahoidmiseks. Tuleks välistada liikmesriigi kriisilahendusasutuse igasugune meede, mis võiks pärssida või mõjutada kriisilahendusnõukogu õiguste kasutamist või ülesannete täitmist.

(88) Käesolevat määrust kohaldavad ettevõtjad, organid ja ametiasutused peaksid tegema omavahel koostööd vastavalt aluslepingutes sätestatud lojaalse koostöö kohustusele.

(89) Ühtse kriisilahenduskorra tõhususe suurendamiseks peaks kriisilahendusnõukogu tegema tihedat koostööd Euroopa Pangandusjärelevalvega igas olukorras. Vajaduse korral peaks kriisilahendusnõukogu tegema koostööd ka Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga, Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1094/2010 (11) loodud Euroopa Järelevalveasutusega (Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvega) (edaspidi „Euroopa Kindlustusjärelevalve”) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1095/2010 (12) loodud Euroopa Järelevalveasutusega (Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvega) (edaspidi „Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve”) ning muude asutustega, mis moodustavad Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemi. Lisaks peaks kriisilahendusnõukogu tegema tihedat koostööd EKPga ja muude asutustega, kellele on antud õigused teostada ettevõtjate järelevalvet ühtse järelevalvemehhanismi raames, eelkõige konsolideerimisgrupi puhul, kes on EKP konsolideeritud järelevalve all. Selleks et tulemuslikult juhtida maksejõuetuse äärel pankade kriisilahendusmenetlust, peaks kriisilahendusnõukogu tegema koostööd liikmesriikide kriisilahendusasutustega kriisilahendusmenetluse kõigis etappides. Seega ei ole kõnealune koostöö liikmesriikide kriisilahendusasutustega vajalik mitte ainult kriisilahendusnõukogu kriisilahendusotsuste rakendamiseks, vaid ka enne mis tahes kriisilahendusotsuse vastuvõtmist kriisilahenduse kavandamise või varase sekkumise etapis. Kriisilahendusnõukogul peaks olema võimalik teha koostööd asjaomaste kriisilahendusasutustega ja otsest või kaudset riiklikku finantsabi rahastavate vahenditega.

(90) Kriisilahenduse vahendite rakendamisel ja kriisilahendusõiguste kasutamisel peaks kriisilahendusnõukogu liikmesriikide kriisilahendusasutustelt nõudma, et nad tagaksid asjaomaste ettevõtjate töötajate esindajate teavitamise ja nendega vajaduse korral konsulteerimise, nagu on sätestatud direktiivis 2014/59/EL.

(91) Kuna kriisilahendusnõukogu asendab osalevate liikmesriikide kriisilahendusasutusi kriisilahendusotsuste tegemisel, peaks kriisilahendusnõukogu neid asutusi seoses kriisilahendusfunktsioonidega asendama ka koostöös mitteosalevate liikmesriikidega, sh direktiivis 2014/59/EL osutatud kriisilahenduskolleegiumidega.

(92) Kuna paljud krediidiasutused ja investeerimisühingud tegutsevad mitte ainult liidus, vaid ka rahvusvahelisel tasandil, tuleb tõhusa kriisilahenduskorraga kindlaks määrata asjaomaste kolmandate riikide ametiasutustega tehtava koostöö põhimõtted. Toetust kolmandate riikide ametiasutustele tuleks anda kooskõlas direktiivi 2014/59/EL artiklis 88 sätestatud õigusraamistikuga. Sidusa lähenemisviisi tagamiseks kolmandate riikide suhtes tuleks võimalikult suurel määral vältida seda, et osalevates liikmesriikides võetakse vastu lahknevaid otsuseid kolmandates riikides selliste krediidiasutuste, investeerimisühingute või emaettevõtjate suhtes läbiviidavate kriisilahendusmenetluste tunnustamise suhtes, mille tütarettevõtjad või muu vara ja õigused või kohustused asuvad osalevates liikmesriikides. Kriisilahendusnõukogul peaks seetõttu olema võimalik nimetatud küsimuses soovitusi anda.

(93) Oma ülesannete tulemuslikuks täitmiseks peaks kriisilahendusnõukogul olema asjakohane uurimispädevus. Kriisilahendusnõukogul peaks olema õigus nõuda kogu vajalikku teavet kas liikmesriikide kriisilahendusasutuste kaudu või otse, olles neid sellest eelnevalt teavitanud, ning viia läbi uurimisi ja kohapealseid kontrolle, vajaduse korral koostöös liikmesriikide pädevate asutustega, kasutades EKP-le ja liikmesriikide pädevatele asutustele kättesaadavat kogu teavet. Kriisilahenduse raames peaks kriisilahendusnõukogu saama läbi viia kohapealseid kontrolle, et tagada, et otsuseid tehakse täielikult täpse teabe põhjal, ja tõhusalt jälgida, kuidas liikmesriikide kriisilahendusasutused meetmeid rakendavad.

(94) Tagamaks, et kriisilahendusnõukogul on juurdepääs kogu asjaomasele teabele, ei tohiks asjaomased ettevõtjad ega nende töötajad ega kolmandad isikud, kellele asjaomased ettevõtjad oma ülesanded või tegevused allhanke korras on üle andnud, tugineda ametisaladuse hoidmise nõuetele selleks, et vältida teabe avaldamist kriisilahendusnõukogule. Ka ei tohiks niisuguse teabe avaldamist kriisilahendusnõukogule käsitada ametisaladuse hoidmise nõuete rikkumisena.

(95) Selleks et tagada ühtse kriisilahenduskorra raames vastu võetud otsuste täitmine, tuleks nende täitmata jätmise korral kohaldada proportsionaalseid ja hoiatavaid rahatrahve. Kriisilahendusnõukogul peaks olema õigus kohaldada ettevõtjate suhtes, kes ei täida neile suunatud kriisilahendusnõukogu otsuseid, rahatrahve või korrapäraseid karistusmakseid.

(96) Kui liikmesriigi kriisilahendusasutus rikub ühtse kriisilahenduskorra õigusnorme, jättes kasutamata talle siseriikliku õigusega antud õiguse kriisilahendusnõukogu juhiste rakendamiseks, võib asjaomane liikmesriik olla kohustatud hüvitama kooskõlas asjaomase kohtupraktikaga mis tahes kahju, mis on tekitatud üksikisikutele, sealhulgas vajaduse korral kriisilahendusmenetluses olevale krediidiasutusele või investeerimisühingule või konsolideerimisgrupile või kõnealuse ettevõtja või konsolideerimisgrupi mis tahes osa võlausaldajale mis tahes liikmesriigis.

(97) Kriisilahendusnõukogul peaks oma täieliku sõltumatuse ja iseseisvuse tagamiseks olema omaette eelarve, mille tulud saadakse osalevate liikmesriikide krediidiasutuste ja investeerimisühingute kohustuslikest osamaksetest. Tuleks kehtestada asjakohased õigusnormid, mis käsitlevad kriisilahendusnõukogu eelarvet, eelarve koostamist, selliste sise-eeskirjade vastuvõtmist, millega määratakse kindlaks eelarve vastuvõtmise ja täitmise kord, ning raamatupidamise sise- ja välisauditit.

(98) Käesoleva määrusega ei tohiks piirata liikmesriikide võimet kehtestada liikmesriikide kriisilahendusasutuste halduskulude katmiseks lõive või tasusid.

(99) Osalevad liikmesriigid on leppinud ühiselt kokku, et mitteosalevale liikmesriigile hüvitatakse kohe koos intressiga summad, mida mitteosalev liikmesriik on maksnud omavahenditest selleks, et kasutada liidu eelarvevahendeid käesoleva määruse kohaste ülesannete täitmisega seotud lepinguväliste kohustuste ja nendega seotud kulude katmiseks. Osalevad liikmesriigid on sõlminud selle kohustuse täitmiseks lepingu.

(100) On olukordi, kus rakendatud kriisilahenduse vahendite tulemuslikkus võib sõltuda lühiajalise rahastamise kättesaadavusest ettevõtja või sildasutuse jaoks, võimalikele omandajatele tagatiste esitamisest või kapitali andmisest sildasutusele. Hoolimata keskpankade rollist tagada finantssüsteemi likviidsus isegi rasketel aegadel, on seetõttu oluline luua fond, et vältida seda, et nende eesmärkide saavutamiseks vajatavad rahalised vahendid tuleksid liikmesriikide eelarvetest. Finantssüsteemi stabiliseerimist peaks rahastama finantssektor tervikuna.

(101) Tuleb tagada, et fond on täielikult kättesaadav maksejõuetute krediidiasutuste ja investeerimisühingute kriisilahenduseks. Seega ei tohiks fondi kasutada muuks otstarbeks kui kriisilahenduse vahendite ja -õiguste tõhusaks kasutamiseks. Lisaks tuleks fondi kasutada ainult kooskõlas järgitavate kriisilahenduse eesmärkide ja -põhimõtetega. Seega peaks kriisilahendusnõukogu tagama, et kriisilahenduse vahendite kasutamisest tekkiva kahjumi ning kulud katavad esmalt kriisilahendusmenetluses oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu aktsionärid ja võlausaldajad. Ainult juhul, kui aktsionäride ja võlausaldajate vahendid on ammendunud, peaks kriisilahenduse vahendite kasutamisest tekkiva kahjumi või kulud katma fond.

(102) Üldjuhul tuleks finantssektorilt osamakseid koguda enne kriisilahendustoimingut ja sellest sõltumata. Juhul kui eelrahastamisest ei piisa fondi kasutamisest tekkinud kahjumi või kulude katmiseks, tuleks koguda täiendavaid osamakseid, et täiendavad kulud või kahjum katta. Lisaks peaks fondil olema võimalik võtta laenu või saada muud liiki toetust krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt, finantseerimisasutustelt või muudelt kolmandatelt isikutelt, kui ex ante või ex post osamaksed ei ole kohe kättesaadavad või kui need ei kata kriisilahenduse meetmetega seoses fondi kasutamisel tehtud kulutusi.

(103) Topeltmaksete vältimiseks peaks liikmesriikidel olema võimalik kasutada olemasolevaid rahalisi vahendeid, mis on pankadelt kogutud riigilõivudest, maksudest või kriisilahendusmaksetest, mis kehtestati ex ante osamaksete kogumiseks ajavahemikul 17. juunist 2010 kuni 2. juulini 2014.

(104) Selleks et saavutada kriitiline mass ning vältida protsüklilist mõju, mis tekiks, kui fond toetuks süsteemses kriisis üksnes ex post osamaksetele, on hädavajalik, et fondis kasutada olevad ex ante rahalised vahendid saavutaksid vähemalt teatava sihttaseme.

(105) Fondi sihttase tuleks kehtestada kõigi osalevates liikmesriikides tegevusloa saanud krediidiasutuste tagatud hoiuste protsendimäärana. Kuna aga nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute kohustuste summa kokku oleks fondi ülesandeid arvestades parem võrdlusalus, peaks komisjon hindama, kas paremaks aluseks oleksid tagatud hoiused või kõik kohustused ja kas tulevikus tuleks kehtestada fondile absoluutne miinimumsumma, et säilitada direktiiviga 2014/59/EL võrdsed võimalused.

(106) Fondi sihttaseme saavutamiseks tuleks määrata asjakohane tähtaeg. Kriisilahendusnõukogul peaks siiski olema võimalik osamaksete tasumise tähtaega kohandada, et võtta arvesse fondist tehtud olulisi väljamakseid.

(107) Fondi tulemusliku ja piisava rahastamise tagamine on ühtse kriisilahenduskorra usaldusväärsuse tagamisel määrava tähtsusega. Kriisilahendusnõukogu suutlikkust hankida fondi jaoks alternatiivset rahastamist tuleks suurendada nii, et see optimeeriks rahastamise kulud ja säilitaks fondi krediidivõimelisuse. Kriisilahendusnõukogu peaks kohe pärast käesoleva määruse jõustumist võtma koos osalevate liikmesriikidega vajalikud meetmed, et töötada välja asjakohased meetodid ja asjakohane kord, mis võimaldaksid suurendada fondi laenuvõtmissuutlikkust ja mis peaksid olema olemas käesoleva määruse kohaldamise alguskuupäevaks.

(108) Kui osalev liikmesriik on juba loonud liikmesriigi kriisilahendusrahastu, peaks tal olema võimalik ette näha, et liikmesriigi kriisilahendusrahastu kasutab olemasolevaid ettevõtjatelt ex ante osamaksetena kogutud rahalisi vahendeid ettevõtjate selliste ex-ante osamaksete hüvitamiseks, mis nad peaksid fondi sisse maksma. Selline hüvitamine ei piira liikmesriikide kohustusi, mis tulenevad direktiivist 2014/49/EL.

(109) Selleks et osamaksed arvutataks õiglaselt ning loodaks stiimulid väiksema riskiga tegevusmudeli kasutamiseks, tuleks fondi osamaksete puhul võtta arvesse krediidiasutuse riskitaset vastavalt direktiivile 2014/59/EL ja selle alusel vastu võetud delegeeritud õigusaktidele.

(110) Selleks et tagada kriisilahenduse kulude nõuetekohane jagamine hoiuste tagamise skeemide ja fondi vahel, tuleks hoiuste tagamise skeemilt, mis hõlmab kriisilahendusmenetluses olevat krediidiasutust või investeerimisühingut, nõuda sellise osamakse tegemist, mis ei ületa kahjumit, mis oleks tal tulnud katta juhul, kui ettevõtja oleks lõpetatud ja likvideeritud tavalises maksejõuetusmenetluses.

(111) Fondis hoitavate summade väärtuse kaitseks tuleks kõnealused summad investeerida piisavalt turvalisse, mitmekesisesse ja likviidsesse varasse.

(112) Kui sellise osaleva liikmesriigi, mille rahaühik ei ole euro, ja EKP vaheline tihe koostöö vastavalt määruse (EL) nr 1024/2013 artiklile 7 lõpetatakse, tuleks teha otsus asjaomaselt osalevalt liikmesriigilt aja jooksul kogutud osamaksete õiglase jagunemise kohta, võttes arvesse nii asjaomase osaleva liikmesriigi kui ka fondi huve.

(113) Komisjonile tuleks anda õigus võtta vastu delegeeritud õigusakte vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 290, et määrata kindlaks eeskirjad fondist vääralt makstud summade sissenõudmise otsuse korral kohaldatava intressimäära arvutamiseks ning tagada abisaajate õigus heale haldusele ja õigus tutvuda dokumentidega sellistes sissenõudmise menetlustes; määrata kindlaks fondi tehtavate osamaksete laad, asjaolud, mille korral osamakseid nõutakse, osamaksete arvutamise ja nende tasumise viis; määrata kindlaks registreerimise, raamatupidamise, aruandluse ja muud eeskirjad, et tagada osamaksete täielik ja õigeaegne tasumine; määrata kindlaks iga-aastased osamaksed, mis on vajalikud kriisilahendusnõukogu halduskulude katmiseks enne seda, kui ta on saavutanud täieliku tegevusvõime; määrata kindlaks selliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute osamaksete süsteem, kes on saanud tegevusloa pärast seda, kui fond on saavutanud sihttaseme; määrata kindlaks kriteeriumid, mille alusel toimub osamaksete ajaline jaotamine; määrata kindlaks kriteeriumid aastate arvu määramiseks, mille võrra fondi sihttaseme saavutamise esialgset tähtaega võib pikendada; määrata kindlaks kriteeriumid, mille alusel kehtestatakse iga-aastased osamaksed, kui fondi kasutatavad rahalised vahendid on vähenenud pärast esialgset tähtaega selliselt, et need jäävad fondi sihttasemest allapoole; määrata kindlaks meetmed, et täpsustada asjaolud ja tingimused, mille alusel ex post osamaksete tasumise võib üksikute krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul ajutiselt edasi lükata; ja määrata kindlaks fondi haldamise üksikasjalikud reeglid ning selle investeerimisstrateegia üldised põhimõtted ja kriteeriumid.

(114) Nõukogu peaks direktiivi 2014/59/EL kohaselt vastuvõetud delegeeritud õigusaktide raames võtma vastu rakendusaktid, millega täpsustatakse fondi tehtavate individuaalsete osamaksete arvutamise metoodika rakendamist, ning kindlasummalise osamakse ja riskipõhise osamakse arvutamise tehnilist korda. See metoodika peaks tagama, et individuaalse osamakse arvutamise valemis arvestatakse nii kindlasummalist osamakset kui ka riskipõhist osamakset viisil, mis vastab kriisilahenduspõhimõtetele ja direktiivi 2014/59/EL artikli 103 lõike 7 kohaselt vastu võetud delegeeritud aktidele. Selles metoodikas tuleks võtta arvesse proportsionaalsuse põhimõtet, tekitamata liikmesriikide pangandussektorite struktuuride vahel moonutusi.

(115) Vastavalt ELi toimimise lepingu artiklit 290 käsitlevale deklaratsioonile nr 39 peaks komisjon jätkama käesolevas määruses ette nähtud delegeeritud õigusaktide eelnõude ettevalmistamisel konsulteerimist liikmesriikide määratud asjatundjatega vastavalt oma väljakujunenud tavale. On eriti oluline, et komisjon viiks asjakohasel juhul oma ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid konsultatsioone EKP ja kriisilahendusnõukoguga nende pädevusvaldkondades.

(116) Kriisilahenduse meetmetest peaks nõuetekohaselt teatama ja need tuleb avalikustada, välja arvatud käesolevas määruses nimetatud piiratud erandjuhtudel. Arvestades aga, et teave, mida kriisilahendusnõukogu, liikmesriikide kriisilahendusasutused ja nende kutselised nõustajad kriisilahenduse käigus saavad, on tõenäoliselt tundlik, tuleks enne kriisilahendusotsuse avalikustamist sellise teabe suhtes kohaldada ametisaladuse hoidmise nõudeid. Tuleb arvesse võtta, et kriisilahenduse kava sisu ning üksikasju puudutav teave ja nende kavade hindamise tulemused võivad avaldada kaugeleulatuvat mõju, eriti asjaomastele ettevõtjatele. Tuleb eeldada, et mis tahes teave otsuse kohta enne selle tegemist, olenemata sellest, kas see puudutab kriisilahenduse eeltingimuste täitmist, konkreetse vahendi kasutamist või menetluses võetavat mis tahes meedet, mõjutab selle meetmega seotud avalikke ja erahuve. Juba pelgalt teave selle kohta, et kriisilahendusnõukogu ja liikmesriikide kriisilahendusasutused uurivad konkreetset ettevõtjat, võib avaldada sellele ettevõtjale kahjulikku mõju. Seetõttu tuleb sellise teabe puhul, nagu kriisilahenduse kavade sisu ja üksikasjad ning nendega seoses tehtavate hindamiste tulemused, tagada asjakohane konfidentsiaalsuse säilitamise kord.

(117) Kriisilahendusnõukogu töö konfidentsiaalsuse säilitamiseks tuleks tema liikmete ja töötajate, sealhulgas osalevate liikmesriikidega kriisilahendusülesannete täitmiseks vahetatud töötajate või kõnealuste liikmesriikide lähetatud töötajate suhtes kohaldada ametisaladuse hoidmise nõudeid, isegi pärast nende töökohustuste lõppemist. Need nõuded peaksid kehtima ka teistele kriisilahendusnõukogu poolt volitatud isikutele, liikmesriikide kriisilahendusasutuste poolt kohapealsete kontrollide tegemiseks volitatud või ametisse määratudisikutele ja vaatlejatele, kes on kutsutud osalema kriisilahendusnõukogu täiskogu ja täitevistungitel, ning nendest mitteosalevatest liikmesriikidest pärit vaatlejatele, mis osalevad sisemistes kriisilahendusmeeskondades. Kriisilahendusnõukogul peaks talle käesoleva määrusega määratud ülesannete täitmiseks olema lubatud teatavatel tingimustel vahetada teavet liikmesriikide või liidu asutuste ja organitega.

(118) Tagamaks, et kriisilahendusnõukogu on kaasatud Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemi, tuleks muuta määrust (EL) nr 1093/2010, et hõlmata ka kriisilahendusnõukogu nende pädevate asutuste hulka, mis on kindlaks määratud kõnealuse määrusega. Selline kriisilahendusnõukogu ja pädevate asutuste võrdsustamine määruse (EL) nr 1093/2010 kohaselt on kooskõlas määruse (EL) nr 1093/2010 artikli 25 kohaselt Euroopa Pangandusjärelevalvele omistatud ülesannetega aidata kaasa finantsseisundi taastamise kavade ja kriisilahenduse kavade väljatöötamisele ja kooskõlastamisele ning selles aktiivselt osaleda ning hõlbustada maksejõuetute ettevõtjate või konsolideerimisgrupi kriisilahendust, eelkõige piiriüleste konsolideerimisgruppide puhul.

(119) Kuni kriisilahendusnõukogu täieliku tegevusvõime saavutamiseni peaks komisjon vastutama esimeste toimingute eest, sealhulgas ajutise esimehe määramise eest, kes annab loa vajalike maksete tegemiseks kriisilahendusnõukogu nimel.

(120) Ühtses kriisilahenduskorras osalevad kriisilahendusnõukogu, nõukogu, komisjoni ja osalevate liikmesriikide kriisilahendusasutused. Euroopa Liidu Kohtul on jurisdiktsioon kriisilahendusnõukogu, nõukogu ja komisjoni tehtud otsuste seaduslikkuse kontrollimiseks vastavalt ELi toimimise lepingu artiklile 263 ning nende lepinguvälise vastutuse kindlaks tegemiseks. Peale selle on Euroopa Liidu Kohtul kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 267 pädevus teha liikmesriikide kohtute taotlusel eelotsuseid liidu institutsioonide, organite või asutuste õigusaktide kehtivuse ja tõlgendamise kohta. Liikmesriikide kohtud peaksid kooskõlas siseriikliku õigusega olema pädevad kontrollima liikmesriikide kriisilahendusasutuste poolt neile käesoleva määrusega antud õiguste kasutamise raames tehtud otsuste seaduslikkust ja tegema kindlaks nende lepinguvälise vastutuse.

(121) Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja järgitakse eelkõige hartaga tunnustatud õigusi, vabadusi ja põhimõtteid, eelkõige õigust omandile, isikuandmete kaitset, ettevõtlusvabadust ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning õigust kaitsele, ja seda tuleb rakendada kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega.

(122) Kuna käesoleva määruse eesmärke, nimelt luua tõhus ja tulemuslik üle-euroopaline ühtne raamistik ettevõtjate kriisilahenduseks ning tagada kriisilahendusreeglite järjekindel rakendamine, ei saa piisavalt saavutada liikmesriikide tasandil, küll aga saab neid paremini saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttele. Kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks,

(123) Komisjon peaks käesoleva määruse rakendamise läbi vaatama, et hinnata selle mõju siseturule ja teha kindlaks, kas on vaja teha muudatusi või kontseptsiooni edasi arendada, et parandada ühtse kriisilahenduskorra tõhusust ja mõjusust, eelkõige selles osas, kas pangandusliitu on vaja täiendada maksejõuetute krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksejõuetusmenetluse liidu tasandil ühtlustamisega.

(124) Käesoleva määruse kohaselt liikmesriigi tasandil kogutud osamaksete ülekandmine peaks võimaldama fondil tegutseda ja seega kriisilahenduse vahendeid tulemuslikult rakendada. Seetõttu peaks käesoleva määruse kriisilahenduse vahendeid ja osamakseid käsitlevaid sätteid kohaldatama alates 1. jaanuarist 2016. Alates 2015. aasta detsembrist peaks seda kuupäeva olema võimalik ühekuuliste ajavahemike võrra edasi lükata, kui liikmesriigi tasandil kogutud osamaksete ülekandmise tingimused ei ole täidetud,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

I OSA

ÜLDSÄTTED

Artikkel 1

Reguleerimisese

Käesoleva määrusega kehtestatakse selliste artiklis 2 osutatud ettevõtjate kriisilahenduse ühtsed õigus- ja menetlusnormid, mis on asutatud artiklis 4 osutatud osalevates liikmesriikides.

Ühtne kriisilahendusnõukogu, mis on loodud kooskõlas artikliga 42 (edaspidi „kriisilahendusnõukogu”), kohaldab neid ühtseid õigus- ja menetlusnorme koos nõukogu ja komisjoniga ning liikmesriikide kriisilahendusasutustega käesoleva määrusega loodava ühtse kriisilahenduskorra raames. Ühtset kriisilahenduskorda toetab ühtne kriisilahendusfond (edaspidi „fond”).

Fondi kasutamine sõltub osalevate liikmesriikide vahel sõlmitava sellise lepingu (edaspidi „leping”) jõustumisest, mis käsitleb liikmesriigi tasandil kogutud rahaliste vahendite ülekandmist fondi ning liikmesriigi tasandil kogutud ja fondi liikmesriikidega seotud alafondidesse kantavate eri rahaliste vahendite järk-järgulist liitmist.

Artikkel 2

Kohaldamisala

Käesolevat määrust kohaldatakse järgnevate ettevõtjate suhtes:

a) osalevas liikmesriigis asutatud krediidiasutused;

b) osalevas liikmesriigis asutatud emaettevõtjad, sealhulgas finantsvaldusettevõtjad ja segafinantsvaldusettevõtjad, kui nende suhtes kohaldatakse kooskõlas määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 1 punktiga g EKP teostatavat konsolideeritud järelevalvet;

c) osalevas liikmesriigis asutatud investeerimisühingud ja finantseerimisasutused, kui nad kuuluvad kooskõlas määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 4 lõike 1 punktiga g EKP poolt emaettevõtja suhtes teostatava konsolideeritud järelevalve alla.

Artikkel 3

Mõisted

1. Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:

1) „liikmesriigi pädev asutus”– määruse (EL) nr 1024/2013 artikli 2 punktis 2 määratletud liikmesriigi pädev asutus;

2) „pädev asutus”– määruse (EL) nr 1093/2010 artikli 4 punkti 2 alapunktis i määratletud pädev asutus;

3) „liikmesriigi kriisilahendusasutus”– osaleva liikmesriigi poolt direktiivi 2014/59/EL artikli 3 kohaselt määratud ametiasutus;

4) „asjaomase liikmesriigi kriisilahendusasutus”– selle osaleva liikmesriigi kriisilahendusasutus, kus ettevõtja või konsolideerimisgrupi ettevõtja on asutatud;

5) „kriisilahenduse eeltingimused”– artikli 18 lõikes 1 viidatud tingimused;

6) „kriisilahenduse kava”– kava, mis koostatakse kooskõlas artikliga 8 või 9;

7) „konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kava”– konsolideerimisgrupi kriisilahenduse kava, mis koostatakse kooskõlas artikliga 8 või 9;

8) „kriisilahenduse eesmärgid”– artiklis 14 viidatud eesmärgid;

9) „kriisilahenduse vahend”– artikli 22 lõikes 2 viidatud kriisilahenduse vahendid;

10) „kriisilahenduse meede”– otsus algatada artiklis 2 osutatud ettevõtja kriisilahendusmenetlus vastavalt artiklile 18, kriisilahenduse vahendi kohaldamine või ühe või enama kriisilahendusõiguse kasutamine;

11) „tagatud hoiused”– direktiivi 2014/49/EL artikli 2 punkti 1 alapunktis 5 määratletud hoiused;

12) „kõlblikud hoiused”– direktiivi 2014/49/EL artikli 2 punkti 1 alapunktis 4 määratletud kõlblikud hoiused;

13) „krediidiasutus või investeerimisühing”– krediidiasutus või investeerimisühing, millele laieneb konsolideeritud järelevalve kooskõlas artikli 2 punktiga c;

14) „kriisilahendusmenetluses olev krediidiasutus või investeerimisühing”– artiklis 2 osutatud ettevõtja, mille suhtes võetakse kriisilahenduse meetmeid;

15) „finantseerimisasutus”– määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 26 määratletud finantseerimisasutus;

16) „finantsvaldusettevõtja”– määruse (EL) nr 57