Komisjoni määrus (EÜ) nr 213/2001, 9. jaanuar 2001, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1255/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses piima ja piimatoodete analüüsimise ning kvaliteedi hindamise meetoditega ning millega muudetakse määrusi (EÜ) nr 2771/1999 ja (EÜ) nr 2799/1999



Euroopa Liidu Teataja L 037 , 07/02/2001 Lk 0001 - 0099

CS.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

ET.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

HU.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

LT.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

LV.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

MT.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

PL.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

SK.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338

SL.ES Peatükk 3 Köide 31 Lk 240 - 338



Komisjoni määrus (EÜ) nr 213/2001, 9. jaanuar 2001, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1255/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses piima ja piimatoodete analüüsimise ning kvaliteedi hindamise meetoditega ning millega muudetakse määrusi (EÜ) nr 2771/1999 ja (EÜ) nr 2799/1999 EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 17. mai 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1255/1999 piima- ja piimatooteturu ühise korralduse kohta, [1] eriti selle artikleid 10 ja 15 ning artikli 26 lõiget 3, artikli 29 lõiget 1 ja artikli 31 lõiget 14, ning arvestades järgmist: (1) Komisjoni määrustes (EMÜ) nr 1216/68, (EMÜ) nr 3942/92, (EÜ) nr 86/94, (EÜ) nr 2721/95, (EÜ) nr 1080/96, (EÜ) nr 1081/96, (EÜ) nr 1082/96, (EÜ) nr 1854/96, (EÜ) nr 880/98 ja (EÜ) nr 1459/98, millele on täielikult viidatud käesoleva määruse XXVI lisas, sätestatakse piima ja piimatoodete analüüsi ja kvaliteedi hindamise standardmeetodid ja tavapärased meetodid ning kehtestatakse nimetatud meetodite kohaldamise ulatus ja eeskirjad. Selguse huvides tuleks eespool nimetatud määrused uuesti sõnastada ning koondada ühte teksti, et sektori ettevõtjatel oleks võimalik kasutada ühtset hulka meetodeid ja nende rakenduseeskirju. Samal põhjusel tuleks muuta komisjoni 16. detsembri 1999. aasta määrust (EÜ) nr 2771/1999, millega sätestataske nõukogu määruse (EMÜ) nr 1255/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad või- ja kooreturul sekkumise osas, [2] ja 17. detsembri 1999. aasta määrust (EÜ) nr 2799/1999, millega sätestatakse määruse (EÜ) nr 1255/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad loomatoiduks mõeldud lõssi ja lõssipulbri jaoks toetuse andmise osas ja kõnealuse lõssipulbri müügi osas, [3] nii et kõnealuste määruste lisad analüüsimeetodite kohta oleksid võetud käesolevasse määrusesse. (2) Määrusega (EÜ) nr 1255/1999 sätestatud korras ette nähtud piima ja piimatoodete koostist ja kvaliteedinõudeid tuleb nende täpse täitmise tagamiseks kontrollida. (3) Sageli on niisuguste vastavustõendamiste puhul standardmeetoditeks meetodid, mis on avaldatud selliste rahvusvaheliste organisatsioonide poolt nagu Euroopa Standardikomitee, Rahvusvaheline Piimandusföderatsioon, Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni ja Analüütilise Keemia Laboratooriumides Töötavate Pädevate Keemikute Rahvusvaheline Assotsiatsioon. Mõnel juhul on ühenduse standardmeetod kehtestatud, kuid mõnel juhul ei ole ühenduse eeskirjadega standardmeetodit määratletud. Standardmeetodite ühtse kohaldamise tagamiseks tuleks igal aastal koostada standardmeetodite loetelu ning lubada kasutada üksnes loetelus nimetatud meetodeid. (4) Tavapäraste meetodite kasutamist ei peaks eeskirjadega keelama. Seetõttu tuleks nende kasutamise tingimused määratleda. (5) Samuti tuleks kehtestada ühised meetodid, et tagada analüüsitulemuste ühetaoline hindamine, asjaomaste toodete organoleptiline hindamine ning vaidlustatud tulemuste uuesti läbivaatamine. (6) Mõnede analüüside jaoks ei ole praegu kehtivat rahvusvaheliselt tunnustatud standardmeetodit ning seetõttu ei ole teave eri laboratooriumites tehtud analüüsitulemuste erinevustest kättesaadav. Seepärast tuleks kehtestada ühenduse meetodid, mis oleks kinnitatud vastavalt rahvusvaheliselt kehtestatud eeskirjadele ning mida kasutataks standardmeetoditena. (7) Komisjoni 15. detsembri 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 2571/97 või müügi kohta alandatud hindadega ning toetuse andmise kohta koore, või ja kontsentreeritud või kasutamise korral pagaritoodete, jäätise ja teiste toiduainete valmistamiseks, [4] viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 635/2000, [5] nähakse teatavatel asjaoludel ette koore, või ja kontsentreeritud või jälgimine, et tagada nende toodete sihipärane lõppkasutus. Märgistusainete lisamine on kava nõuetekohaseks toimimiseks oluline ning selles osalevate ettevõtjate võrdse kohtlemise tagamiseks tuleks kehtestada ühised meetodid mõne kõnealuse märgistusaine kindlaksmääramiseks. (8) Komisjoni 11. novembri 1985. aasta määruse (EMÜ) nr 3143/85 (kontsentreeritud võina otsetarbimiseks ettenähtud sekkumisvõi müügi kohta alandatud hindadega, [6] viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 101/1999 [7]), komisjoni 20. veebruari 1990. aasta määruse (EMÜ) nr 429/90 (ühenduses otsetarbimiseks ettenähtud kontsentreeritud võile pakkumismenetluse teel toetuse andmise kohta, [8] viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 124/1999 [9]) ja määruse (EÜ) nr 2571/97 alusel tuleb märgistusained kontsentreeritud võile lisada järelevalve all. Kontsentreeritud või märgistamise nõuetest tuleb rangelt kinni pidada, et vältida toodete teisiti kasutamine. Seetõttu tuleks sätestada kõnealuste märgistusainete kindlakstegemise ühine meetod. (9) Määruse (EÜ) nr 1255/1999 artikli 9 alusel võib eraladustusabi anda lambapiimast valmistatud juustu puhul. Nendele toodetele võib anda eritoetust käesoleva määruse artikli 31 alusel. Lamba-, kitse- või pühvlipiimast või lamba-, kitse- ja pühvlipiima segust valmistatud juustu võib teatavatest kolmandatest riikidest importida ühendusse sooduskorra alusel. Eelnevaid sätteid silmas pidades on tarvis asjakohaseid kontrolle kindlustamaks, et asjaomaste toodete koostisesse ei oleks lisatud lehmapiima. Seetõttu tuleks sätestada ühenduse standardmeetod lehmapiima kindlakstegemiseks, ilma et see piiraks tavapäraste meetodite kasutamist, kui need vastavad teatavatele kriteeriumitele. (10) Komisjoni 10. oktoobri 1990. aasta määruse (EMÜ) nr 2921/90, lõssist kaseiini ja kaseinaatide tootmiseks antava abi kohta, [10] viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 2654/1999, [11] alusel peab olema kindlaks tehtud kolibakterite puudumine. Rahvusvaheliselt aktsepteeritud standardmeetod kolibakterite kindlakstegemiseks piimas ja piimatoodetes on rahvusvaheline IDFi standard 73 A:1985. Siiski on see standard ainult mugandatud kujul kohaldatav kolibakterite avastamiseks konkreetses tootekoguses. Seetõttu tuleks eespool nimetatud standardi alusel kehtestada kolibakterite kindlakstegemiseks ühenduse standardmeetod. (11) Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruses (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, [12] viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 254/2000, [13] nähakse ette erinevad tollimaksumäärad tariifirubriiki nr 2309 kuuluvate segasöötade jaoks, sõltuvalt nende piimatoodete sisaldusest. Kõnealuste eeskirjade ühtse kohaldamise tagamiseks tuleks sätestada igas liikmesriigis kohustuslikuks kasutamiseks üldiselt tunnustatud analüüsimeetod laktoosisisalduse kindlakstegemiseks. (12) Määruse (EÜ) nr 1255/1999 alusel peavad sekkumiseks ettenähtud või ja lõssipulber ning loomatoiduks ettenähtud lõssipulber vastama teatavatele kvaliteedinõuetele. Nende nõuete täitmise kontrollimiseks tuleks kehtestada standardmeetodid. (13) Mõne käesolevas määruses esmakordselt esitatud meetodi rakendamine nõuab kohanemisperioodi. Seetõttu tuleks nende meetodite kohaldamist edasi lükata. (14) Piima- ja piimatooteturu korralduskomitee ei ole oma eesistuja määratud tähtaja jooksul arvamust esitanud, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: I PEATÜKK ÜLDSÄTTED Artikkel 1 Rakendatavus ja rakendusala Käesolevas määruses sätestatakse määrusega (EÜ) nr 1255/1999 kehtestatud korras piima- ja piimatooteturu ühise korralduse jaoks ettenähtud korras kasutatavad piima ja piimatoodete keemilise, füüsilise ja mikrobioloogilise analüüsi ning organoleptilise hindamise meetodite rakenduseeskirjad. Samuti sätestatakse mõned kõnealused meetodid. Artikkel 2 Meetodite loetelu 1. Käesoleva määruse I lisa sisaldab nende standardmeetodite loetelu, mida kohaldatakse artiklis 1 osutatud analüüside suhtes. 2. Komisjon ajakohastab loetelu vähemalt kord aastas määruse (EÜ) nr 1255/1999 artiklis 42 sätestatud korras. Artikkel 3 Tavapärased meetodid Ühenduse eeskirjadega nõutavaid analüüse võib teha seni kasutatud meetoditega juhul, kui kalibreerimise tingimused on õiged ja standardmeetodiga korrapäraselt kontrollitud. II lisas kirjeldatud menetlusi võib kohaldada selliste tavapäraste meetoditega saadud tulemuste kontrollimiseks, mis on lähedal asjaomastes määrustes määratletud piirväärtustele. Vaidluse korral on otsustavad standardmeetodi abil saadud tulemused. Artikkel 4 Standardmeetodite valideerimine 1. Standardmeetodid on valideeritud, kui need vastavad korratavuse ja reprodutseeritavuse piirnorme käsitlevatele varem kindlaks määratud täpsuskriteeriumidele. 2. Kui asjaomastes määrustes sätestatud standardmeetod ei ole valideeritud, kehtestab liikmesriik reprodutseeritavuse ajutise piirnormi. See piirnorm määratakse kindlaks III lisa punktis b kirjeldatud korras. Siiski võivad liikmesriigid 18 kuu jooksul pärast käesoleva määruse jõustumist kasutada samaväärset korda. Piirnormide järgimist kontrollitakse vähemalt kord aastas. 3. Kui valideeritud standardmeetodi või ajutiste täpsusnäitajatega meetodi tulemused näitavad piirnormide ületamist, võib analüütiliste tulemuste hindamisel kasutada IV lisas kirjeldatud meetodit, et määrata kindlaks kriitiline erinevus asjaomasest piirnormist. Artikkel 5 Analüüsitulemuste vastuvõetavus 1. Analüüsid tehakse laborites, mis tegutsevad vastavalt V lisa punktis a kirjeldatud sisemise kvaliteedikontrolli korrale või samaväärsete normide põhjal kehtestatud korrale. Laboris peab olema võimalik tutvuda kohaldatava korra üksikasjalise kirjeldusega. 2. Laborid kehtestavad oma sisemised piirnormid kõikide kasutatavate meetodite puhul, järgides: a) V lisa punktis b kirjeldatud korda; või b) trükis avaldatud valideeritud korda, mille puhul korratavus on määratletud. Vastavust reprodutseeritavuse piirnormile tuleb kontrollida vähemalt kord aastas III lisa punktis a kirjeldatud korras. Teist lõiku ei kohaldata laborite puhul, mis on aasta jooksul osalenud tasemekatsete kavas. 3. Laboratoorse analüüsi tulemuste aruanne peab sisaldama piisavalt teavet tulemuste hindamiseks vastavalt IV ja VIII lisale. 4. Analüüsitulemused loetakse vastuvõetavateks, kui need on saadud vastavalt lõikes 1 osutatud sisemise kvaliteedikontrolli menetluse vastuvõetavuskriteeriumidele ja lõikes 2 osutatud sisemistele täpsuskriteeriumidele. Artikkel 6 Organoleptiline hindamine 1. Või puhul kohaldatakse hindajate töö ning tulemuste usaldusväärsuse kontrollimiseks VI lisas kirjeldatud menetlust. Organoleptilise hindamise standardmeetodina kohaldatakse VII lisas kirjeldatud menetlust. 2. Piima ja piimatoodete (v.a või) puhul kasutatakse liikmesriikides organoleptilise hindamise standardmeetodina Rahvusvahelise Piimandusföderatsiooni standardit 99C/1997 või muid võrreldavaid meetodeid, millest teatatakse komisjonile. Hindajate töö ning tulemuste usaldusväärsuse kontrollimiseks võib kasutada VI lisas kirjeldatud menetlust. Artikkel 7 Proovi võtmine ja analüüsitulemuste vaidlustamine 1. Ühenduse eeskirjadega ettenähtud analüüside jaoks tuleb võtta kordusproov. 2. VIII lisas kirjeldatud menetlust kasutatakse juhul, kui analüüsitulemused ei ole ettevõtjale vastuvõetavad. II PEATÜKK ANALÜÜSIMEETODID Artikkel 8 Või vee-, rasvavaba kuivaine, ja rasvasisaldus 1. Või veesisalduse kindlaksmääramise standardmeetodina kasutatakse IX lisas kirjeldatud analüüsimeetodit. 2. Või rasvavaba kuivaine sisalduse kindlaksmääramise standardmeetodina kasutatakse X lisas kirjeldatud analüüsimeetodit. 3. Või rasvasisalduse kindlaksmääramise standardmeetodina kasutatakse XI lisas kirjeldatud analüüsimeetodit. Artikkel 9 Märgistusained 1. Kontsentreeritud või, või ja koore vanilliinisisalduse kindlaksmääramise standardmeetodina kasutatakse XII lisas kirjeldatud analüüsimeetodit. 2. Kontsentreeritud või ja või ß-apo-8’-karoteenhappe etüülestri sisalduse kindlaksmääramise standardmeetodina kasutatakse XIII lisas kirjeldatud meetodit. 3. Või ja kontsentreeritud või ß-sitosterooli- ja stigmasteroolisisalduse kindlaksmääramise standardmeetodina kasutatakse XIV lisas kirjeldatud analüüsimeetodit. 4. Kontsentreeritud või, või ja koor on märgistatud vastavalt kehtivatele ühenduse eeskirjadele, kui saadud tulemused vastavad artikli 8 lõigetes 1, 2 ja 3 osutatud lisade lõike 8 spetsifikatsioonidele. Artikkel 10 Lehmapiima kaseiini avastamine 1. XV lisas kirjeldatud standardmeetodit tuleb kasutada selle tagamiseks, et juust, mis peaks olema valmistatud ainult lamba-, kitse- või pühvlipiimast või lamba-, kitse- ja pühvlipiima segust, ka tegelikult ei sisalda lehmapiima kaseiini. Lehmapiima kaseiini olemasolu peetakse tõestatuks, kui analüüsitavas proovis on lehmapiima kaseiini sama palju või rohkem kui XV lisas kirjeldatud standardproovis, mis sisaldab 1 % lehmapiima. 2. Tavapäraseid meetodeid lehmapiima kaseiini avastamiseks lõikes 1 osutatud juustus võib kasutada tingimusel, et: a) avastamispiir on 0,5 % või väiksem; b) valepositiivseid tulemusi ei esine; c) lehmapiima kaseiin on nõutava tundlikkusega avastatav isegi pärast pikka laagerdusaega, mis võib esineda tavalistes kaubandustingimustes. Kui punktis b esitatud nõue ei ole täidetud, tuleb kõiki positiivsete tulemustega proove analüüsida standardmeetodit kasutades. Kui punktis c esitatud nõue ei ole täidetud ühe lõikes 1 osutatud juustusordi suhtes, tuleb seda juustusorti analüüsida standardmeetodit kasutades. Artikkel 11 Kolibakterite avastamine 1. XVI lisas kirjeldatud analüüsimeetodit kohaldatakse kolibakterite avastamiseks võis, lõssipulbris, kaseiinis ja kaseinaatides. 2. Tavapäraseid kolibakterite avastamise meetodeid võib kasutada tingimusel, et saadud tulemused on võrreldavad nimetatud lisas kirjeldatud standardmeetodi abil saadud tulemustega. Eelkõige peab tavapärastel meetoditel olema piisav avastamiskünnis. Valenegatiivseid tulemusi ei tohi esineda. Kui valepositiivseid tulemusi pole võimalik välistada, tuleb kõikide positiivsete tulemuste kohta kinnitust saada standardmeetodit kasutades. Artikkel 12 Laktoosisisaldus CN-koodi 2309 alla kuuluvate toodete laktoosisisalduse kindlaksmääramiseks kasutatavat meetodit on kirjeldatud XVII lisas. Artikkel 13 Laabivadaku avastamine 1. Meetodit vadaku avastamiseks riiklikuks ladustamiseks ettenähtud lõssipulbris on kirjeldatud XVIII lisas. 2. Meetodit vadaku avastamiseks loomasöödana kasutamiseks ettenähtud lõssipulbris ja selle segudes on kirjeldatud XIX lisas. Artikkel 14 Petipiima avastamine Meetodit petipiima avastamiseks lõssipulbris on kirjeldatud XX lisas. Artikkel 15 Mikroobivastaste ainete jäägid Meetodit antibiootikumide ja sulfoonamiidi/dapsoni jääkide avastamiseks lõssipulbris on kirjeldatud XXI lisas. Artikkel 16 Lõssipulbrisisaldus Segasöötade lõssipulbrisisalduse kindlaksmääramise meetodit on kirjeldatud XXII lisas. Artikkel 17 Tärklise tuvastamine Meetodit tärklise avastamiseks lõssipulbris, denatureeritud piimapulbris ja segasöötades on kirjeldatud XXIII lisas. Artikkel 18 Hapukoorepeti pulbri niiskusesisaldus Meetodit segasöötades kasutamiseks ettenähtud hapukoorepeti pulbri niiskusesisalduse kindlaksmääramiseks on kirjeldatud XXIV lisas. Artikkel 19 Võõraste rasvade avastamine Meetodit võõraste rasvade kindlaksmääramiseks piimarasvas on kirjeldatud XXV lisas. III PEATÜKK LÕPPSÄTTED Artikkel 20 Määruse (EÜ) nr 2771/1999 muutmine Määrust (EÜ) nr 2771/1999 muudetakse järgmiselt. 1. Artikli 4 lõike 1 esimene lause asendatakse järgmisega: "Pädevad asutused kontrollivad või kvaliteeti I lisas sätestatud meetodeid kasutades ning IV lisas sätestatud eeskirjade kohaselt võetud proovide alusel." 2. I lisa joonealune märkus 2 asendatakse järgmisega: "Vt määruse (EÜ) nr 213/2001 I lisa". 3. II ja III lisa jäetakse välja. 4. IV lisa 2. osa eelviimases lauses asendatakse sõnad "III lisaga" sõnadega "määruse (EÜ) nr 213/2001 VII lisaga". Artikkel 21 Määruse (EÜ) nr 2799/1999 muutmine Määrust (EÜ) nr 2799/1999 muudetakse järgmiselt. 1. Artikli 20 lõiked 1, 2, 3 ja 4 asendatakse järgmisega: "1. Segude ja segasööda lõssipulbrisisaldus määratakse kindlaks, testides iga proovi vähemalt kaks korda, kasutades määruse (EÜ) nr 213/2001 XXII lisas kirjeldatud analüüsimeetodit, mida täiendatakse käesoleva määruse artikli 17 lõikes 3 sätestatud kontrollidega. Kui kõnealuste kontrollide tulemuste vahel on lahknevusi, on otsustav kohapealse kontrolli tulemus. 2. Laabivadaku puudumine tõendatakse määruse (EÜ) nr 213/2001 XIX lisas kirjeldatud meetodit kasutades. 3. Segasöötade tärklisesisaldus määratakse kindlaks käesoleva määruse artikli 17 lõikes 3 ette nähtud kontrollidega, mida tuleb täiendada määruse (EÜ) nr 213/2001 XXIII lisas kirjeldatud analüüsimeetodiga. 4. Hapukoorepeti pulbri niiskusesisaldus määratakse kindlaks määruse (EÜ) nr 213/2001 XXIV lisas kirjeldatud analüüsimeetodit kasutades." 2. III, IV, V ja VI lisa jäetakse välja. Artikkel 22 Kehtetukstunnistamised Määrused (EMÜ) nr 1216/68, (EMÜ) nr 3942/92, (EÜ) nr 86/94, (EÜ) nr 2721/95, (EÜ) nr 1854/96, (EÜ) nr 1080/96, (EÜ) nr 1081/96, (EÜ) nr 1082/96, (EÜ) nr 880/98 ja (EÜ) nr 1459/98 tunnistatakse kehtetuks. Viiteid kehtetuks tunnistatud määrustele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele. Artikkel 23 Jõustumine Käesolev määrus jõustub seitsmendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas. III lisas, IV lisa 4. osas, V, VI ja VIII lisas kirjeldatud meetodeid hakatakse siiski kohaldama 18 kuu pärast peale käesoleva määruse jõustumist. Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Brüssel, 9. jaanuar 2001 Komisjoni nimel komisjoni liige Franz Fischler [1] EÜT L 160, 26.6.1999, lk 48. [2] EÜT L 333, 24.12.1999, lk 11. [3] EÜT L 340, 31.12.1999, lk 3. [4] EÜT L 350, 20.12.1997, lk 3. [5] EÜT L 76, 25.3.2000, lk 9. [6] EÜT L 298, 12.11.1985, lk 9. [7] EÜT L 11, 16.1.1999, lk 14. [8] EÜT L 45, 21.2.1990, lk 8. [9] EÜT L 16, 21.1.1999, lk 19. [10] EÜT L 279, 11.10.1990, lk 22. [11] EÜT L 325, 17.12.1999, lk 10. [12] EÜT L 256, 7.9.1987, lk 1. [13] EÜT L 28, 3.2.2000, lk 16. -------------------------------------------------- I LISA (Artikkel 2) STANDARDMEETODITE LOETELU Indeks Min = miinimum, Maks = maksimum, Lisa = osutatud määruse lisa, SNF = rasvavaba kuivaine, FFA = vabad rasvhapped, PV = peroksiidarv, A = esinemine, F = lõhn ja maitse, K = konsistents, TBC = bakterite üldarv, Term = termofiilsete bakterite arv, MS = liikmesriik, IDF = Rahvusvaheline Piimandusföderatsioon, ISO = Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon, IUPAC = Rahvusvaheline Puhta Keemia ja Rakenduskeemia Liit, ADPI = Ameerika Piimatoodete Instituut, SCM = suhkruga kondenspiim, EMC = suhkruta kondenspiim või koor, MSNF = rasvata piimakuivaine Märkus 1 : Piimarasv eraldatakse IDFi standardi 6B:1989 kohaselt (töökohta tuleb kaitsta valguse eest). Märkus 2 : Standardmeetodit ei ole kindlaks määratud. Märkus 3 : Proovid tuleb ette valmistada IDFi standardi 122C:1996 või IDFi standardi 73A:1985 kohaselt. Märkus 4 : Inkubeeritakse 55 °C juures 48 tundi, tuleks hoolikalt jälgida, et sööde ära ei kuivaks. Märkus 5 : SNF-% = tahkete ainete protsent – rasvaprotsent. Märkus 6 : Või peab vastama komisjoni määruse (EÜ) nr 2771/1999 V lisas osutatud tootmisliikmesriigi riiklikule kvaliteediklassile. Märkus 7 : Komisjoni direktiiv 84/8/EMÜ. Märkus 8 : Komisjoni määrus (EÜ) nr 1758/94 (EÜT L 183, 19.7.1994, lk 14). Märkus 9 : Komisjoni direktiiv 78/633/EMÜ. A OSA Komisjoni määrus | Toode | Näitaja | Piirnorm | Standardmeetod | Märkused | Määrus (EÜ) nr 2771/1999 Riiklik ladustamine (EÜT L 333, 24.12.1999, lk 11) | Mage või | Piimarasvad | Min 82 % | XI lisa | | Vesi | Kuni 16 % | IX lisa | | SNF | Kuni 2 % | X lisa | | FFA (maks) | 1,2 mmoli 100 g rasva kohta | IDFi standard 6B:1989 | | PV (maks) | 0,3 meq hapnikku 1000 g rasva kohta | IDFi standard 74A:1991 | Märkus 1 | Kolibakterid | 1 grammis ei ole avastatavad | XVII lisa | Märkus 3 | Mittepiimarasv | Triglütseriidi analüüsiga ei ole avastatavad | XXVI lisa | | Steroolmärgised | Ei ole avastatavad | XIV lisa | | Muud märgistusained: | | | | —vanilliin | Ei ole avastatav | XII lisa | | —karoteenhappe etüülester | Ei ole avastatav | XIII lisa | | —enanthappe triglütseriidid | Ei ole avastatav | IUPAC 2.301 sub 5 | | Organoleptilised omadused | A, G ja C puhul vähemalt 4 punkti 5st | VII lisa | | Eraldunud vesi | Vähemalt 4 punkti | IDFi standard 112A:1989 | | Määrus (EÜ) nr 2771/1999 Eraladustamine | Mage või | Piimarasvad | Min 82 % | XI lisa | Märkus 6 | Vesi | Kuni 16 % | IX lisa | | Määrus (EÜ) nr 2771/1999 Eraladustamine | Soolatud või | Piimarasvad | Min 80 % | XI lisa | Märkus 6 | Vesi | Kuni 16 % | IX lisa | | Sool | Kuni 2 % | IDFi standard 12B:1988 | | Määrus (EÜ) nr 2571/97 (EÜT L 350, 20.12.1997, lk 3) | Mage või | Piimarasvad | Min 82 % | XI lisa | | Vesi | Kuni 16 % | IX lisa | | Märgistusained: | | | | —steroolid | | XIV lisa | | —vanilliin | | XII lisa | | —karoteenhappe etüülester | | XIII lisa | | —enanthappe triglütseriidid | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Määrus (EÜ) nr 2571/97 | Soolatud või | Piimarasvad | Min 80 % | XI lisa | | Vesi | Kuni 16 % | IX lisa | | Sool | Kuni 2 % | IDFi standard 12B:1988 | | Märgistusained: | | | | – steroolid | | XIV lisa | | – vanilliin | | XII lisa | | – karoteenhappe etüülester | | XIII lisa | | – enanthappe triglütseriidid | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Määrus (EÜ) nr 2571/97 | Kontsentreeritud või | Piimarasvad | Min 99,8 % | IDFi standard 24:1964 | | Niiskus ja MSNF | Kuni 0,2 % | IDFi standard 23A:1988 (niiskus) IDFi standard 24:1964 (MSNF) | | FFA | Kuni 0,35 % (oleiinhappena) | IDFi standard 6B:1989 | | PV (maks) | 0,5 meq hapnikku 1000 g rasva kohta | IDFi standard 74A:1991 | Märkus 1 | Mittepiimarasv | Puudub | XXV lisa | | Maitse | Puhas | | | Lõhn | Võõras lõhn puudub | | | Muu | Neutraliseerimisvedelik, antioksüdandid ja säilitusained puuduvad | | | Märgistusained: | | | | —steroolid | | XIV lisa | | —vanilliin | | XII lisa | | —karoteenhappe etüülester | | XIII lisa | | —enanthappe triglütseriidid | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Määrus (EÜ) nr 2571/97 | Koor | Rasv | 35 % | IDFi standard 16C:1987 | | Märgistusained: | | | | —steroolid | | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | —vanilliin | | XII lisa | | —karoteenhappe etüülester | | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | —enanthappe triglütseriidid | | IUPAC 2.301 sub 5 | | Määrus (EMÜ) nr 429/90 (EÜT L 45, 21.2.1990, lk 8) | Kontsentreeritud või | Piimarasvad | Min 96 % | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | SNF | Kuni 2 % | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | Märgistusained: | | | | —stigmasterool (95 %) | 15 g 100 kg kontsentreeritud või kohta | XIV lisa | | —stigmasterool (85 %) | 17 g 100 kg kontsentreeritud või kohta | XIV lisa | | —enanthappe triglütseriidid | 1,1 kg 100 kg kontsentreeritud või kohta | IUPAC 2.301 sub 5 | | —võihappe etüülester ja stigmasterool | Vt lisa punkti 1c | XIV lisa | Märkus 2 | —letsitiin (E322) | Kuni 0,5 % | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | NaCl | Kuni 0,75 % | IDFi standard 12B:1988 | | FFA | Kuni 0,35 % (oleiinhappena) | IDFi standard 6B:1989 | | PV (maks) | Kuni 0,5 meq hapnikku 1000 g rasva kohta | IDFi standard 74A:1991 | Märkus 1 | Maitse | Puhas | | | Lõhn | Võõras lõhn puudub | | | Muu | Neutraliseerimisvedelik, antioksüdandid ja säilitusained puuduvad | | | Määrus (EMÜ) nr 2191/81 (EÜT L 213, 1.8.1981, lk 20) | Mage või | Piimarasvad | Min 82 % | XI lisa | | Vesi | Kuni 16 % | IX lisa | | Määrus (EMÜ) nr 2191/81 | Soolatud või | Piimarasvad | Min 80 % | XI lisa | | Vesi | Kuni 16 % | IX lisa | | Sool | Kuni 2 % | IDFi standard 12B:1988 | | Määruse (EÜ) nr 1255/1999 artikkel 9 ja II jaotis | Lamba- ja/või kitsepiimast valmistatud juust | Lehmapiim | < 1 % | XV lisa | | Määrus (EMÜ) nr 2921/90 | I lisa – happega kalgendamise teel saadud kaseiin | Vesi | Kuni 12,00 % | IDFi standard 78C:1991 | | Rasv | Kuni 1,75 % | IDFi standard 127A:1988 | | Vabad rasvhapped | Kuni 0,30 % (piimhappeid) | IDFi standard 91:1979 | | Määrus (EMÜ) nr 2921/90 | I lisa – laapkaseiin | Vesi | Kuni 12,00 % | IDFi standard 78C:1991 | | Rasv | Kuni 1,00 % | IDFi standard 127A:1988 | | Tuhk | Min. 7,50 % | IDFi standard 90:1979 | | Määrus (EMÜ) nr 2921/90 | I lisa – kaseinaadid | Vesi | Kuni 6,00 % | IDFi standard 78C:1991 | | Piimavalk | Min 88,00 % | IDFi standard 92:1979 | | Rasv ja tuhk | Kuni 6,00 % | IDFi standard 127A:1988 IDFi standard 89:1979 või IDFi standard 90:1979 | | Määrus (EMÜ) nr 2921/90 | II lisa – happega kalgendamise teel saadud kaseiin | Vesi | Kuni 10,00 % | IDFi standard 78C:1991 | | Rasv | Kuni 1,50 % | IDFi standard 127A:1988 | | Vabad rasvhapped | Kuni 0,20 % (piimhappeid) | IDFi standard 91:1979 | | TBC (maks) | 30000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkus 3 | Kolibakterid | 0,1 grammis puuduvad | XVI lisa | Märkus 3 | Term (maks) | 5000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkused 3 ja 4 | Määrus (EMÜ) nr 2921/90 | II lisa – laapkaseiin | Vesi | Kuni 8,00 % | IDFi standard 78C:1991 | | Rasv | Kuni 1,00 % | IDFi standard 127A:1988 | | Tuhk | Min. 7,50 % | IDFi standard 90:1979 | | TBC (maks) | 30000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkus 3 | Kolibakterid | 0,1 grammis puuduvad | XVI lisa | Märkus 3 | Term (maks) | 5000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkused 3 ja 4 | Määrus (EMÜ) nr 2921/90 | II lisa – kaseinaadid | Vesi | Kuni 6,00 % | IDFi standard 78C:1991 | | Piimavalk | Min 88,00 % | IDFi standard 92:1979 | | Rasv ja tuhk | Kuni 6,00 % | IDFi standard 127A:1988 IDFi standard 89:1979 või 90:1979 | | TBC (maks) | 30000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkus 3 | Kolibakterid | 0,1 grammis puuduvad | XVI lisa | Märkus 3 | Term (maks) | 5000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkused 3 ja 4 | Määrus (EMÜ) nr 2921/90 | III lisa – kaseinaadid | Vesi | Kuni 6,00 % | IDFi standard 78C:1991 | | Piimavalk | Min 85,00 % | IDFi standard 92:1979 | | Rasv | Kuni 1,50 % | IDFi standard 127A:1988 | | Laktoos | Kuni 1,00 % | IDFi standard 106:1982 | | Tuhk | Kuni 6,50 % | IDFi standard 89:1979 või 90:1979 | | TBC (maks) | 30000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkus 3 | Kolibakterid | 0,1 g puuduvad | XVI lisa | Märkus 3 | Term (maks) | 5000 l/g | IDFi standard 100B:1991 | Märkused 3 ja 4 | Määrus (EÜ) nr 2799/1999 (EÜT L 340, 31.12.1999, lk 3) | Segasöödad ja lõssipulber (LP) (söötades kasutamiseks) | Vesi (hapukoorepeti pulber) | Kuni 5 % | | | Valk | 31,4 % (min) rasvata kuivainest | IDFi standard 20B:1993 | | Vesi (LP) | Kuni 5 % | IDFi standard 26A:1993 | | Rasv (LP) | Kuni 11 % | IDFi standard 9C:1987 | | Laabivadak (LP) | Puudub | XIX lisa | Märkus 7 | Tärklis (LP) | Puudub | XXIII lisa | | Vesi (segudes) | Kuni 5 % rasvata kuivainest | IDFi standard 26A:1993 | | Rasv (segudes) | – | Komisjoni direktiiv 84/4/EMÜ (EÜT L 15, 18.1.1984, lk 28) | | Laabivadak (segudes) | Puudub | XIX lisa | | LP sisaldus (lõpptootes) | Min 50 % | XXII lisa | Märkus 7 | Rasv (lõpptootes) | Min 2,5 % või 5 % | Komisjoni direktiiv 84/4/EMÜ | Märkus 8 | Tärklis (lõpptootes) | Min 2 % | XXIII lisa | Märkus 9 | Vask (lõpptootes) | 25 ppm | Komisjoni direktiiv 78/633/EMÜ (EÜT L 206 29.7.1978, lk 43) | | Määrus (EÜ) nr 322/96 (EÜT L 45, 23.2.1996, lk 5) | Lõssipulber (LP) (valmistatud pihustikuivatuse menetlusel) | Rasv | Kuni 1,0 % | IDFi standard 9C:1987 | | Valk | 31,4 % (min) rasvata kuivainest | IDFi standard 20B:1993 | | Vesi | Kuni 3,5 % | IDFi standard 26A:1993 | | Happesus (N/10 NaOH) | Kuni 19,5 ml | IDFi standard 86:1981 | | Laktaadid | Kuni 150 mg/100 g | IDFi standard 69B:1987 | | Fosfaadid | Negatiivne | IDFi standard 3356:1975 | | Lahustuvus | Kuni 0,5 ml 24 °C juures | IDFi standard 129A:1988 | | Kõrbenud osakesed | Ketas B min (15,0 mg) | ADPI:1990 | | TBC | 40000/1 g | IDFi standard 100B:1991 | Märkus 3 | Kolibakterid | Negatiivne/0,1 g | XVI lisa | Märkus 3 | Petipiim | Negatiivne | XX lisa | | Laabivadak | Negatiivne | XVIII lisa | | Happevadak | Negatiivne tulemus | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | Mikroobivastased ained | | XXI lisa | | B OSA B osas loetletud standardmeetodeid võib kasutada kõikide 1. veerus nimetatud määrustega hõlmatud toodete analüüsimisel. Komisjoni määrus | Toode | CN-kood | Näitajad | Piirnormid | Standardmeetod | Märkused | Määrus (EMÜ) nr 2658/87 (EÜT L 256, 7.9.1987, lk 1) Määrus (EÜ) nr 2414/98 (EÜT L 299, 10.11.1998, lk 7) Määrus (EÜ) nr 1374/98 (EÜT L 185, 30.6.1998, lk 21) Määrus (EÜ) nr 2508/97 (EÜT L 345, 16.12.1997, lk 31) Määrus (EÜ) nr 174/1999 (EÜT L 20, 27.1.1999, lk 8) | Piim ja koor, kontsentreerimata, suhkru- või muu magusaine-lisandita | 0401 | Rasv (≤ 6 %) | Piirnormid on samad, mis on määratletud vastava CN-koodi alla kuuluva toote kirjelduses ning vajaduse korral täpsustatud komisjoni määruse (EMÜ) nr 3846/87 (EÜT L 366, 24.12.1987, lk 1) 9. osas ekspordinomenklatuuri kohta või määruses (EÜ) nr 1374/98 (EÜT L 185, 30.6.1998, lk 21) | IDFi standard 1D:1996 | | Rasv (> 6 %) | IDFi standard 16C:1987 | | Piim ja koor, kontsentreeritud või suhkru- või muu magusainelisandiga | 0402 | Rasv (vedelal kujul) | IDFi standard 13C:1987 | | Rasv (tahkel kujul) | IDFi standard 9C:1987 | | Valk | IDFi standard 20B:1993 | | Sahharoos (tavaline sisaldus) | IDFi standard 35A: 1992 | | Sahharoos (madal sisaldus) | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | Tahked ained (SCM) | IDFi standard 15B:1991 | | Tahked ained (EMC) | IDFi standard 21B:1987 | | Vesi (piima- ja koorepulber) | IDFi standard 26A:1993 | | Petipiim, fermenteeritud või hapendatud piim ja koor, kontsentreeritud või mitte, suhkru- või muu magusainelisandiga | 0403 | Rasv | IDFi standardid 1D:1996, 9C:1987, 16C:1987, 22B:1987, 126A:1988 | | Valk | IDFi standard 20B:1993 | | Sahharoos (tavaline sisaldus) | IDFi standard 35 A:1992 | | Sahharoos (madal sisaldus) | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | Vesi (hapukoorepeti pulber) | XXIV lisa | | Vesi (rõõsakoorepeti pulber) | IDFi standard 26A:1993 | | Tahked ained (muud tooted) | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | | Vadak, kontsentreeritud või mitte, suhkru- või muu magusainelisandiga või ilma, tooted naturaalpiima komponentidest IDFi standardid 9C:1987, 16C:1987, 22B:1987 | 0404 | Rasv | IDFi standardid 9C:1987, 16C:1987, 22B:1987 | | Valk | IDFi standard 20B:1993 | | Sahharoos (tavaline sisaldus) | IDFi standard 35A:1992 | | Sahharoos (madal sisaldus) | Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid | Märkus 2 | 040490 | Valk | IDFi standard 20B:1993 | | Vesi | IDFi standard 26A:1993 | | Tahked ained | IDFi standard 15B:1991 | | (Kontsentreeritud tooted) | IDFi standard 21B:1987 | | Või ja muud piimarasvad, piimarasvavõided | 0405 | Rasv (kui rasvasisaldus on ≤ 85 %) Valk | XI lisa | | Vesi | IX lisa | | Või | SNF | X lisa | | NaCl | IDFi standard 12B:1998 | | Võiõli | Rasv (kui rasvasisaldus on > 99 %) | IDFi standard 24:1964 | | Vesi (kui rasvasisaldus on < 99 %) | IDFi standard 23A:1988 | | Juust ja kohupiim | 0406 | Rasv | IDFi standard 5B:1986 | | Tahked ained | IDFi standard 4A:1982 | | Tahked ained (Ricotta) | IDFi standard 58:1970 | | NaCl | IDFi standard 88A:1988 | | Laktoos | IDFi standard 79B:1991 | | Määrus (EMÜ) nr 2658/87 | Segasöödad | 2309 | Laktoos | | XVII lisa | | -------------------------------------------------- II LISA (Artikkel 3) TAVAPÄRASTE MEETODITEGA SAADUD SELLISTE TULEMUSTE KONTROLLIMINE, MIS ON LÄHEDAL KOOSTIST JA KVALITEEDINÕUDEID KÄSITLEVATES MÄÄRUSTES MÄÄRATLETUD PIIRVÄÄRTUSTELE Kui mo on määruses määratletud koostise ja kvaliteedinõude piirnorm, on määramispiir (L) L = m o kus RRout/RRef ≤ 1 RRout : reprodutseeritavuse piirnorm tavapärase meetodi puhul RRef : reprodutseeritavuse piirnorm standardmeetodi puhul Kui mo on ülempiir ja RRout/RRef > 1, siis saadakse määramispiir valemiga L = m - R /R · CrD 95 Kui mo on samadel tingimustel alampiir, saadakse määramispiir valemiga L = m + R /R · CrD 95, kus CrD95 on standardmeetodi kriitiline diferents (vt IV lisa). Kui mo on ülempiir, tuleb tavapärase meetodiga saadud ja määramispiiri ületav lõpptulemus asendada standardmeetodiga saadud lõpptulemusega. See lõpptulemus peab põhinema vähemalt samal arvul analüüsidel/proovidel kui tavapärase meetodiga saadud lõpptulemus. Kui mo on alampiir, tuleb sama menetlust järgida tavapärase meetodiga saadud ja määramispiirist allapoole jääva lõpptulemuse puhul. Märkus: Eespool kirjeldatud menetlust saab järgida juhul, kui maatriksefekt ei ole avastatav. Maatriksefekt on avastatav järgmiselt: iga kalibreerimiseks kasutatud proovi puhul määratakse kindlaks tavapärase meetodiga ja standardmeetodiga saadud tulemuste erinevus (wi). Standardhälve arvutatakse valemiga s = ∑ w i2/2m m : kalibreerimiseks kasutatud proovide arv, mida võrreldakse tavapärase ja standardmeetodi standardhälbe korratavuse aritmeetilise keskmisega s = s + s rrout2/2 Maatriksefekti ei saa välistada, kui +++++ TIFF +++++ kus f = m (f: vabadusastmete arv) α = vea tõenäosus; α = 0,05. Sellisel juhul on enne määramispiiri kinnitamist vajalikud lisauuringud. -------------------------------------------------- III LISA (Artiklid 4 ja 5) a) Menetlus kehtestatud reprodutseeritavuse piirnormile vastavuse määramiseks (keemiline analüüs) Tulemuste vastavust kehtestatud reprodutseeritavuse piirnormile kontrollitakse, võrreldes labori analüüsitulemusi mõne vilunud labori [1] tulemustega, mis on saadud identseid proove kasutades. Mõlemas laboris tehakse kaks määramist ning nende tulemusi hinnatakse, kasutades järgmist valemit: CrD |y y = r 2 kus CrD 95 : kriitiline diferents (P = 0,95) y —1 : esimese labori kahe tulemuse aritmeetiline keskmine y —2 : teise labori kahe tulemuse aritmeetiline keskmine R : reprodutseeritavuse piirnorm, määratakse interpolatsiooniga r : korratavuse piirnorm, kui täpsus on eri tasemetel erinev Kui kriitiline diferents on ületatud, tuleb kahe kuu jooksul teha teine katse. Kui teise katse tulemused ei vasta reprodutseeritavuse piirnormile, peavad pädevad asutused võtma vajalikud meetmed. b) Reprodutseeritavuse ajutise piirnormi määramise menetlus (keemiline analüüs) Reprodutseeritavuse ajutine piirnorm (Rprov) saadakse järgmise võrrandiga: R = y + r22 kus y —1 : esimese labori kahe tulemuse keskmine y —2 : teise labori kahe tulemuse keskmine (vt III lisa punkti a) r : korratavuse piirnorm või korratavuse ajutine piirnorm. Märkused: 1. Rprov on kasutatav kriitiliste erinevuste arvutamiseks (vt VI lisa). 2. Rprov on 2r, kui Rprov arvestuslik väärtus on väiksem kui 2r. 3. RSDR c [2] tuletatud R-väärtus, on Rprov liiga suur ja seda ei saa kasutada kriitiliste diferentside arvutamiseks. 4. Rprov tuleks kindlaks määrata vähemalt kord aastas kahes laboris saadud tulemuste põhjal (vt IV lisa). 5. Kriitiliste diferentside arvutamisel tuleb kasutada Rprov keskväärtust. Punktides 2 ja 3 esitatud reegleid kohaldatakse Rprov keskväärtuse suhtes. Reprodutseeritavuse piirnorm (R-väärtus) saadakse arvestuslikust RSDR väärtusest järgmiselt: R = 0,0283 RSD R x - : saadud tulemuse aritmeetiline keskmine Mõned arvestuslikud RSDR väärtused (näited): Kontsentratsioon | RSDR (%) | 1 g/100 g | 4 | 0,01 g/100 g | 8 | 1 mg/1000 g | 16 | Analüüdi kontsentratsioon 1 g/100 g arvutatakse järgmiselt: R = 0,0283 * 1 * 4 = 0,11 g/100 g. [1] Vilunud labor on üldiselt niisugune labor, mis on edukalt osalenud kas analüüsimeetodivalideerimises või tasemekatses. [2] kümnendmurdudes väljendatud kontsentratsioon (näiteks: 10 g/100 g = 0,1).Viide:Peeler J. T., Horwitz, W. ja Albert, R.J.Ass. ff. Anal. Chem.72(5), 784-806 (1989). -------------------------------------------------- IV LISA (Artikkel 4) KINNITATUD MEETODITEGA SAADUD ANALÜÜSITULEMUSTE HINDAMINE Kui analüüsitulemused näitavad, et piirnormi on ületatud, arvutatakse kahe või enama tulemuse aritmeetiline keskmine. Menetluskord on järgmine. 1. Kui analüüsitulemus on saadud ühe analüüsi põhjal, tuleb teine analüüs teha korratavuse tingimustele vastavalt. Kui kahte analüüsi ei ole võimalik korratavuse tingimuste alusel läbi viia, tehakse korratavuse tingimustes täiendav kordusanalüüs, mille tulemusi kasutatakse kriitilisele diferentsile vastavuse hindamiseks. 2. Määratakse kindlaks vastavalt korratavuse tingimustele saadud aritmeetilise keskmise ja piirnormide erinevuse absoluutväärtus. Kriitilisest diferentsist suurema erinevuse absoluutväärtus tähendab, et analüüsitud proov ei vasta nõuetele. Kriitiline diferents määratakse järgmise valemiga: CrD y - m = 2 n kus: y — : saadud tulemuste aritmeetiline keskmine m0 : piirnorm n : analüüside/proovide arv Kui täpsus on eri tasemetel erinev, võib osutuda vajalikuks määrata r ja R kindlaks interpolatsiooni teel. Üldjuhul peavad proovi kohta esitatud lõpptulemused näitama, et piirnormidest on kinni peetud. Seetõttu võivad üksnes erandkorras esineda lõpptulemused, mis jäävad vahemikku: - m ja m + CrD maksimaalse piirnormi puhul; - vahemikku m ja m + CrD 95y— - m 0| minimaalse piirnormi puhul. Nimetatud vahemikesse jäävaid lõpptulemusi aktsepteeritakse üksnes juhul, kui need ilmnevad analüüsitavas partiis mitte sagedamini kui kord iga viie proovi kohta. Kui partiist analüüsitakse alla viie proovi, võib kõnealusesse vahemikku jääda üks tulemus. Siiski tuleb eeskirjast, et viie analüüsitud proovi kohta tohib esineda ainult üks nimetatud vahemikesse jääv tulemus, pidada kinni, kui tootja tarnib partiisid korduvalt. 3. Kui lõpptulemus x arvutatakse valemiga x = y1 ± y2 (näiteks: vesi + või rasvavaba kuivaine sisaldus rasvasisalduse arvutamiseks), kus y1 ja y2 on üht liiki analüüside lõpptulemused, arvutatakse lõpptulemuse x korratavuse ja reprodutseeritavuse piirnormid rx ja Rx järgmiselt: r = 2r12+ r22 R = 2R12+ R22 kus r1 ja r2 on vastavalt y1 ja y2 korratavuse piirnormid ning R1 ja R2 reprodutseeritavuse piirnormid. Lõpptulemust x võrreldakse piirnormiga m0 vastavalt punktides 1 ja 2 määratletud eeskirjadele. Kriitiline diferents määratakse järgmise valemiga: CrD x - m = 2 n kus x on saadud tulemuste x1 aritmeetiline keskmine. 4. Kui lõpptulemus arvutatakse, kasutades valemit: x = y y 2 (näiteks: rasv juustu kuivainesisalduses) kus y1 ja y2 on üht tüüpi analüüside lõpptulemused, arvutatakse korratavuse ja reprodutseeritavuse piirnormid rx ja Rx järgmiselt: r = μ x2r*12+ r*22 R = μ x2R*12+ R*22 μ = μ | μ 2 μ1 : y1 piirnorm või sihtväärtus (näiteks rasva puhul) μ2 : y2 piirnorm või sihtväärtus (näiteks kuivaine puhul) r = r μ ≤ 0,15 r = r μ ≤ 0,15 kus r1 : y1 korratavuse piirnorm r2 : y2 korratavuse piirnorm R = R μ ≤ 0,15 R = R μ ≤ 0,15 kus R1 : y1 reprodutseeritavuse piirnorm R2 : y2 reprodutseeritavuse piirnorm Menetlust rx ja Rx arvutamiseks kohaldatakse üksnes siis, kui suhtelised korratavuse ja reprodutseeritavuse piirnormid (r*1, r*2; R*1, R*2) on väiksemad kui 0,15 või sellega võrdsed. Lõpptulemust x võrreldakse piirnormiga m0 vastavalt punktides 1 ja 2 määratletud eeskirjadele. Kriitiline diferents määratakse järgmise valemiga: CrD x - μ = 2 n kus x on kronoloogilises järjekorras saadud lõpptulemuste x aritmeetiline keskmine. [1] [1] Märkus:Kui näiteks on saadud tulemused y11, y12, y21 ja y22, tuleb arvutada y11/y21 ja y12/y22 aritmeetiline keskmine. -------------------------------------------------- V LISA SISEKONTROLL (Artikkel 5) a) Sisemise kvaliteedikontrolli kord (IQC) (keemiline analüüs) Kontrollaine mõiste Sisemiseks kvaliteedikontrolliks kasutatavat materjali käideldakse samas või osaliselt samas korras kui analüüsitavaid materjale. Kontrollaine võib olla: - sertifitseeritud võrdlusaine, - laborisisene võrdlusaine, - laboritevaheliste katsetega valideeritud materjal, - kunstlikult koostatud materjal. Sisekontrolli korra kehtestamine Labor peaks kehtestama sisemise kvaliteedikontrolli korra vastavalt IUPACi dokumendis "Ühtlustatud suunised analüüsilaborite sisemiseks kvaliteedikontrolliks" [1] kirjeldatud menetlusele. Sisemine kvaliteedikontroll hõlmab kontrollaine kaasamist analüütilises järjestuses või uuritava proovi kordusanalüüse. Kontrollained peavad olema sarnase keemilise koostisega kui uuritavad proovid ja piisavalt stabiilsed kogu uurimisaja vältel. Tuleb tõendada, et neid saab jagada analüüside jaoks ühesugusteks osadeks ning et analüüdi kontsentratsioon on kohane kõnealuseks uurimiseks. Kontrollainet tuleb kasutada vähemalt üks kord analüüsi käigus ning saadud väärtus märkida pikaajalise vea mõõtmiseks kontrollkaardile. Lisaks peaks labor analüüside tegemise jooksul korrapäraselt tõendama vastavust korratavuse tingimustele. Seda peab olema võimalik saavutada kontrolli- ja/või katsematerjali kordusanalüüsiga. Selliste analüüside tulemusi tuleks võrrelda mis tahes avaldatud korratavuse piirnormidega ja andmetega laborisisese täpsuspiiride kohta. Kui kasutatakse kontrollainet, tuleb kontrollaine analüüsisarja välistel analüüsidel saadud väärtused koos asjakohaste piirmääradega märkida Shewharti kaardile (ISO 8258 (1991)). Tegevuspiirid tuleb kehtestada tasemel x ± 3s , kus st on kogu standardhälve, hoiatuspiirid tasemel x ± 2s t Kogu standardhälve: s = 2sb2+sw2/n kus: sb : analüüsisarja väline standardhälve sw : katsesisene standardhälve n : määramiste arv Kui kontrollainet ei kasutata (nt kui aine ei ole stabiilne), tuleb igas sarjas vähemalt üht analüüsitavat materjali analüüsida kaks korda. Sama analüüsisarja kordusanalüüside absoluutsed erinevused (vt III lisa) tuleb registreerida. Keskjoon on 1,128 sw, alampiir 0, ülempiir (tegevuspiir) 3,686 sw, kus sw on katsesisene standardhälve. Kui kontsentratsioonivahemik on suur, peaks kontrollimenetlus hõlmama nii madala kui kõrge kontsentratsiooniga materjale. Kui kontrollaine analüüdi kontsentratsioonierinevused on suured, peaks labor kehtestama suhte katse täpsuse ja katse mahu vahel. Kui täpsus on mahuga võrdeline, peaks järelkontroll põhinema suhtelisel täpsusel (nt absoluutne erinevus protsentides keskväärtusest). Analüüsisüsteem ei ole usaldusväärne, kui esineb üks järgmistest: A. jooksev väärtus jääb tegevuspiiridest väljapoole, B. jooksev väärtus ja eelnev väärtus jäävad hoiatuspiiridest väljapoole, kuid on tegevuspiiride sees, C. kui kontrollaine kasutamise korral jäävad üheksa järjestikust väärtust keskjoonest samale poole. Labor peaks kõnealustele olukordadele reageerima järgmiselt: A. lõpetama analüüsid ning ootama diagnostiliste testide tegemist ja heastavaid meetmeid ning B. jätma analüüsisarja tulemused vastu võtmata ning analüüsima katsematerjale uuesti. b) Laborisisese kontrollaine valimise kord ning laborisiseste piirmäärade määramiseks (keemiline analüüs) Andmed laborisisese täpsuse kohta võivad olla saadud kontrollainete ja/või uuritavate proovide kordusanalüüsidest. Laborid peaksid järgmist menetluskorda kasutama sarjasiseste ja sarjaväliste erinevuste täpsusparameetrite kehtestamiseks, mida kasutatakse kontrollkaartide koostamisel. Laborid võivad kasutada alternatiivseid meetodeid, tingimusel et nad suudavad adekvaatselt tõestada, et andmed täpsuse kohta on usaldusväärsed. 1. Kontrollainete valimine Kui labor kasutab kontrollainet, tuleb piiride määramiseks kõigepealt andmeid koguda. Võimaluse korral tuleks kasutada sertifitseeritud etalonaineid. Võimalikke kontrollaineid tuleks analüüsida korratavuse tingimustel samas sarjas, koos asjakohaste sertifitseeritud etalonainete kasutamisega; kasutatakse korduvanalüüsi ja juhuslikku valimit. Kui selline lähenemine ei ole võimalik, peaksid laborid osalema tasemekatsel ja määrama kokkuleppelise väärtusega keskarvu, mida võib pidada tegelikuks keskarvuks ja millele võib liita märgatavad ebatäpsused. Muud menetlused hõlmavad tegelike väärtuste määramist, valmistades või kasutades kontrollaineid, millele on lisatud analüüsitavat ainet. Kui labor teeb seda tüüpi analüüse regulaarselt ja on võtnud juba kasutusele statistilise kontrolli, tuleb hankida kõik uued kontrollained (mida vajatakse näiteks varude lõppemise korral), pidades silmas analüüse, mille jaoks on juba olemas varem kasutatud ainetel põhinev kontrollimenetlus. 2. Piirnormide määramine Pärast kontrollaine valimist peaks labor seda kasutama analüüsisarja siseste ja väliste täpsuspiirnormide määramiseks. Sarjasisese täpsuse määramise miinimumnõudeks on kontrollainega korduskatsete tegemine 12 korral. Kordusanalüüs tuleb läbi viia korratavuse tingimustel (sama operaator, samad reaktiivid jne). Kontrollainega tehtavad korduskatsed tuleks analüüsisarja käigus teha juhusliku valimiga. Kõik kordusanalüüsid tuleks teha eraldi päevadel teatava ajavahemiku tagant, et oleks arvestatud mõistlikud erinevused analüüsisarjade vahel, võttes arvesse tavapäraseid erinevusi (nt reaktiive, vahendite uuesti kalibreerimist ja vajaduse korral analüüsija vahetumist). Märkus: Kui kasutatakse andmeid, mis analüüsisarjade väliste erinevuste osas ei ole täiesti usaldusväärsed, võib see liiga kitsaste piiride sätestamise tõttu viia analüüside tarbetu kordamiseni. Vastupidi, kui labor esitab liiga ebatäpseid andmeid, võib standardmeetodites ettenähtud piiride järgimine osutuda labori jaoks võimatuks; seetõttu on tulemus partnerlaborite omast halvem ning ei anna kavatsetud eesmärgiks kõlbavat teavet. 2.1. Analüüsisarja sisese täpsuse määramine 2.1.1. Analüüsisarja sisene täpsus, kui kontrollaine on kättesaadav Kordusandmete puhul (vähemalt 12 duplikaadipaari) tuleks kõigepealt teha Cochrani suurima dispersiooni test. Selleks võrreldakse suurima dubleeriva vahemiku ruutu vahemike ruutude summaga. c = d max ∑ d i2 kus di = duplikaatide vaheline erinevus. Cochrani kriteeriumi väärtust C võrreldakse tabelis esitatud väärtustega (ISO 5725 (1994)). Kui see väärtus on kaheldav või võõrväärtus, tuleks tulemust seletuse (nt tehniline viga, arvutusviga, viga katse läbiviimisel, vale proovi analüüs) leidmiseks uurida. Kui tehniline viga teeb kahtlase tulemuse asendamise võimatuks, tuleks see välja praakida nagu tegelik võõrväärtus. Kui on jäänud veel mingeid kaheldavaid näitajaid või võõrväärtusi, mida pole võimalik seletada, loetakse kaheldavad näitajad õigeteks ning statistilised võõrväärtused praagitakse välja. Labor peaks üritama leida uued väärtused. Kui labor on saanud võõrväärtused välja praakida, arvutatakse analüüsisarja sisene standardhälve sw järgmiselt: leitakse iga kordustepaari xi1, xi2 summa, s = x + x i2 ja duplikaatide erinevus, d = x - x i2 need liidetakse kokku ja saadakse A = ∑ s i B = ∑ d i2 C = ∑ s i2 Analüüsisarja sisene hinnanguline standardhälve on s = 2B2p Laborisisene täpsuspiir on 2,8 sw. Kui kasutatakse standardmeetodit, tuleks laborisisest täpsuspiiri võrrelda avaldatud korratavuse piirnormiga. Labor peaks vastama standardmeetodi puhul esitatavatele nõuetele. Selle nõude täitmise rikkumist tuleb uurida. Kehtestatud piirnorme tuleks pidada ajutisteks ja hiljem uuesti üle vaadata. 2.1.2. Analüüsisarja sisene täpsus, kui kontrollaine ei ole kättesaadav Labor võib määrata analüüsisarja sisese täpsuse ka representatiivsete proovide kordusanalüüsidega (vähemalt 12 duplikaadipaari). Kui kontrollaineid pole võimalik kasutada, nt ebastabiilsuse tõttu, tuleb dubleeriv teave koguda käesoleval viisil. Märkus: Eeldatakse, et analüüsid hõlmavad suhteliselt kitsast väärtuste vahemikku ning seetõttu võib kõikide proovide suhtes kohaldada ühte väärtust. Kui väärtuste vahemik on laiem, nt rohkem kui suurusjärgu võrra, ning täpsus sõltub sisaldusest, peaksid laborid kasutama suhtelist standardhälvet. Andmete suhtes tuleks kohaldada Cochrani testi vastavalt lõigule 2.1.1. Kui labor on saanud võõrväärtused välja praakida, arvutatakse analüüsisarja sisene standardhälve ja laborisisene täpsuspiir vastavalt lõigule 2.1.1. Analüüsisarja sisest standardhälvet sw võib kasutada kontrollkaartide koostamiseks (vt II lisa). Kehtestatud piirnorme tuleks pidada ajutisteks ja hiljem uuesti üle vaadata. 2.2. Analüüsisarja välise täpsuse määramine Arvutada iga paari keskmine väärtus (s1/2) ja teha neile Grubbsi test (ISO 5725 (1994)). Võõrväärtuste või kaheldavate väärtuste tagasilükkamise/vastuvõtmise kriteeriumid on kirjeldatud lõigus 2.1.1. Labor peaks üritama leida uued väärtused väljapraagitute asemele. Kui labor on saanud võõrväärtused välja praakida, arvutatakse analüüsisarja väline standardhälve sb. s = 1 C - Β - Α 2p või 0, kui ruutjuure alune avaldis on negatiivne. Kogu standardhälvet st kasutatakse n määramise keskmise kontrollkaartide koostamiseks (vt II lisa). Sätestatud täpsusmäära tuleks pidada ajutiseks ja hiljem täpsustada. 3. Esialgsete piirmäärade läbivaatamine Eespool kirjeldatud korras sätestatud piirmäärasid käsitatakse esialgsetena. Vastuvõetava analüüsisarja sisese täpsuse (lõik 2.1.2) alusel sätestatud piirmäärade ajakohastamiseks tuleks koguda täiendavat teavet korduskatsete kohta. Läbivaatamisele eelnev ajavahemik sõltub analüüside sagedusest. Põhimõtteliselt võiks teabe läbi vaadata pärast 10 uue duplikaadi saamist. Seetõttu tuleb kogu teabe suhtes kohaldada Cochrani testi ning sätestada standardhälbe uue väärtuse põhjal uued piirmäärad. Hilisemad otsused piirmäärade kehtivuse kohta tuleb teha lisateabe põhjal. Analüüsisarja välise täpsuse määramiseks saadud esialgse teabe läbivaatamine sõltub samuti analüüside sagedusest. Kui kontrollaine analüüsimisel (sagedusega üks katse partii kohta) on saadud kümme uut teabepunkti, on üldjuhul soovitatav esialgsed standardhälbed ja keskväärtus üle vaadata. Kogu teabe suhtes tuleks kohaldada Grubbsi võõrväärtuste test. Keskväärtus ja standardhälve tuleks uute andmete põhjal uuesti arvutada. Lisaks peaks labor selles etapis kasutama CUSUM-kaarti (BS S700: (1984) ja muudatust 5480 (1987)), näiteks reaktiivide aegumisega seotud probleemide uurimiseks.Tuleb uurida kõiki tulemusi, mis CUSUM V-maski piiridest välja jäävad. Uusi piirmäärasid (keskväärtus ja standardhälve) tuleb korrapäraselt kontrollida, kasutades CUSUM-meetodit. Kõiki viiteid kontrollaine kehtivuse küsitavusele tuleb põhjalikult uurida. 4. Täpsusandmetest teavitamine Laborid peavad pädevale riigiasutusele saatma järgmise teabe: - kasutatud meetod, - analüüsisarja sisene standardhälve sw ja laborisisene täpsusmäär, - analüüsisarja väline standardhälve sb, - kogu standardhälve sl, - täpsust käsitleva teabe saamiseks tehtud analüüside arv. [1] M. Thompson and R. Wood: "Pure and Applied Chemistry" 67 (4), 649–666 (1995). -------------------------------------------------- VI LISA (Artikkel 6) HINDAJATE HINDAMINE JA ORGANOLEPTILISTE ANALÜÜSIDE TULEMUSTE USALDUSVÄÄRSUS Järgmisi menetlusi kohaldatakse hindamisviiside kasutamise puhul (IDFi standard 99C/1997). a) Korratavusindeksi määramine Hindaja analüüsib 12 kuu jooksul vähemalt kümmet pimedat kordusproovi. Tavaliselt toimub see mitme eri hindamisvooru ajal. Üksiktoodete omadustega seotud tulemusi hinnatakse järgmise valemi abil: w = ∑ n kus w 1 : korratavusindeks x i1 : proovi xi esimese hindamise tulemused x i2 : proovi xi teise hindamise tulemused n : proovide arv Hinnatavad proovid peaksid olema küllalt erineva kvaliteediga. wI ei tohiks olla suurem kui 1,5 (viiepallisüsteemis). b) Hälbeindeksi määramine Seda indeksit tuleks kasutada, et kontrollida, kas hindaja kasutab kvaliteedi hindamiseks sama skaalat kui rühm kogenud hindajaid. Hindaja antud punkte võrreldakse hindajate rühma antud keskmiste punktidega. Tulemuste hindamiseks kasutatakse järgmist valemit: D = 1 + ∑ x - x x - x —i222n kus xi1; xi2 : vt jaotist a ; x —i2 : hindajate rühma keskmised tulemused vastavalt proovi xi esimesel ja teisel hindamisel n : proovide arv (vähemalt kümme 12 kuu jooksul). Hinnatavad proovid peaksid olema küllalt erineva kvaliteediga. DI ei tohiks olla suurem kui 1,5 (viiepallisüsteemis). Liikmesriigid peavad teatama kõigist selle menetluse kohaldamisel ilmnenud raskustest. c) Liikmesriigi eri piirkondades ja eri liikmesriikides saadud tulemuste võrdlemine Vajaduse korral tuleb vähemalt kord aastas teha test eri piirkondade hindajate poolt saadud tulemuste võrdlemiseks. Märkimisväärsete erinevuste ilmnemisel tuleks võtta vajalikke meetmeid põhjuste kindlakstegemiseks ning võrreldavate tulemuste saamiseks. Liikmesriigid võivad korraldada teste oma hindajate ja naaberliikmesriikide hindajate poolt saadud tulemuste võrdlemiseks. Märkimisväärsete erinevuste korral peaks läbi viima põhjaliku uurimise, mille eesmärgiks on võrreldavate tulemuste saamine. Liikmesriik peaks komisjonile teatama nende võrdlemiste tulemused. -------------------------------------------------- VII LISA (Artikkel 6) VÕI ORGANOLEPTILINE HINDAMINE 1. Reguleerimismisala Käesolev või organoleptilise hindamise menetlus kujutab endast ühtset meetodit, mis on rakendatav kõikides liikmesriikides. 2. Mõisted Organoleptiline hindamine – toote omaduste hindamine meeleorganitega. Hindamiskomisjon – valikrühm hindajaid, kes hindamise ajal omavahel ei suhtle ja üksteist ei mõjuta. Hinde panemine – organoleptiline hindamine, mille puhul hindamiskomisjon rakendab arvskaalat. Seejuures kasutatakse puuduste nomenklatuuri. Kvaliteediastme määramine – liigitamine kvaliteedi järgi hinnete alusel. Hindelehed – vormid, millele märgitakse igale tootele üksikomaduste eest antud hinded ja kvaliteediaste. (Sellele hindelehele võib märkida ka toote keemilise koostise.) 3. Tööruum 3.1. Tuleb võtta tarvitusele abinõud, et välised tegurid tööruumis ei mõjutaks hindajaid. 3.2. Tööruumis ei tohi olla kõrvalisi lõhnu ja seda peab olema kerge hoida puhtana. Seinad peavad olema heledad. 3.3. Tööruum ja selle valgustus ei tohi mõjutada toote omaduste hindamist. Ruumis peavad olema vajalikud temperatuuri reguleerimisseadmed. 4. Hindajate valimine Hindaja peab tundma võitooteid ja olema organoleptilise hindamise alal pädev. Pädev asutus peaks hindaja pädevust korrapäraselt (vähemalt kord aastas) kontrollima. 5. Hindamiskomisjonile esitatavad nõuded Hindamiskomisjonis peab olema paaritu arv, mitte vähem kui kolm hindajat. Enamiku peavad moodustama pädeva asutuse töötajad või volitatud isikud, kes ei tööta piimatööstuses. Enne hindamist tuleb arvesse võtta mitmeid tegureid, et hindajate tegevus oleks optimaalne: - hindajad ei tohi põdeda haigusi, mis võiksid nende tegevust mõjutada; sellisel juhul asendatakse hindaja komisjonis kellegi teisega, - hindajad peavad õigeks ajaks kohale tulema ja tagama, et neil on hindamise läbiviimiseks piisavalt aega, - hindajad ei tohi kasutada tugevalõhnalisi aineid (näiteks lõhnaõli, pärast habemeajamist kasutatavat vedelikku, desodeerivaid aineid jne) ja võiksid vältida tugevasti maitsestatud (nt väga vürtsist) toitu jne, - hindajad ei tohi pool tundi enne hindamist suitsetada ega süüa või juua midagi peale vee. 6. Üksikomaduste hindamine 6.1. Organoleptiliselt hinnatakse kolme järgmist omadust: välimus, konsistents ning maitse. Välimuse all mõistetakse järgmisi tunnusjooni: värvus, nähtav puhtusemäär, hallituse olemasolu ja eraldunud vesi. Eraldunud vee olemasolu teimitakse IDFi standardi 112 A/1989 kohaselt. Konsistentsi all mõistetakse järgmisi tunnusjooni: kõvadus ja võietavus. Või konsistentsi hindamiseks võib kasutada füüsikalisi meetodeid. Komisjon näeb ette nende meetodite edasise ühtlustamise. Maitse ja lõhna all mõistetakse järgmisi tunnusjooni: maitse ja lõhn. Oluline kõrvalekaldumine ettenähtud temperatuurist raskendab konsistentsi ning maitse ja lõhna usaldusväärset hindamist. On väga tähtis, et temperatuur oleks õige. 6.2. Iga omadust hinnatakse organoleptiliselt eraldi. Hinded pannakse tabeli 1 kohaselt. 6.3. Ühtluse saavutamiseks on soovitav, et enne hindamise alustamist paneksid hindajad üheskoos hinded välimuse, konsistentsi ning maitse ja lõhna eest ühele või mitmele standardproovile. 6.4. Hinded, millega või vastu võetakse, on järgmised: | Maksimaalsed | Nõutavad | Välimus | 5 | 4 | Konsistents | 5 | 4 | Maitse ja lõhn | 5 | 4 | Kui pannakse nõutavast madalam hinne, tuleb esitada puuduse kirjeldus. Iga hindaja hinne iga omaduse eest tuleb märkida hindelehele. Toode võetakse vastu või jäetakse vastu võtmata enamuse otsuse alusel. Juhtumid, mil üksikhindajate hinded iga omaduse eest erinevad enam kui ühe punkti võrra, ei tohi esineda sageli (mitte sagedamini kui üks kord 20 proovi kohta). Vastasel korral tuleb komisjoni esimehel kontrollida komisjoni pädevust. 7. Järelevalve Hindamiskomisjoni esimees, kes peab olema pädeva asutuse ametnik ja võib olla komisjoni liige, vastutab kogu menetluse eest tervikuna. Ta märgib hindelehele iga hindaja hinde iga omaduse eest ja tõendab toote vastuvõtmist või tagasilükkamist. 8. Proovi võtmine ja ettevalmistamine 8.1. - Selleks et vältida võimalikku erapoolikust, on soovitav proovide päritolu hindamise kestel salajas hoida. - Abinõud päritolu salajasuse tagamiseks rakendab komisjoni esimees teiste komisjoniliikmete juuresolekuta enne hindamist. 8.2. Kui organoleptiline hindamine toimub külmhoones, võetakse proov võipuuriga. Kui organoleptiline hindamine toimub mujal, tuleb võtta vähemalt 500 g suurune proov. 8.3. Hindamisel peab või temperatuur olema 10–12 °C. Suuri kõrvalekaldumisi peab igal juhul vältima. 9. Nimetused Vt tabel 2. Tabel 1: Või hindamine Välimus | Konsistents | Maitse ja lõhn | Pallid | Vea nr [1] | Märkused | Pallid (kvaliteediklass) | Vea nr [1] | Märkused | Pallid (kvaliteediklass) | Vea nr [1] | Märkused | 5 | | Väga hea ideaalne tüüp kõrgeim kvaliteet (ühtlaselt kuiv) | 5 | | Väga hea ideaalne tüüp kõrgeim kvaliteet (hästi võietav) | 5 | | Väga hea ideaalne tüüp kõrgeim kvaliteet (täiesti puhas õrn aroom) | 4 | | Hea [2] | 4 | | Hea [2] | 4 | | Hea [2] | | Nähtavate vigadeta | 17 | Kõva | | Nähtavate vigadeta | | | 18 | Pehme | | | 3 | | Rahuldav (nõrgad vead) | 3 | | Rahuldav (nõrgad vead) | 3 | | Rahuldav (nõrgad vead) | 1 | Lahtine vesi, niiskus | 14 | Rabe, purunev | 21 | Ebapuhas | 2 | Ebaühtlane | 15 | Taignane, määrduv | 22 | Võõrmaitse | 3 | Vöödiline | 16 | Kleepuv | 25 | Hapu | 4 | Kirju, marmorjas | 17 | Kõva | 27 | Keedumaitse, | 5 | Täpiline | 18 | Pehme | 33 | kõrbemaitse | 6 | Eraldunud rasv | | | 34 | Söödamaitse | 7 | Liialt värvitud | | | 35 | Mõrkjas, kibe | 8 | Nõrgalt pressitud | | | | | 2 | | Halb (märgatavad vead) | 2 | | Halb (märgatavad vead) | 2 | | Halb (märgatavad vead) | 1 | Lahtine vesi, niiskus | 14 | Rabe, purunev | 21 | Ebapuhas | 3 | Vöödiline | 15 | Taignane, määrduv | 22 | Võõrmaitse | 4 | Kirju, marmorjas | 16 | Kleepuv | 23 | Vanamaitse | 5 | Täpiline | 17 | Kõva | 25 | Hapu | 6 | Eraldunud rasv | 18 | Pehme | 32 | Oksüdeerunud, | 10 | Võõrlisandid | | | 33 | metallimaitse | 11 | Hallitanud | | | 34 | Mõrkjas, kibe | 12 | Lahustamata sool | | | 35 | Ülesoolatud | | | | | 36 | Läppunud, roisumaitse | | | | | 38 | Kemikaalide maitse | 1 | | Väga halb (tugevad vead) | 1 | | Väga halb (tugevad vead) | 1 | | Väga halb (tugevad vead) | 1 | Lahtine vesi, niiskus | 14 | Rabe, purunev | 22 | Võõrmaitse | 3 | Vöödiline | 15 | Taignane, määrduv | 24 | Juustumaitse | 4 | Kirju, marmorjas | 16 | Kleepuv | 25 | Hapu | 5 | Täpiline | 17 | Kõva | 26 | Pärmimaitse | 6 | Eraldunud rasv | 18 | Pehme | 28 | Hallitusmaitse | 7 | Liialt värvitud | | | 29 | Rääsunud | 9 | Teraline | | | 30 | Õli-, kalamaitse | 10 | Võõrlisandid | | | 31 | Rasvamaitse | 11 | Hallitanud | | | 32 | Oksüdeerunud metallimaitse, | 12 | Lahustamata sool | | | 34 | Mõrkjas, kibe | | | | | 36 | Läppunud, roisumaitse | | | | | 37 | Linnasemaitse | | | | | 38 | Kemikaalide maitse | Tabel 2: Või vead I. Välimus 1. lahtine vesi, niiskus 2. ebaühtlane, kahevärviline 3. vöödiline 4. kirju, marmorjas 5. täpiline 6. eraldunud rasv 7. liialt värvitud 8. nõrgalt pressitud 9. teraline 10. võõrlisandid 11. hallitanud 12. lahustumata sool II. Konsistents 14. rabe, purunev 15. taignane, määrduv 16. kleepuv 17. kõva 18. pehme III. Maitse ja lõhn 20. lõhnata 21. ebapuhas [3] 22. võõrmaitse 23. vanamaitse 24. juustumaitse, piimane juustulõhn 25. hapu 26. pärmimaitse 27. a) keedumaitse b) kõrbemaitse 28. hallitusmaitse 29. rääsunud 30. õli-, kalamaitse 31. rasvamaitse 32. a) oksüdeerunud maitse b) metallimaitse 33. söödamaitse 34. mõrkjas, kibe 35. ülesoolatud 36. läppunud, roisumaitse 37. linnasemaitse 38. kemikaalide maitse [1] Tabel 2. [2] Kategoorias "Hea" märgitud vead on väga väikesed kõrvalekalded ideaalsest tüübist. [3] Seda määratlust tuleks kasutada nii harva kui võimalik ja üksnes siis, kui viga ei saa täpsemalt kirjeldada. -------------------------------------------------- VIII LISA (Artikkel 7) VAIELDAVATE ANALÜÜSITULEMUSTE PUHUL KASUTATAV MENETLUS (keemiline analüüs) 1. Seitsme päeva jooksul alates esimese analüüsi tulemuste teatamisest võib käitleja nõudmisel teha lisaanalüüsi, tingimusel et toote pitseeritud kordusproovid on kättesaadavad ning need on pädevate asutuste poolt asjakohaselt ladustatud. 2. Pädev asutus saadab need proovid käitleja taotlusel ja kulul teise laborisse. Nimetatud labor peab olema ametlike analüüside tegemiseks heaks kiidetud ning nende pädevus kõnealuste analüüside tegemiseks peab olema tõestatud. Seda pädevust tuleks dokumentaalselt tõendada eduka osavõtuga ühisuuringutest, tasemekatsetest või laboritevahelisest võrdlemisest. Kõnealune teine labor peab kasutama standardmeetodit. Kahe labori saadud tulemusi võrreldakse järgmiselt: a) Kui mõlemad laborid vastavad korratavuse ja reprodutseeritavuse nõuetele Lõpptulemusena teatatakse mõlema labori analüüside keskmine. Võttes arvesse kriitilist diferentsi, hinnatakse seda lõpptulemust järgmise valemi abil: CrD y - m = 2 1 - 2n - 2n 2 kus y - : mõlema labori kõikide tulemuste aritmeetiline keskmine mo : piirmäär R : reprodutseeritavus r : korratavus n1 : esimese labori tulemuste arv n2 : teise labori tulemuste arv. Märkus: Kui lõpptulemus saadakse järgmise valemi abil: x = y ± y või x = y /y tuleks valemisse R2 ja r 2asemel panna R2x ja r2x (vaata vastavalt IV lisa lõiget 3 või 4). b) Kui mõlemad laborid vastavad korratavuse nõuetele, kuid ei vasta reprodutseeritavuse nõuetele Kui teise analüüsi tulemused kinnitavad esimese analüüsi tulemusi, tuleks analüüsitud kogus lükata tagasi kui nõetele mitte vastav. Muul juhul tuleks kogus heaks kiita. c) Kui ainult üks labor vastab korratavuse nõuetele Korratavuse nõuetele vastava labori lõpptulemuse põhjal otsustatakse, kas analüüstud kogus heaks kiita või mitte. d) Kui kumbki labor ei vasta korratavuse nõuetele, kuid reprodutseeritavuse nõuded on täidetud Kohaldatakse punkti a. e) Kui kumbki labor ei vasta korratavuse ega reprodutseeritavuse nõuetele Analüüsitav kogus kiidetakse heaks, kui ühes laboris saadud tulemuste põhjal niisugusele järeldusele jõutakse. f) Kui tulemused on saadud kinnitamata meetoditega Analüüsitav kogus kiidetakse heaks, kui ühes laboris saadud tulemuste põhjal niisugusele järeldusele jõutakse. 3. Pädev asutus peab teise analüüsi tulemused teatama ettevõtjale võimalikult kiiresti. Ettevõtja kannab teise analüüsi kulud juhul, kui analüüsitavat kogust heaks ei kiidetud. 4. Kui ettevõtja suudab viie tööpäeva jooksul pärast proovi võtmist tõestada, et proovi ei võetud õigesti, tuleb võimaluse korral võtta kordusproov. Kui kordusproovi ei ole võimalik võtta, tuleb analüüsitud kogus heaks kiita. -------------------------------------------------- IX LISA (Artikkel 8) VÕI VEESISALDUSE MÄÄRAMINE 1. Rakendatavus ja rakendusala Käesoleva standardmeetodiga täpsustatakse või veesisalduse määramise meetod. 2. Viited IDFi standard 50C: 1995 – Piim ja piimatooted – Proovivõtumeetodid 3. Mõiste Või veesisaldus: massi kadu pärast käesolevas standardis kirjeldatud kuumutamist. Seda väljendatakse grammides 100 grammi kohta. 4. Põhimõte Vee aurumine katsekogusest kuivatuskapis pimsskivi juuresolekul temperatuuril 102 °C. 5. Seadmed ja materjalid Tavalised, eelkõige järgmised laboratooriumiseadmed: 5.1. Analüütilised kaalud täpsusega 1 mg. 5.2. Tõhusa kuivatusainega (nt hiljuti kuivatatud silikageel, millel on hügroskoopsuse indikaator) varustatud eksikaator. 5.3. Ventileeritav kuivatuskapp, mida saab seada temperatuurile 102 ± 2 °C. 5.4. Klaasist, portselanist või roostevabast metallist nõud kõrgusega umbes 20 mm ja läbimõõduga 60–80 mm. 5.5. Granuleeritud ja pestud pimsskivi läbimõõduga 0,8–10 mm. 6. Proovi võtmine Vt IDF 50 C: 1995 7. Analüüsi käik 7.1. Uuritava proovi ettevalmistamine Laboriproovi kuumutatakse poole kuni kahe kolmandikuni täidetud klaasist või nõuetekohasest plastist valmistatud suletud mahutis temperatuurini, mille juures proov on piisavalt pehme, et seda saaks mehhaanilise loksuti abil või käsitsi hõlpsasti segada ühtlaseks massiks. Üldjuhul ei tohiks segamistemperatuur ületada 35 °C. Proov jahutatakse ümbritseva õhu temperatuurini. Mahuti avatakse pärast proovi jahtumist nii kiiresti kui võimalik ja proovi segatakse enne kaalumist lühiajaliselt (mitte üle 10 sekundi) sobiva vahendiga, nt lusika või spaatliga. 7.2. Veesisalduse määramine 7.2.1. Nõusse pannakse umbes 10 grammi pimsskivi (5.4). 7.2.2. Nõu koos pimsskiviga kuivatatakse kuivatuskapis (5.3) 102 ± 2 °C juures vähemalt üks tund. Märkus: Punktides 7.2.2, 7.2.5 ja 7.2.7 nimetatud kuivatusaeg algab siis, kui temperatuur kuivatuskapis jõuab 102 ± 2 °C. 7.2.3. Nõu jahutatakse eksikaatoris (5.2) kaalumisruumi temperatuurini ja kaalutakse täpsusega 1 mg. 7.2.4. Nõusse pannakse 5 g uuritava proovi 1 mg täpsusega kaalutud kaalutis. 7.2.5. Seejärel asetatakse nõu kolmeks tunniks kuivatuskappi 102 ± 2 °C juures. 7.2.6. Nõu jahutatakse eksikaatoris kaalumisruumi temperatuurini ja kaalutakse täpsusega 1 mg. 7.2.7. Üks tund kestvat kuivatusprotsessi korratakse, jahutades ja kaaludes nagu kirjeldatud punktis 7.2.6 kuni konstantse massini (massi muutus ei ületa 1 mg). Kui mass suureneb, võetakse arvutuste aluseks väikseim saadud mass. 8. Tulemuste esitamine 8.1. Arvutamismeetod ja valem Veesisaldus W massiprotsendina arvutatakse järgneva valemi abil: W = m -- m m -- m × 100 kus: m0 on nõu mass grammides koos pimsskiviga (7.2.3) m1 on katsekoguse, nõu ja pimsskivi mass grammides enne kuivatamist (7.2.4) m2 on katsekoguse, nõu ja pimsskivi mass grammides pärast kuivatamist (7.2.7) Tulemus esitatakse ühe kümnendkoha täpsusega. 8.2. Korratavus Ühel ja samal ajal või kohe teineteise järel samade seadmetega ühe ja sama analüüsija poolt identse materjaliga läbiviidud kahe määramise tulemuste vaheline erinevus ei tohi olla suurem kui 0,2 %. 8.3. Reprodutseeritavus Absoluutne erinevus kahe üksiktulemuse vahel, mis on saadud kahe eri analüüsija poolt eri laboratooriumites sama katsematerjaliga, ei tohi olla suurem kui 0,3 %. 9. Katsearuanne Analüüsiprotokollis täpsustakse kasutatud meetod ja saadud tulemused. Selles märgitakse samuti kõik üksikasjad, mida ei ole nimetatud käesolevas rahvusvahelises standardis või mis on valikulised, samuti üksikasjad tulemust mõjutada võinud vahejuhtumite kohta. Analüüsiprotokoll sisaldab kõiki proovi täielikuks tuvastamiseks vajalikke andmeid. -------------------------------------------------- X LISA (Artikkel 8) VÕI: RASVAVABA KUIVAINE SISALDUSE MÄÄRAMINE 1. Rakendatavus ja rakendusala Käesolev standard täpsustab võis rasvavaba kuivaine määramise meetodi. 2. Viited IDFi standard 50C: 1995 – Piim ja piimatooted – Proovivõtumeetodid 3. Mõisted Rasvavaba kuivaine sisaldus võis: kindlaksmääratud meetodil määratud ainete massiprotsent. Seda väljendatakse grammides 100 grammi kohta. 4. Põhimõte Vee aurumine konkreetsest või massist, rasva ekstraheerimine lakibensiiniga ja jääkprodukti kaalumine. 5. Reaktiiv Lakibensiin keemistemperatuuriga 30–60 °C. Reaktiiv ei tohi jätta 100 ml aurustumisel rohkem kui 1 mg jääkprodukte. 6. Seadmed ja materjalid 6.1. Analüütilised kaalud täpsusega 1 mg. 6.2. Tõhusa kuivatusainega (nt hiljuti kuivatatud silikageel, millel on hügroskoopsuse indikaator) varustatud eksikaator. 6.3. Ventileeritav kuivatuskapp, mida saab seada temperatuurile 102 ± 2 °C. 6.4. Klaasist, portselanist või roostevabast metallist nõud kõrgusega umbes 20 mm ja läbimõõduga 60–80 mm ja klaasist segamispulk. 6.5. Klaasist filtertiigel, mille membraanfiltri pooride läbimõõt on 16–40 μm koos imikolviga. 7. Proovi võtmine Vt IDFi standard 50C: 1995 8. Analüüsi käik 8.1. Uuritava proovi ettevalmistamine Laboriproovi kuumutatakse poole kuni kahe kolmandikuni täidetud klaasist või nõuetekohasest plastist valmistatud suletud mahutis temperatuurini, mille juures proov on piisavalt pehme, et seda saaks mehhaanilise loksuti abil või käsitsi hõlpsasti segada ühtlaseks massiks. Üldjuhul ei tohiks segamistemperatuur ületada 35 °C. Proov jahutatakse ümbritseva õhu temperatuurini. Mahuti avatakse pärast proovi jahtumist nii kiiresti kui võimalik ja proovi segatakse enne kaalumist lühiajaliselt (mitte üle 10 sekundi) sobiva vahendiga, nt lusika või spaatliga. 8.2. Määramine 8.2.1. Nõu, segamispulka (6.4) ja tiiglit (6.5) kuivatatakse kuivatuskapis (6.3) üks tund. Nimetatud esemed jahutatakse eksikaatoris ja kaalutakse koos (nõu, segamispulk ja tiigel) 1 mg täpsusega (m0). Märkused: - üldjuhul on 45 minutiline jahutusaeg piisav, - kui analüüsitakse rohkem kui ühte katsekogust, on oluline, et iga katsekoguse puhul kasutakse sama nõud, segamispulka ja tiiglit. 8.2.2. Tiigel võetakse ära ja segamispulga ja nõu kaal registreeritakse 1 mg täpsusega (m1). 8.2.3. Nõusse pannakse 5 g uuritava proovi (8.1) 1 mg täpsusega kaalutud kaalutis (m2). 8.2.4. Seejärel asetatakse nõu (koos segamispulga ja võiga) kuivatuskappi 102 ± 2 °C juures ja jäetakse ööks seisma. 8.2.5. Nõul (8.2.3) lastakse jahtuda toatemperatuurini. 8.2.6. Nõusse lisatakse 15 ml sooja (umbes 25 °C) lakibensiini ja eemaldatakse klaaspulgaga niipalju kui võimalik nõu külge jäänud sadet. Tiiglisse viiakse lahustit ja lastakse sel filtreeruda imikolbi. 8.2.7. Toimingut 8.2.6 korratakse neli korda. Kui nõu pinnal ei ole enam rasva, kantakse neljanda pesemise ajal kvantitatiivselt võimalikult palju setet tiiglisse. Vastasel juhul korratakse toimingut 8.2.6, kuni rasva enam ei ole. 8.2.8. Tiiglis pestakse setet 25 ml sooja lakibensiiniga. 8.2.9. Nõu, segamispulka ja tiiglit kuivatatakse kuivatuskapis 102 ± 2 °C juures 30 minutit. 8.2.10. Tiigel jahutatakse eksikaatoris toatemperatuurini ja kaalutakse täpsusega 1 mg. 8.2.11. Toiminguid 8.2.9 ja 8.2.10 korratakse, kuni nõu, segamispulga ja tiigli ühine mass (m3) ei muutu (massi muutus ei ületa 1 mg). 9. Tulemuste esitamine 9.1. Rasvavaba kuivaine sisalduse arvutamine Rasvavabade kuivainete sisaldus SNF massiprotsendina arvutatakse järgmise valemi abil: SNF = m -- m m -- m × 100 kus: m0 on tühja nõu, klaasist segamispulga ja tiigli mass grammides (8.2.1) m1 on tühja nõu ja klaasist segamispulga mass grammides (8.2.2) m2 on katsekoguse, nõu ja klaasist segamispulga mass grammides (8.2.3) m3 on nõu, klaasist segamispulga ja settega tiigli lõplik mass grammides (8.2.11) Tulemus esitatakse ühe kümnendkoha täpsusega. 9.2. Korratavus Ühel ja samal ajal või kohe teineteise järel samade seadmetega ühe ja sama analüüsija poolt identse materjaliga läbiviidud kahe määramise tulemuste vaheline erinevus ei tohi olla suurem kui 0,1 %. 9.3. Reprodutseeritavus Absoluutne erinevus kahe üksiktulemuse vahel, mis on saadud kahe eri analüüsija poolt eri laboratooriumites sama katsematerjaliga, ei tohi olla suurem kui 0,2 %. 10. Katsearuanne Analüüsiprotokollis täpsustakse kasutatud meetod ja saadud tulemused. Selles märgitakse samuti kõik üksikasjad, mida ei ole nimetatud käesolevas rahvusvahelises standardis või mis on valikulised, samuti üksikasjad tulemust mõjutada võinud vahejuhtumite kohta. Analüüsiprotokoll sisaldab kõiki proovi täielikuks tuvastamiseks vajalikke andmeid. Märkus: Soolatud või analüüsil määratletakse lisatud sool rasvavaba kuivainena. Piima rasvavaba kuivaine määramiseks tuleb rasvavaba kuivaine sisaldusest lahutada lisatud soola sisaldus. Piima rasvavaba kuivaine määramiseks arvutatud täpsuse näitajad on: Korratavus : r = 0,104 % Reprodutseeritavus : R = 0,206 %. Võib nentida, et rasvavaba kuivaine määramiseks kasutavad täpsuse näitajad on kehtivad ka piima rasvavaba kuivaine määramisel. -------------------------------------------------- XI LISA (Artikkel 8) VÕI RASVASISALDUSE MÄÄRAMINE Rasvasisaldus leitakse kaudselt vee ja rasvavaba kuivaine sisalduse määramise teel vastavalt IX ja X lisale. Rasva massiprotsent on: 100 - W + SNF kus W on vee massiprotsent SNF on rasvavaba kuivaine massiprotsent Rasvasisalduse määramiseks arvutatud täpsuse näitajad on: korratavus: | r = 0,22 % | reprodutseeritavus: | R = 0,36 %. | -------------------------------------------------- XII LISA (Artikkel 9) KONTSENTREERITUD VÕI, VÕI JA RÕÕSA KOORE VANILLIINISISALDUSE MÄÄRAMINE KÕRGSURVEVEDELIKKROMATOGRAAFIA ABIL 1. Rakendatavus ja rakendusala Käesolev meetod kirjeldab vanilliini kvantitatiivse määramise protseduuri kontsentreeritud võis, võis ja rõõsas koores. 2. Põhimõte Teatav kogus proovi ekstraheeritakse isopropanooli/etanooli/atsetonitriili seguga (1 : 1 : 2). Suurem osa rasvast sadestatakse, jahutades proovi temperatuurile –15 °C kuni –20 °C, ja proov tsentrifuugitakse. Pärast veega lahjendamist määratakse kõrgsurvevedelikkromatograafia (HPLC) abil vanilliinisisaldus. 3. Seadmed Tavalised, eelkõige järgmised laboratooriumiseadmed: 3.1. sügavkülmik temperatuuril –15 °C kuni –20 °C; 3.2. 2milliliitrised ühekordsed süstlad; 3.3. mikro-membraanfiltrid, poori suurusega 0,45 m, mis peavad vastu 5 % ekstraheerimislahusele (4.4); 3.4. vedelikkromatograafiaseade, mis koosneb pumbast (läbivool 1,0 ml/min), injektorist (injektsioon 20 μl, automaatne või manuaalne), UV detektorist (lainepikkus 306 nm, AU täielik skaala), meerikust või integraatorist ja 25 °C juures töötavast termostaadiga kolonnist; 3.5. analüütiline kolonn (250 mm × 4,6 mm ID), mis on pakitud LiChrospher RP 18ga (Merck, 5 m) või samaväärse materjaliga; 3.6. kaitsekolonn (ca 20 mm × 3 mm ID), mis on pakitud kuivalt Perisorb RP 18-ga (30–40 m) või samaväärse materjaliga. 4. Reaktiivid Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad. 4.1. Isopropanool 4.2. 96mahuprotsendiline etanool 4.3. Atsetonitriil 4.4. Ekstraheerimislahus Segada isopropanool (4.1), etanool (4.2) ja atsetonitriil (4.3) vahekorras 1 : 1 : 2 (v/v). 4.5. Vanilliin (4-hüdroksü-3-metoksübensaldehüüd) 4.5.1. Vanilliini põhilahus (= 500 μg/ml) Panna 100milliliitrisesse mõõtekolbi 0,1 mg täpsusega kaalutud umbes 50 mg (CM mg) vanilliini kaalutis (4.5), lisada 25 ml ekstraheerimislahust (4.4) ja täita kolb veega. 4.5.2. Vanilliini standardlahus (= 10 g/ml) Pipettida 250milliliitrisesse mõõtekolbi 5 ml vanilliini põhilahust (4.5.1) ja täita see veega. 4.6. Metanool, HPLC-puhas 4.7. Jää-äädikhape 4.8. Vesi, HPLC-puhas 4.9. HPLC liikuv faas Segada 1000milliliitrises mõõtekolvis 300 ml metanooli (4.6), umbes 500 ml vett (4.8) ja 20 ml äädikhapet (4.7) ja täita mõõtekolb veega (4.8). Filtreerida läbi 0,45 μm filtri (3.3). 5. Analüüsi käik 5.1. Uuritava proovi ettevalmistamine 5.1.1. Või Kuumutada proovi sulamiseni. Vältida temperatuuri tõusmist üle 40 °C. Kui proov muutub piisavalt vedelaks, homogeenida raputades. Segada võid enne proovi võtmist 15 sekundit. Panna 1 mg täpsusega kaalutud umbes 5 g (SM g) või kaalutis 100milliliitrisesse mõõtekolbi. 5.1.2. Kontsentreeritud või Vahetult enne proovi võtmist asetada kontsentreeritud võid sisaldav anum kuivatuskappi, mille temperatuur on 40–50 °C, ja hoida seal kuni või täieliku sulamiseni. Segada proovi loksutades või segades, vältides liiga tugeva segamise tulemusel õhumullide tekkimist. Panna 1 mg täpsusega kaalutud umbes 4 g (SM g) kontsentreeritud või kaalutis 100milliliitrisesse mõõtekolbi. 5.1.3. Rõõsk koor Kuumutada proovi veevannis või inkubaatoris temperatuuril 35–40 °C. Jaotada rasv ühtlaselt loksutades või vajaduse korral segades. Jahutada proov kiiresti temperatuurile 20 ± 2 °C. Proovi välimus peaks olema ühtlane, vastasel korral tööd korrata. Panna 1 mg täpsusega kaalutud umbes 10 g (SM g) rõõsa koore kaalutis 100milliliitrisesse mõõtekolbi. 5.2. Uuritava lahuse ettevalmistamine Lisada proovile (5.1.1, 5.1.2 või 5.1.3) umbes 75 ml ekstraheerimislahust (4.4), loksutada või raputada tugevalt umbes 15 minutit ja täita ekstraheerimislahusega (4.4). Eraldada sellest ekstraktist umbes 10 ml korgiga katseklaasi. Asetada katseklaas sügavkülmikusse (3.1) ja hoida seal umbes 30 minutit. Tsentrifuugida külma ekstrakti umbes 5 minutit kiirusel umbes 2000 pööret minutis ja dekanteerida viivitamatult. Lasta dekanteeritud lahusel jahtuda toatemperatuurini. Pipettida 100milliliitrisesse mõõtekolbi 5 ml dekanteeritud lahust ja täita kolb veega. Filtreerida alikvoot läbi mikro-membraanfiltri (3.3). Filtraat on HPLC määramiseks valmis. 5.3. Kalibreerimine Pipettida 100milliliitrisesse mõõtekolbi 5 ml vanilliini standardlahust (4.5.2). Lisada 5 ml ekstraheerimislahust (4.4) ja täiendada kuni märgini veega. See lahus sisaldab 0,5 g/ml vanilliini. 5.4. Määramine kõrgsurvevedelikkromatograafia abil Lasta kromatograafiaseadmel umbes 30 minutit stabiliseeruda. Süstida standardlahus (5.3). Korrata seda kuni kahe järjestikuse süstimise vaheline piigipindala või piigi kõrgus on väiksem kui 2 %. Kirjeldatud tingimustes on vanilliini peetumisaeg umbes 9 minutit. Analüüsida standardlahust (5.3) kaks korda, süstides 20 μl. Süstida 20 μl uuritavat lahust (5.2). Määrata saadud vanilliinipiigi pindala või kõrgus. Analüüsida standardlahust (5.3) uuesti pärast seda, kui uuritavat proovi (5.2) on süstitud 10 korda. 6. Tulemuste arvutamine Arvutada kahekordse süstimise käigus iga uuritava proovi partii vanilliinipiikide keskmine piigipindala (või -kõrgus) (AC) (kokku neli pindala). Arvutada kalibreerimistegur (R): R = AC/CM kus CM on vanilliini mass milligrammides (4.5.1). Uuritava proovi vanilliinisisaldus (C, mg/kg) saadakse järgmise valemi abil: C= AS × 20 × 0,96SM × R kus AS = uuritava proovi vanilliinipiigi piigipindala. SM = uuritava proovi mass grammides (5.1.1, 5.1.2 või 5.1.3). Kui vanilliini määramiseks analüüsitakse rõõska koort, tuleb märgistusaine kontsentratsioon väljendada milligrammides piimarasva kilogrammi kohta. Selleks korrutatakse C teguriga 100/f, kus f on koore rasvasisaldus protsentides (m/m). 20 = tegur, millega võetakse arvesse standardproovi ja uuritava proovi lahjendamist. 0,96 = paranduskoefitsient uuritava proovi esimese lahjendamise rasvasisalduse jaoks. Märkus: Piigipindala asemel võib kasutada piigi kõrguseid (vt 8.3). 7. Meetodi täpsus 7.1. Korratavus (r) Ühe sooritaja poolt samade seadmete ja katsematerjaliga läbiviidud kahe teineteisele vahetult järgneva analüüsi tulemused ei tohi erineda rohkem kui 16 mg/kg. 7.2. Reprodutseeritavus (R) Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboratooriumis eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 27 mg/kg. 8. Lubatud hälbed 8.1. Selleks et kindlaks teha, kas märgistusaine on jaotunud ühtlaselt, tuleb märgistatud tootest võtta kolm proovi. 8.2. Vanilliinist või sünteetilisest vanilliinist saadud märgistusaine: 8.2.1. 4-hüdroksü-3-metoksübensaldehüüdi lisatakse 250 g kontsentreeritud või ja või tonni kohta. Kui märgistatakse koort, lisatakse seda 250 g piimarasva tonni kohta. 8.2.2. Tooteanalüüsi kolme proovi tulemuste abil kontrollitakse märgistusaine sisalduse määra ja ühtlust. Kõige väiksemat neist tulemustest võrreldakse järgmiste piirmääradega (võttes arvesse kriitilist diferentsi 95 %lise tõenäosuse juures (DCr95): - 221,0 mg/kg (95 % lisatavast miinimummäärast), - 159,0 mg/kg (70 % lisatavast miinimummäärast). Arvestatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige väiksema tulemuse andnud proovis ja kasutatakse näitajate 221,0 mg ja 159,0 mg/kg vahelist interpoleerimist. 8.3. Vanillikupardest või nende täisekstraktidest saadud märgistusained: 8.3.1. 4-hüdroksü-3-metoksübensaldehüüdi lisatakse 100 g kontsentreeritud või ja või tonni kohta. Kui märgistatakse koort, lisatakse seda 100 g piimarasva tonni kohta. 8.3.2. Tooteanalüüsi kolme proovi tulemuste abil kontrollitakse märgistusaine sisalduse määra ja ühtlust. Kõige väiksemat neist tulemustest võrreldakse järgmiste piirmääradega (võttes arvesse kriitilist erinevust 95 %lise tõenäosuse juures (DCr95): - 79,0 mg/kg (95 % lisatavast miinimummäärast), - 54,0 mg/kg (70 % lisatavast miinimummäärast). Arvestatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige väiksema tulemuse andnud proovis ja kasutatakse näitajate 79,0 mg ja 54,0 mg/kg vahelist interpoleerimist. 9. Märkused 9.1. Korratavus r on näitaja, millest allpool samal meetodil, sama katsematerjaliga, samadel tingimustel (samad seadmed, sama laboratoorium, sama aeg) läbi viidud kahe üksikkatse tulemuste absoluutne erinevus jääb teatava tõenäosuse piiresse; kui ei ole märgitud teisiti, on tõenäosus 95 %. 9.2. Reprodutseeritavus R on näitaja, millest allpool samal meetodil, sama katsematerjaliga, eri tingimustel (eri sooritaja, eri seadmed, ja/või eri aeg) läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva üksikkatse tulemuste absoluutne erinevus jääb teatava tõenäosuse piiresse; kui ei ole märgitud teisiti, on tõenäosus 95 %. 9.3. Lisatud vanilliini tagasisaamine tasemel 250 mg/kg võiõli on vahemikus 97,0–103,8. Tuvastatud keskmine sisaldus oli 99,9 % ja selle standardhälve 2,7 %. 9.4. Standardlahus sisaldab 5 % ekstraheerimislahust, mis hüvitab uuritavas proovis sisalduva 5 % ekstraheerimislahustest tuleneva piigi laienemise. See võimaldab kvantitatiivset määramist piigi kõrguse põhjal. 9.5. Analüüs põhineb katkematul lineaarsel kalibreerimisjoonel. Lineaarsust tuleks kontrollida standardlahuse asjakohaste lahjenduste abil esimesel analüüsimisel ja seejärel korrapäraste ajavahemike järel ning pärast HPLC seadmete muutmist või parandamist. -------------------------------------------------- XIII LISA (Artikkel 9) BEETA-APO-8’-KAROTEENHAPPE ETÜÜLESTRI SPEKTROFOTOMEETRILINE MÄÄRAMINE VÕIS JA KONTSENTREERITUD VÕIS 1. Rakendatavus ja rakendusala Käesolev meetod kirjeldab beeta-apo-8’-karoteenhappe etüülestri (apokaroteenestri) kvantitatiivse määramise protseduuri võis ja kontsentreeritud võis. Apokaroteenestriks peetakse kõiki neid aineid kokku, mis esinevad käesolevas meetodis kirjeldatud tingimuste kohaselt eraldatud proovide ekstraktis ja neelavad valgust 440 nm juures. 2. Põhimõte Piimarasv lahustatakse petrooleetris ja lahuses mõõdetakse valguse neeldumine 440 nm juures. Apokaroteenestri sisaldus määratakse välise etaloni alusel. 3. Seadmed 3.1. Pipetid – gradueeritud, 0,25, 0,50, 0,75 ja 1,0 ml 3.2. Spektrofotomeeter – võimaldab töötada 440 (ja 447–449) nm juures; varustatud küvettidega, mille optilise tee pikkus on 1 cm 3.3. Mõõtekolvid, 20 ja 100 ml 3.4. Analüütilised kaalud täpsusega 0,1 mg. 4. Reaktiivid Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad. 4.1. Apokaroteenestri suspensioon (ligikaudu 20 %-line) 4.1.1. Suspensiooni kontsentratsioon määratakse järgmiselt: Mõõtekolbi (100 ml) pannakse umbes 400 mg aine kaalutis, lahustatakse 20 ml kloroformiga (4.4) ja täiendatakse tsükloheksaaniga (4.5) mahumärgini. 5 ml saadud lahust lahjendatakse tsükloheksaaniga 100 milliliitrini (lahus A). 5 ml lahust A lahjendatakse tsükloheksaaniga 100 milliliitrini. Mõõdetakse neeldumine 447–449 nm juures (1 cm küvetid, võrdlusküvetis tsükloheksaan, mõõdetakse lainepikkusel, mille puhul neeldumine on suurim). Apokaroteeni estri sisaldus = A · 40000 A · 2550 A max = mõõtelahuse suurim neeldumine A = proovi mass (grammides) 2550 = lahuse A (1 %, 1 cm) väärtus Suspensiooni puhtuse määra tähistab edaspidi P (%). Märkus: Õhu, soojuse ja valguse käes on apokaroteenestri suspensioon ebastabiilne. Avamata originaalkonteineris (kui see on suletud lämmastiku atmosfääris) ja jahedas võib seda säilitada ligikaudu 12 kuud. Pärast avamist tuleb sisu lühikese aja jooksul ära tarvitada. 4.1.2. Apokaroteenestri standardlahus kontsentratsiooniga ligikaudu 0,2 mg/ml Kaalutakse täpsusega 0,1 mg ligikaudu 0,100 g apokaroteenestri suspensiooni (4.1.1) (W grammi), lahustatakse see petrooleetris (4.2), kantakse kvantitatiivselt üle 100 ml mõõtkolbi ja täiendatakse petrooleetriga märgini. Saadud lahuse ühes milliliitris on (W.P)/10 mg apokaroteenestrit. Märkus: Lahust tuleb säilitada jahedas ja pimedas; säilimisaeg 1 kuu. 4.2. Lakibensiin (keemisvahemik 40–60 °C) 4.3. Naatriumsulfaat, veevaba, teraline, enne kasutamist kuivatatud 102 °C juures kaks tundi 4.4. Kloroform 4.5. Tsükloheksaan 5. Analüüsi käik 5.1. Uuritava proovi ettevalmistamine 5.1.1. Kontsentreeritud või Proov sulatatakse ahjus ligikaudu 45 °C juures. 5.1.2. Või Proov sulatatakse ahjus ligikaudu 45 °C juures ja representatiivne osa sellest filtreeritakse 45 °C juures läbi filtri, mis sisaldab ligikaudu 10 g veevaba naatriumsulfaati (4.3); töökohta varjatakse tugeva päeva- ja tehisvalguse eest. Kogutakse sobiv kogus piimarasva. 5.2. Määramine Kaalutakse (täpsusega 1 mg) ligikaudu 1 g kontsentreeritud võid (või (5.1.2) kohaselt eraldatud piimarasva) (mg). See kantakse petrooleetri (4.2) abil kvantitatiivselt üle 20 ml mõõtekolbi (V ml), täiendatakse märgini ja segatakse hoolikalt. 1 cm küvetti pannakse alikvoot ja mõõdetakse valguse neeldumine puhta petrooleetri suhtes 440 nm juures. Apokaroteenestri kontsentratsioon uuritavas lahuses (C/ml) leitakse kalibreerimisgraafiku abil. 5.3. Kalibreerimisgraafik Viide 100 ml mõõtkolbi pipetitakse 0, 0,25, 0,5, 0,75 ja 1,0 ml apokaroteenestri standardlahust (4.1.2), täiendatakse petrooleetriga (4.2) märgini ja segatakse. Saadud lahuste kontsentratsioonid on vahemikus 0–2 g/ml; need arvutatakse täpselt välja, lähtudes standardlahuse (4.1.2) kontsentratsioonist, (W.P)/10 mg/ml. Mõõdetakse valguse neeldumine nendes lahustes puhta petrooleetri (4.2) suhtes. Koostatakse kalibreerimisgraafik, mille y-teljel on neeldumise ja x-teljel apokaroteenestri kontsentratsiooni väärtused. 6. Tulemuste arvutamine 6.1. Apokaroteenestri sisaldus (milligrammides ühe kilogrammi toote kohta) leitakse järgmiselt: kontsentreeritud või puhul: (C.V)/M või puhul: 0,82 (C.V)M kus C = kalibreerimisgraafiku (5.3) abil leitud apokaroteenestri sisaldus (g/ml), V = uuritava lahuse (5.2) maht (ml) M = uuritava proovi mass grammides (5.2) 0,82 = parandustegur, mis võtab arvesse piimarasva sisaldust võis. 7. Meetodi täpsus 7.1. Korratavus 7.1.1. Või analüüs Ühe sooritaja poolt samade seadmete ja katsematerjaliga läbiviidud kahe teineteisele vahetult järgneva analüüsi tulemused ei tohi erineda rohkem kui 1,4 mg/kg. 7.1.2. Kontsentreeritud või analüüs Ühe sooritaja poolt samade seadmete ja katsematerjaliga läbiviidud kahe teineteisele vahetult järgneva analüüsi tulemused ei tohi erineda rohkem kui 1,6 mg/kg. 7.2. Reprodutseeritavus 7.2.1. Või analüüs Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboratooriumis eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 4,7 mg/kg. 7.2.2. Kontsentreeritud või analüüs Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboratooriumis eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 5,3 mg/kg. 7.3. Täpsust iseloomustavate andmete päritolu Täpsust iseoomustavad andmed on saadud katsetes, mis tehti 1995. aastal üheteistkümnes laboratooriumis kaheteistkümne märgistatud võiprooviga (kuus pimekatset) ja kaheteistkümne märgistatud kontsentreeritud või prooviga (kuus pimekatset). 8. Lubatud hälbed 8.1. Selleks et kindlaks teha, kas toode on korralikult märgistatud, tuleb märgistatud tootest võtta kolm proovi. 8.2. Või 8.2.1. Apokaroteenestri lisamise määr (arvestades taustneeldumist) on 22 mg/kg. 8.2.2. Tooteanalüüsi kolme proovi tulemuste abil kontrollitakse märgistusaine sisalduse määra ja ühtlust. Kõige väiksemat neist tulemustest võrreldakse järgmiste piirmääradega (võttes arvesse kriitilist erinevust 95 % tõenäosuse juures (DCr95)): - 18,0 mg/kg (95 % lisatavast miinimummäärast), - 13,0 mg/kg (70 % lisatavast miinimummäärast). Arvestatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige väiksema tulemuse andnud proovis ja kasutatakse näitajate 18,0 mg ja 13,0 mg/kg vahelist interpoleerimist. 8.3. Kontsentreeritud või 8.3.1. Apokaroteenestri lisamise määr (arvestades taustneeldumist) on 24 mg/kg. 8.3.2. Tooteanalüüsi kolme proovi tulemuste abil kontrollitakse märgistusaine sisalduse määra ja ühtlust. Kõige väiksemat neist tulemustest võrreldakse järgmiste piirmääradega (võttes arvesse kriitilist erinevust 95 % tõenäosuse juures (DCr95)): - 20,0 mg/kg (95 % lisatavast miinimummäärast), - 14,0 mg/kg (70 % lisatavast miinimummäärast). Arvestatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige väiksema tulemuse andnud proovis ja kasutatakse näitajate 20,0 mg ja 14,0 mg/kg vahelist interpoleerimist. -------------------------------------------------- XIV LISA (Artikkel 9) SITOSTEROOLI VÕI STIGMASTEROOLI MÄÄRAMINE VÕIS VÕI KONTSENTREERITUD VÕIS KAPILLAARKOLONN-GAASIKROMATOGRAAFIA ABIL 1. RAKENDUSALA JA -ULATUS Käesolev meetod kirjeldab võis ja kontsentreeritud võis sitosterooli või stigmasterooli kvantitatiivse määramise protseduuri. Sitosterooli sisalduse all mõeldakse -sitosterooli ja 22-dihüdro-sitosterooli sisalduse summat võis; muude sitosteroolide sisaldust peetakse tähtsusetuks. 2. PÕHIMÕTE Või või kontsentreeritud või seebistatakse etanoolilahuses kaaliumhüdroksüüdiga ja mitteseebistuvad komponendid ekstraheeritakse dietüüleetriga. Steroolid muundatakse trimetüülsilüüleetriteks ja neid analüüsitakse kapillaarkolonn-gaasikromatograafiliselt, kasutades sisestandardina betuliini. 3. SEADMED 3.1. Püstjahutiga varustatud lihvühendustega 150 ml seebistamiskolb. 3.2. 500 ml jaotuslehtrid. 3.3. 250 ml kolvid. 3.4. Rõhku võrdsustavad ligikaudu 250 ml lehtrid dietüüleetri jääkide kogumiseks. 3.5. 350 mm × 20 mm klaasfilterkorgiga klaaskolonn. 3.6. Veevann või isomantel. 3.7. 2 ml reaktsioonipudelid. 3.8. Gaasikromatograaf, mis võimaldab kasutada kapillaarkolonni ja on varustatud järgmistest seadistest koostatud jaotussüsteemiga: 3.8.1. termostateeritav kolonnikamber, mis hoiab nõutavat temperatuuri täpsusega ±1 °C; 3.8.2. reguleeritava temperatuuriga aurustamisseadis; 3.8.3. leekionisatsioonidetektor ja muundurvõimendi; 3.8.4. integraatormeerik, mida saab kasutada koos muundurvõimendiga (3.8.3). 3.9. Sulatatud ränidioksiidist kapillaarkolonn, mis on üleni kaetud BP1 või samaväärse materjali ühtlase 0,25 μm paksuse kihiga; kolonn peab võimaldama lahutada lanosterooli ja sitosterooli trimetüülsilüülderivaate, selleks sobib 12 m pikkune 0,2 mm sisediameetriga BP-1 kapillaar. 3.10. l l karastatud nõelaga gaasikromatograafias kasutatav mikrosüstal. 4. REAKTIIVID Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad. Kasutada tuleb destilleeritud või vähemalt samaväärse puhtusastmega vett. 4.1. Etanool, vähemalt 95 % puhtusastmega. 4.2. Kaaliumhüdroksiid, 60 % lahus: lahustada vees 600 g kaaliumhüdroksiidi (vähemalt 85 %list) ja täiendada veega ühe liitrini. 4.3. Betuliin, vähemalt 99 % puhtusastmega. 4.3.1. betuliini lahused dietüüleetris (4.4). 4.3.1.1. Sitosterooli määramisel peab betuliinilahuse kontsentratsioon olema 1,0 mg/ml. 4.3.1.2. Stigmasterooli määramisel peab betuliinilahuse kontsentratsioon olema 0,4 mg/ml. 4.4. Dietüüleeter, analüütiliselt puhas (ei sisalda peroksiidi ega peroksiidijääke). 4.5. Naatriumsulfaat, veevaba, teraline, enne kasutamist kuivatatud 102 °C juures kaks tundi. 4.6. Silüüliv reaktiiv, näiteks TRI-SIL (Pierce Chemical Co, Cat No 49001) või sellega samaväärne reaktiiv. (Hoiatus: TRI-SIL on tuleohtlik, mürgine, söövitav ja tõenäoliselt kantserogeen. Laboratooriumi personal peab tundma TRI-SILi ohutuse tingimusi ja võtma vajalikke meetmeid.) 4.7. Lanosterool. 4.8. Sitosterool, vähemalt 90 % puhtusastmega (P). Märkus 1: Kalibreerimiseks vajalike standardainete puhtuse määramisel kasutatakse normimismeetodit. Eeldatakse, et kromatogrammil ilmnevad kõik proovis olemasolevad steroolid, piikide kogupindala vastab 100 % steroolkomponentidele ja detektor reageerib igale steroolile ühtemoodi. Kontsentratsioonide määramisvahemikus tuleb kontrollida süsteemi lineaarsust. 4.8.1. Sitosterooli standardlahus: sitosterooli (4.8) lahus dietüüleetris (4.4) kontsentratsiooniga ligikaudu 0,5 mg/ml (W1) valmistatakse 0,001 mg/ml täpsusega. 4.9. Stigmasterool, vähemalt 90 % puhtusastmega (P). 4.9.1. Stigmasterooli standardlahus: stigmasterooli (4.9) lahus dietüüleetris (4.4) kontsentratsiooniga ligikaudu 0,2 mg/ml (W1) valmistatakse täpsusega 0,001 mg/ml. 4.10. Lahutusvõime testimise segu: valmistatakse lahus, mis sisaldab 0,05 mg/ml lanosterooli (4.7) ja 0,5 mg/ml sitosterooli (4.8) dietüüleetris (4.4). 5. MEETOD 5.1. Kromatograafiliste standardlahuste valmistamine. Uuritava sterooli standardlahusele lisatakse sisestandardi lahus (4.3.1) samal ajal, kui see lisatakse seebistatud proovile (vt 5.2.2). 5.1.1. Sitosterooli kromatograafiline standardlahus. Kummassegi reaktsioonipudelisse (3.7) kantakse 1 ml sitosterooli standardlahust (4.8.1) ja kõrvaldatakse sellest dietüüleeter lämmastikuvoolu abil. Lisatakse 1 ml sisestandardi lahust (4.3.1.1) ja kõrvaldatakse uuesti dietüüleeter lämmastikuvoolu abil. 5.1.2. Stigmasterooli kromatograafiline standardlahus. Kummassegi reaktsioonipudelisse (3.7) kantakse 1 ml stigmasterooli standardlahust (4.9.1) ja kõrvaldatakse sellest dietüüleeter lämmastikuvoolu abil. Lisatakse 1 ml sisestandardi lahust (4.3.1.2) ja kõrvaldatakse uuesti dietüüleeter lämmastikuvoolu abil. 5.2. Mitteseebistuvate komponentide ettevalmistamine. 5.2.1. Võiproov sulatatakse temperatuuril kuni 35 °C ja segatakse põhjalikult läbi. 150 ml kolbi (3.1) pannakse 1 mg täpsusega kaalutud ligikaudu 1 g või kaalutis (W2) või kontsentreeritud või kaalutis (W2). Lisatakse 50 ml etanooli (4.1) ja 10 ml kaaliumhüdroksiidi lahust (4.2). Kolb ühendatakse püstjahutiga ja soojendatakse 30 minutit 75 °C juures. Püstjahuti eemaldatakse ja kolb jahutatakse ligikaudu toatemperatuurini. 5.2.2. Kolbi lisatakse 1,0 ml standardlahust (4.3.1.1 või 4.3.1.2) vastavalt sellele, kas määratakse sitosterooli või stigmasterooli. Segatakse hoolikalt. Kolvi sisu kantakse kvantitatiivselt 500 ml jaotuslehtrisse (3.2), pestes kolbi kõigepealt 50 ml veega ja siis 250 ml dietüüleetriga (4.4). Jaotuslehtrit loksutatakse energiliselt kaks minutit ja lastakse faasidel eralduda. Seejärel lastakse alumine veekiht välja ja pestakse eetrikiht läbi, loksutades seda järjestikku nelja 100 ml vee alikvoodiga. Märkus 2: Selleks et vältida emulsiooni tekkimist, tuleb esimesel kahel korral veega pesta ettevaatlikult, pöörates jaotuslehtrit ümber sujuvalt 10 korda. Kolmandal pesemisel raputatakse jaotuslehtrit energiliselt 30 sekundit. Juhul kui tekib emulsioon, võib selle lõhkuda 5–10 ml etanooli lisamisega. Pärast etanooli lisamist tuleb kindlasti teha veel kaks energilist lisapesemist veega. 5.2.3. Selge seebivaba eeterkiht lastakse läbi 30 g veevaba naatriumsulfaadiga (4.5) täidetud klaaskolonni (3.5). Eeter kogutakse 250 ml kolbi (3.3). Lisatakse üks keemistsenter ja aurustatakse veevannil või isomantlil peaaegu kuivaks, kogudes lenduvad lahustijäägid. Märkus 3: Kui proovi ekstrakt aurustada liiga kõrgel temperatuuril täiesti kuivaks, võib esineda steroolide kadusid. 5.3. Trimetüülsilüüleetrite valmistamine 5.3.1. Kolbi jäänud eetrilahus kantakse 2 ml dietüüleetri abil kvantitatiivselt 2 ml reaktsioonipudelisse (3.7) ja kõrvaldatakse eeter lämmastikuvoolu abil. Kolbi pestakse veel kaks korda 2 ml dietüüleetri alikvoodiga, iga kord kogudes pesusolvendi reaktsioonipudelisse ja kõrvaldades eetri lämmastikuvooluga. 5.3.2. Proov silüülitakse 1 ml TRI-SILi (4.6) lisamise abil. Pudel suletakse ja lahustamiseks loksutatakse proovi energiliselt. Kui lahustumine ei ole täielik, soojendatakse seda temperatuurini 65–70 °C. Enne süstimist gaasikromatograafi lastakse seista vähemalt viis minutit. Standardid silüülitakse samuti nagu proovid. Lahutusvõime testimise segu (4.10) silüülitakse samuti nagu proovid. Märkus 4: Silüülimine peab toimuma veevabas keskkonnas. Betuliini ebatäieliku silüülimise tunnuseks on teise piigi ilmumine betuliini piigi ligidal. Silüülimist segab etanooli olemasolu keskkonnas. See võib olla põhjustatud ebatäielikust pesemisest ekstraheerimisel. Sel juhul võib ekstraheerimisel kasutada veel lisaks viiendat pesemist, loksutades energiliselt 30 sekundit. 5.4. Gaasikromatograafiline analüüs 5.4.1. Töötingimuste valik Gaasikromatograaf seatakse töökorda tootja juhendite kohaselt. Töö põhitingimused on järgmised: - kolonni temperatuur: 265 °C - injektori temperatuur: 265 °C - detektori temperatuur: 300 °C - kandegaasi voolu kiirus: 0,6 ml/min - vesiniku rõhk: 84 kPa - õhusurve: 155 kPa - proovi jaotussuhe: 10 : 1 – 50 : 1; jaotussuhe optimeeritakse tootja juhendite kohaselt ja seejärel kontrollitakse kontsentratsioonide määramisvahemikus detektori näitude lineaarsust. Märkus 5: On eriti oluline korrapäraselt puhastada aurustamiskambrit. - süstitava aine kogus: 1 μl TMSE lahust. Enne analüüside alustamist lastakse süsteemil tasakaalustuda, kuni saavutatakse rahuldavad püsivad näidud. Olenevalt kolonni ja gaasikromatograafi karakteristikutest võib neid tingimusi muuta, nii et kromatogrammid vastaksid järgmistele nõuetele: - sitosterooli piik peab olema küllaldaselt eraldunud lanosterooli piigist. Joonisel 1 on esitatud näidiskromatogramm, mille peab andma silüülitud lahutusvõime testimise segu (4.10) analüüs; - steroolide suhtelised peetumisajad peavad olema järgmised: kolesterool: 1,0 stigmasterool: 1,3 sitosterool: 1,5 betuliin: 2,5 - betuliini peetumisaeg peaks olema ligikaudu 24 minutit. 5.4.2. Analüüsi käik Süstitakse 1 l stigmasterooli või sitosterooli silüülitud standardlahust ja reguleeritakse välja integraatori kalibreerimisparameetrid. Süstitakse veel kord 1 l silüülitud standardlahust, et määrata peetumisajad betuliini suhtes. Süstitakse 1 l silüülitud proovi lahust ja mõõdetakse piikide pindalad. Iga kromatograafilise analüüsi eel ja järel tuleb süstida standardid. Tavaliselt tehakse kahe standardisüsti vahel kuus proovi süsti. Märkus 6: Stigmasterooli piigi integreerimisel tuleb arvesse võtta joonisel 2b punktidega 1, 2 ja 3 piiritletud pindasid. Kui hinnatakse kogu sitosterooli sisaldust, tuleb sitosterooli piigi integreerimisel arvesse võtta ka 22-dihüdro-beeta-sitosterooli (stigmastanooli) piiki, mis elueerub vahetult pärast sitosterooli (vt joonist 3b). 6. TULEMUSTE ARVUTAMINE 6.1. Määratakse kummaski enne ja pärast proove süstitud standardis sisalduva sterooli piigi ja betuliini piigi pindala ning arvutatakse R1: R = standardis sisalduva sterooli piigi keskmine pindalastandardis sisalduva betuliini piigi keskmine pindala Määratakse proovis sisalduva sterooli (stigmasterooli ja sitosterooli) piigi ja betuliini piigi pindala ning arvutatakse R2: R = proovis sisalduva sterooli piigi pindalaproovis sisalduva betuliini piigi pindala W1 = sterooli sisaldus milligrammides 1 milliliitris standardlahuses (4.8.1 või 4.9.1) W2 = proovi mass grammides (5.2.1) P = standardsterooli puhtus (4.8 või 4.9) Proovi steroolisisaldus = R R × W W × P × 10 7. MEETODI TÄPSUS 7.1. Või 7.1.1. Korratavus 7.1.1.1. Stigmasterool Ühe sooritaja poolt samade seadmete ja katsematerjaliga läbiviidud kahe teineteisele vahetult järgneva analüüsi tulemused ei tohi erineda rohkem kui 19,3 mg/kg. 7.1.1.2. Sitosterool Ühe sooritaja poolt samade seadmete ja katsematerjaliga läbiviidud kahe teineteisele vahetult järgneva analüüsi tulemused ei tohi erineda rohkem kui 23,0 mg/kg. 7.1.2. Reprodutseeritavus 7.1.2.1. Stigmasterool Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboratooriumis eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 31,9 mg/kg. 7.1.2.2. Sitosterool Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboratooriumis eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi määramise keskmisest erineda rohkem kui 8,7 %. 7.1.3. Täpsustiseloomustavate andmete päritolu Täpsust iseloomustavad andmed on saadud katsetes, mis tehti 1992. aastal kaheksas laboratooriumis kuue stigmasterooli prooviga (kolm pimekatset) ja kuue sitosterooli prooviga (kolm pimekatset). 7.2. Kontsentreeritud või 7.2.1. Korratavus 7.2.1.1. Stigmasterool Ühe sooritaja poolt samade seadmete ja katsematerjaliga läbiviidud kahe teineteisele vahetul