ET Euroopa Liidu Teataja L 289/1

KOMISJONI OTSUS,

25. jaanuar 2012,

meetme C 36/07 (ex NN 25/07) kohta, mida Saksamaa on rakendanud äriühingu Deutsche Post AG kasuks

(teatavaks tehtud numbri C(2012) 184 all)

(Ainult saksakeelne tekst on autentne)

(EMPs kohaldatav tekst)

(2012/636/EL)

EUROOPA KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut (1), eriti selle artikli 108 lõike 2 esimest lõiku,

olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama märkusi vastavalt eespool osutatud sätetele (2) ja võttes nende märkusi arvesse,

võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, eriti selle artikli 62 lõike 1 punkti a,

ning arvestades järgmist:

I. MENETLUS

I.1. Riigiabi menetlus

I.1.1. 1999. aasta menetluse algatamise otsus ja 2002. aasta negatiivne otsus

(1) 1994. aastal esitas United Parcel Service (edaspidi „UPS”) kaebuse, milles väitis, et äriühingule Deutsche Bundespost Postdienst (edaspidi „Postdienst”) oli antud õigusvastast abi.

(2) Seoses riigiabi menetluse algatamisega 23. oktoobril 1999 (edaspidi „1999. aasta menetluse algatamise otsus”) esitas Saksamaa 16. septembril 1999 oma seisukoha. Pärast 1999. aasta menetluse algatamise otsuse avaldamist esitasid 14 huvitatud isikut komisjonile oma märkused, mille komisjon edastas 15. detsembri 1999. aasta kirjaga Saksa valitsusele, et anda talle võimalus esitada oma märkused. Saksamaa vastas 1. veebruari 2000. aasta kirjaga, mille komisjon registreeris 2. veebruaril 2000.

(3) Komisjon võttis 19. juunil 2002 vastu negatiivse otsuse (3) (edaspidi „2002. aasta negatiivne otsus”), milles märkis, et Postdienst ja tema õigusjärglane Deutsche Post AG (edaspidi „DPAG”; Postdienst ja DPAG koos edaspidi „Deutsche Post”) määrasid rändmüügi saadetistele hinna, mis ei hõlmanud lisakulusid, ning et selline agressiivne hinnapoliitika ei ole kooskõlas Deutsche Posti universaalteenuse osutamise kohustusega. Sellest tulenev 572 miljoni euro suurune kahjum kaeti lõpuks Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping”) artikleid 106 ja 107 rikkudes riigi rahalistest vahenditest, mis anti Deutsche Postile mitmel eri kujul (nt riiklikud hüvitised sidusettevõtjalt Deutsche Bundespost Telekom (edaspidi „Telekom”), riigigarantiid ja postiametnike pensionide rahastamise riiklik toetamine (edaspidi „pensionitoetus”)).

(4) Komisjoni soovil nõudis Saksamaa siseturuga kokkusobimatu 572 miljoni euro suuruse riigiabi DPAG-lt tagasi. Deutsche Post esitas otsuse peale kaebuse Euroopa Liidu kohtutele.

(5) Euroopa Liidu Üldkohus (edaspidi „Üldkohus”) tühistas oma 2008. aasta otsusega (4) 2002. aasta negatiivse otsuse, kuna komisjon ei olnud põhjalikult analüüsinud kõiki universaalteenustest saadud tulusid ja kulusid, et teha kindlaks, kas Deutsche Postile maksti liiga väikest või liiga suurt hüvitist.

(6) Seejärel maksis Saksamaa tagasinõutud 572 miljoni euro suuruse riigiabi (millele lisandus intress) Deutsche Postile tagasi.

(7) Euroopa Kohus jättis 2. septembril 2010 rahuldamata komisjoni poolt Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse (5).

I.1.2. Uued 2002. aasta negatiivse otsuse kohta esitatud kaebused

(8) UPS esitas 13. mail 2004 uue kaebuse, mille kohaselt anti Deutsche Postile pärast 2002. aasta negatiivset otsust õigusvastast abi. UPS väitis, et 2002. aasta negatiivses otsuses ei hinnatud kõiki esialgses 1994. aasta kaebuses käsitletud meetmeid ja Deutsche Postile antud rahalised soodustused olid tunduvalt suuremad kui riigiabieeskirjadega vastuolus olev 572 miljoni euro suurune abi. Deutsche Post kasutas riigi vahendeid oma pakiteenuse väljaarendamiseks (nt muude ettevõtjate omandamise kaudu) ja selleks, et müüa oma tütarettevõtjatele Postbank AG-le ja Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG-le (edaspidi „DPEED”), kes tegutsesid panganduse valdkonnas ja osutasid kaubamärgi DHL all pakiteenust äriklientidele, teenuseid põhjendamatult madala siirdehinnaga.

(9) Komisjon nõudis Saksamaalt 9. novembril 2004 ja 1. aprillil 2005 lisateavet. Saksamaa saatis oma vastused 2. detsembril 2004 ja 3. juunil 2005.

(10) TNT Post AG & Co KG (edaspidi „TNT”) esitas 16. juulil 2004 kaebuse, milles ta väitis samuti, et Deutsche Post on müünud Postbank AG-le teenuseid põhjendamatult madala siirdehinnaga. TNT sõnul tasus Postbank AG üksnes osutatud teenuste muutuvkulud, samal ajal kui Deutsche Post rahastas oma jaotusvõrgu üldised püsikulud täies ulatuses monopoolselt kirjateenuselt saadud tuludest.

(11) Komisjon nõudis Saksamaalt 11. novembril 2004 ja 25. aprillil 2005 lisateavet. Saksamaa saatis oma vastused 17. detsembril 2004 ja 23. juunil 2005.

I.1.3. 2007. aasta menetluse pikendamise otsus

(12) Pärast seda, kui komisjonile saadeti uued kaebused, teatas komisjon 12. septembri 2007. aasta kirjas Saksamaale, et pikendab 1999. aastal algatatud menetlust (6) (edaspidi „2007. aasta menetluse pikendamise otsus”). 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse eesmärk oli võtta menetluses arvesse kogu uut esitatud teavet ja põhjalikult uurida kõiki võimalikke konkurentsimoonutusi, mida Deutsche Posti kasuks rakendatud riiklikud meetmed võisid põhjustada (riiklikke hüvitisi, riigigarantiisid, pensionitoetusi ja kirjateenuse osutamise ainulitsentsi on põhjalikumalt selgitatud punktis I.1.14).

(13) Komisjoni arvates tuleks Deutsche Posti 1990.–2007. aasta raamatupidamist põhjalikult kontrollida, et teha kindlaks riiklike meetmete mõju Deutsche Posti osutatud eri teenuste tuludele ja kuludele.

I.1.4. Saksamaa märkused 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta

(14) Saksamaa esitas 14. detsembril 2007 oma märkused 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta ja Deutsche Post esitas selle kohta kaebuse (vt ka punkt I.3.1).

I.1.5. Huvitatud isikute märkused 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta ja Saksamaa märkused huvitatud isikute märkuste kohta

(15) UPS ja TNT esitasid 16. novembril 2007 oma märkused.

(16) Saksamaa esitas 20. detsembril 2007 menetluse tähtaja pikendamise taotluse, misjärel edastas Saksa valitsus 12. märtsil 2008 oma märkused TNT ja UPSi esitatud märkuste kohta.

I.1.6. Väliseksperdi valimine

(17) Komisjon kuulutas 23. jaanuaril 2008 välja pakkumismenetluse eksperdi leidmiseks, kes aitaks komisjonil kindlaks teha, kas Deutsche Postile võidi 1990.–2007. aastal seoses universaalteenuse osutamise kohustusega ülemäärast hüvitist maksta (7).

(18) Komisjon sõlmis 18. juunil 2008 lepingu ettevõtjaga WIK Consult GmbH, kes on spetsialiseerunud kuluarvestusele postisektoris.

I.1.7. Saksamaa märkused uurimisperioodi piisava pikkuse kohta

(19) Saksamaa avaldas oma 10. juuni 2008. aasta ja 18. juuni 2008. aasta kirjas vastuseisu komisjoni valitud uurimisperioodi pikkusele (1990–2007) ning leidis, et uurimise jaoks piisab 1990.–1994. aastast, mil maksti riiklikke hüvitisi; sel ajavahemikul oli kahjum riiklikest hüvitistest suurem, nii et Deutsche Post ei saanud ülemäärast hüvitist. Vastavalt ühenduse raamistikule riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena (8) (edaspidi „2005. aasta ühenduse raamistik”), on raamatupidamisandmete esitamine 1994. aastale järgneva ajavahemiku kohta ebaproportsionaalne, sest ülemäärase hüvitise arvutamise aluseks võetav ajavahemik ei tohi olla pikem kui neli aastat.

(20) Saksamaa esitas 27. juunil 2008 õigusliku hinnangu komisjoni kohustuse kohta hinnata eraldi riiklikke hüvitisi, riigigarantiisid ja pensionitoetust (9). Peale selle märkis Saksamaa, et raamatupidamisandmete kontrollimine ei ole riigigarantiide ja pensionitoetuse hindamiseks vajalik.

(21) Saksamaa oli samal seisukohal ka 29. mail 2008 ja 15. juulil 2008 peetud kohtumistel komisjoni talitustega.

I.1.8. 17. juuli 2008. aasta teabenõue

(22) Komisjon esitas 17. juulil 2008 Saksamaale teabenõude, milles käsitleti kõiki uurimisaluseid riigiabimeetmeid ja sisaldas küsimustikku Deutsche Posti 1990.–2007. aasta tulude ja kulude kohta. Teabenõue koostati koostöös WIK Consult’iga. Saksamaa taotles 5. augustil 2008 tähtaja pikendamist määramata ajaks, sest kõigepealt tuli kindlaks teha, kas asjaomased andmed on kättesaadavad.

I.1.9. 12. ja 22. augusti 2008. aasta meeldetuletuskirjad

(23) Komisjon selgitas 12. augustil 2008, miks Deutsche Posti tulude ja kulude kontroll peaks hõlmama 1990.–2007. aastat, ning nõudis asjaomase teabe esitamist.

(24) Saksamaa kinnitas oma 14. augusti 2008. aasta kirjas taas, et Deutsche Posti 1994. aasta järgsete tulude ja kulude kontrollimiseks puudub igasugune alus. Komisjon teatas 22. augustil 2008, et juhul kui Saksamaa ei esita nõutud teavet, on komisjonil nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EU asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) (10) artikli 10 lõike 3 alusel õigus nõuda teabe esitamist otsusega.

(25) Saksamaa edastas oma seisukoha toetuseks 29. septembri 2008. aasta kirjaga (lõpuks 2. oktoobril 2008 kätte saadud) õigusliku hinnangu, mille kohaselt ei ole 1994. aastale järgnenud ajavahemiku raamatupidamise kontrollimine vajalik ja ajavahemik 1990–1994 on piisav uurimisperiood (11).

(26) Saksamaa esitas 28. oktoobril 2008 riigigarantiisid ja pensionitoetust käsitleva teabe.

I.1.10. 30. oktoobri 2008. aasta teabe esitamise korraldus

(27) Komisjon ei nõustunud Saksamaa väidetega ja leidis, et 2007. aastani ulatuvat ajavahemikku hõlmav analüüs on vajalik, et võtta täielikult arvesse rakendatud riigiabimeetmete mõju konkurentsile. Pärast kaht 12. augustil 2008 ja 22. augustil 2008 saadetud meeldetuletuskirja andis komisjon 30. oktoobril 2008 teabe esitamise korralduse, millega nõuti Saksamaalt ametlikult kõigi 1990.–2007. aasta raamatupidamisandmete esitamist.

(28) Saksamaa ja Deutsche Post vaidlustasid teabe esitamise korralduse kehtivuse (vt punkt I.3.2).

(29) Saksamaa esitas 27. novembril 2008 nõutud raamatupidamisandmed ajavahemiku 1990–1994 kohta. 5. ja 16. detsembril 2008 ajakohastas Saksamaa 27. novembril 2008 esitatud raamatupidamisandmeid.

I.1.11. 1990.–2007. aasta raamatupidamisandmete esitamine

(30) Pärast Saksamaa riigisekretäri B. Pfaffenbachi, DPAG juhatuse esimehe F. Appeli ja komisjoni konkurentsivoliniku kohtumist 6. veebruaril 2009 teatasid Saksamaa ja Deutsche Post oma valmisolekust esitada raamatupidamisandmed 1994. aastale järgnenud ajavahemiku kohta.

(31) Saksamaa esitas 3. märtsil 2009 esimese osa kogu uurimisperioodi 1990–2007 hõlmavatest raamatupidamisandmetest.

(32) Deutsche Post ja komisjoni talitused kohtusid 3. märtsil 2009 Brüsselis ning 12. märtsil 2009, 2. aprillil 2009, 28. mail 2009, 23. juunil 2009 ja 18. septembril 2009 Bonnis. Saksamaa edastas Deutsche Posti asjakohased märkused 26. märtsil 2009, 7. mail 2009 ja 22. juunil 2009.

(33) Kõnealuste kohtumiste järel ja pärast seda, kui komisjoni talitused olid 4. juunil 2009 ning 30. juulil 2009 esitanud mitu Deutsche Postile mõeldud küsimust, edastas Saksamaa 9. juulil 2009, 31. juulil 2009, 17. augustil 2009, 8. septembril 2009, 10. septembril 2009 ja 15. oktoobril 2009 ajakohastatud raamatupidamisandmed ning lisaselgitused.

(34) Komisjoni talitused esitasid 16. ja 24. septembril 2009 lisaküsimusi, millele Saksamaa vastas 14. oktoobril 2009.

I.1.12. WIKi hinnangu esitamine

(35) Raamatupidamisandmete esitamise viibimise tõttu tuli WIK Consultiga sõlmitud lepingut mitu korda pikendada. 9. novembril 2009 esitas WIK Consult lõpuks oma hinnangu (edaspidi „WIKi hinnang”).

(36) Saksamaa esitas 14. ja 21. jaanuaril 2010 oma märkused WIKi hinnangu kohta. 11. veebruaril 2010 esitas Saksamaa KPMG koostatud hinnangu (edaspidi „KPMG hinnang”) selliste tagasimaksete (12) õigusliku olemuse kohta, mida Deutsche Post pidi 1995. aastani riigile tegema, ja Deloitte’i koostatud hinnangu (13) (edaspidi „Deloitte’i esimene hinnang”) WIKi hinnangus kasutatud mõistliku kasumi võrdlusmäära kohta.

(37) Saksamaa esitas 23. aprillil 2010 veel ühe Deloitte’i uuringu (edaspidi „Deloitte’i teine hinnang”) mõistliku kasumi suuruse kohta, millest tuleb Deutsche Posti universaalteenustega seoses lähtuda.

(38) Saksamaa esitas 9. augustil 2010 lisamärkused ülemäärase hüvitise arvutamise kohta ja turumajandusliku investori põhimõtte rakendamise kohta riiklike hüvitiste hindamisel.

I.1.13. Pärast 2002. aasta negatiivse otsuse tühistamist esitatud märkused

(39) Saksamaa esitas 5. novembril 2010 õigusliku hinnangu, milles käsitletakse kohtuasjas C-399/08: komisjon vs. Deutsche Post (vt punkt I.3.5) tehtud otsuse tähendust käesoleva riigiabimenetluse jaoks (14).

I.1.14. 2011. aasta menetluse pikendamise otsus

(40) Komisjon teavitas 10. mai 2011. aasta kirjaga Saksamaad oma otsusest pikendada ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikega 2 ette nähtud ning 1999. aastal algatatud ja 2007. aastal pikendatud menetlust, et põhjalikult uurida pensionitoetust, mida Deutsche Post sai alates 1995. aastast (edaspidi „2011. aasta menetluse pikendamise otsus”).

(41) Saksamaa taotles kõigepealt 23. mail 2011 tähtaja pikendamist ja esitas seejärel 29. juulil 2011 oma märkused ning lisahinnangud, mis käsitlesid ülemäärase hüvitise arvutamise vajalikkust väidetava ristsubsideerimise tõendamiseks (15), Deutsche Posti tegelike sotsiaalkulude võrdlust turutingimustele vastavate sotsiaalkuludega (16) ning seda, mil määral ületavad Deutsche Posti kantud sotsiaalkulud turutingimustele vastavaid sotsiaalkulusid (17).

(42) UPS esitas oma märkused 4. oktoobril 2011. Free and Fair Postal Initiative (edaspidi „FFPI”) esitas oma märkused 5. oktoobril 2011 ning Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (edaspidi „BIEK”) 7. oktoobril 2011. Komisjon edastas huvitatud isikute märkused 13. oktoobril 2011 Saksamaale.

(43) Saksamaa esitas 14. novembril 2011 oma märkused huvitatud isikute märkuste kohta.

(44) Komisjon esitas 18. novembril 2011 täiendava teabenõude, mis käsitles pensioniõiguste rahastamise üksikasju pärast 2007. aastat. Saksamaa vastas 2. ja 19. jaanuari 2012. aasta kirjaga. 16. detsembril 2011 esitas komisjon Saksamaale Charles River Associates’i hinnangu kasumi võrdlusmäära kohta (18) (edaspidi „CRA hinnang”), mille kohta Saksamaa esitas oma märkused 16. jaanuaril 2012.

I.2. ELi toimimise lepingu artikli 102 kohane menetlus

(45) UPSi 1994. aasta kaebuse põhjal tegi komisjon kindlaks, et Deutsche Post oli 1990.–1995. aastal ettevõtjate poolt tarbijatele saadetavate postipakkide edastamise teenuse omahinnast madalamate hindade kasutamise poliitikaga rikkunud ELi toimimise lepingu artiklit 102. Deutsche Postile määrati 24 miljoni euro suurune trahv (19).

(46) UPS esitas 22. aprillil 2004 ELi toimimise lepingu artikli 102 alusel uue kaebuse, kuna Deutsche Post oli kuritarvitanud oma turgu valitsevat seisundit. UPSi sõnul oli Deutsche Post kehtestanud reguleeritud kirjateenuse osutamise eest ülemäärase tasu.

(47) Komisjon sai uurimismenetluse käigus 5. novembril 2004 enda valdusse dokumendid, mis käsitlevad Saksa postivaldkonda reguleeriva asutuse (edaspidi „reguleeriv asutus”) otsust Deutsche Posti reguleeritud kirjateenusele hinnalae kehtestamise kohta alates 1. jaanuarist 2003 (edaspidi „2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”). Saksamaa teatas 13. juuni 2007. aasta kirjas, et ta on nõus kõnealuste dokumentide kasutamisega riigiabimenetluses.

(48) Komisjon otsustas 25. märtsil 2008 konkurentsimenetluse lõpetada, sest tema arvates oli sellise ELi toimimise lepingu artikli 102 rikkumise tõendamine ebatõenäoline (20).

I.3. Kohtumenetlused

I.3.1. Kohtuasi T-421/07: Deutsche Post AG vs. komisjon

(49) Deutsche Post vaidlustas 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse, väites, et 2002. aasta negatiivse otsusega loodi õiguspärane ootus, et komisjon ei korda tulevikus uurimist.

(50) Üldkohus jättis 8. detsembril 2011 kõnealuse vaide vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata (21).

I.3.2. Kohtuasi T-570/08: Deutsche Post AG vs. komisjon ja kohtuasi T-571/08: Saksamaa vs. komisjon

(51) Saksamaa ja Deutsche Post vaidlustasid komisjoni 30. oktoobri 2008. aasta teabe esitamise korralduse, sest nende arvates nõuti selle korraldusega ebaolulist teavet ja korraldus tekitas Deutsche Postile ebaproportsionaalselt suuri kulusid.

(52) Üldkohus leidis 16. juulil 2010, et mõlemad hagid on vastuvõetamatud, sest Deutsche Posti ja Saksa menetlusõigusi ei olnud teabe esitamise korralduse andmisega rikutud.

I.3.3. Kohtuasi C-463/10 P: Deutsche Post AG vs. komisjon ja kohtuasi C-475/10 P: Saksamaa vs. komisjon

(53) Deutsche Post ja Saksamaa esitasid 27. septembril 2010 Üldkohtu otsuse peale kaebuse ja olid endiselt seisukohal, et teabe esitamise korraldusega oli rikutud nende õigusi. Euroopa Kohus tühistas 13. oktoobril 2011 Üldkohtu 16. juuli 2010. aasta otsuse (22). Kohtuasi saadeti seega Üldkohtusse tagasi ja see on praegu menetluses.

I.3.4. Kohtuasi T-344/10: UPS vs. komisjon

(54) UPS esitas 20. augustil 2010 Üldkohtusse hagi, mille aluseks oli komisjoni õigusvastane tegevusetus riigiabi hindamisel 2007. aastal. Kuna 2007. aasta menetluse pikendamise otsusest oli möödunud peaaegu kolm aastat, oli komisjonil olnud piisavalt võimalusi kõnealuseid meetmeid hinnata ja selgitada välja faktilised ning õiguslikud asjaolud, et teha lõplik otsus ja uurimismenetlus lõpetada. Kohtuasi on praegu menetluses.

I.3.5. Kohtuasi T-388/11: Deutsche Post AG vs. komisjon

(55) 22. juulil 2011 vaidlustas Deutsche Post 2011. aasta menetluse pikendamise otsuse põhjendusega, et komisjon eksis ilmselgelt, kui käsitas pensionitoetust oma esialgses hinnangus riigiabina ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses ja uue abina ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 tähenduses. Kohtuasi on praegu menetluses.

II. RIIGIABIMEETMETE ÜKSIKASJALIK KIRJELDUS

(56) Riik on 1989. aastast alates rakendanud Deutsche Posti kasuks eri meetmeid, nagu: — pensioniõiguste riiklik rahastamine järgmiste õigusaktide alusel: — 1994. aasta Personalrechtsgesetz (23) (Deutsche Bundesposti endiste töötajate õigusi ja kohustusi käsitlev seadus; edaspidi „1994. aasta postitöötajate seadus”); — riiklikud hüvitised ja riigigarantiid järgmiste õigusaktide alusel: — 1989. aasta Postverfassungsgesetz (24) (postikorralduse seadus; edaspidi „1989. aasta postikorralduse seadus”); — 1994. aasta Postumwandlungsgesetz (25) (posti ümberkorraldamise seadus; edaspidi „1994. aasta posti ümberkorraldamise seadus”); — ainulitsents ja hindade reguleerimine järgmiste õigusaktide alusel: — 1989. aasta Gesetz über das Postwesen (26) (postisüsteemi seadus; edaspidi „1989. aasta postisüsteemi seadus”) — 1997. aasta Postgesetz (postiseadus; edaspidi „1997. aasta postiseadus”).

II.1. Pensionitoetus ametnikele ja lepingulistele töötajatele mõeldud sotsiaaltoetuste ja sotsiaalkindlustusmaksete süsteemi kontekstis

(57) Pensionitoetus katab 1995. aastast alates suure osa pensionile jäänud Deutsche Posti ametnikele tehtavatest pensionimaksetest. Selleks et võtta hindamisel täielikult arvesse pensionitoetuse mõju, kirjeldatakse järgmistes punktides põhjalikumalt ametnikele mõeldud sotsiaaltoetusi ja sotsiaalkindlustusmakseid ning võrreldakse neid erasektori töötajate (edaspidi „lepingulised töötajad”) kohustusliku sotsiaalkindlustusega.

II.1.1. Ametnikele ettenähtud sotsiaaltoetused

(58) Ametnikel on õigus saada vanaduspensioni ning toetust haiguse ja hooldusvajaduse korral. Deutsche Posti ametnikele ettenähtud toetused on samasugused kui kõigile teistele ametnikele ettenähtud toetused: — pension on vastavalt riigi ning liidumaade ametnike ja kohtunike pensionide seaduse (27) §-le 14 teatud protsent ametniku viimasest ametipalgast. Ametnikud, kes jäid pensionile 2010. aastal ja olid töötanud ettenähtud arvu aastaid, saavad näiteks pensioni, mis vastab 71,75 %-le nende viimasest ametipalgast; — ametnikel on õigus saada 50–70 % ulatuses hüvitist tervishoiu- ja hoolduskulude eest ning nad peavad ise kandma üksnes nimetatud piirmäära ületavad kulud. Tervishoiukulude hüvitamise konkreetne määr sõltub eri kriteeriumidest, näiteks laste arvust. Ametnikud võivad sõlmida vabatahtliku lisakindlustuse või kanda ise oma osa tervishoiukuludest.

II.1.2. Postdiensti ametnikele ettenähtud sotsiaaltoetuste rahastamine 1989.–1994. aastal

(59) Pärast esimest 1989. aasta postireformi pidid Postdienst, Telekom ja Postbank 1989. aasta postikorralduse seaduse § 54 lõike 2 kohaselt täies ulatuses rahastama pensionile jäänud ametnike pensionimakseid ja tervishoiukulusid, mis jaotati asjaomaste ettevõtjate vahel vastavalt iga üksiku ametniku varasemale töösuhtele. Selle sätte kohaselt on ametnikul – nagu varemgi – nõue riigi vastu, kes võib asjaomase summa Postdienstilt, Telekomilt või Postbankilt sisse nõuda.

II.1.3. DPAGi ametnikele ettenähtud sotsiaaltoetuste rahastamine alates 1995. aastast

(60) Teise 1994. aasta postireformi käigus anti Postdiensti ametnikud 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 1 alusel üle DPAG-le. Ametnikud säilitasid seejuures 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 alusel oma õigusliku staatuse. DPAG võttis 1994. aasta postitöötajate seaduse § 1 lõike 1 alusel riigilt üle kõik tööandja õigused ja kohustused ning 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 alusel kõik ametnike rahalised nõuded.

(61) 1994. aasta postitöötajate seaduse § 15 kohaselt võttis pensionile jäänud ametnikele pensioni- ja tervishoiukulude tasumise üle uus, Deutsche Posti ametnike jaoks loodud pensionifond. 1. juulil 2001 liideti Deutsche Posti, Deutsche Telekom AG ja Postbank AG pensionifondid postiametnike pensionikassaks (edaspidi 1. jaanuarile 1995 järgneva ajavahemiku kohta koos „pensionifondid”).

(62) 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 1 kohaselt pidi Deutsche Post 1995.–1999. aastal maksma pensionifondidesse igal aastal 2,045 miljardit eurot, mis teeb kokku 10,225 miljardit eurot. 2000. aastast alates pidi Deutsche Post 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 2 kohaselt maksma pensionifondidesse igal aastal 33 % ametnike arvestuslikust palgast (st sissemaksed vahemikus 735 miljonit eurot 2000. aastal kuni 540 miljonit eurot 2010. aastal).

(63) Pensionitoetus katab 1994. aasta postitöötajate seaduse § 16 lõike 2 alusel tekkiva puudujäägi (s.o pensionile jäänud ametnike pensionimaksete ja Deutsche Posti poolt pensionifondidesse tehtud sissemakse vahe). Pensionitoetus suurenes 151 miljonilt eurolt (1995. aastal) 3,203 miljardi euroni (2010. aastal) ja 1995.–2010. aastal maksti pensionitoetust kokku 37,121 miljardit eurot. Joonis 1 Pensionifondide rahastamine (miljonites eurodes)

II.1.4. Lepinguliste töötajate kohustuslik sotsiaalkindlustus ja Deutsche Posti lepinguliste töötajate täiendav pensionikindlustus

(64) Sotsiaalkindlustus on lepinguliste töötajate jaoks kohustuslik ja neil peab olema neli kindlustust: pensionikindlustus, töötuskindlustus, ravikindlustus ja hoolduskindlustus (28). Lepinguliste töötajate kohustusliku sotsiaalkindlustussüsteemi pensioni- ja ravikindlustuse vallas on ette nähtud teistsugune kindlustuskaitse kui ametnikele kehtestatud süsteemis: — pensioni suurus arvutatakse protsendina keskmisest sissetulekust, mitte viimasest kuupalgast; — ravi- ja hoolduskindlustusele tehtud kulutused kaetakse täies ulatuses.

(65) Ka sotsiaaltoetuste rahastamine erineb märkimisväärselt ametnike suhtes kohaldatavates õigusnormides sätestatust: lepinguliste töötajate kohustuslikku sotsiaalkindlustust rahastatakse töötajate tööelu jooksul töötajate ja tööandjate tehtud sissemaksetest (edaspidi „kohustuslikud sotsiaalkindlustusmaksed”). Sissemaksete kogumäär jaotatakse ametlikult töötaja ja tööandja osaks, mis kumbki moodustab ligikaudu poole kogumäärast. Tööandja on siiski ametlikult kohustatud maksma sotsiaalkindlustusmaksete kogumäära. Joonis 2 Kohustusliku sotsiaalkindlustusmakse määrad protsendina lepinguliste töötajate brutopalgast (vt ka lisa)

(66) Jooniselt 2 ilmneb, et kohustusliku sotsiaalkindlustusmakse määrad on 1995. aastast alates jäänud vahemikku 38–42 % brutopalgast (= netopalk + töötaja osa). Sotsiaalkindlustusmakse tööandja ja töötaja osad on vahemikus 19–21 % brutopalgast (üksikasjalikud aegread on esitatud lisas).

(67) Deutsche Posti lepingulistel töötajatel oli peale kohustusliku sotsiaalkindlustuse ka täiendav pensionikindlustus. Enne 1997. aastat tööle võetud lepingulistele töötajatele pakuti täiendavat pensionikindlustust, mille tulemusel võisid nad saada ametnikega võrreldavat pensioni. Täiendav pensionikindlustus kattis seega lepinguliste töötajate kohustusliku sotsiaalkindlustuse raames makstavat pensioni (s.o kindlaksmääratud protsent keskmisest sissetulekust) ja ametnike pensioni (s.o kindlaksmääratud protsent viimasest ametipalgast) vahe. Täpsed tingimused on sätestatud Deutsche Bundesposti pensionifondi põhikirjas (Satzung der Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost; edaspidi „pensionifondi põhikiri”) (29).

(68) Deutsche Post rahastas pensionile jäänud lepinguliste töötajate lisapensioni 1997. aastani sissemaksetega, mis moodustasid ligikaudu [5–10 %] (30) töötavate lepinguliste töötajate brutopalgast. 1997. aastast alates moodustas Deutsche Post pensionifondi põhikirja kohaste täitmata kohustuste katmiseks reservid (vt kohustuse nr 4 kirjeldus punktis II.3.1.3).

(69) 1997. aastast alates pakuti uutele lepingulistele töötajatele oluliselt väiksemat täiendavat pensionikindlustust, mille eest Deutsche Post maksis 1997.–2007. aastal [0–5 %] brutopalgast.

II.2. Riiklikud hüvitised ja riigigarantiid Deutsche Posti ainulitsentsi ja universaalteenuse osutamise kohustuse kontekstis

II.2.1. Kuni 2007. aastani kehtinud ainulitsents

(70) Enne 1998. aastat oli tasulise kirjateenuse osutamine 1989. aasta postisüsteemi seaduse § 2 kohaselt reserveeritud Deutsche Postile. Muude postiteenuste osutamine, nt postipakkide, ajalehtede või ajakirjade edastamine, ei olnud Deutsche Postile reserveeritud ja neis valdkondades valitses konkurents. 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 kohaselt tuli kõnealuse reserveeritud teenuse osutamisest saadud kasumit kasutada konkurentsipõhiste universaalteenuste valdkonnas kantud kahjumi rahastamiseks. 1994. aasta telekommunikatsiooni ja posti reguleerimise seaduse (31) § 4 kohaselt kuulus reserveeritud kirjateenuse tasu heakskiitmine Saksamaa Liitvabariigi posti- ja telekommunikatsiooniministri pädevusse.

(71) 1997. aasta postiseaduse jõustumisega 1998. aastal piirati järk-järgult Deutsche Postile reserveeritud teenuste ulatust. 1997. aasta postiseaduse § 51 kohaselt hõlmas Deutsche Postile 1997. aastal antud ainulitsents kuni 200 grammi kaaluvate kirjade ja adresseeritud kataloogide edastamist, kuigi seda piirkaalu vähendati hiljem järk-järgult ja 2006. aastal kinnitati piirkaaluks 50 grammi. Ainulitsents aegus 31. detsembril 2007.

II.2.2. Kuni 2007. aastani kehtinud universaalse postiteenuse osutamise kohustus

(72) Universaalteenuse osutamise kohustus pandi Deutsche Postile ametlikult kahe järgmise õigusaktiga: — Postdienst-Pflichtleistungsverordnung’iga (32) (kohustuslike postiteenuste määrus; edaspidi „kohustuslike teenuste määrus”) määrati Deutsche Post kirjade ja kuni 20 kg kaaluvate postipakkide puhul universaalteenuse osutajaks ning talle pandi kohustus osutada asjaomaseid teenuseid ühtse tasu eest kogu Saksamaal; — 1997. aasta postiseadusega ja selle 1999. aastal vastuvõetud rakendusmäärusega (33) (edaspidi „1999. aasta universaalteenuse määrus”) pikendati DPAG-le pandud universaalteenuse osutamise kohustust.

(73) 1997. aasta postiseaduse §-s 11 määratleti universaalteenus kui miinimumhulk postiteenuseid, mida tuleb osutada kõikjal taskukohase hinna eest. Selline teenus hõlmas muu hulgas kirjade, kuni 20 kg kaaluvate adresseeritud pakkide, raamatute, kataloogide, ajalehtede ja ajakirjade edastamist (edaspidi „universaalteenus”).

(74) 1999. aasta universaalteenuse määruses sätestati universaalteenuse kvaliteedi miinimumnõuded: 1) kogu Saksamaal peab olema vähemalt 12 000 alalist postiasutust; 2) aastas tuleb keskmiselt 80 % kirjadest ja pakkidest ettenähtud tähtaja jooksul (kirjade puhul üks tööpäev ja pakkide puhul kaks tööpäeva) kätte toimetada; peale selle peab kättetoimetamine toimuma vähemalt kord tööpäevas; 3) hoolimata üldnõudest, et universaalteenuse hind peab olema taskukohane, pidi DPAG kehtestama 2007. aastal aegunud ainulitsentsi alusel osutatud kirjateenuse jaoks ühtse hinna. DPAG-l oli siiski reserveeritud teenuste hinna määramisel teatav vabadus, sest ta võis sõlmida korraga vähemalt 50 üksust saatvate klientidega individuaalse hinnakokkuleppe.

(75) 1997. aasta postiseaduse §-ga 52 pikendati DPAG-le pandud universaalteenuse osutamise kohustust 31. detsembrini 2007, st kuni tema kirjateenuse osutamise ainulitsentsi aegumiseni. Pärast ainulitsentsi aegumist ei ole Saksamaal ühelegi postiettevõtjale pandud universaalteenuse osutamise kohustust ja see tähendab, et kõik postiteenuste osutajad peavad pakkuma universaalset postiteenust („turujõud”). Kui on selge või võib oletada, et universaalteenust ei osutata piisavalt või asjakohaselt, on 1997. aasta postiseaduses kõnealuse teenuse osutamise tagamiseks ette nähtud õiguslikud vahendid.

(76) Nagu WIKi hinnangust (vt joonis 3) selgub, saadi 1990.–2007. aastal ligikaudu 88 % kogutulust universaalteenuse osutamisest. Enamiku universaalsete postiteenuste suhtes kohaldati Deutsche Posti turgu valitseva seisundi tõttu hindade reguleerimist (vt punkt II.2.1). Peale kõnealuste reguleeritud teenuste, mis andsid ligikaudu 62 % kogutulust, osutas Deutsche Post teiste teenuseosutajatega konkureerides universaalset pakiteenust (ligikaudu 15 % kogutulust) ja reguleerimata hindadega universaalset kirjateenust (ligikaudu 11 % kogutulust).

(77) Peale selle pakkus Deutsche Post ka kommertsteenuseid (nt Postbanki jaepangandusteenused, Telekomi jaotusteenused, otsepostitusteenus). Kommertsteenused andsid ajavahemikul 1990–2007 ligikaudu 12 % Deutsche Posti kogutulust.

II.2.3. Riiklikud hüvitised

(78) Deutsche Bundespost oli alates selle asutamisest 1950. aastal riigi erifond. Saksa haldusõiguse kohaselt ei ole erifond riigist sõltumatu juriidiline isik, kuid tal on siiski oma eelarve ja ta ei vastuta riigi üldiste võlgade eest.

(79) Esimese 1989. aasta postireformiga nähti ette erifondi jagamine kolmeks osaks: Postdienst’iks, Postbank’iks ja Telekom’iks, mis klassifitseeriti avalik-õiguslikeks äriühinguteks, kuid mis ei olnud riigist sõltumatud juriidilised isikud.

(80) 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 lõigete 2 ja 3 kohaselt pidid kõnealused kolm äriühingut üldiselt katma iga üksiku teenuse kulud täies ulatuses asjaomastest tuludest, ja kolme äriühingu vaheline ristfinantseerimine oli lubatud juhul, kui äriühingul tekib universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise tõttu kahjum. Sellest tulenevalt sai Postdienst 1990.–1993. aastal Telekomilt oma kahjumi katmiseks kokku 2,844 miljardit eurot.

(81) Teise postireformi käigus muudeti erifondi kolm osa 1. jaanuarist 1995 aktsiaseltsideks: Postdienst muudeti DPAG-ks, Postbank muudeti Postbank AG-ks ja Telekom muudeti Telekom AG-ks. Telekom AG võttis vastavalt 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõikele 2 üle kõik erifondi kui tervikuga seotud laenukohustused, kuid ta võis esitada nõude DPAG ja Postbank AG vastu ulatuses, milles sai laenukohustusi seostada nende õiguseellastega.

(82) 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 7 kohaselt lõppes Telekom AG (1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõike 2 alusel saadud) õigus esitada nõue DPAG vastu Postdiensti kogunenud kahjumi ulatuses siiski 31. detsembril 1994. Selle tulemusel andis Telekom AG DPAG-le üle varad, mille väärtus oli 2,822 miljardit eurot. Saksamaa väitel oli selline varade üleandmine Telekom AG-lt DPAG-le – nagu ka varem 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 lõike 3 alusel makstud hüvitised – DPAG universaalteenuse osutamise kohustuse täitmiseks vältimatu.

(83) Postdienst sai 1990.–1995. aastal universaalteenuse osutamise kohustuse hüvituseks kokku 5,666 miljardit eurot.

II.2.4. Riigigarantii enne 1995. aastat emiteeritud võlaväärtpaberitele

(84) Alates 1953. aastast on Deutsche Bundesposti võlaväärtpaberid 1953. aasta postihaldusseaduse (34) § 22 lõike 4 kohaselt samaväärsed riigi võlaväärtpaberitega. Kuna 1953. aasta postihaldusseadus tühistati 1989. aasta postikorralduse seadusega, võeti kõnealune tingimus üle 1989. aasta postikorralduse seaduse §-i 40.

(85) Pärast erifondi jagamist kolmeks osaks 1989. aastal ei emiteerinud Postdienst võlaväärtpabereid ise, vaid Postbank tegi asjaomaseid tehinguid iseseisvalt kõigi kolme Deutsche Bundesposti ettevõtte eest. Seejärel jagati võlaväärtpaberid Postdiensti, Telekomi ja Postbanki vahel vastavalt nende rahalistele vajadustele.

(86) Pärast 1995. aastat vastutas Saksamaa 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõike 4 kohaselt endiselt kõigi selliste kohustuste täitmise eest, mille Deutsche Bundespost oli võtnud enne 1995. aastat ja mis hiljem jagati Postdiensti, Telekomi ja Postbanki vahel. Saksamaa ei vastutanud siiski võlaväärtpaberite eest, mida DPAG oli hiljem emiteerinud.

II.3. Reguleeritud teenustelt saadud tulu kui lisahüvitis pensionikulude ja universaalteenuse netokulude eest

(87) Peale selle pandi 1997. aasta postiseadusega Bundesnetzagentur’ile (edaspidi „reguleeriv asutus”) kohustus teostada järelevalvet reserveeritud ja liberaliseeritud kirjaturu üle. 1997. aasta postiseaduse § 19 kohaselt reguleerib reguleeriv asutus Deutsche Posti küsitavat tasu kirjaturul, kus Deutsche Postil on turgu valitsev seisund. Deutsche Postil oli turgu valitsev seisund nii reserveeritud teenuste valdkonnas (vastavalt 1997. aasta postiseaduse §-le 51) kui ka praktiliselt kõigis muudes kirjateenusega seotud valdkondades, mis olid juba konkurentsile avatud. Hindu sai reguleerida kas varasema võrdlushindade kehtestamise kaudu või hilisema hinnakontrolli käigus.

(88) Reguleeriva asutuse turu-uuringutest selgub, et Deutsche Posti osa reguleeritud kirjateenuste turul oli keskmiselt 90–97 %. Reguleeriv asutus väidab oma viimases aruandes, et 1997. aastal alanud turgude järkjärgulise avamisega ei ole õnnestunud saavutada toimivat konkurentsi Saksamaa kirjaturul (35).

(89) Deutsche Post sai enamiku oma kogutulust reguleeritud kirjateenustelt (nt ligikaudu 62 % 1990.–2007. aastal saadud kogutulust (vt joonis 3) ja ligikaudu 56 % 2008.–2010. aastal saadud kogutulust).

(90) Kõiki muid universaalteenuseid ja kommertsteenuseid, mille eest küsitavat tasu 1997. aasta postiseaduse §-de 19–27 kohaselt ei reguleerita (36), nimetatakse edaspidi reguleerimata hindadega teenusteks.

(91) Reguleeritud kirjateenuse kohta on 1997. aasta postiseaduse § 20 lõigetes 1 ja 2 sätestatud, et tasu peab põhinema tõhusalt osutatud teenuse kuludel. Kui see on objektiivselt põhjendatud, peab reguleeriv asutus võtma nõuetekohaselt arvesse muu hulgas järgmist: — postiteenuste üleüldise kättesaadavuse tagamise kulud ja — Postdienstilt ülevõetud töötajate pensioni- ja ravikindlustuse kulud.

(92) 1997. aasta postiseaduse §-ga 57 ning Saksamaa Liitvabariigi majandus- ja tehnoloogiaministri 27. märtsi 2000. aasta suunistega külmutati reguleeritud hinnad 2002. aasta 31. detsembrini 1997. aasta tasemele.

II.3.1. 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus

(93) Reguleeriv asutus võttis esimese otsuse reguleeritud kirjateenuse tasu ülemmäära kehtestamise kohta ajavahemikuks 1. jaanuarist 2003 kuni 31. detsembrini 2007 (edaspidi „2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”) vastu 2002. aastal. Nn hinnalae reguleerimine on teatavate teenuste pakme hinna reguleerimise menetlus, mille käigus kehtestatakse ülemmäärana kõigi asjaomasesse pakmesse kuuluvate teenuste hindade kaalutud keskmine, mitte ei kontrollita iga üksiku teenuse hinda. 1997. aasta postiseaduse § 19 kohaselt kohaldati varasemat võrdlushinna kehtestamist kõigi postiteenuste suhtes, mille puhul oli Deutsche Postil turgu valitsev seisund.

(94) 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse täitmise eesmärgil esitas Deutsche Post reguleerivale asutusele esimest korda regulatiivse tulu- ja kuluarvestuse (edaspidi „2002. aasta tulu- ja kuluarvestus”), mis hõlmas ajavahemikku 1998–2006. Tulu- ja kuluarvestus põhines 2001. aastale eelnevatel majandustulemustel ja sellele järgnevate aastate kohta tehtud prognoosidel.

(95) Deutsche Post võttis 2002. aastal n-ö kohustuse osutada universaalteenust ning rakendada tööle Postdienstilt ülevõetud ametnikud ja lepingulised töötajad. Kõnealused kohustused hõlmavad kulusid, mida Deutsche Posti väitel ei oleks tal ilma universaalteenuse osutamise kohustuseta ning Postdienstilt töötajaid ja taristut üle võtmata tekkinud (vt üksikasjalik loetelu tabelis 1). Tabel 1 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse alusel heaks kiidetud kohustused nimiväärtuses (miljonites eurodes) Nr 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse kohased kohustused Keskmine kohustus (1998–2006) miljonites eurodes % 1 Konkurentsikeskkonnas tavatud palgakulud […] […] 2 Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud […] […] 3 Postkontorite taristukulud […] […] 4 Töötajate täiendav pensionikindlustus […] […] 5 Postiveoteenusega seotud taristu kulud […] […] 6 Sotsiaal- ja tervishoiukulud […] […] 7 Personali ümberkorraldamine […] […] 8 Ametnike ravikindlustuse puudujäägi katmine […] […] Keskmine kogukulu […] 100 %

(96) Reguleeriv asutus nõustus lõpuks Deutsche Posti väitega, et Deutsche Postil ei oleks ilma universaalteenuse osutamise kohustuseta (kohustused nr 3 ja 5, universaalteenuse osutamisega seotud kulud) ning Postdienstilt ametnikke ja lepingulisi töötajaid üle võtmata (kohustused nr 1, 2, 4, 6, 7 ja 8) selliseid kulusid tekkinud. Peale selle kiitis reguleeriv asutus heaks suuremad reguleeritud kirjasaatmistasud, mille tulemusel kinnitati 2002.–2006. aastaks keskmiste iga-aastaste […] miljardi euro suuruste kohustuste rahastamine reguleeritud kirjateenuselt saadavast tulust. 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse kohaselt kehtestatakse kõnealuste kohustuste täielikuks katmiseks hinnad, mille jaoks määratakse eelnevalt kindlaks võrdlushind.

II.3.1.1. Konkurentsikeskkonnas tavatud põhipalgad (kohustus nr 1)

(97) Kohustus nr 1 on postitöötajate põhipalkade osa, mis ületab majandusharu keskmist põhipalka. Deutsche Post kehtestas konkurentsikeskkonnas tavapärase palga võrdlusaluseks palgad, mis lepiti ametiühingutega kokku kollektiivlepingus kõigi pärast 2002. aastat värvatud töötajate kohta. Kohustuse nr 1 suuruse arvutamisel kohaldatakse seda võrdlusalust siiski kõigi töötajate suhtes. Lisaks kohaldatakse seda esitatud tulu- ja kuluarvestuste suhtes tagasiulatuvalt kuni 1998. aastani.

II.3.1.2. Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud (kohustus nr 2)

(98) Reguleeriv asutus nõustus ka Deutsche Posti väitega, et ta pidi oma lepinguliste töötajate ja ametnike eest tasuma suuremaid sotsiaalkindlustusmakseid kui tema erasektoris tegutsevad konkurendid üldiselt oma lepinguliste töötajate eest.

(99) Deutsche Post lähtub oma arvutustes sotsiaalkindlustusmakse määrast, mida ta pidas nii ametnike kui ka lepinguliste töötajate puhul konkurentsikeskkonnas tavapäraseks (edaspidi „tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär”). Tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär määratletakse järgmiste maksete summana: — lepingulise töötaja pealt tasutavate sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osa (ligikaudu 19–21 %, s.o – nagu on näidatud joonisel – ligikaudu pool sotsiaalkindlustusmakse kogumäärast; — õnnetusjuhtumikindlustusmakse ([0–5 %]; Deutsche Posti puhul hõlmab tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär kõnealust makset alates 2001. aastast, ja — täiendava pensionikindlustuse makse ([0–5 %]; Deutsche Posti puhul hõlmab tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär kõnealust makset alates 1997. aastast, kuna nii suurt täiendava pensionikindlustuse makset peetakse konkurentsikeskkonnas tavapäraseks. See määr põhineb täiendaval pensionikindlustusel, mida Deutsche Post pakkus 1997. aastast alates oma uutele lepingulistele töötajatele).

(100) Kõiki tulu- ja kuluarvestuse kohast maksemäära ületavaid sotsiaalkindlustusmakseid (edaspidi „konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkindlustusmaksed”) rahastatakse reguleeritud tuludest. Tabelis 2 näitab näiteks ametnike konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkindlustusmaksete arvutus 2001. aasta kohta, et ametnike tegelikud sotsiaalkindlustusmaksed olid peaaegu kaks korda suuremad kui tulu- ja kuluarvestuse kohasel maksemääral põhinevad ja konkurentsikeskkonnas tavapärasena liigitatavad sotsiaalkindlustusmaksed. Tabel 2 Ametnikega seotud konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud 2001. aastal 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal (miljonites eurodes) % arvestuslikest palkadest (1) Pensionifondidesse tehtavate sissemaksete määr 33 % (2) Ametnike palgad kokku […] (3) =(1)*(2) Pensionifondidesse tehtavad sissemaksed […] (4) Tervishoiukulud […] (5) =(3)+(4) Sotsiaalkulud kokku […] [40–45 %] (6) Tööandja osa sotsiaalkindlustusmaksest 20,43 % (7) Õnnetusjuhtumikindlustus […] (8) Täiendav pensionikindlustus […] (9) =(6)+(7)+(8) Tulu- ja kuluarvestuse kohane maksemäär […] (10) =(2)*(9) Tulu ja kuluarvestuse kohased sotsiaalkulud (võrdlusmäär) […] [20–25 %] (11) =(5)–(10) Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud […] [15–20 %]

(101) Sotsiaalkindlustusmaksete kogusumma sisaldab Deutsche Posti poolt pensionifondidesse tehtud sissemakset, mis on 33 % töötavate ametnike arvestuslikust palgast (või ühekordseid 2,045 miljardi euro suuruseid iga-aastaseid makseid ajavahemikul 1995–1999), ja ametnike tervishoiukulude katmiseks tehtud makseid. 2001. aastal moodustasid sotsiaalkindlustusmaksed kokku [40–45 %] ametnike arvestuslikust palgast.

(102) Kuigi sotsiaalkindlustusmakse määr on määratletud teatava protsendina lepinguliste töötajate brutopalgast (netopalk + töötaja osa sotsiaalkindlustusmaksest), korrutab Deutsche Post tulu- ja kuluarvestuse kohaste sotsiaalkulude (võrdlusmäära) arvutamiseks tulu- ja kuluarvestuse kohase [20–25 %] suuruse maksemäära ametnike arvestusliku palgaga.

II.3.1.3. Lepinguliste töötajate täiendav pensionikindlustus (kohustus nr 4)

(103) Kohustus nr 4 hõlmab hüvitist, mille arvelt tuleb luua reserv enne 1997. aastat Deutsche Posti lepinguliste töötajate täiendavast pensionikindlustusest tulenenud kohustuste katmiseks.

(104) Nagu punktis II.1.4 selgitatud, pakuti enne 1997. aastat värvatud Deutsche Posti lepingulistele töötajatele täiendavat pensionikindlustust, et tagada neile ametnike pensioniga võrdväärne pension. Postdienst oli jätnud siiski tulevaste pensionimaksete jaoks reservi loomata. Alles pärast DPAG asutamist loodi bilansis 8,153 miljardi euro suurune reserv.

II.3.1.4. Muud konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud (kohustused nr 6, 7 ja 8)

(105) Kohustus nr 6 hõlmab Deutsche Posti makset Saksamaa Liitvabariigi posti- ja telekommunikatsiooniametile (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation – BanstPT), kes annab Postdienstilt ülevõetud ametnikele ja lepingulistele töötajatele teatavaid sotsiaaltoetusi (nt sotsiaaleluruumid). Kohustus nr 7 hõlmab Deutsche Posti makseid ametnike ravikindlustuse puudujäägi katmiseks. Kohustus nr 8 (personali ümberkorraldamine) on seotud nii ametnike kui ka lepinguliste töötajatega.

II.3.1.5. Universaalteenusega seotud kohustused (kohustused nr 3 ja 5)

(106) Need kohustused kajastavad kulusid, mida Deutsche Post oleks saanud kokku hoida, kui ta oleks kasutanud oma postkontori- ja pakiveovõrku ärilistel eesmärkidel. Kulude kokkuhoiu arvutamisel võetakse arvesse näiteks seda, mitu postkontorit oleks Deutsche Postil ilma universaalteenuse osutamise kohustuseta.

II.3.2. 2007. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus

(107) Reguleeriv asutus kinnitas 7. novembril 2007 võrdlushinnad ajavahemikuks 1. jaanuarist 200831. detsembrini 2011 (edaspidi „2007. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”). 14. novembril 2011 kinnitas ta ajavahemikul 1. jaanuarist 2012 kuni 31. detsembrini 2013 kehtivad võrdlushinnad (edaspidi „2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsus”).

(108) Alates 2007. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse vastuvõtmisest ei kontrollita enam eelnevalt rohkem kui 50 kirjast koosnevate saadetiste hindu; selle asemel kohaldatakse hindade järelkontrolli vastavalt 1997. aasta postiseaduse §le 25 (37). Kõigi muude selliste postiteenuste hinnad, mille puhul on Deutsche Postil turgu valitsev seisund, kinnitatakse ka edaspidi varem vastavalt 1997. aasta postiseaduse §-le 19.

(109) Komisjon viitab kõnealuses otsuses teenustele, mille puhul on Deutsche Postil turgu valitsev seisund ja mille suhtes tuleb kohaldada kas 1997. aasta postiseaduse § 19 kohast hindade eelkontrolli või 1997. aasta postiseaduse § 25 kohast hindade järelkontrolli, kui reguleeritud hindadega teenustele. Kõiki muid teenuseid, mille puhul ei ole Deutsche Postil turgu valitsevat seisundit ja mille hindu ei kontrollita, nimetatakse reguleerimata hindadega teenusteks.

(110) Deutsche Post võttis arvesse ka kohustusi, mis tal tekkisid pärast Postdiensti töötajate ülevõtmist konkurentsikeskkonnas tavatute palga- ja sotsiaalkulude tõttu (nt keskmiselt […] miljonit eurot alates 2008. aastast seoses kohustusega nr 2 – konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud), kui ka universaalteenuse osutamise kohustusega seotud kulusid. Nii nagu 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuses kinnitas reguleeriv asutus taas, et sellised kulud kantakse reguleeritud tuludest, ja kehtestas seetõttu vastavalt kõrgemad võrdlushinnad. Reguleeriva asutuse suhtumine sellistesse kohustustesse jäi seega 2002. aasta, 2007. aasta ja 2009. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuses seoses reguleerimata hindadega teenustega muutumatuks.

II.4. DPAG finantstulemused

(111) DPAG 1995.–2006. aasta finantstulemused on esitatud 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse joonisel 2. Kui 1995.–1999. aastani olid tulemused kõikuvad (ühel aastal töötati kahjumiga, teisel kasumiga), siis 2000.–2006. aastani sai DPAG pidevalt kasumit, mis ulatus 1–2 miljardi euroni (enne maksustamist).

(112) 2007.–2010. aastani oli DPAG puhaskasum järgmine: 1,8 miljardit eurot (2007), -2,0 miljardit eurot (2008), 0,7 miljardit eurot (2009) ja 2,6 miljardit eurot (2010).

(113) DPAG avaldatud bilansid ei võimalda kasumit seostada eri teenustega. Seepärast ei saa avaldatud bilansside põhjal kindlaks teha, kas reguleeritud hindadega universaalteenuselt saadi kokkuvõttes kahjumit või kasumit.

III. MENETLUSE ALGATAMISE PÕHJUSED

(114) Nagu Üldkohus kohtuasjas T-421/07 tehtud otsuses (38) kinnitas, käsitletakse 2007. aasta menetluse pikendamise otsusega jätkatud menetluses kõiki meetmed, mida on alates 1999. aasta menetluse algatamise otsuse vastuvõtmisest uuritud.

III.1. Pensionitoetus

(115) 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses märgiti, et pensionitoetus on uus abi, kuna Deutsche Post pidi enne 1995. aasta pensionireformi pensionikulusid täies ulatuses omavahenditest rahastama. Peale selle lükati 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses ümber Combuse kohtuotsusele (39) tuginev Saksamaa väide, et pensionitoetus ei ole abi.

(116) Hinnates pensionitoetuse kui varasemate pensionikohustuste katmiseks ettenähtud hüvitise kokkusobivust siseturuga (nt kooskõlas komisjoni otsusega, mis käsitles Prantsuse äriühingut La Poste (40); edaspidi „La Poste’i otsus”), võeti 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses arvesse, et asjaomased konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud kaeti nii pensionitoetusest kui ka reguleeritud tuludest (nt kohustus nr 2 – konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkindlustusmaksed).

(117) 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses esitatud arvutused, milles võeti arvesse hüvitise mõlemat elementi, näitasid, et Deutsche Post võis tõepoolest kohaldada sotsiaalkindlustusmakse määrasid, mis olid eraõiguslike konkurentide kohustuslike sotsiaalkindlustusmaksete kogusummast (tööandja osa + töötaja osa) 10–14 % väiksemad.

(118) Seepärast kaheldi 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses, kas pensionitoetus on varasemate pensionikohustuste katmiseks ettenähtud hüvitisena ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobiv.

III.2. Hüvitis universaalteenuse osutamise eest

(119) Saksamaa tugines ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikele 2, et põhjendada riiklike hüvitiste ja riigigarantii kui universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise eest ettenähtud hüvitise kokkusobivust siseturuga.

(120) Komisjon leidis Altmarki kohtuotsusele (41) tuginedes 2007. aasta menetluse algatamise otsuses, et riiklikud hüvitised ja riigigarantii on riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.

(121) Komisjon kahtles 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses, kas riiklikud hüvitised ja riigigarantiid olid universaalteenuse osutamise kohustuse täitmiseks vajalikud ja taotletud eesmärgiga proportsionaalsed. Komisjoni arvates tuli eelkõige analüüsida kulude jaotust universaalteenuste ja kommertsteenuste vahel vastavalt 2005. aasta ühenduse raamistikus sätestatud põhimõtetele. Peale selle oli tal kahtlusi seoses mõistliku kasumi kindlaksmääramisega, mille puhul tuli arvesse võtta asjaomase majandussektori keskmist kasumlikkust ja Deutsche Posti riske.

IV. WIKI HINNANG

(122) WIKi hinnangu eesmärk oli aidata komisjonil kontrollida Deutsche Posti 1990.–2007. aasta raamatupidamist ja teha kindlaks, kas Deutsche Post sai universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise eest ülemäärast hüvitist. WIK Consult GmbH pidi eelkõige: — määrama kindlaks mõistliku kasumi võrdlusmäära; — analüüsima sisemist kulude jaotust ja siirdehinna kokkuleppeid ning — arvutama universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude katmiseks makstud ülemäärase hüvitise suuruse.

IV.1. 2009. aasta regulatiivse tulu- ja kuluarvestuse kirjeldus

(123) Pärast seda, kui komisjoni andis 30. oktoobri 2008 teabe esitamise korralduse, esitas Saksamaa 2009. aastal lõpuks täieliku regulatiivse tulu- ja kuluarvestuse 1990.–2007. aasta kohta (edaspidi „2009. aasta tulu- ja kuluarvestus”).

IV.1.1. Tulud

(124) Deutsche Posti tulud saab liigitada kolme järgmisse suurde rühma. — reguleeritud universaalne kirjateenus (62 % kogutulust ajavahemikul 1990–2007) Reguleeritud hindadega kirjateenus hõlmab kõiki universaalteenuseid, mida osutati turgudel, kus Deutsche Postil oli turgu valitsev seisund, sealhulgas teenuseid, mille osutamiseks oli tal ainulitsents. 1990.–2007. aastal teenis Deutsche Post sellistelt teenustelt 62 % kogutulust (42). — Reguleerimata universaalteenus (26 % kogutulust ajavahemikul 1990–2007) Universaalset pakiteenust on alati osutatud konkurentsile avatud turgudel, kus Deutsche Posti keskmine turuosa oli üksnes 30 %. 1990.–2007. aastal sai Deutsche Post universaalselt pakiteenuselt 15 % kogutulust. Reguleerimata hindadega universaalselt kirjateenuselt (nt kataloogid, rahvusvaheline post) sai Deutsche Post ligikaudu 11 % kogutulust. — Reguleerimata kommertsteenused (12 % kogutulust 1990.–2007. aastal) Deutsche Post kasutas oma postkontorite võrku nii postiteenuste osutamiseks kui ka Postbank AG ja – väiksemal määral – Deutsche Telekomi toodete ning teenuste müügiks. Deutsche Post sai kõnealustelt kommertsteenustelt ligikaudu 6 % kogutulust. Kommertspakiteenustelt ja -kirjateenustelt (nt posti teel saadetav reklaam) teenis Deutsche Post ligikaudu 4 % kogutulust. Peale selle osutas Deutsche Post muid teenuseid, nt pakkus oma muudes ärivaldkondades tegutsevatele rahvusvahelistele tütarettevõtjatele (nt DANZAS, DHL) valdusettevõtja teenuseid. Sellistelt kommertsjaotusteenustelt teenis Deutsche Post ligikaudu 2 % kogutulust. Joonis 3 Tulude jaotus 1990.–2007. aastal (nimiväärtuste põhjal)

(125) WIKi hinnangus käsitletakse üksnes selliseid kommertsteenuseid, mida juriidiline isik DPAG ja tema õiguseellane Postdienst osutasid seoses universaalteenusega. Neid kommertsteenuseid (nt DHLi üleilmne kullerteenus), mida teised juriidilised isikud osutasid Deutsche Post World Net’i (edaspidi „DPWN”) kaudu, hinnangus ei käsitletud.

IV.1.2. Kohustuste arvutamine 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses

(126) Erinevalt tulu- ja kuluarvestusest, mille Deutsche Post esitas reguleerivale asutusele 2002. aasta, 2007. aasta ja 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsuse jaoks, sisaldas 2009. aasta tulu- ja kuluarvestus, mida reguleerivale asutusele kunagi ei esitatud, oluliselt suuremat kohustuste summat, mille Deutsche Post jaotas reguleeritud teenuste vahel.

(127) 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal oli ajavahemikul 1990–2006 Deutsche Posti kohustuse keskmine suurus […] miljardit eurot; 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt oli see […] miljardit eurot. Joonis 4 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaste universaalteenusega seotud kohustuste ja 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusega heakskiidetud kohustuste võrdlus (aasta keskmine summa nimiväärtuses, miljonites eurodes) […]

(128) Kui kohustus nr 2 (konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud) ja kohustus nr 4 (täiendav pensionikindlustus) olid 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuses ja 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses suhteliselt sarnased, siis kohustus nr 1 (konkurentsikeskkonnas tavatud põhipalgad) oli peaaegu […]. Erinevalt 2002. aasta tulu- ja kuluarvestusest ei kasutanud Deutsche Post konkurentsikeskkonnas tavapäraste palkade võrdlusalusena enam kollektiivlepingus kokkulepitud palku, vaid postisektori jaoks kehtestatud miinimumpalka, mis põhines Saksamaa Liitvabariigi tööministri 2007. aasta määrusel (edaspidi „2007. aasta miinimumpalk”). Bundesverwaltungsgericht (föderaalne halduskohus) kuulutas kõnealuse määruse siiski õigusvastaseks ja see ei jõustunud seetõttu kunagi.

(129) Peale selle nimetas Deutsche Post 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses kirjade edastamise taristut uue kohustusena, mis hõlmas kuuenda kättetoimetamispäevaga seotud lisakulusid (keskmiselt […] miljonit eurot aastas). Arvutus tugines eeldusele, et Deutsche Post oleks universaalteenuse osutamise kohustuseta toimetanud saadetisi kätte viiel, mitte kuuel päeval.

(130) Kohustuse nr 3 (postkontorite taristukulud) suurus on arvutatud teisiti kui 2002. aasta tulu- ja kuluarvestuses. Kõnealune kohustus hõlmab nüüd väidetavat kulude kokkuhoidu, mis oleks saavutatud, kui kõik postiasutused oleksid alates 1990. aastast esindustena tegutsenud. Kohustuse nr 3 suuruse arvutamisel võetakse arvesse tasusid, mida Deutsche Post maksis 2007. aastal kolmandatele isikutele jaotusteenuse osutamise eest.

IV.1.3. 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses esitatud kasumimarginaalid

(131) Kohustuste jaotamine reguleeritud hindadega universaalsele kirjateenusele vähendas oluliselt reguleerimata teenustega seotud kulusid, nt palga- ja sotsiaalkulusid. Sellise ümberjaotamise tulemusel saavutati kommertsteenuste valdkonnas suured positiivsed ligikaudu [15–25 %] suurused kasumimarginaalid ja reguleeritud hindadega kirjateenuselt saadi ligikaudu [0–10 %] suurune kahjum.

(132) Deutsche Post viitab oma aastaaruandes kirjade edastamise valdkonnas saadud ülisuurele kasumile (vt ka punkt V.3), mis siiski reguleerimata hindadega teenustelt reguleeritud hindadega teenustele ülekantud kohustuste tõttu täielikult ära kasutati. Joonis 5 Keskmine müügitulu 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal […]

IV.2. Mõistliku kasumi kindlakstegemiseks võrdlusmäära arvutamine

IV.2.1. Deutsche Posti väärtusahel: madaltehnoloogiline äritegevus ja väike äririsk

(133) Mõistliku kasumi kindlakstegemiseks võrdlusmäära arvutamise ja kulude jaotuse hindamise ettevalmistamise tarvis tuleb analüüsida väärtusahelat ja äririske. Võrreldavate ettevõtjate rühma saab kindlaks teha ja Deutsche Posti mõistliku kasumi võrdlusmäära välja arvutada üksnes juhul, kui on teada tegevuse üksikasjad ja riskitunnused.

IV.2.1.1. Madaltehnoloogiat kasutava ärivaldkonna väärtusahel

(134) Deutsche Posti väärtusahela saab jagada kaheks põhiosaks: — kogu riigi territooriumi kattev jaotusvõrk kirisaadetiste ja postipakkide edastamiseks; — kogu riigi territooriumi kattev postkontorite võrk.

(135) Kirjade ja pakkide edastamise võrgu logistika on madaltehnoloogiat kasutav ärivaldkond, mis ei nõua ulatuslikku teadus- ja arendustegevust. Seepärast tegutsevad kõik teised asjaomase majandusharu ettevõtjad võrreldaval standarditud viisil. Kõnealuseid tegevusalasid nimetatakse sageli tavaliseks. Nende tegevusalade tavalisust näitab ka see, et Deutsche Post on neist suurema osa andnud üle allhankijatele. See kehtib ka kogu riigi territooriumi katva postkontorite võrgu kaudu osutatavate jaotusteenuste kohta, mille puhul kasutatakse samuti üha rohkem allhankijaid.

(136) Peale kõnealuste tavaliste tegevusalade on Deutsche Posti tähtsaimaks immateriaalseks varaks tema kliendibaas, kaubamärk ja tugev turupositsioon, eriti kirjaturul. WIKi hinnangu kohaselt ei tulene kõnealune immateriaalne vara siiski peamiselt mitte Deutsche Posti jõupingutustest või investeeringutest, vaid pigem tema varasemast ainulitsentsist. Deutsche Post ei pidanud turundusse ulatuslikke investeeringuid tegema, vaid võis 2007. aastani tugineda oma õiguslikult tagatud turupositsioonile. Seepärast ei tohiks Deutsche Post saada kõnealuse immateriaalse vara eest hüvitist.

IV.2.1.2. Väike risk tänu riiklikele meetmetele

(137) Deutsche Postil oli nii reguleeritud kui ka reguleerimata teenuste valdkonnas mitmel põhjusel oma konkurentidest väiksem risk.

(138) Esiteks oli Deutsche Post kuni 2007. aastani kaitstud tänu sellele, et talle kuulus kirjade edastamise õiguslik monopol. Peale selle oli Deutsche Postil kõigi reguleeritud kirjateenuste puhul 90 % suurune turuosa ning konkurents selles valdkonnas puudus või oli väike. Deutsche Post teenis reguleeritud hindadega teenustelt peaaegu kaks kolmandikku oma tuludest.

(139) Teiseks kinnitas reguleeriv asutus reguleeritud kirjateenusele hinnalae. Hinnalagi ületas tõhusalt toimiva ettevõtte kulusid, eesmärgiga muu hulgas katta väidetavalt konkurentsikeskkonnas tavatuid kulud reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas. Ühelgi DPAG konkurendil ei olnud sotsiaalkulude ristfinantseerimist võimaldavat ainulitsentsi või turgu valitsevat seisundit. Seepärast vähendasid ainulitsents ja turgu valitsev seisund olulisel määral äririski nii reguleeritud teenuste kui ka reguleerimata hindadega universaalteenuste ning kommertsteenuste valdkonnas.

(140) Kolmandaks vähendasid riski olulisel määral ka muud nii universaalteenuste kui ka kommertsteenuste valdkonnas rakendatud riiklikud meetmed: nii võimaldasid riiklikud hüvitised katta 1990. aastate esimese poole kahjumeid ja riigigarantii võimaldas Deutsche Postil kaasata kapitali samasuguse intressiga nagu riik kuni aastani 1995, hoolimata tema raskest majanduslikust olukorrast 1990. aastate esimesel poolel.

(141) Kokkuvõttes oli Deutsche Postil palju väiksemad turu ja kuludega seotud riskid kui tema konkurentidel, sest ta ei pidanud ise oma kliendibaasi välja arendama ja võis suuremate reguleeritud tasude arvelt katta kulude suurenemise. Sellest lähtuvalt leiti WIKi hinnangus, et võrreldavad konkurendid on eelkõige postiettevõtjad, kes tegelevad üksnes tavaliste tegevusaladega (nt kes ei investeeri olulisel määral turundusse ja kaubamärki) ja kelle äririsk ei ole suur (nt kellel on pikaajalised lepingud).

IV.2.2. Mõistliku kasumi võrdlusmäära kindlaksmääramine

(142) Tegevusalade ja riskide analüüsi tulemuste põhjal otsiti WIKi hinnangu raames finantsandmebaasidest (nt Orbise andmebaas, mis hõlmab ligikaudu 10 miljonit ettevõtjat kogu maailmas) võrreldavaid postiettevõtjaid. Kontrollitud kvantitatiivsete ja kvalitatiivsete valikumeetodite abil tehti kindlaks konkurentsiturul postiteenuseid osutavad võrreldavad ettevõtjad.

(143) WIKi hinnangu koostamiseks valiti välja 26 võrreldavat ettevõtjat, kes tegutsevad valdavalt pakkide edastamise valdkonnas ja on postiteenuste vallas hõivatud tavaliste tegevusaladega. Kõik võrreldavad konkurendid tegutsevad „posti- ja kullerteenuste” valdkonnas (NACE kood (43) 641).

(144) Sellega seoses tuleb märkida, et võrreldavate konkurentide arv on piiratud, sest eraettevõtjad ei ole turgu valitseva ettevõtja ainulitsentsi tõttu, mis hõlmas suurt osa kirjateenustest, kõnealuseid teenuseid seni olulisel määral osutanud. Lisaks jäeti WIKi hinnangust välja muude riikide turgu valitsevad postiettevõtjad, sest nad olid nagu Deutsche Postki kaitstud ainulitsentsiga ega tegutsenud eelkõige konkurentsiturul.

(145) Mõistliku kasumi kindlakstegemiseks kasutati WIKi hinnangus müügitulu, s.o raamatupidamislik kasum (tulu ilma intressi ja maksudeta; edaspidi „EBIT”) jagatud käibega. WIKi hinnangus arvutati välja ka varade tootlus (edaspidi „ROA”) (nt EBIT protsendina kogukapitalist), et saada kapitalil põhinev võrdlusmäär mõistliku kasumi kindlakstegemiseks. Tabel 3 WIKi hinnangu järgsed võrdlusmäärad: müügitulu ja ROA Müügitulu Varade tootlus (ROA) Mediaan 3,48 % 7,33 % Piirmäär (75-protsentiil) 6,77 % 13,41 %

(146) Valimi põhjal ilmneb, et müügitulu mediaan oli ajavahemikul 1998–2007 postisektori konkurentsipõhises osas 3,48 %. WIKi hinnangus esitati siiski peale müügitulu mediaani ka mõistliku kasumi piirmäär, nimelt võrreldavate konkurentide kasumite kolmas kvartiil, mis müügitulu puhul on 6,77 %. Teisisõnu tähendab see seda, et 75 % võrreldavate konkurentide kasum jääb alla 6,77 % suurust müügitulu (44).

(147) WIKi hinnangu kohaselt on varade tootluse mediaan 7,33 % ja piirmäär 13,41 %.

(148) Kuna Deutsche Posti risk oli tiheda konkurentsiga turgudel (nt kullerteenuste turg) tegutsevate võrreldavate ettevõtjate riskist palju väiksem, leiti WIKi hinnangus, et 3,48 % suurune müügitulu mediaan on Deutsche Posti mõistliku kasumi jaoks tagasihoidlik ja konservatiivne võrdlusmäär ning kõrgema määra – kuni 6,77 % suuruse müügitulu kolmanda kvartiilini – kasutamine selles valdkonnas ei ole soovitatav. Põhjendatud oleks isegi madalam võrdlusmäär, sest 3,48 % suurune müügitulu mediaan tähendab 7,33 % suurust varade tootlust, mis on riskivabast intressimäärast siiski märkimisväärselt suurem.

IV.3. Kulude jaotuse hindamine

(149) WIKi hinnangus kritiseeriti 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses esitatud kohustuste jaotust, sest kommertsteenuste ligikaudu [15–25 %] suurune müügitulu oli majandusharu keskmisest (45) palju suurem. Kuna eraõiguslikud konkurendid tegutsevad palju väiksematest kasumimarginaalidest hoolimata kasumlikult, leitakse WIKi hinnangus, et Deutsche Posti kommertsteenustele oleks tulnud jaotada suurema osa kuludest ja seega vähendada vastavalt reguleeritud teenustega seotud kohustusi.

(150) WIKi hinnangus jõutakse seega järeldusele, et kõik kommertsteenused teenivad neile jaotatud kuludest hoolimata ikkagi kasumit, mis vastab konkurentide 3,48 % suurusele müügitulu mediaanile. Sellest tulenevalt oli reguleeritud teenuste keskmine aastane kohustus 1990.–2007. aastal WIKi hinnangu kohaselt ligikaudu […] miljoni euro võrra väiksem.

(151) Kuna suur osa kommertsjaotusteenustest osutati seotud ettevõtjatele Postbank ja Telekom, uuriti WIKi hinnangus ka seda, kas nimetatud ettevõtjatele kehtestatud jaehinnad olid kooskõlas turuhindadega ja kas neid saab seega kasutada sobiva võrdlusalusena kommertsjaotusteenuste kulude kindlakstegemiseks. WIKi hinnangus leiti olemasolevate tõendite põhjal, et Deutsche Posti ja mõlema seotud ettevõtja vahel sõlmitud lepingud sisaldasid tingimusi, millega oleks nõus olnud ka sõltumatu kolmas isik. Kuna Postbank ja Telekom ei saanud 1990. aastate alguses ettevõtjavälist jaotusvõrku praktiliselt kasutada, nõustusid nad asjaomaseid kulusid jagama. Hilisematel aastatel tekkis Postbankil ja Telekomil siiski võimalus kasutada ka muid jaotusvõrke ja universaalteenuste võrgu kulud vähenesid ning seepärast muudeti lepingut ja lepiti kokku tuludega seotud komisjonitasus, mis on rohkem kooskõlas tüüpilise jaotusteenuste osutamise lepinguga (46).

IV.4. 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse korrigeerimine

(152) WIKi hinnangus tehti 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusse järgmise meetodi alusel palju parandusi. Tabel 4 WIKi hinnangus kasutatud meetod ülemäärase aastakasumi arvutamiseks 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal universaalteenuse tulud – universaalteenuse kulud – mõistlik kasum + riiklikud hüvitised ülemäärane kasum

IV.4.1. Universaalteenuse tulude korrigeerimine

(153) Deutsche Post müüs ära suure osa oma kinnisvaraportfellist (nt kinnisvara, mis ei olnud postivaldkonna ümberkorraldamise tõttu enam vajalik). Saadud tulu tuleks jaotada universaalteenusele, sest kõnealust vara kasutati peamiselt universaalteenuse osutamiseks ja seda renditi välja kommertsteenuste osutamiseks.

(154) Korrigeerimise tulemusel suurenevad universaalteenuse aastatulud ajavahemikul 1990–2007 keskmiselt […] miljoni euro võrra.

IV.4.2. Universaalteenuse osutamise kulude korrigeerimine

IV.4.2.1. Kuluarvestuse tegemine

(155) 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses ei ole sisemine kulude jaotus õigesti tehtud: universaalteenuse puhul ei ole kogu teenitud kasumit näidatud, kuna konkreetsete valdkondade (nt postkontorid) kasumeid ei ole jaotatud vastavalt universaalteenustele ja kommertsteenustele (nt üksikute teenuste kulud), vaid need on kokku liidetud ja esitatud ärikasumina. Deutsche Post ei saanud seepärast esitada eraldi raamatupidamisarvestust, nagu on ette nähtud komisjoni 16. novembri 2006. aasta direktiivis 2006/111/EÜ liikmesriikide ja riigi osalusega äriühingute vaheliste finantssuhete läbipaistvuse ning teatavate ettevõtjate finantsläbipaistvuse kohta (47).

(156) Kuigi Deutsche Post oli 1997. aastale eelneva ajavahemiku kohta esitanud ligikaudse äriühingusisese kuluarvestuse, tuli WIKi hinnangus 1997. aastale järgnenud perioodi kuluarvestust korrigeerida; vääralt universaalteenustele jaotatud kulud jaotati kuluarvestuses ümber kommertsteenustele.

(157) Korrigeerimise tulemusel vähenevad iga-aastased universaalteenuse kulud 1998.–2007. aastal keskmiselt […] miljoni euro võrra.

IV.4.2.2. Reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenustele jaotatud kohustuste korrigeerimine

(158) Nagu eespool märgitud, ei korrigeeritud WIKi hinnangus iga kohustust eraldi. Selle asemel kasutati uues arvutuses kommertsteenuste lõpphinda, mida käsitati usaldusväärse võrdlusalusena majandusharu keskmiste kulude jaoks. Sellest tulenevalt kasutati kogu kommertsteenuste ülemäärane kasum (48) esialgu kindlaksmääratud kohustuste rahastamiseks. Kokkuvõttes vähenevad seeläbi iga-aastased kohustused 1990.–2007. aastal keskmiselt […] miljoni euro võrra.

IV.4.2.3. Tulemustest sõltumatud täiendava pensionikindlustuse kulud (kohustus nr 4)

(159) Kohustusega nr 4 (täiendav pensionikindlustus) võttis Deutsche Post enda kanda kulud, mida ta oma aastaaruandes ei kajastanud. Kuna müügitulu kui võrdlusalus arvutatakse võrreldavate konkurentide tulu- ja kuluarvestuse põhjal, võib Deutsche Posti kuluarvestuses võtta arvesse üksnes selliseid kulusid, mis olid lubatud ka riiklike raamatupidamisstandardite või rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite (IAS) kohaselt. Seepärast ei ole lisakulud, mida IASi aruannetes tavaliselt ei kajastata, kuluartiklitena lubatud ja neid tuleb rahastada kindlaksmääratud kasumimarginaali (võrdlusmäär) arvelt.

(160) Asjaomase korrigeerimise tulemusel vähenevad kohustuse nr 4 kulud (täiendav pensionikindlustus) 1990.–2007. aastal keskmiselt […] miljoni euro võrra aastas.

IV.4.3. Kapitalikulude korrigeerimine mõistlikus kasumis

(161) Deutsche Post kajastas 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses kapitalikulusid, mida esialgu ei olnud tulu- ja kuluarvestuses esitatud, nt […] ja […] kulud. WIKi hinnangus […] ja […] kulusid ei näidata ja need asendatakse mõistliku kasumi jaoks kindlaksmääratud võrdlusmääraga.

IV.4.3.1. Ajavahemik 1996–2007

(162) Mõistlik kasum arvutatakse universaalteenuste korrigeeritud tulude ja võrdlusmäärana kasutatava 3,48 % suuruse müügitulu põhjal; mõistlik aastakasum on seega keskmiselt […] miljonit eurot. 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest jäetakse välja […] miljoni euro suurused keskmised aastased kapitalikulud ([…] miljoni euro suurused intressikulud ja suurem […] miljoni euro suurune regulatiivne amortisatsioon).

(163) Eelkõige tuleb märkida, et mõistlik kasum, mis arvutatakse võrdlusmäärana kasutatava 3,48 % suuruse müügitulu põhjal, on 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusega võrreldes absoluutarvudes suurem kui Deutsche Posti asjaomased kapitalikulud (nt intressikulu, mis arvutatakse kaasatud omakapitali ligikaudu […] suuruse sisemise müügitulu alusel, ja turuväärtusel põhinevad suuremad amortisatsioonikulud).

IV.4.3.2. Ajavahemik 1990–1995

(164) Postikorralduse seaduse § 63 lõike 1 kohaselt pidi Deutsche Post kuni 1995. aastani tegema Saksa valitsusele nn tagasimakseid (49) kokku ligikaudu 5,838 miljardit eurot ehk 8 % käibest. Vastutasuks vabastati Deutsche Post postikorralduse seaduse § 63 lõike 4 alusel kohustusest maksta välja dividende tagasimakseid ületavas summas.

(165) WIKi hinnangus jäetakse seepärast 1995. aastale eelneva ajavahemiku puhul mõistlik kasum sõnaselgelt arvesse võtmata, kuna tagasimaksed katsid Deutsche Posti omakapitalikulud täies ulatuses. Sellest tulenevalt jäetakse 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest välja Deutsche Posti […] miljoni euro suurused keskmised iga-aastased kapitalikulud ([…] miljoni euro suurused intressikulud ja suurem […] miljoni euro suurune regulatiivne lisaamortisatsioon) ning vähendatakse vastavalt universaalteenuse kulusid.

IV.4.4. Järeldused

(166) Nii 2009. aasta tulu- ja kuluarvestus kui ka WIKi hinnang näitavad, et kuni 1996. aastani olid universaalteenustelt saadud tulud asjaomaste kulude katmiseks ebapiisavad. Kuigi Deutsche Postil oli 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse põhjal isegi riiklikke hüvitisi arvesse võttes kogu ajavahemikul kuni 2007. aastani kumuleerunud puudujääk, olid riiklikud hüvitised WIKi hinnangu kohaselt siiski nii suured, et Deutsche Post saavutas 1997. aastal tasuvuspiiri.

(167) 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt ei suurenenud universaalteenuste tulusus 1999. aastani peaaegu üldse ja alles 2000. aastast alates katsid universaalteenuste tulud keskmiselt kulusid. Seevastu WIKi hinnangu kohaselt saadi universaalteenustelt 2000. aastast alates suurt kasumit, mis ületas olulisel määral 3,48 % suurust müügitulu mediaani, kuigi universaalse pakiteenuse puhul saadi keskmisest väiksemat müügitulu […] (vt joonis 6). Joonis 6 Universaalteenuste ülemääraste aastakasumite (nimiväärtuses) võrdlus, 1990–2007 (miljonites eurodes)

V. HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED

(168) Huvitatud isikud esitasid oma märkused 1999. aasta menetluse algatamise otsuse ning 2007. ja 2011. aasta menetluse pikendamise otsuse kohta. Käesolevas osas käsitletakse kokkuvõtlikult tähtsaimad märkusi nende otsuste kohta.

V.1. Bundesministerium der Finanzen’i (Saksamaa Liitvabariigi rahandusministeerium) välja antud postmarkide kasutamise ainulitsents

(169) TNT kahtleb selles, et Deutsche Post maksis Bundesministerium der Finanzen’i välja antud postmarkide kasutamise ainulitsentsi eest tasu. 1997. aasta postiseaduse § 43 kohaselt on Bundesministerium der Finanzen volitatud välja andma postmarke, millele on trükitud „Deutschland”. Selliste postmarkide kasutamise õigust taotlev postiteenuste osutaja peab maksma teatavat tasu ja kandma asjaomased kulud. Deutsche Postil oli 1997. aasta postiseaduse § 54 alusel 31. detsembrini 2007 Bundesministerium der Finanzen’i välja antud postmarkide kasutamise ainulitsents.

(170) Kui Deutsche Post tõepoolest kasutas Bundesministerium der Finanzen’i välja antud postmarke selle eest tasu maksmata, kujutab see endast TNT väitel õigusvastast riigiabi.

(171) Komisjon märgib, et 1999. aasta menetluse algatamise otsuse ning 2007. ja 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses seda meedet ei käsitletud. Seepärast ei käsitleta seda ka käesolevas otsuses.

V.2. Pensionitoetus

(172) UPSi väitel anti Deutsche Postile eelis, sest ta vabastati osaliselt enne 1995. aastat kehtinud maksekohustustest. Kuna tavalised ettevõtjad pidid oma pensionikulud ise kandma, oli Deutsche Post oma konkurentidega võrreldes eelisolukorras. Peale selle nõustub UPS komisjoni väitega, et kõnealust abi ei saa käsitada olemasoleva abina, sest Deutsche Posti olukord muutus põhjalikult ja seadusesse lisati uued sätted, mille kohaselt vabastati Deutsche Post osaliselt tema kohustusest kanda oma ametnike pensionikulud. UPSi väitel ei saa sellist süsteemi põhjalikku muutmist käsitada puhtformaalse või haldusmuudatusena.

(173) UPS nõustub komisjoni esialgse järeldusega, et pensionitoetust ei saa käsitada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobivana. Võttes arvesse Deutsche Posti pikaajalist kasumlikkust ja ainulitsentsi, esitas UPS õigustatud küsimuse, kas varasematest kohustustest vabastamine on tõepoolest vajalik. Peale selle ei ole antud toetus proportsionaalne Saksamaa ühist huvi pakkuva eesmärgiga, seda eelkõige seetõttu, et suuremad kirjade edastamise tasud ja pensionitoetus juba katavad varasemad kohustused. UPS märgib, et meetme proportsionaalsuse tõendamise kohustus lasub Saksa valitsusel. Saksamaa ei ole Deutsche Postile kõnealuse meetme kaudu antud eelise proportsionaalsust seni nõuetekohaselt käsitlenud.

(174) UPSi sõnul oli Deutsche Post tänu saadud abile eelisolukorras nii Saksamaal kui ka muudel Euroopa turgudel, kus ta konkureeris muude postiteenuste osutajatega, nt UPSiga. Kuna Deutsche Post sai pensionitoetuse abil parandada oma seisundit kommertsteenuste valdkonnas muude huvitatud isikute arvelt, moonutas see konkurentsi Deutsche Posti konkurentide kahjuks.

(175) UPS nõuab, et komisjon uuriks kõiki pensionikohustuste rahastamiseks antud toetusi, mida on nimetatud 2011. aasta otsuses ametliku uurimismenetluse pikendamise kohta ajavahemikuks 2007–2011, hindaks nende vajalikkust ja proportsionaalsust ning kontrolliks ka seda, kas Deutsche Post saab ikka veel riigiabi, mis on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaselt õigusvastane.

(176) Samuti nõuab UPS, et komisjon selgitaks täpsemalt, kuidas ta jõudis järeldusele, et Deutsche Postile antud abi ei ole siseturuga kokkusobiv. UPS soovib eelkõige, et talle antaks WIKi hinnangu koopia, nii et UPS saaks välja selgitada, mil määral tugineti 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses pensionitoetuse hindamisel WIKi hinnangu tulemustele.

V.3. Hüvitis universaalteenuste osutamise eest

(177) UPS toetab täielikult komisjoni uurimismenetlust ja nõustub 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses universaalteenuste osutamise eest makstud hüvitise kohta esitatud hinnanguga. Peale selle esitas UPS komisjoni poolt 2007. aasta menetluse pikendamise otsuse põhjenduses 58 viidatud NERA ekspertide 2006. aasta oktoobri aruande (50) ajakohastatud versiooni (51).

(178) Kui NERA ekspertide poolt 2006. aasta aruandes esitatud hinnangu kohaselt oli DPWNi kirjade edastamise valdkonna keskmine omakapitali tootlus 1999. aastale järgneval ajavahemikul üle 20 % (52), oli hinnangu muudetud versiooni kohaselt omakapitali tootlus 2000.–2005. aastal isegi üle 50 %. Ajavahemikul 2003–2005 oli omakapitali tootlus hinnangu järgi isegi üle 100 %. UPS leiab, et äärmiselt kasumlikelt reguleeritud kirjateenustelt teenitud kasum oli universaalteenuste kahjumi katmiseks enam kui piisav.

(179) Peale selle leiab UPS, et Deutsche Posti kuluarvestus ei ole reserveeritud teenuste tulususe ja kohustuste analüüsiks ning hindamiseks hea alus. Seepärast tuleks põhjalikult analüüsida kulude jaotamist reguleeritud teenustele, universaalteenustele ja kommertsteenustele. Abisumma ja ülemäärase hüvitise kindlaksmääramisel tuleks arvesse võtta kõiki eeliseid, mida Deutsche Postile tema varasemate kohustuste katmiseks anti, nt Saksamaa poolt 1995. aastal Deutsche Postile tehtud kapitalisüstid ning kinnisvara ja taristu üleandmine.

(180) Seotud ettevõtjatega kontsernisisese siirdehinna kohta sõlmitavate lepingute puhul tuleb UPSi sõnul kooskõlas Chronoposti kohtuotsusega (53) järgida ka edaspidi reaalturuväärtuse põhimõtet. Seepärast peaks komisjon hindama Deutsche Posti ja DPEED vahelist lepingut, võttes eelkõige arvesse selles sisalduvaid hinnakokkuleppeid.

V.4. Ülemäära suur kirjade edastamise tasu

(181) FFPI toetas täielikult 2011. aasta menetluse pikendamise otsust: FFPI sõnul on õiguslikud ja halduslikud muudatused, millega kaasneb pensionikulude suurenemine, tavapärane äririsk, mis võib avaldada mõju ka ettevõtja elujõulisusele. Kuna tavalistes turutingimustes tegutsevad ettevõtjad peavad selliseid lisakulusid rahastama omavahenditest, ei oleks ka Deutsche Post tohtinud Saksamaalt pensionitoetust saada.

(182) FFPI märgib ka, et Deutsche Post rõhutas 2000. aasta aruandes oma pensionisüsteemi reformimise tähtsust ja selgitas sellega seoses, et äriklientide postisaadetiste valdkonnas täheldatud EBITA (ettevõtja tulu, millest on maha arvatud maksud, intressid ja kulum) suurenemist 98,6 % saab selgitada eelkõige ametnike pensionifondidesse tehtavate väiksemate maksetega. Sellest tulenevalt ei tohiks pensionisüsteemi reformi pidada vähetähtsaks või peamiselt halduslikku laadi ümberkorralduseks.

(183) FFPI poolt 2001.–2008. aastal tehtud uuring näitas, et 2009. aastal oli Saksamaal kuni 20 grammi kaaluvate standardkirjade postitasu üks suuremaid. Kuni 500 grammi kaaluvate pakkide postitasu oli seevastu üks väiksemaid, mis osutab ka ristsubsideerimisele.

(184) FFPI on veendunud, et Deutsche Postile antud toetuse eesmärk ei olnud hoogustada Saksa postituru või teatavate postiteenuste kasvu. Deutsche Post oli uurimisperioodil kasumlik äriühing, mis sai oma juhtivat seisundit Saksa turul tugevdada ning oma tõhusust ja äritegevust suurendada. Seepärast ei tohiks pensionitoetust käsitada ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobivana.

V.5. Kasumimarginaalid

(185) BIEKi arvates kasutas Deutsche Post oma valitsevat seisundit teatavatel kirjaturgudel tihedama konkurentsiga turgudel osutatavate kirja- ja pakiteenuste kulude ristfinantseerimiseks ning see toimus muude postiteenuste osutajate arvelt. Kuna Deutsche Post võib turgudel, kus tal oli ainulitsents ja kus tema turuosa on endiselt üle 90 %, oma hindu tõsta, saab ta ristfinantseerida tihedama konkurentsiga turgudel tekkivaid kulusid.

(186) BIEK väidab ka, et Deutsche Post sai oma varasematest kohustustest hoolimata palju suuremat kasumit kui võrreldavad ettevõtjad teistes Euroopa riikides; seda näitab muu hulgas riigisiseste postiteenuste 10–20 % suurune müügitulu. Kõnealune kasum võib olla isegi alahinnatud, kuna riigisisesed postiteenused hõlmavad ka pakiteenust, mille kasum oli kokkuvõttes väiksem kui kirjateenusel.

(187) Deutsche Posti suuremate palgakuludega seoses märgib BIEK, et Deutsche Post kasutas transpordisektori keskmist palka, et arvutada palgakulusid, mida ta konkurentidega võrreldes kannab. BIEKi sõnul kasutas komisjon tõepoolest neid näitajaid oma 2011. aasta menetluse pikendamise otsuses tehtud arvutuste alusena, kuid tuleb siiski arvesse võtta, et Deutsche Posti konkurentide makstav palk on kõnealusest keskmisest palgast vähemalt 15 % suurem. Deutsche Posti täiendav palgakulu on seega väidetust palju väiksem. BIEK leiab, et palgakulude ülejäänud erinevus tuleneb pigem Deutsche Posti suurusest ja turgu valitsevast seisundist, mitte varasematest kohustustest.

(188) Peale selle katab BIEKi väitel suurem reguleeritud kirjasaatmistasu enam kui piisavalt Deutsche Posti varasemad kohustused, sh pensionikulud. Komisjoni hinnatud abimeetmete tõttu puudub kirjateenuste valdkonnas konkurents senini peaaegu täielikult ja pakiteenuste valdkonnas on konkurents olulisel määral moonutatud.

VI. SAKSAMAA MÄRKUSED

VI.1. Märkused pensionitoetuse kohta

VI.1.1. Konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude hüvitamisega ei antud majanduslikku eelist

(189) Saksamaa leiab Combuse kohtuotsusele (54) viidates, et riiklikud maksed, mis tehti varem riigile kuulunud universaalteenuse osutajale erastamise raames hüvitisena tema eraõiguslike konkurentide tavapäraseid pensionikulusid ületavate pensionikulude eest, ei ole riigiabi.

(190) Saksamaa nõustub komisjoniga, et Deutsche Posti sotsiaalkulusid tuleks võrrelda konkurentide sotsiaalkuludega. Selline võrdlus tuleks siiski teha juba ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 alusel, mitte hiljem siseturuga kokkusobivuse hindamise käigus ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel.

VI.1.2. Majanduslik eelis puudub võrreldes olukorraga enne 1995. aastat

(191) Saksamaa leiab, et Deutsche Posti ei vabastatud pensionitoetuse andmisega kuludest, mida ta muidu oleks pidanud omavahenditest katma. Sellest tulenevalt ei saanud Deutsche Post eelist ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses. Saksamaa sõnul ei olnud Deutsche Post enne ega pärast 1995. aastat õiguslikult kohustatud ega majanduslikult suuteline ametnikele pensioni maksma.

(192) Saksamaa märgib esiteks, et 1989. aasta postikorralduse seaduse § 46 kohaselt olid 1989. aastal Deutsche Posti ülevõetud ametnikud endiselt riigi teenistuses. Ka pärast teist 1995. aasta postireformi olid Deutsche Posti ametnikud 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 alusel ja põhiseadusesse lisatud uue § 143b alusel riigi teenistuses.

(193) Kuna ametnike pensionikohustuste eest on alati vastutanud üksnes Saksa valitsus, ei ole Deutsche Postil seega kunagi olnud õiguslikku kohustust kasutada selleks omavahendeid.

(194) Saksamaa väidab, et isegi kui Deutsche Postil oli 1989. aasta postikorralduse seaduse § 54 lõike 2 alusel ametnike pensionide rahastamise kohustus, oli asjaomastel pensionisätetel (nagu ka 1989. aasta postikorralduse seaduse § 63 kohasel tagasimaksete tegemise kohustusel) „sisemine eesmärk” ja neid kasutati riigieelarve tuluallikate tagamiseks. See ei tähenda, et Deutsche Postil oli ametnike vastu kohustus.

(195) Ka pärast teist 1995. aasta postireformi vastutas ametnikele pensionide maksmise eest 1994. aasta postitöötajate seaduse § 2 lõike 3 ning §-de 14 ja 16 alusel ainuüksi riik. Deutsche Posti postitöötajate seaduse § 16 lõike 1 kohane kohustus teha postiametnike pensionikassasse sissemakseid oli seega – nagu ka 1989. aasta postikorralduse seaduse § 54 lõike 2 kohane kohustus – üksnes riigieelarve kanda. Kõnealused kohustused ei muutnud ainuüksi riigil lasuvat pensionide maksmise kohustust.

(196) Tsiviilõiguse kohaselt ei oleks Saksa valitsusel ka võimalik olnud oma ametnike pensionide rahastamise kohustust 1995. aastal loodud DPAG-le üle anda. Olemasolevate pensionikohustuste üleandmise korral õiguslikult sõltumatule tütarettevõtjale on emaettevõtjal tsiviilõiguse põhimõtete kohaselt jätkuvalt kohustus hüvitada kolmandate isikute varalised nõuded.

(197) Peale selle väidab Saksamaa, et Deutsche Postil ei olnud pensionikohustuste rahastamiseks kunagi piisavalt omavahendeid. Esiteks oli Postdienstil enne 1995. aastat pidevalt puudujääk, mille liitvabariik pidi katma, tehes ülekandeid kogusummas 5,6 miljardit eurot. Teiseks olid pensionikohustused Postdiensti muutmisel DPAG-ks 1995. aastal kokku ligikaudu […] miljardit eurot. Kuna bilansi kohustuste poolel olid sellised kohustused, ei olnud DPAG-d võimalik asutada eraõigusliku ettevõttena, sest Saksa valitsus ei olnud taganud nõuetekohast kapitalibaasi, mis oleks kindlustanud DPAG-le vajaliku majandusliku elujõulisuse.

VI.1.3. Pensionitoetus on ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 1 kohane olemasolev abi

(198) Kui pensionitoetus liigitada riigiabiks, tuleks seda Saksamaa arvates käsitada määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i kohaselt olemasoleva abina, sest riik on alates 1953. aastast, st alates Saksa põhiseaduse asjaomaste sätete jõustumisest, ainus, kellel on kohustus maksta ja rahastada ametnike pensione. Saksamaa leiab, et esimene 1989. aasta postireform ja teine 1995. aasta postireform ei muutnud kuidagi kõnealust riigi kohustust maksta ja rahastada pensione. Saksamaa sõnul ei olnud Deutsche Post enne ega pärast 1995. aastat õiguslikult kohustatud ega majanduslikult suuteline ametnikele pensioni maksma.

(199) Peale selle viitab Saksamaa komisjoni väitele, mille ta esitas Üldkohtule kohtuasjas T-266/02. Saksamaa sõnul selgub kohtuotsuse punktist 54, et komisjon „leidis vaidlustatud otsuses, et üksnes DB-Telekomi ülekanded andsid hagejale eelise” (55).

(200) Saksamaa järeldab kõnealusest väitest, et komisjon eitas sellega ka pensionitoetusega seotud majandusliku eelise olemasolu. Saksamaa arvates tegi komisjon seega määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 4 kohaselt „vastuväidete esitamata jätmise otsuse”. Pealegi tähendaks määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti ii kohaselt selline positiivne otsus seda, et pensionitoetus oli olemasolev abi.

VI.1.4. Pensionitoetus on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 alusel siseturuga kokkusobiv hüvitis varasemate kohustuste eest

(201) Võttes arvesse komisjoni väiteid La Poste’i otsuses, leiab Saksamaa, et pensionitoetus on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobiv, ja põhjendab seda järgmiselt: — Deutsche Post tegi sotsiaalkindlustusmakseid, mis pidevalt ületasid tööandja makseid pensioni-, ravi- ja hoolduskindlustusse; — komisjoni kindlakstehtud suhteline eelis on väär, kuivõrd arvutuse aluseks on eeldus, et kohustus nr 2 (konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud) kaetakse reguleeritud hindadega teenustest. La Poste – nagu ka teised postiettevõtjad – refinantseeris oma sotsiaalkulusid suurematest kirjade edastamise tasudest, mille komisjon jättis oma La Poste’i otsuses siiski arvesse võtmata; — kuigi Saksamaa on põhimõtteliselt nõus, et asjaomased kulud tuleks katta reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest, ei ole komisjon tõendanud, et reguleeriv asutus kiitis heaks Deutsche Posti taotluse rahastada konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid reguleeritud tuludest, ega seda, et reguleeritud tulud olid konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude rahastamiseks tõepoolest piisavalt suured.

(202) Peale selle märgib Saksamaa, et komisjon rõhutas oma otsuses menetluse algatamise kohta Royal Maili suhtes (56), kui tähtis on tulevase ühtse otsuste tegemise praktika huvides hinnata endiste riigiettevõtete pensionikulusid ühtsete kriteeriumide alusel. Järelikult peab komisjon võtma arvesse ka oma La Poste’i juhtumis tehtud otsust ja oma esialgset hinnangut Royal Maili juhtumis. Royal Maili puhul ei esitanud komisjon ühtegi vastuväidet pensionide puudujäägi hüvitamise kohta, kuigi Hooperi 2008. aasta aruandest ilmneb, et Royal Maili pensionikulud kaeti osaliselt suuremate reguleeritud kirjasaatmistasude abil.

VI.1.4.1. Võrdlusmäär peaks põhinema konkurentsikeskkonnas tavapärastel sotsiaalkuludel

(203) Saksamaa väidab professor Ehlermanni 19. juuli 2011. aasta hinnangule (57) tuginedes, et komisjon tegi Deutsche Posti sotsiaalkulude võrdlusmäära arvutades kaks viga.

(204) Saksamaa sõnul ei tohi töötaja osa võrdlusmääras arvesse võtta, sest erasektoris ei ole tööandjal õiguslikku kohustust töötaja osa ise maksta. Tööandja maksaks ise kogu sotsiaalkindlustusmakse üksnes halduslikel põhjustel, kuid ta ei ole selleks siiski õiguslikult kohustatud. Võrdlusmääras töötaja osa arvesse võtmine oleks ka vastuolus senise otsuste tegemise praktikaga (vt La Poste’i otsus).

(205) Sotsiaalkulude võrdlusmäära arvutamisel tuleks tugineda turutingimustes makstavale palgale (58), sest ametnike palk on olnud turu keskmisest palgast palju suurem.

VI.1.4.2. Reguleeritud teenuste tuludest ei piisa konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks

(206) Saksamaa rõhutab esiteks, et kohustuse nr 2 täielik katmine reguleeritud hindadega teenuste tuludest on puhtoletuslik, sest ei ole võimalik kindlaks teha, kas reguleeritud hindu tõepoolest tõsteti, et katta konkurentsikeskkonnas tavatuid kulusid. Ühest küljest ei ilmnenud 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusest, kas ja millises ulatuses reguleeriv asutus võttis asjaomaseid kohustusi konkurentsikeskkonnas tavatute kulude puhul arvesse. Teisest küljest püsisid hinnad kuni 2002. aastani 1997. aastal kinnitatud tasemel; võimatu on kindlaks teha, kas need hinnad sisaldavad hüvitist reguleerimata teenuste puhul kantud konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest.

(207) Saksamaa väitel ei piisa sellest, kui tõendada, et reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas kehtivad madalamad sotsiaalkindlustusmakse määrad kui konkurentidel. Uurida tuleb ka seda, kas reguleeritud teenuste tuludest oli tõepoolest võimalik asjaomaseid konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid rahastada.

(208) Deutsche Post sai oma konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude hüvitamise kaudu majandusliku eelise üksnes juhul, kui Deutsche Postile makstud hüvitised olid suuremad kui kogusotsiaalkulud, mida Deutsche Post oma ametnike eest kandis.

(209) Saksamaa kahetseb, et ei ole tehtud ühtegi põhjalikku arvutust, mis näitaks, kas Deutsche Post sai oma ametnikega seoses kantud konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest ülemäärast või liiga väikest hüvitist. Saksamaa juhib tähelepanu sellise arvutuse vajalikkusele, et teha kindlaks majandusliku eelise olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.

a) Eksperdihinnangu kohaselt maksti konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest liiga väikest hüvitist

(210) Saksamaa esitas olukorra heastamiseks professor Weberi hinnangu (59), et tõendada, et Deutsche Post sai ametnike tööhõivega seotud sotsiaalkulude tõttu rahalist kahju. Kõigepealt tehakse hinnangus kindlaks summa, mille võrra ületasid Deutsche Posti poolt ametnikega seoses tegelikult kantud sotsiaalkulud kulusid, mida eraõiguslikud konkurendid kandsid oma töötajate eest (hinnangus viidatud kui „DPAG turutaset ületavad sotsiaalkulud” ja „struktuuriline halvemus”). Weberi hinnangus võrreldi kõnealuseid turutaset ületavaid kulusid kohustuse nr 2 eest makstud hüvitisega.

(211) Nagu tabelist 5 selgub, hõlmab hinnang Deutsche Posti makseid ametnike pensionifondidesse ja muid sotsiaalkulusid, nt ravikulude katmiseks tehtud makseid ning õnnetusjuhtumikindlustuse ja ametnike tööhõivest tulenevate sotsiaalkulude katmiseks ettenähtud muude kindlustuste sissemakseid.

(212) Töötajatega seotud sotsiaalkulud määratletakse hinnangus järgmiselt: kohustusliku pensioni-, töötus-, ravi- ja hoolduskindlustuse jaoks ettenähtud sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osa, mis on korrutatud konkurentsikeskkonnas tavapärase palgaga (nt enamiku ametnike puhul 2007. aasta miinimumpalk).

(213) Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud on Deutsche Posti ametnikega seotud sotsiaalkulud, mis ületavad töötajate eest tasutavate sotsiaalkindlustusmaksete töötaja osa alusel kindlaks määratud sotsiaalkulusid (võrdlusmäära). Tabel 5 Puhastulu arvutamine vastavalt Saksa eksperdihinnangule – maksed pensionifondidesse – muud sotsiaalkulud + konkurentsikeskkonnas tavapärased sotsiaalkulud võrdlusmäärana (aluseks on sotsiaalkindlustuse tööandja osa ja konkurentsikeskkonnas tavapärased palgad (nt 2007. aasta miinimumpalk)) konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud + reguleeritud tuludest makstud hüvitis (kohustus nr 2 – konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud) puhastulu (liiga väike või ülemäärane hüvitis)

(214) Ajavahemiku 1995–2007 kohta ilmneb arvutustest, et kohustusest nr 2 ei piisa konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks. Hinnangus väidetakse isegi, et Deutsche Posti hüvitamisel puudu jäänud summa oli […] miljardit eurot. Ekspert leidis, et isegi juhul, kui reguleeritud hindadega teenuste tulud sisaldavad kohustust nr 2, ei saanud Deutsche Post oma konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest piisavalt hüvitist.

b) 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt ei piisa reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks

(215) Saksamaa märgib, et kuni reguleeritud hindadega teenustelt saadakse konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid ületavat kahjumit, ei saa otsustada, et reguleeritud tuludest hüvitatakse tegelikult konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid. Seepärast esitas Saksamaa 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusele tugineva hinnangu (60), mis näitab, et reguleeritud hindadega teenuste kahjum oli pidevalt suurem kui konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud.

(216) Arvutused tuginevad 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusele ning neis eeldatakse (viidates Deloitte’i teisele hinnangule, mida käsitletakse põhjalikumalt punktis VI.3.2), et reguleeritud hindadega teenuste puhul on 7 % suurune müügitulu mõistlik kasum. Pärast mõistliku kasumi mahaarvamist on reguleeritud hindadega teenuste kahjum […] miljardit eurot, mis ületab seega 1995.–2007. aastal kantud asjaomaseid konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid. Reguleeritud hindadega teenuste tuludest järelikult ei piisa kõnealuste konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks.

VI.2. Märkused universaalteenuse osutamise eest makstud hüvitise kohta

VI.2.1. Riiklikud hüvitised

(217) Saksamaa väidab, et riiklike hüvitistega ei antud Deutsche Postile majanduslikku eelist, sest 5,666 miljardi euro suurused maksed tehti üksnes eesmärgiga hüvitada 5,838 miljardi euro suurused tagasimaksed, mida Deutsche Post pidi 1995. aastani tegema.

(218) Nagu 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses märgitud, pärinesid kõnealused tagasimaksed varem postivaldkonda hallanud asutuse ajast, kes pidi riigile kandma aastas üle ligikaudu 10 % oma põhitegevustuludest. 1989.–1995. aastal kaotati need tagasimaksed järk-järgult postikorralduse seaduse § 63 lõike 1 kohaselt. Deutsche Post pidi 1993. aastani üle kandma 10 % oma põhitegevustuludest. 1993. aastast alates vähendati kõnealuseid tagasimakseid järg-järgult, nt 1993. aastal tuli üle kanda 10 % põhitegevustuludest, millest arvati maha 153 miljonit eurot. 1994. aastal moodustasid tagasimaksed 70 % 1993. aasta summast. 1995. aastal maksis Deutsche Post tagasi 50 % 1993. aasta summast. Deutsche Post tegi 1990.–1995. aastal tagasimakseid kokku 5,838 miljardit eurot.

(219) Postikorralduse seaduse § 63 lõike 4 kohaselt tuli dividendid tagasimaksetest maha arvata. Võttes arvesse seda tingimust ning vabastust otsestest ja kaudsetest maksudest, märkis komisjon 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses, et tagasimakseid tuleb käsitada otsestest ja kaudsetest maksudest vabastamist asendavana, ning hüvitisena riigilt kui osanikult saadud rahaliste vahendite eest.

(220) Vastusena sellele märkusele esitas Saksamaa KPMG hinnangu, mille kohaselt ei saa tagasimakseid mitmel põhjusel käsitada makse või dividende asendavana.

(221) Tagasimaksete maksudena käsitamise vastu räägib KPMG hinnangu kohaselt asjaolu, et tagasimakseid arvutatakse 1931. aastast alates põhitegevustulude alusel. Seepärast tuli neid maksta ka aastatel, mil Deutsche Post sai kahjumit. Ettevõtte tulumaks arvutatakse seevastu majandusaasta tegeliku kasumi alusel. Tagasimaksete käsitamine maksudena oleks seega vastuolus põhiseadusliku nõudega, et maksustamisel tuleb arvesse võtta tulemuslikkust.

(222) Tagasimaksete võrdlemine käibemaksuga ei ole hinnangu kohaselt samuti mõttekas. Käibemaksu puhul kaasneb maksukohustusega ka õigus arvata ostetud teenustelt maha tasutud käibemaks, kuid tagasimaksete puhul ei ole see nii; tagasimaksete arvutamine erineb seega oluliselt ettevõtte tegeliku käibemaksukohustuse arvutamisest.

(223) Peale selle märgib Saksamaa, et tagasimakseid ei saa liigitada dividendideks. Dividendide maksmine sõltub eelmise majandusaasta või -aastate tulemusest. Deutsche Post ei saanud 1990.–1995. aastal siiski üldse kasumit, kuid tegi ometigi tagasimakseid. Seepärast ei ole tagasimaksed dividendid.

(224) KPMG hinnangus leitakse, et tagasimakseid ei saa käsitada maksude või dividendidena ja tegemist on pigem sui generis kohustusena, mida pidid kandma üksnes Deutsche Bundespost ja tema õigusjärglased.

(225) Saksamaa lükkab komisjoni eelduse, mille kohaselt saab tagasimakseid kasutada tulumaksu- ja dividendimaksete asemel, KPMG hinnangule viidates tagasi. Saksamaa väidab, et tagasimakseid ei saa käsitada Deutsche Posti sisuliselt ja majanduslikult põhjendatud kohustusena. Kuna riiklike hüvitistega vabastati Deutsche Post üksnes tagasimaksetest, ei antud talle sellega majanduslikku eelist, nii et selliste maksete puhul ei ole tegemist riigiabiga.

(226) Teise võimalusena esitab Saksamaa veel kaks põhjust, miks riiklikke hüvitisi ei saa käsitada abina: esiteks olid riiklikud hüvitised kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega, võttes arvesse hiljem saadud suurt investeeringutulu ja suuremat tulu, mida Deutsche Post sai tänu börsile minekule. Teiseks ei olnud riiklikud hüvitised riigiabi, sest nii 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest kui ka WIKi hinnangust ilmnes, et universaalteenuste kumuleerunud kahjum oli 1990.–1994. aastal suurem kui riiklikud hüvitised. Deutsche Post ei saanud seega universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise raames teenuste osutamise eest piisavalt hüvitist.

VI.2.2. Riigigarantii

(227) Saksamaa väidab, et enne 1995. aastat emiteeritud võlaväärtpaberitele riigi toetuse edasine andmine 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõike 4 alusel ei tähenda mitmel põhjusel Deutsche Postile valikulise eelise andmist pärast 1995. aastat.

(228) Iga eraettevõtja on tütarettevõtja eraldumise korral jätkuvalt vastutav tütarettevõtja võetud kohustuste täitmise eest. Eraettevõtja jääb täitmata kohustuste eest vastutama ka pärast nende kohustuste müüki kolmandale isikule. Ei tasu unustada ka seda, et võlaväärtpaberite esialgne riigigarantii oli vajalik üksnes seetõttu, et Postdienst ei olnud eraldiseisev juriidiline isik. 1989. aasta postikorralduse seaduse § 40, mille kohaselt on Deutsche Bundesposti võlaväärtpaberid samaväärsed riigi võlaväärtpaberitega, on puhtalt deklaratiivse iseloomuga.

(229) Teiseks ei saanud DPAG Postdiensti võlaväärtpabereid üle võttes mingit eelist, sest DPAG võis saada 1995. aastal laenu madalama intressiga. 1. jaanuari 1995. aasta seisuga oli Postdiensti võlaväärtpaberite väärtus kokku 931 miljonit eurot, nende keskmine intressimäär oli 7,17 % ja järelejäänud tähtaeg 8,8 aastat. Kuna lühiajaline intressimäär oli 1. jaanuaril 1995 vahemikus 5–5,5 %, olid DPAG ülevõetud võlaväärtpaberid 1,7 % kallimad, mistõttu olid tema iga-aastased intressikulud ligikaudu 15,3 miljonit eurot suuremad.

(230) Kolmandaks, võrreldes eraettevõtjate märgitud võlaväärtpaberite keskmist turuintressimäära Postdiensti võlaväärtpaberite intressimääradega kõnealuste võlaväärtpaberite emiteerimise päeval, kaasas Postdienst Saksamaa arvates kapitali intressimääraga, mis ületas kokkuvõttes turu keskmist intressimäära. Saksamaa ei teinud põhjalikku analüüsi, vaid võrdles üksnes teatavate Postdiensti võlaväärtpaberite intressimäärasid kogu turu keskmise intressimääraga.

(231) Teise võimalusena väidab Saksamaa, et riigigarantiid on olemasolev abi nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i tähenduses. Kuna Deutsche Bundespost kuulus 1994. aasta lõpuni avaliku halduse süsteemi, käsitati kõnealuseid võlaväärtpabereid alates Deutsche Bundesposti asutamisest 1950. aastal riigi võlana. Kui Deutsche Post sai riigigarantii kaudu intressimääradest tulenevalt eelise, tuleks seda käsitada olemasoleva abina. Saksamaa viitab ka komisjoni otsusele EDFi asjas (61), kus samalaadset garantiid käsitati olemasoleva abina.

VI.2.3. Ainulitsents

(232) Saksamaa väidab, et PreussenElektra kohtuotsuse (62) kohaselt ei ole reguleeritud kirjateenuselt saadud tulude puhul tegemist riigiabiga.

(233) Kuna reguleeritud kirjateenuselt saadud tulude puhul ei ole tegemist riigi ressurssidega, võib väidetavalt ülemäära suuri kirjateenuse tasusid käsitleda üksnes ELi toimimise lepingu artikliga 102 ette nähtud menetluses.

VI.3. Saksa valitsuse märkused WIKi hinnangu kohta

VI.3.1. WIKi hinnang kinnitas riiklike hüvitiste vajalikkust universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude hüvitamiseks 1995. aastani

(234) Metoodilistest vastuväidetest hoolimata leiab Saksamaa, et WIKi hinnang kinnitab Saksamaa seisukohta, mille kohaselt olid riiklikud hüvitised Deutsche Posti poolt universaalteenuste osutamise tõttu 1990.–1995. aastal kantud kahjumi hüvitamiseks vajalikud.

(235) Pärast 1995. aastat saadud ülemäära suuri kasumeid ei tule arvesse võtta, sest riiklikud hüvitised kasutati ära, et katta uni