KOMISJONI SOOVITUS,

18. juuni 2007,

teaduslikes katsetes ja muudel teaduslikel eesmärkidel kasutatavate loomade pidamise ja hooldamise suuniste kohta

(teatavaks tehtud numbri K(2007) 2525 all)

(EMPs kohaldatav tekst)

(2007/526/EÜ)

EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,

võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 211 teist taanet,

ning arvestades järgmist:

Muudetud A-liide sisaldab suuniseid. Seetõttu on kohane võtta need suunised käesolevasse soovitusse.

SOOVITAB JÄRGMIST:

(1) EÜT L 358, 18.12.1986, lk 1. Direktiivi on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2003/65/EÜ (ELT L 230, 16.9.2003, lk 32).

(2) EÜT L 222, 24.8.1999, lk 29.

(3) EÜT L 221, 8.8.1998, lk 23. Direktiivi on muudetud määrusega (EÜ) nr 806/2003 (ELT L 122, 16.5.2003, lk 1).

(4) ELT L 3, 5.1.2005, lk 1.

LISA

Teaduslikes katsetes ja muudel teaduslikel eesmärkidel kasutatavate loomade pidamise ja hooldamise suunised

SISUKORD

Sissejuhatus

Mõisted

ÜLDOSA

1. Rajatised

1.1. Funktsioonid ja üldplaneering

1.2. Loomapidamisruumid

1.3. Üld- ja erikatseruumid

1.4. Teenindusruumid

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

2.1. Ventilatsioon

2.2. Sisetemperatuur

2.3. Suhteline õhuniiskus

2.4. Valgustus

2.5. Müra

2.6. Alarmsüsteemid

3. Haridus ja väljaõpe

4. Hooldamine

4.1. Tervis

4.2. Kinnipüüdmine

4.3. Loomade vedu

4.4. Karantiin, kohanemine ja eraldamine

4.5. Loomade pidamine ja keskkonna mitmekesistamine

4.6. Söötmine

4.7. Jootmine

4.8. Allapanu

4.9. Puhastamine

4.10. Kohtlemine

4.11. Humaanne surmamine

4.12. Arvestuse pidamine

4.13. Identifitseerimine

LIIKE KÄSITLEV OSA

A. Liigispetsiifilised suunised näriliste pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

B. Liigispetsiifilised suunised küülikute pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

C. Liigispetsiifilised suunised kasside pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

D. Liigispetsiifilised suunised koerte pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

E. Liigispetsiifilised suunised valgetuhkrute pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

F. Liigispetsiifilised suunised ahviliste pidamiseks

a. Üldised kaalutlused

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Töötajate koolitus

6. Vedu

b. Täiendavad suunised marmosettide ja tamariinide pidamiseks ja hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Töötajate koolitus

6. Vedu

c. Täiendavad juhtnöörid saimirite pidamiseks ja hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Töötajate koolitus

6. Vedu

d. Täiendavad juhtnöörid makaakide ja rohepärdikute pidamiseks ning hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Töötajate koolitus

6. Vedu

e. Täiendavad juhtnöörid paavianide pidamiseks ja hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Töötajate koolitus

6. Vedu

G. Liigispetsiifilised suunised põllumajandusloomade ja minisigade pidamiseks

a. Üldised kaalutlused

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

b. Täiendavad suunised veiste pidamiseks ja hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

c. Täiendavad suunised lammaste ja kitsede pidamiseks ja hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

d. Täiendavad suunised sigade ja minisigade pidamiseks ja hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

e. Täiendavad suunised hobuslaste, sealhulgas hobuste, ponide, eeslite ja muulade pidamiseks ja hooldamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

H. Liigispetsiifilised suunised lindude pidamiseks

a. Üldised kaalutlused

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

b. Täiendavad juhtnöörid kanade pidamiseks ja hooldamiseks varus ning katsete ajal

c. Täiendavad juhtnöörid kalkunite pidamiseks ja hooldamiseks varus ning katsete ajal

d. Täiendavad juhtnöörid vuttide pidamiseks ja hooldamiseks varus ning katsete ajal

e. Täiendavad juhtnöörid partide ning hanede pidamiseks ja hooldamiseks varus ning katsete ajal

f. Täiendavad juhtnöörid tuvide pidamiseks ja hooldamiseks varus ning katsete ajal

g. Täiendavad juhtnöörid sebraamadiinide pidamiseks ja hooldamiseks varus ning katsete ajal

I. Liigispetsiifilised suunised kahepaiksete pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Vedu

J. Liigispetsiifilised suunised roomajate pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Vedu

K. Liigispetsiifilised suunised kalade pidamiseks

1. Sissejuhatus

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

3. Tervis

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

5. Vedu

SISSEJUHATUS

1. Direktiivi nr 86/609/EMÜ üks eesmärk on kaitsta katsetes ja muudel teaduslikel eesmärkidel kasutatavaid loomi ning tagada nendele loomadele sobiv hooldamine ja vähendada neile tekitatav valu, kannatused, stress ja püsivad kahjustused miinimumini.

2. Mõned katsed tehakse välitingimustes vabalt elavate metsloomadega, kuid selliseid katseid on suhteliselt vähe. Enamikku katsetes kasutatavatest loomadest peetakse erinevates rajatistes alates väliaedikutest kuni väikekatseloomade jaoks ettenähtud puurideni. Tegemist on olukorraga, kus ühelt poolt teaduslikud huvid ja teiselt poolt looma vajadused on sageli selges vastuolus. Huvide põrkumise korral tuleb loomade peamiste psühholoogiliste ja etoloogiliste vajaduste (liikumisvabadus, suhtlemine, tegevus, toit, vesi) kitsendamise kestust ja ulatust piirata minimaalselt. Nimetatud piirangud tuleb üle vaadata teadlaste, loomatehnikute ja loomade heaolu eest vastutavate pädevate isikutega, et kindlustada kompromiss looma heaolu minimaalse kahjustamise ja katse teaduslike eesmärkide saavutamise vahel.

3. Käesolevas lisas antakse tänapäevastele teadmistele ja headele tavadele vastavad suunised katseloomade pidamise ja hooldamise kohta. Lisas selgitatakse ja täiendatakse direktiivi nr 86/609/EMÜ artiklis 5 sätestatud põhiprintsiipe. Lisa eesmärk on aidata riigiasutustel, institutsioonidel ja inimestel järgida direktiivi nr 86/609/EMÜ eesmärke.

4. Üldosas antakse suunised kõikide loomkatsetes ja muudel teaduslikel eesmärkidel kasutatavate loomade pidamise ja hooldamise kohta. Sagedamini kasutatavate liikide kohta on eraldi osades esitatud täiendavad suunised. Vastava teabe puudumisel konkreetset liiki käsitlevas osas tuleb lähtuda üldosas antud suunistest. Liike käsitlevad osad põhinevad eksperdirühmade ettepanekutel näriliste, küülikute, koerte, kasside, valgetuhkrute, ahviliste, põllumajandusloomade, minisigade, lindude, kahepaiksete, roomajate ja kalade kohta. Lisaks ettepanekutele koostasid eksperdirühmad ka taustinformatsiooni kogumiku nende ettepanekute põhjendamiseks, mis põhineb teaduse tulemustel ja kogemustel. Taustinformatsiooni eest vastutab üksnes asjaomane eksperdirühm ja see info on eraldi kättesaadav. Nimetatud taustinformatsiooni materjalid pakuvad lisateavet mõne liigirühma, nimelt kahepaiksete, roomajate ja kalade selliste harvemini kasutatavate liikide kohta, kelle eraldi liikide kohta ei ole suuniseid esitatud. Käitumis- või paljunemishäirete tekkimisel või teiste liikide kohta kehtivate konkreetsete nõuete asjus lisainformatsiooni saamiseks tuleb pöörduda vastava liigi asjatundjate või hooldustöötajate poole, et tagada iga liigi vajaduste sobilik ja piisav rahuldamine.

5. Hooldamise all mõistetakse katseteks ettenähtud või neis tegelikult kasutatavate loomade puhul kõiki loomade ja inimese vahelisi suhteid. See hõlmab kõiki inimese kasutatud materiaalseid ja mittemateriaalseid vahendeid, mille abil saavutatakse ja säilitatakse looma selline füüsiline ja psüühiline seisund, mille korral tema kannatused on kõige väiksemad ja kõige paremini täidetakse teaduslikud vajadused. Hooldamine algab sellest hetkest, kui tehakse otsus looma katses kasutamise kohta, kaasa arvatud kasutamine tõuaretuseks, ja kestab selle hetkeni, kui asutus vastavalt direktiivi nr 86/609/EMÜ artiklile 9 looma pärast katse lõppu humaanselt surmab või muul viisil kõrvaldab.

6. Käesolev lisas esitatakse soovitusi sobivate loomapidamisrajatiste projektlahenduse kohta ning antakse nõuandeid ja juhiseid direktiivis nr 86/609EMÜ sisalduvate loomade heaolu tagamise suuniste järgimiseks. Tuleb silmas pidada, et soovitatud ruuminorm kujutab endast miinimumnõuet. Teatud juhtudel võib osutuda vajalikuks näha ette rohkem ruumi, kuna konkreetse looma vajadused võivad olla erinevad, sõltuvalt liigist, vanusest, füsioloogilisest seisundist, loomkoormusest ja sellest, kas loomi peetakse varus, paljunemiseks või katsete läbiviimiseks ning kas neid peetakse pika- või lühiajaliselt. Loomade heaolu seisukohast on tähtsal kohal ka keskkonna mitmekesistamine.

7. Olemasolevad loomapidamisrajatised ja -seadmed tuleb vastavalt käesolevatele suunistele muuta või asendada, arvestades loomadele heaolu tagamise eesmärki ning materiaalseid ja praktilisi kaalutlusi. Seni kuni rajatisi ja seadmeid ei ole muudetud või asendatud, tuleb need viia võimaluste piires suunistega kooskõlla, korrigeerides olemasolevatesse puuridesse ja aedikutesse mahutatavate loomade arvu ja arvestades nende suurusega.

MÕISTED

Suuniste kontekstis kasutatakse järgmisi mõisteid:

1. „loomade hoidmiskoht” – esmane koht, milles loomad asuvad: a) „puur” – püsivalt paigaldatud või teisaldatav kinnine mahuti, mille vähemalt üks külg on kaetud võre, metallvõrgu või vajaduse korral muu võrguga, ning milles peetakse või veetakse üht või mitut looma; sõltuvalt mahuti loomkoormusest ja suurusest on loomade liikumisvabadus suhteliselt piiratud; b) „aedik” – seinte, võre või metallvõrguga ümbritsetud ala, kus peetakse üht või mitut looma; sõltuvalt piiratud ala suurusest ja seal peetavate loomade arvust on neil rohkem liikumisvabadust kui puuris; c) „jooksuaed” – sageli väljaspool püsiehitist asuv ala, mis on ümbritsetud tara, seinte, võre või metallvõrguga ning kus puurides või aedikutes peetavad loomad saavad kindlaksmääratud aja jooksul vabalt liikuda, arvestades nende etoloogilisi ja füsioloogilisi vajadusi, näiteks liikumisvajadust; d) „latter” – väike kolmest küljest harilikult söödaaluse ja vaheseintega piiratud ala, kus võib pidada üht või kaht lõastatud looma;

2. „loomapidamisruum” – teisene koht, kus loomi võib pidada. Näiteid loomapidamisruumidest: a) ruumid, kus loomi tavaliselt hoitakse kas kasvatamise ja varus hoidmise või katse läbiviimise ajal; b) ohjeldussüsteemid, näiteks isolaatorid, laminaarboksid ja eraldi ventileeritavad puurid.

ÜLDOSA

1. RAJATISED

1.1. Funktsioonid ja üldplaneering

1.1.1. Rajatis peab tagama selles peetava liigi füsioloogilistele ja etoloogilistele vajadustele vastava keskkonna. Rajatiste projektlahendus peab välistama kõrvaliste isikute sissepääsu ning loomade sisse- ja väljapääsu. Suuremasse hoonekompleksi kuuluvate ruumide sissepääsude arvu piiramiseks tuleb kohaldada nõuetekohaseid turva- ja ehitusmeetmeid ning nende rakenduskorda.

1.1.2. Hoonevigade või seadmete rikete vältimiseks ning nende parandamiseks on soovitatav koostada ruumide ja seadmete hooldusprogramm.

1.2. Loomapidamisruumid

1.2.1. Ruumide korrapäraseks ja tõhusaks puhastamiseks ning rahuldava hügieenitaseme säilitamiseks tuleb võtta kõik vajalikud meetmed. Laed ja seinad peavad olema vastupidavad ning kaetud sileda, veekindla ja kergesti pestava materjaliga. Erilist tähelepanu tuleb pöörata uste, kanalite, torude ja juhtmete liitekohtadele. Vajaduse korral võib katseloomade pidamise ruumi ukse sisse ehitada akna, mille kaudu on võimalik katseloomi jälgida. Põrandad peavad olema siledad, vee- ja libisemiskindlad, kergesti pestavad ning vastupidavad, et alused ja muud rasked seadmed ei kahjustaks neid. Kui ruumis on äravoolutorud, peavad need olema korralikult kaetud ja tõkestatud, et takistada putukate ja kahjurite sissepääsu või ruumis hoitavate loomade põgenemist.

1.2.2. Nendes ruumides, kus loomad võivad vabalt liikuda, peavad seinad ja põrandad olema kaetud eriti vastupidava materjaliga, mida loomade tegevus ja nende järelt koristamine ei kahjusta. Materjal ei tohi kahjustada loomade tervist ja peaks olema selline, et loomad ennast ei vigastaks. Varustust ja seadmeid tuleb täiendavalt kaitsta, et vältida loomade poolt varustuse või seadmete lõhkumist ja samas kaitsta loomi endale vigastuste tekitamise eest.

1.2.3. Samas ruumis ei tohi pidada omavahel sobimatuid liike, näiteks röövloomi ja saakloomi, või loomi, kes vajavad erinevat mikrokliimat. Röövloomad ja saakloomad tuleb hoida üksteise nägemis-, haistmis- või kuuldeulatusest väljas.

1.2.4. Vajaduse korral peavad loomapidamisruumid olema varustatud lihtsamateks toiminguteks ettenähtud seadmetega.

1.3. Üld- ja erikatseruumid

1.3.1. Katseloomi kasvataval ja katseloomadega varustaval ettevõttel peavad olema sobivad vahendid ja seadmed katseloomade partiide saatevalmis seadmiseks.

1.3.2. Kõikidel ettevõtetel peavad olema vähemalt sellised laboriseadmed, millega oleks võimalik teha lihtsaid diagnostilisi katseid ja post mortem uuringuid ning/või võtta proove mujal tehtavate ulatuslikumate laboriuuringute jaoks.

1.3.3. Katseloomade vastuvõtmisel tuleb rakendada profülaktilist karantiini, et kindlaks teha nende tervislik seisund ning hinnata võimalikku ohtu teiste katseloomade tervisele ja viia see miinimumini.

1.3.4. Nendeks juhtudeks, kui katsete või vaatluste tegemine katseloomade pidamise ruumis on ebasoovitav, peaksid olemas olema üld- ja erikatseruumid.

1.3.5. Vajaduse korral tuleb ette näha üks või mitu operatsioonituba, mis oleksid varustatud vajalike seadmetega kirurgiliste protseduuride tegemiseks aseptilistes tingimustes. Vajaduse korral peavad olema ka ruumid katseloomade operatsioonijärgseks taastumiseks.

1.3.6. Vajaduse korral tuleb ette näha ka ruumid haigete või vigastatud loomade eraldamiseks teistest loomadest.

1.4. Teenindusruumid

1.4.1. Sööda ja allapanu laoruumid peavad olema projekteeritud nii, et tagada sööda ja allapanu kvaliteedi säilimine ja sama eesmärgi kohaselt tuleb neid kasutada ja hooldada. Need ruumid peavad olema kaitstud kahjurite ja putukate eest. Muid materjale, mis võivad olla saastunud või kujutada endast ohtu loomadele või personalile, tuleb säilitada eraldi.

1.4.2. Puhaste puuride, tööriistade ja muu varustuse jaoks peavad olema eraldi laoruumid.

1.4.3. Puhastus- ja pesuruum peab olema piisavalt suur, et mahutada kasutatud seadmete puhastamiseks vajalikku sisseseadet. Äsja puhastatud seadmete saastumise vältimiseks tuleb puhastamine korraldada nii, et määrdunud seadmed ei saaks neid uuesti saastata. Seinad ja põrandad peavad olema kaetud sobiva vastupidava materjaliga. Ventilatsioonisüsteem peab olema piisavalt võimas ülemäärase soojuse ja niiskuse kõrvaldamiseks.

1.4.4. Tuleb tagada loomarümpade ja loomsete jäätmete hügieeniline hoidmine ja kõrvaldamine. Kui jäätmete kohapeal põletamine ei ole võimalik või vajalik, tuleb kõnealuse materjali ohutuks kõrvaldamiseks kehtestada riiklikele ja kohalikele määrustele ning eeskirjadele vastav kord. Toksiliste, radioaktiivsete või nakkusohtlike jäätmete suhtes tuleb kasutusele võtta erimeetmed.

1.4.5. Ruumide vahekäigud tuleb planeerida ja ehitada vastavalt loomapidamisruumidele kehtestatud normidele. Koridorid peavad olema piisavalt laiad, et seal oleks võimalik teisaldatavaid seadmeid takistusteta ümber paigutada.

2. MIKROKLIIMA JA SELLE REGULEERIMINE

2.1. Ventilatsioon

2.1.1. Katseloomade pidamise ruumis ja hoidmiskohtades peab olema seal peetava loomaliigi vajadustele vastav ventilatsioonisüsteem. Ventilatsioonisüsteem peab varustama ruumi piisaval hulgal värske õhuga ning kõrvaldama lõhnad, mürgised gaasid, tolmu ja haigusetekitajad. Ventilatsioon peab kõrvaldama ka liigse soojuse ja niiskuse.

2.1.2. Õhk peab katseloomade pidamise ruumis sageli vahetuma. Tavaliselt piisab sellest, kui õhk vahetub 15–20 korda tunnis. Mõnikord, näiteks madala loomkoormuse puhul piisab õhu vahetumisest 8–10 korda tunnis. Teatud juhtudel võib loomulik ventilatsioon osutuda piisavaks ja mehaanilist ventilatsiooni ei ole üldse tarvis. Puhastamata õhu taasringlusse sattumist tuleb vältida. Samas tuleb rõhutada, et isegi kõige tõhusam süsteem ei suuda heastada puudulikku koristamise korraldust ega hooletussejätmist.

2.1.3. Ventilatsioonisüsteemi projektlahendus peab vältima kahjuliku tuuletõmbuse ja häiriva müra tekkimist.

2.1.4. Suitsetamine tuleb katseloomade pidamise ruumides keelata.

2.2. Sisetemperatuur

2.2.1. Järgnevates osades on esitatud soovitavad temperatuurivahemikud konkreetsete liikide jaoks. Tuleb rõhutada, et kõnealused näidud kehtivad üksnes normaalsete täiskasvanud loomade suhtes. Vastsündinud, noored, karvadeta, äsja opereeritud, haiged või vigastatud loomad vajavad sageli palju kõrgemat temperatuuri. Katseloomade pidamise ruumide temperatuuri reguleerimisel tuleb arvestada katseloomade termoregulatsiooni võimalike muutustega, mis võivad olla tingitud erilisest füsioloogilisest seisundist või loomkatse mõjust. Katseloomade pidamise ruumide sisetemperatuuri tuleb mõõta ja dokumenteerida iga päev.

2.2.2. Võib osutuda vajalikuks paigaldada selline ventilatsioonisüsteem, mis suudab juurdevoolavat õhku nii soojendada kui ka jahutada.

2.2.3. Asutuses, kus kasutatakse katseloomi, võib osutuda tarvilikuks loomapidamisruumide sisetemperatuuri täpne kontrollimine, sest ruumi temperatuur on loomade ainevahetust ja käitumist tugevalt mõjutav füüsiline tegur, mis mõjutab teatavate katsetulemuste kehtivust.

2.2.4. Katseloomade omavaheliseks suhtlemiseks ja liikumiseks rajatud välisalade temperatuuri ei saa rangelt kindlaks määrata. Hoiduda tuleb katseloomade sundimisest sellisele alale minekuks ilmastikutingimuste korral, mis tekitavad neil stressi.

2.3. Suhteline õhuniiskus

Teatud liigid, näiteks rotid ja liivahiired, vajavad tervise või heaolu tagamiseks võrdlemisi kindlas vahemikus õhuniiskust, samas kui teised liigid, näiteks koerad, taluvad suhtelise õhuniiskuse suuri kõikumisi hästi.

2.4. Valgustus

Kui loomulik valgus ei paku sobivat valguse ja pimeduse vaheldumist, siis peab loomapidamisruumis olema kunstlik valgustus, mis vastab katselooma bioloogilistele vajadustele ning tagab rahuldava töökeskkonna. Mõned liigid ei talu eredat valgust, mistõttu loomade hoidmiskohtades peab olema varjuline ala tagasitõmbumiseks. Loomakasvatuseks ja loomade jälgimiseks peab olema piisav valgustus. Igale liigile tuleb tagada sobiv ja katkestusteta valgustusperiood ning valguse intensiivsus. Albiinoloomade pidamisel tuleb arvesse võtta nende valgusetundlikkust. Katseloomade pidamise ruumid võiksid olla akendega, kuna loomulik valgus võib teatud liikide jaoks, eriti ahvilistele, koertele, kassidele, mõnedele põllumajandusloomadele ja teistele suurtele imetajatele olla keskkonna mitmekesistamise vahendiks.

2.5. Müra

Müra võib loomi häirida. Kõrgsageduslik ja äkiline müra võib lisaks katseloomade heaolu kahjustamisele mõjutada ka katsete tulemusi. Loomade kuuldepiirkonda jäävaid helisid (sh mõnel juhul ultraheli, st inimkõrva kuuldepiirkonnast väljajäävat kõrgsageduslikku heli, milleks tavaliselt loetakse helisagedust üle 20 kilohertsi) tuleb eelkõige puhkefaasis vähendada miinimumini, Alarmsüsteemide toimimine peaks olema korraldatud nii, et tekitatud müra jääks loomade tundlikust kuuldepiirkonnast väljapoole, aga oleks inimesele kuuldav. Ruumide ja koridoride paigutus võib olla põhiline helikeskkonda mõjutav tegur, millega nende planeerimisel tuleb kindlasti arvestada. Katseloomade pidamise ruumide puhul peab kasutama piisavalt müra- ja heliisolatsioonimaterjale.

2.6. Alarmsüsteemid

Tehnovõrkudest sõltuvad loomarajatised on ohualtid. Seetõttu soovitatakse tungivalt, et selline rajatis oleks nõuetekohaselt kaitstud, nii et oleks võimalik avastada sellised ohud nagu tulekahju, kõrvaliste isikute sissetung ja oluliste seadmete – ventilaatorite, õhu soojendamis-, jahutamis- või niisutussüsteemi – rikked.

Loomapidamisrajatistes, mille sisekliima regulatsioon ja kaitse sõltub elektri- või mehaanilistest seadmetest, peab olema tagavarasüsteem, mis säilitaks katseloomade jaoks elutähtsate süsteemide tegevuse ja avariivalgustuse ning tagaks alarmsüsteemi toimimise.

Kütte- ja ventilatsioonisüsteem peab olema varustatud järelevalve- ja alarmsüsteemiga, et võimalikke puudusi saaks kiiresti tuvastada ja kohe parandada.

Avariiolukorras tegutsemise selgesõnalised juhised tuleb paigutada nähtavale kohale. Kalade ja teiste veeloomade akvaariumitesse on soovitav paigaldada vee- või õhuvarustushäirete alarmsüsteem. Tuleks hoolitseda selle eest, et alarmsüsteemi toimimine häiriks katseloomi võimalikult vähe.

3. HARIDUS JA VÄLJAÕPE

Kõigil katsetes ja muudel teaduslikel eesmärkidel aretatavate, peetavate ja kasutatavate loomade hooldamise või muul viisil tegelemisega seotud isikutel peaks olema haridus ja väljaõpe vastavalt 3. detsembril 1993 Euroopa Nõukogu konventsiooni ETS nr 123 osapoolte mitmepoolsel konsultatsioonil vastu võetud katseloomadega töötavate isikute haridust ja väljaõpet käsitlevas resolutsioonis soovitatud standardile.

4. HOOLDAMINE

4.1. Tervis

4.1.1. Loomarajatises olevate loomade tervis ja heaolu sõltub täielikult inimestest. Katseloomade füsioloogilist ja psühholoogilist seisundit mõjutavad vahetu elukeskkond, sööt, vesi ning loomade hooldamisega tegelevate isikute hooldustegevus ja tähelepanu. Asutuses peab olema koostatud vajaliku terviseseisundi tagamise strateegia, mis tagab katseloomade heaolu ning vastab teaduslikele nõuetele. Strateegia peab hõlmama mikrobioloogilist jälgimisprogrammi, tervisehäiretele reageerimise plaani ning peab kindlaks määrama vastuvõetud uute loomade tervisenäidud ning tervisekontrolli korra.

4.1.2. Asutuse tegevuse eest vastutav isik peab tagama, et veterinaararst või muu pädev isik kontrolliks korrapäraselt loomi ning nende elutingimusi. Üldosa punktis 3 sätestatud väljaõppe saanud isik peab vähemalt üks kord päevas kontrollima katseloomade tervist, et tuvastada haigestunud või vigastatud isendid ning võtta kasutusele sobivad abinõud. Katseloomade tervislikku seisundit tuleb kontrollida korrapäraselt.

4.1.3. Katseloomadega tegelemisega kaasneb potentsiaalne nakkusoht loomadele ja katseloomadega tegelevatele isikutele, mistõttu sellises ettevõttes tuleb erilist tähelepanu pöörata hügieeninõuete järgimisele ja personali tervisekontrollile.

4.2. Kinnipüüdmine

4.2.1. Kuilooduses vabalt elavaid loomi on vaja kinni püüda, tohivad seda teha ainult pädevad isikud humaansel viisil. Kinnipüüdmine peab võimalikult vähe mõjutama teisi metsloomi ja nende elukeskkonda.

4.2.2. Kinnipüüdmise ajal või pärast kinnipüüdmist vigastatud või halvas tervislikus seisukorras olevad loomad tuleb pädeva isiku poolt võimalikult kiiresti läbi vaadata ja tegutseda vastavalt vajadusele. Vajaduse korral tuleb tagada veterinaarabi. Juhul, kui loom on tõsiselt vigastatud, tuleb ta otsekohe humaanselt surmata, järgides Euroopa Komisjoni soovitusi katseloomade eutanaasia kohta (1. osa ja 2. osa). Kinnipüüdmiskohtades peavad olema sobivad ja piisavalt suured transpordikonteinerid ja -vahendid, et loomi saaks vajaduse korral viia läbivaatusele või ravile.

4.2.3. Hoolikalt tuleb läbi mõelda kinnipüütud metsloomade kohanemine, karantiin, majutamine, kasvatamine ja hooldamine. Juba enne loomkatsete alustamist tuleb kaalutleda, mida teha kinnipüütud loomadega pärast teaduslike katsete läbiviimist. See on vajalik hilisemal võimalikul loodusesse tagasilaskmisel tekkivate praktiliste raskuste ja heaoluga seotud küsimuste sobivate lahenduste tagamiseks.

4.3. Loomade vedu

4.3.1. Loomade vedu tekitab neile stressi, mida tuleb püüda leevendada nii palju kui võimalik. Kõigi loomade liikumiste puhul, alates teadusasutuse-sisestest lühikestest vedudest kuni rahvusvaheliste vedudeni, tuleb kohaldada järgimisi põhimõtteid. Nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2005 (1) rakendamisel tuleb arvestada 1997. aasta mais Euroopa Nõukogu konventsiooni (ETS nr 123) osapoolte mitmepoolsel konsultatsioonil vastu võetud resolutsiooni katseloomade omandamise ja veo kohta.

4.3.2. Nii saatja kui ka vastuvõtja peavad kokku leppima veotingimused, teeleasumise ja saabumise kuupäeva ja kellaaja, et loomade saabumiseks oleks kõik ette valmistatud. Saatja peab tagama loomade ülevaatuse ja tuvastama nende veovalmiduse enne loomade paigutamist transpordikonteinerisse.

4.3.3. Veovalmis olevaiks ei tohiks lugeda haigeid või vigastatud loomi, välja arvatud kergelt vigastatud või haigeid loomi, kellele vedu ei põhjustaks lisakannatusi, või kui vedu toimub veterinaararsti järelevalve all veterinaarravile viimiseks või pärast veterinaarravil viibimist. Asjaomane pädev asutus võib lubada vedada katsetes ja muudel teaduslikel eesmärkidel kasutatavaid loomi ka siis, kui need on haigeid või vigastatud, juhul, kui loomade haigus või vigastus on osa uurimisprogrammist. Nimetatud loomade veol ei tohiks neile tekitada lisakannatusi ja vajadusel tuleb pöörata eritähelepanu täiendavale hooldamisele. Pädev isik peab kinnitama nimetatud loomade veovalmiduse kavandatavaks reisiks.

4.3.4. Loomade veo eest vastutav isik kontrollib täielikult veo planeerimist, teostamist ja lõpuleviimist ka siis, kui vedu on delegeeritud alltöövõtu korras teistele osapooltele.

4.3.5. Loomade heaolu eest vastutaval isikul on otsene füüsiline kohustus loomade hooldamiseks veo ajal. Nimetatud isik võib olla veo saatja või veokijuht, kui viimasele on pandud mõlemad kohustused. Veo ajal loomade heaolu eest vastutav isik peab katseloomade hooldamisel olema teadlik nende erivajadustest.

4.3.6. Teekond tuleks kavandada nii, et oleks tagatud efektiivne ja vähima ajakuluga loomade vedu alates loomade pealelaadimisest kuni mahalaadimiseni ja vältida viivitusi, et hoida ära loomade stressi ja kannatusi. Hoolikalt tuleb tagada veetavale loomaliigile sobiv mikrokliima. Veo ajal tuleb võtta meetmeid, et vähendada äkilised liigutused, üleliigne müra ja vibratsioon miinimumini.

4.3.7. Vajaduse korral tuleb konstrueerida selline veokonteiner, mille puhul oleks välistatud või piiratud mikroorganismide sissepääs või levik. Veokonteineris asuvaid loomi peab olema võimalik jälgida loomade mikrobioloogilist seisundit häirimata.

4.3.8. Sihtkohta jõudmisel tuleb loomad viivitamata veokonteineritest välja võtta, et pädev isik saaks nad võimalikult kiiresti läbi vaadata. Haigeid, vigastatud või muul moel halvas seisundis loomi tuleb pidevalt jälgida ja hoida neid teistest loomadest eraldi. Need loomad peavad saama vajaduse korral asjakohast ravi, või juhul, kui see osutub vajalikuks, tuleb nad otsekohe humaanselt surmata.

4.4. Karantiin, kohanemine ja eraldamine

Karantiini- ja eraldamisperioodi eesmärgid on järgmised:

a. kaitsta teisi asutuses viibivaid loomi;

b. kaitsta inimesi zoonootiliste haiguste eest ja

c. edendada kohanemisperioodi käigus häid teadustavasid.

Sõltuvalt asjaoludest võib ülalnimetatud ajavahemike pikkus varieeruda ja see on määratud kas liikmesriigi riiklike eeskirjadega või pädeva isiku, tavaliselt asutuse määratud veterinaararsti poolt.

Karantiin

Karantiin on vastuvõetud või uuesti vastuvõetud looma pidamine juba olemasolevatest loomadest eraldi, et kindlaks teha uue looma tervislik seisund ja vältida haiguste sissetoomist. Karantiin on soovitatav juhul, kui puuduvad andmed looma tervisliku seisundi kohta.

Kohanemine

Kohanemisaeg võimaldab loomal taastuda veostressist, võtta omaks uus keskkond, harjuda loomakasvatus- ja hooldamistegevustega. Isegi kui loom on pealtnäha terve, on vajalik anda talle enne loomkatses kasutamist küllaldane kohanemisaeg. Kohanemisaja kestus sõltub mitmest asjaolust, näiteks veo kestusest, katselooma vanusest ja sotsiaalse keskkonna muutuse astmest. Tuleb arvestada, et rahvusvaheline vedu võib tingida kohanemisperioodi kestuse pikendamise, kuna loomade harjumuspärane ööpäevane rütm on häiritud.

Eraldamine

Eraldamisperioodi eesmärk on vähendada nakkusohtu teistele loomadele või inimestele. Iga haigusekahtlusega loom tuleb paigutada teistest loomadest eraldi rajatisse.

4.5. Loomade pidamine ja keskkonna mitmekesistamine

4.5.1. Sissejuhatus

Kõigil loomadel peaks olema piisavalt ruumi mitmekesiste käitumisharjumuste väljendamiseks. Loomi tuleb võimaluse korral pidada rühmas ja piisavalt mitmekesises keskkonnas, et katseloomadel oleks võimalik harjumuspäraselt käituda. Piiratud keskkond võib kaasa tuua käitumis- ja psühholoogilisi häireid ning mõjutada teaduslike andmete kehtivust.

Arvesse tuleks võtta pidamise koha, samuti keskkonna ja sotsiaalse mitmekesistamise potentsiaalset mõju katse tulemusele, et vältida kehtetuid katsetulemusi ja sellest tulenevat katseloomade raiskamist.

Katseloomi kasvatavate, tarnivate ja kasutavate asutuste pidamise ja keskkonna mitmekesistamise tagamise strateegia peab vastama seal peetavate liikide vajadustele. Tuleks tagada olemasoleva pinna parim kasutusviis loomade jaoks. Strateegia väljatöötamisel peab arvestama ka vajadusega loomi jälgida – neid sealjuures võimalikult vähe häirides – ning nendega tegelemist lihtsustada. Liike käsitlevates osades on välja toodud loomade hoidmiskohtade soovitavad miinimumsuurused ja minimaalsed ruumide suurused.

Kui ei ole ette nähtud teisiti, siis tuleb lisaks soovitatud põranda miinimumpinnale paigutada loomade hoidmiskohtadesse lisapindu, näiteks riiuleid.

4.5.2. Loomade pidamine

Loomi tuleb pidada sobivatest isenditest koosnevate püsivate rühmadena, välja arvatud loomupäraselt üksildase eluviisiga loomad. Loomi võib üksikult pidada ainult veterinaarsetel või heaolukaalutlustel. Katse eesmärgil üksikult pidamine tuleb kooskõlastada loomatehnikuga ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga. Selliste loomade heaolu ja hooldamist tuleb täiendavate vahenditega parandada. Üksikult pidamise aeg peab olema võimalikult lühike ja võimaluse korral tuleb säilitada visuaalne, kuulmis-, haistmis- ja kompimiskontakt teiste loomadega. Väljakujunenud rühma uute loomade toomine või uuesti toomine peab toimuma vastava väljaõppe saanud töötajate hoolika jälgimise all, et hoida ära väljakujunenud sotsiaalsete suhete häirimine ja ebakõlad. Sotsiaalset pidamist tuleb soodustada, nii et juba karjaloomi ostes valitaks omavahel kokkusobivad loomad.

4.5.3. Keskkonna mitmekesistamine

Loomadel peaks olema piisavalt suur ja sobivalt mitmekesine ruum, kus nad saaksid väljendada oma normaalseid käitumisharjumusi. Stressikäitumise vähendamiseks tuleb neile anda teatud kontroll ja valik oma keskkonna üle. Sobivad keskkonna mitmekesistamise tehnikad aitavad loomal kohanemisega toime tulla. Lisaks sotsiaalsete tegevuste soodustamisele saab keskkonda mitmekesistada liigile sobiva liikumis-, toiduotsimis-, manipulatiiv- ja kognitiivtegevuse kaudu. On soovitav lasta loomadel igal võimalusel liikuda. Hoidmiskohtade keskkonna mitmekesisus peab vastama looma liigispetsiifilistele ja individuaalsetele vajadustele. Mitmekesistamise võimalused peavad olema kergesti muudetavad, et uute teadmiste lisandumisel oleks neid võimalik rakendada. Mitmekesistamise programm vajab regulaarset ülevaatamist ja ajakohastamist. Loomade hooldamise eest vastutavad töötajad peavad mõistlike ja teadlike mitmekesistamise valikute tegemiseks tundma põhjalikult vastava liigi etoloogiat ja bioloogiat. Nad peavad teadma, et loomale ei tule kasuks kõikide keskkonna mitmekesistamise vormide rakendamine, mistõttu nad peavad jälgima keskkonna mitmekesistamise mõju loomale ja kohandama programmi vastavalt vajadusele.

4.5.4. Loomade hoidmiskohad

Hoidmiskohtade materjal ei tohiks kahjustada loomade tervist. Need peavad olema kavandatud ja ehitatud selliselt, et loomad ennast ei vigastaks. Kui hoidmiskohad ei ole mõeldud ühekordseks kasutamiseks, siis peavad need olema valmistatud puhastamist ja dekontamineerimist taluvast materjalist. Erilist tähelepanu tuleb pöörata hoidmiskohtade põrandakattele, mis peab sobima loomade liigile ja vanusele, et hõlbustada väljaheidete kõrvaldamist.

4.6. Söötmine

4.6.1. Sööda vorm, hulk ja etteandmine peab vastama looma füsioloogilistele ja käitumisvajadustele. Mõnele liigile tuleb anda toiduotsimisvõimalus. Koresööt on mitme liigi toidus tähtsalt kohal, rahuldades samaaegselt ka teatud käitumisvajadusi.

4.6.2. Loomasööt peaks olema maitsev ja puhas. Keemilise, füüsilise ja mikrobioloogilise saastumise vältimiseks tuleb tooraine valimisel, sööda tootmisel, valmistamisel ja etteandmisel tarvitusele võtta vajalikud ettevaatusabinõud. Sööt peab olema pakitud kindlalt suletud kottidesse, millel on selgelt näha koostis ja tootmiskuupäev. Pakendil peab olema tootja märgitud selgesti loetav kõlblikkusaeg, millest tuleb kinni pidada. Sööda pakendamisel, vedamisel ja ladustamisel tuleb vältida selle saastumist, riknemist või hävimist. Laoruumid peavad olema jahedad, pimedad, kuivad ning kahjurite ja putukate eest kaitstud. Kiiresti riknevat sööta, näiteks haljassööta, juur- ja puuvilju, liha, kala, tuleb ladustada külmhoones, külmikutes või sügavkülmikutes. Kõiki söötmisel kasutatavaid söödatõstukeid, -renne ja muid seadmeid tuleb korrapäraselt puhastada ning vajaduse korral steriliseerida. Igapäevane puhastamine on vajalik, kui kasutatakse märgsööta või kui sööt saastub kergesti vee või uriiniga.

4.6.3. Igal loomal peab olema juurdepääs söödale. Konkurentsi vähendamiseks peab söötmiskoht olema piisavalt suur. Teatud juhtudel võib ülekaalulisuse vältimiseks osutuda vajalikuks söödakoguse piiramine.

4.7. Jootmine

4.7.1. Loomadel peab alati olema ligipääs puhtale joogiveele. Veega varustamisel tuleb tagada, et veega edasikanduvate mikroorganismidega kaasnev oht oleks võimalikult väike.

4.7.2. Jootmissüsteeme tuleb kavandada ja kasutada nii, et oleks tagatud sobiva kvaliteediga piisav veekogus. Joomiskohti (jootureid) peab olema piisavalt. Õnnetuste, näiteks ummistuste ja lekete, ning nakkuste leviku vältimiseks tuleb automaatjootmissüsteeme korrapäraselt kontrollida, hooldada ja loputada. Kõvapõhjaliste puuride puhul tuleb tarvitusele võtta ettevaatusabinõusid üleujutusohu vähendamiseks.

4.7.3. Kalade, kahepaiksete ja roomajate happe-, kloori- ja mitmete teiste kemikaalide taluvus on liigiti väga varieeruv. Seepärast tuleb sätestada, et akvaariumide ja mahutite veevarustust kohandatakse vastavalt iga liigi vajadustele ja taluvuspiiridele.

4.8. Allapanu

4.8.1. Loomadele tuleb alati tagada kohane allapanu või magamisase, tiinetele loomadele ka sobiv materjal või alus pesa tegemiseks. Tavaliselt kasutatakse loomade hoidmiskohtades erinevaid materjale erinevate ülesannete täitmiseks: puhastamise hõlbustamiseks uriini ja väljaheite absorbeerimine; loomale teatud liigispetsiifilise käitumisharjumuse, nagu näiteks tuhnimise, kaevamise või uru tegemise võimaldamine; puhkamiseks mugava, pehme pinna või turvalise magamisaseme tagamine; loomale poegade kasvatamiseks pesa ehitamise võimaldamine. Teatavad materjalid ei pruugi olla sobivad kõikide nende vajaduste täitmiseks, mistõttu on tähtis võimaldada loomadele piisaval hulgal sobivat materjali. Allapanu peab olema kuiv, imav, mittetolmav, mittetoksiline ning vaba haigustekitajatest, kahjuritest ja muust saastest. Allapanuna tuleb vältida keemiliselt töödeldud või looduslikke toksilisi aineid sisaldavast puidust saadud materjali või määratlemata ja standardiseerimata materjali.

4.8.2. Hoidmiskoha põrandad peavad võimaldama kõikidele loomadele kindlat ja mugavat puhkust. Magamiskohad tuleb hoida puhtad ja kuivad.

4.9. Puhastamine

4.9.1. Rajatise tase, sealhulgas loomakasvatuse tase, sõltub suures osas heast hügieenist. Väga kõrge puhtusaste peab olema ka loomapidamis-, pesu- ja laoruumides. Tuleb sisse seada hoidmiskohtade ja tarvikute, pudelite ja muu varustuse puhastamise, pesemise, dekontamineerimise ja vajaduse korral steriliseerimise kord ning seda ka järgida.

4.9.2. Puhastamis- ja desinfektsioonirežiim ei tohi kahjustada loomade tervist või heaolu. Hoidmiskohtades allapanu vahetamise kohta tuleb kehtestada selge töökord, mis hõlmab ka arvestuse pidamist.

4.9.3. Hoidmiskohtade aluspinda tuleb korrapäraselt puhastada ning vajaduse korral uuendada, et see ei muutuks nakkusallikaks ega kahjurite levikukohaks.

4.9.4. Mõne liigi jaoks on tähtsaks käitumisharjumuseks territooriumi lõhnaga märgistamine ja selle harjumuse häirimine puhastamisega toob kaasa teatud määral sotsiaalseid pingeid. Puhastamisel tuleb nimetatud käitumisvajadustega arvestada. Puhastamise sagedus sõltub hoidmiskoha tüübist, looma liigist, loomkoormusest ja ventilatsioonisüsteemi võimest hoida sobivat õhukvaliteeti.

4.10. Kohtlemine

Loomade kohtlemine laboris võib mõjutada mitte ainult kasvatamise edukust, loomade kasvukiirust ja heaolu, vaid ka loomkatsete kvaliteeti ja tulemust. Loomade harjutamine pädevate ja enesekindlate töötajate igapäevaste loomakasvatustegevuste ja protseduuridega mõjub stressi leevendavalt nii loomadele kui ka töötajatele. Mõnede liikide, näiteks koerte ja ahviliste puhul võib looma treenimine koostööks katse läbiviimisel olla kasulik nii loomade, töötajate kui ka teadusprogrammi jaoks. Teatud liikide jaoks peab kontakt inimestega olema prioriteet.

Mõnikord tuleb aga loomadega tegelemist vältida. Seda eriti metsloomade puhul, mis on ka üks põhjus, miks metsloomad on katseloomadeks vähemsobivad. Loomade hooldamisega tegelevad töötajad peavad oma hoolealustesse suhtuma alati hoole ja austusega ning olema vilunud loomadega tegelemisel ja nende ohjeldamisel.

Vajaduse korral tuleb osa tööajast jätta loomadega rääkimiseks, nendega tegelemiseks, nende treenimiseks ja nende välimuse eest hoolitsemiseks.

4.11. Humaanne surmamine

4.11.1. Kõik loomade humaansed surmamismeetodid nõuavad asjatundlikkust, mida on võimalik saavutada üksnes vastava väljaõppega. Loomade surmamine peab olema kooskõlas põhimõtetega, mis on toodud Euroopa komisjoni soovitustes katseloomade eutanaasia kohta (1. osa ja 2. osa).

4.11.2. Täielikult teadvuseta looma võib veretustada, kuid ilma eelneva tuimestuseta ei tohiks kasutada selliseid ravimeid, mis halvavad lihased enne teadvuse kadumist, ega kuraarelaadse toimega ravimeid, samuti ei tohiks kasutada elektrivooluga surmamist, ilma et vool läbiks aju. Loomarümpade kõrvaldamine peab olema keelatud kuni surma fikseerimiseni.

4.12. Arvestuse pidamine

Kõikide kasvatatud, varus hoitud ja seejärel loomkatses kasutatud katseloomade päritolu, kasutamise ja kõrvaldamise kohta tuleb pidada arvestust. Arvestuse pidamine ei ole vajalik üksnes statistilistel eesmärkidel, vaid see annab koos tervise- ja kasvatusarvestustega infot ka loomade heaolu kohta ning seda saab kasutada loomakasvatuse ja planeerimise eesmärgil.

4.13. Identifitseerimine

Teatud juhtudel on tarvis loomi individuaalselt identifitseerida, näiteks juhul, kui vajatakse täpseid andmeid looma paljundamisel või teaduslikes katsetes. Valitud meetod peab olema usaldusväärne nii märgistamise ajal kui ka kaugemas perspektiivis ning põhjustama loomale võimalikult vähe valu ja ebamugavust. Vajaduse korral tuleb kasutada rahusteid või paikset tuimastust ja valuvaigisteid. Identifitseerimise ja märgistamise peavad läbi viima vastava väljaõppe saanud töötajad.

LIIKE KÄSITLEV OSA

A. LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED NÄRILISTE PIDAMISEKS

1. Sissejuhatus

Hiired

Laborihiir põlvneb metsikust koduhiirest (Mus musculus). Laborihiir on valdavalt öise eluviisiga, urge kaevav ja ronimist armastav loom. Hiir ehitab pesa mikrokliima kontrollimiseks, varjualuseks ning poegimiseks. Hiired on head ronijad. Hiired väldivad lagedate alade ületamist, nad eelistavad liikuda mööda seinaääri. Uurimustega on tuvastatud loomkoormuse astmest sõltuvalt väga erinevaid sotsiaalseid organisatsioone. Suguküpsed isashiired võivad olla tugevalt territoriaalsed. Tiined ja imetavad emashiired võivad pesa kaitsmisel osutuda agressiivseteks. Hiirtel, eriti albinootilistel liikidel, on halb nägemine, mistõttu nad on sõltuvad eelkõige haistmismeelest ja märgistavad oma territooriumi uriiniga. Hiirtel on väga hea kuulmine ning nad on tundlikud ultraheli suhtes. Alaliigiti esineb hiirte käitumises märkimisväärseid erinevusi.

Rotid

Laborirott põlvneb metsikust rändrotist (Rattus norvegicus) ja on väga seltsiv loom. Rotid väldivad lagedaid alasid ja märgistavad oma territooriumi uriiniga. Neil on kõrgelt arenenud haistmis- ja kuulmismeel ning nad on eriti tundlikud ultraheli suhtes. Päeval on rottide nägemine kehv, kuid mõned pigmenteerunud liigid näevad hästi hämaras. Albinootilised rotid väldivad alasid, mille valgustus ületab 25 luksi. Rottide tegevusaktiivsus tõuseb pimeduse saabudes. Noorloomad on väga seiklushimulised ja mängivad tihti sotsiaalseid mänge.

Liivahiired

Mongoolia liivahiir (Meriones sp.) on seltsiv, valdavalt öise eluviisiga näriline, kuigi laboris on ta aktiivne ka päevavalguses. Metsikult elades ehitavad liivahiired tunnelsissepääsuga urge, et kaitsta end röövloomade eest. Laboris kujundavad liivahiired sobivate tingimuste puudumisel sageli välja stereotüüpse kaevamiskäitumise.

Hamstrid

Hamstrite (Mesocricetus sp.) metsikud esivanemad on valdavalt üksildase eluviisiga. Emashamster on isasloomast suuremat kasvu ja agressiivsem ning ta võib oma partnerile tõsiseid vigastusi tekitada. Hamstrid teevad sageli puuris eraldi ala väljaheidete jaoks. Hamstrid märgistavad ala lõhnanäärme sekreediga. Emashamstrid vähendavad sageli oma pesakonda valikulise kannibalismiga.

Merisead

Merisead (Cavia porcellus) on seltsivad, liikuvad närilised, kes ise urge ei kaeva, kuid kes elavad varjualustes ja võivad kasutada teiste loomade urgusid. Täiskasvanud isasloomad võivad üksteise suhtes agressiivsed olla, kuigi üldiselt on agressiivsus harv nähtus. Merisead kipuvad äkilisi hääli kuuldes tarduma ja võivad äkiliste ootamatute liigutuste peale rühmas kiini joosta. Merisead on äärmiselt tundlikud liigutamise suhtes ning nad võivad selle tulemusel enam kui kolmekümneks minutiks tarduda.

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

2.1. Ventilatsioon

(Vaata üldosa punkt 2.1.)

2.2. Temperatuur

Näriliste jaoks on sobiv temperatuurivahemik 20–24 oC. Kõvapõhjaliste puuride kohapealne temperatuur näriliste rühmades on tihti toatemperatuurist kõrgem. Isegi juhul, kui puuri ventilatsioon on piisav, võib puuri temperatuur olla 6 oC toatemperatuurist kõrgem. Pesamaterjal/pesakastid võimaldavad loomadel oma mikrokliimat kontrollida. Erilist tähelepanu tuleb pöörata ohjeldussüsteemides olevale ja karvadeta loomade ala temperatuurile.

2.3. Suhteline õhuniiskus

Näriliste rajatistes peab suhtelise õhuniiskuse tase olema 45–65 %. Erandina vajavad liivahiired suhtelist õhuniiskust 35–55 %.

2.4. Valgustus

Puurid peavad olema nõrgalt valgustatud. Puuride katused peavad olema varjutatud, et vähendada retinaalse degeneratsiooni ohtu. See on eriti tähtis albinootiliste loomade puhul.

Pimedal perioodil võib kasulikuks osutuda närilistele nähtamatuks jääva punase valguse kasutamine, et töötajad saaksid närilisi jälgida nende aktiivses faasis.

2.5. Müra

Kuna närilised on väga tundlikud ultraheli suhtes ja kasutavad seda suhtlemisel, on tähtis piirata liigset ultraheli. Ultrasageduslikku heli (üle 20 kHz) tekitavad paljud tavalised laboriseadmed, sealhulgas tilkuvad kraanid, kärurattad ja arvutimonitorid, mis võivad põhjustada ebanormaalset käitumist ja reproduktsioonitsükli häireid. Soovitav on jälgida helikeskkonda laial sagedusskaalal ja pika ajavahemiku jooksul.

2.6. Alarmsüsteemid

(Vaata üldosa punkt 2.6.)

3. Tervis

(Vaata üldosa punktid 4.1 ja 4.4.)

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

4.1. Loomade pidamine

Karjaloomi võib pidada rühmades, kui rühmad on püsivad ja harmoonilised. Selliste rühmade moodustamine on võimalik, kuigi raske, kui peetakse isashiiri, täiskasvanud hamstreid või liivahiiri, kuna see võib kaasa tuua tõsiseid agressiooniilminguid liigikaaslaste vahel.

Kui vaenulikkus või vigastuste tekkimine on tõenäoline, siis võib loomi üksikult pidada. Juba tekkinud püsiva ja harmoonilise rühma lahutamist tuleb viimse võimaluseni ära hoida, kuna lahutusprotsess võib olla stressirikas.

4.2. Keskkonna mitmekesistamine

Hoidmiskohad ja nende mitmekesisus peavad loomadel võimaldama normaalselt käituda ja piisavalt vähendama liigikaaslaste konkurentsi.

Allapanu, pesamaterjal ning pelgupaigad on närilistele kasvatamise, varus pidamise või katse läbiviimise ajal väga olulised ning neid peab loomadele võimaldama, välja arvatud juhul, kui veterinaararsti soovitus või looma heaolu kaalutlus tingib teistsuguse lähenemise. Nimetatud materjalide andmata jätmine katse eesmärkidel tuleb kooskõlastada loomatehnikuga ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga. Närilistel tuleb lubada pesamaterjali omal soovil töödelda ja sellest pesa teha. Kui pesamaterjali kogus on loomale täieliku, kattega pesa ehitamiseks ebapiisav, tuleb puur varustada pesakastidega. Magamisaseme materjalid peavad olema uriini absorbeerivad. Närilised võivad neid kasutada uriinimärgistuse tegemisel. Pesamaterjal on tähtis rottidele, hiirtele, hamstritele ja liivahiirtele, kuna see võimaldab neil tekitada paljunemiseks ja puhkamiseks sobiva mikrokeskkonna. Pesakastid või teised pelgupaigad on olulised merisigadele, hamstritele ja rottidele.

Merisigadele peab alati kättesaadav olema materjal töötlemiseks, nagu hein närimiseks ja peidukohaks.

Puutükkide andmist mälumiseks ja närimiseks võib kaaluda kõigi näriliste liikide keskkonna mitmekesistamisel.

Paljud näriliste liigid püüavad oma hoidmiskohta jagada söömise, puhkamise, urineerimise ja toiduvarude aladeks. Need alad rajanevad füüsiliste eralduste asemel pigem lõhnajälgedel, kuid osalised vaheseinad võivad osutuda kasulikeks, et lubada loomadel ise otsida või vältida kokkupuudet teiste rühma liikmetega. Keskkonna mitmekesisuse suurendamiseks on väga soovitav piirdeaeda paigutada mõni mitmekesistamise vahend. Näriliste puhul on edukalt kasutatud torusid, karpe ja roniredeleid ning nende vahendite lisakasutegur on kasuliku põrandapinna suurendamine.

Liivahiired vajavad võrreldes teiste närilistega rohkem ruumi endale sobiva suurusega urgude ehitamiseks ja/või kasutamiseks. Liivahiired vajavad paksu kihti allapanu kaevamiseks ja pesa tegemiseks või uru asenduseks, mis peab olema vähemalt 20 cm pikk.

Tuleks kaaluda läbipaistvate või toonitud seintega hoidmiskohtade ja nende osade kasutamist, mis võimaldaksid loomi neid häirimata lähedalt jälgida.

Samu ruumi kvaliteedi ja kvantiteedi, keskkonna mitmekesistamise ning teisi käesolevas dokumendis toodud põhimõtteid tuleb kasutada ka ohjeldussüsteemides, näiteks individuaalselt ventileeritavates puurides, kuigi süsteemi projektlahendusest võib tuleneda teistsuguse lähenemise vajadus.

4.3. Hoidmiskohad – mõõdud ja põrandamaterjal

Hoidmiskohad peavad olema kergesti puhastatavast materjalist ning nende projektlahendus peab võimaldama loomi jälgida neid häirimata.

Noorloomade aktiivseks muutumisel vajavad nad täiskasvanutega võrreldes proportsionaalselt rohkem ruumi.

4.3.1. Mõõdud

Närilistele selles ja järgnevates tabelites soovitatud puuri miinimumkõrgus tähendab puuri põranda ja puuri lae vahelist vertikaalset vahemaad ja puur peab olema nii kõrge enam kui 50 % puuri põranda miinimumpindala ulatuses enne mitmekesistamise vahendite lisamist.

Katsete kavandamisel tuleb arvestada loomade võimaliku kasvuga, et tagada piisava suurusega ruum (vastavalt tabelitele A.1–A.5) katsete kestuse ajaks.

Tabel A.1

Hiired: hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Kehakaal (g) Hoidmiskoha minimaalne pindala (cm2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala ühe looma kohta (cm2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (cm) Varus ja katsete ajal kuni 20 330 60 12 üle 20 kuni 25 330 70 12 üle 25 kuni 30 330 80 12 üle 30 330 100 12 Paljunemisel 330 Monogaamse paari jaoks (paljundatud väljaspool/seespool) või kolmese rühma jaoks (sees paljundatud). Iga täiendava emaslooma kohta lisada allapanu 180 cm2. 12 Varus paljunevate juures (2) Hoidmiskoha suurus 950 cm2 alla 20 950 40 12 Hoidmiskoha suurus 1 500 cm2 alla 20 1 500 30 12





Tabel A.2

Rotid: hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Kehakaal (g) Hoidmiskoha minimaalne pindala (cm2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala ühe looma kohta (cm2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (cm) Varus ja katsete ajal (3) kuni 200 800 200 18 üle 200 kuni 300 800 250 18 üle 300 kuni 400 800 350 18 üle 400 kuni 600 800 450 18 üle 600 1 500 600 18 Paljunemisel 800 Ema ja pesakond. Iga täiendava täiskasvanud looma püsivalt lisamisel lisada 400 cm2 18 Varus paljunevate juures (4) kuni 50 1 500 100 18 üle 50 kuni 100 1 500 125 18 Hoidmiskoha suurus 1 500 cm2 üle 100 kuni 150 1 500 150 18 üle 150 kuni 200 1 500 175 18 Varus paljunevate juures (4) kuni 100 2 500 100 18 üle 100 kuni 150 2 500 125 18 Hoidmiskoha suurus 2 500 cm2 üle 150 kuni 200 2 500 150 18





Tabel A.3

Liivahiired: hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Kehakaal (g) Hoidmiskoha minimaalne suurus (cm2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala looma kohta (cm2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (cm) Varus ja katsete ajal kuni 40 1 200 150 18 üle 40 1 200 250 18 Paljunemisel 1 200 18 Monogaamne paar või pojaga paar





Tabel A.4

Hamstrid: hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Kehakaal (g) Hoidmiskoha minimaalne pindala (cm2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala ühe looma kohta (cm2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (cm) Varus ja katsete ajal kuni 60 800 150 14 üle 60 kuni 100 800 200 14 üle 100 800 250 14 Paljunemisel 800 Emasloom või monogaamne paar pesakonnaga 14 Varus paljunevate juures (5) alla 60 1 500 100 14





Tabel A.5

Merisead: hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Kehamass (g) Hoidmiskoha minimaalne pindala (cm2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala looma kohta (cm2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (cm) Varus ja katsete ajal kuni 200 1 800 200 23 üle 200 kuni 300 1 800 350 23 üle 300 kuni 450 1 800 500 23 üle 450 kuni 700 2 500 700 23 üle 700 2 500 900 23 Paljunemisel 2 500 Paar pesakonnaga. Iga täiendava emaslooma kohta lisada 1 000 cm2 23

4.3.2. Põrand

Võrestikust või metallvõrgust põrandatele tuleb eelistada allapanuga kõva pinnaga põrandaid või perforeeritud põrandaid. Kui kasutatakse võrestikust või metallvõrgust puure, siis peab puhkealaks olema kõvapõhjaline või allapanuga põrand või merisigade puhul restpõrand, kui loomkatse eritingimused ei määra teisiti. Paaritamispraktika osana võib allapanu mitte anda.

Kuna metallvõrgust põrandad võivad põhjustada tõsiseid vigastusi, siis tuleb põrandaid hoolikalt kontrollida ja korras hoida, et tagada lahtiste või teravate servade puudumine.

Tiinuse viimases staadiumis, poegimise ja imetamise ajal tuleb emasloomi hoida ainult allapanuga kõvapõhjalistes puurides.

4.4. Söötmine

(Vaata üldosa punkt 4.6.)

4.5. Jootmine

(Vaata üldosa punkt 4.7.)

4.6. Allapanu

(Vaata üldosa punkt 4.8.)

4.7. Puhastamine

Tuleks säilitada kõrged hügieeninõuded, kuid on soovitav jätta loomadele mõned lõhnajäljed. Vältida tuleb liiga sagedast puuride vahetamist, eriti tiinete emasloomade puhul ning emasloomade ja pesakonna puhul, kuna häirimisel võib emasloom pojad maha jätta või ära süüa.

Puhastamise sagedus tuleb otsustada puuri tüübi, looma liigi, loomkoormuse ja ventilatsioonisüsteemi sobiva õhukvaliteedi tagamisvõime alusel.

4.8. Kohtlemine

Loomadega tegelemisel tuleb hoolikalt jälgida, et loomi või puuri keskkonda häiritaks minimaalselt. See on eriti tähtis hamstrite puhul.

4.9. Humaanne surmamine

(Vaata üldosa punkt 4.11.)

4.10. Arvestuse pidamine

(Vaata üldosa punkt 4.12.)

4.11. Identifitseerimine

(Vaata üldosa punkt 4.13.)

B. LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED KÜÜLIKUTE PIDAMISEKS

1. Sissejuhatus

Küülik (Oryctolagus cuniculi) on loomu poolest karjaloom. Küülikud vajavad piisavalt ja mitmekesise keskkonnaga ruumi. Selle puudumisel võib kaduda küüliku loomulik lokomotoorne tegevus ja võivad tekkida luustikuhäired.

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

2.1. Ventilatsioon

(Vaata üldosa punkt 2.1.)

2.2. Temperatuur

Küülikutele sobiv temperatuurivahemik on 15–21 oC. Temperatuur küülikute kõvapõhjalistes puurides on sageli kõrgem toatemperatuurist. Isegi piisava ventilatsiooni korral võib puuri temperatuur olla kuni 6 oC toatemperatuurist kõrgem.

Pesamaterjal/pesakastid annavad loomadele võimaluse kontrollida oma mikrokliimat. Erilist tähelepanu tuleb pöörata temperatuurile ohjeldussüsteemides.

2.3. Suhteline õhuniiskus

Suhteline õhuniiskus küülikutele mõeldud rajatistes ei tohiks olla alla 45 %.

2.4. Valgustus

(Vaata üldosa punkt 2.4.)

2.5. Müra

(Vaata üldosa punkt 2.5.)

2.6. Alarmsüsteemid

(Vaata üldosa punkt 2.6.)

3. Tervis

(Vaata üldosa punktid 4.1 ja 4.4.)

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

4.1. Loomade pidamine

Noori ja emaseid küülikuid tuleb pidada harmoonilistes sotsiaalsetes rühmades. Üksikult pidamist tuleb lubada üksnes veterinaarsel või looma heaolust tingitud põhjusel. Üksikult pidamine tuleb kooskõlastada loomatehnikuga ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga. Täiskasvanud suguküpsed isased võivad olla territoriaalsed ja neid ei tohiks teiste suguküpsete isastega koos pidada. Noori küülikuid ja täiskasvanud emaseid küülikuid on edukalt peetud mitmekesise sisustusega põrandaaedikutes, kuigi rühmasid tuleb agressiivsuse vältimiseks hoolikalt korraldada. Rühmas pidamiseks on ideaalsed samast pesakonnast pärit loomad, kes on koos kasvanud võõrutamisest saadik. Kui loomi ei saa rühmas pidada, siis võiks kaaluda nende pidamist visuaalses lähikontaktis.

4.2. Keskkonna mitmekesistamine

Sobivad vahendid küülikute elupaiga mitmekesistamiseks on koresööt, heinapallid või närimispulgad, samuti varjuline ala peitu pugemiseks. Kui küülikuid peetakse rühmaaedikutes, siis tuleb kasutada visuaalseid barjääre ja elemente, mis pakuks pelgupaiku ja võimaldaks leida kohti, kust avaneb ülevaade ümbritsevale. Poegivatele emastele küülikutele tuleb võimaldada materjali pesa tegemiseks või pesakast.

4.3. Hoidmiskohad – mõõdud ja põrandamaterjal

Hoidmiskohad võiksid soovitavalt olla nelinurkse kujuga. Hoidmiskoha sees peab olema kõrgem, tõstetud ala. Tõstetud alal peab loom saama lamada ja istuda ning sealt kergesti alla tulla, kuid see ala ei tohiks katta enam kui 40 % põrandapinnast. Kui hoidmiskoha kõrgus peab olema nii suur, et küülikul tagajalgadel istudes kõrvad lage ei puudutaks, siis tõstetud ala puhul ei ole selline kõrgus vajalik. Kui on head teaduslikud või veterinaarsed põhjendused riiulitest loobumiseks, siis peab puur olema 33 % suurem ühe küüliku kohta ja 60 % suurem kahe küüliku kohta. Küülikuid tuleb võimaluse korral pidada aedikutes.

4.3.1. Mõõdud

Tabel B.1

Üle 10 nädalased küülikud: hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Lõplik kehakaal (kg) Põranda minimaalne pindala ühe või kahe harmoonilises sotsiaalses suhtes looma kohta (cm2) Minimaalne kõrgus (cm) alla 3 3 500 45 3–5 4 200 45 üle 5 5 400 60

Seda tabelit saab kasutada nii puuride kui ka aedikute puhul. Puurides peab olema tõstetud ala (vaata tabelit B.4). Aedikutes peavad olema ruumijaotused, mis annavad loomale valiku ise teiste loomadega kontakti otsida või suhtlemist vältida. Täiendav põrandapind on 3 000 cm2 iga kolmanda, neljanda, viienda ja kuuenda küüliku kohta, samas kui 2 500 cm2 tuleb lisada iga järgneva küüliku kohta alates kuuendast isendist.

Tabel B.2

Emasloom pesakonnaga: hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Emaslooma kehakaal (kg) Hoidmiskoha minimaalne pindala (cm2) Lisaruum pesakastide jaoks (cm2) Hoidmiskohaminimaalne kõrgus (cm) alla 3 3 500 1 000 45 3 kuni 5 4 200 1 200 45 üle 5 5 400 1 400 60

Tiinetele emastele küülikutele peab vähemalt kolm kuni neli päeva enne poegimist võimaldama pesategemiseks eraldi koha või pesakasti, millesse nad saavad pesa teha. Pesakast peab soovitavalt paiknema väljaspool hoidmiskohta. Pesa tegemiseks tuleb anda õlgi või muud pesamaterjali. Hoidmiskoht peab olema kavandatud selliselt, et emasel küülikul oleks võimalik oma poegade juurest pärast poegade pesast lahkumist minna teise kohta või tõstetud alale. Pärast võõrutamist peab pesakonda nende poegimiskohas koos hoidma nii kaua kui võimalik. Poegimiskohas võib hoida kuni kaheksat pesakonnakaaslast kuni seitsmenädalaseks saamiseni, ning viit pesakonnakaaslast võib hoida põranda miinimumpinnal kaheksa- kuni kümnenädalaseks saamiseni.

Tabel B.3

Alla 10-nädalased küülikud: Hoidmiskoha minimaalsed mõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Vanus Hoidmiskoha minimaalne pindala (cm2) Põranda minimaalne pindala iga looma kohta (cm2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (cm) Võõrutamisest kuni 7 nädalaseks saamiseni 4 000 800 40 7- kuni 10nädalane 4 000 1 200 40

Seda tabelit saab kasutada nii puuride kui ka aedikute puhul. Aedikutes peavad olema ruumi liigendavad struktuurid, mis võimaldavad loomal teiste loomadega kontakti otsida või suhtlemisest hoiduda. Võõrutamise järel tuleb pesakonda koos hoida nii kaua kui võimalik.

Tabel B.4

Küülikud: tõstetud alade optimaalsed mõõdud tabelis B.1. toodud mõõtudega hoidmiskohtadele

Vanus nädalates Lõplik kehakaal (kg) Optimaalne pindala (cm × cm) Optimaalne puuri kõrgus puuri põrandast (cm) alla 3 55 × 25 25 3–5 55 × 30 25 üle 10 nädalased üle 5 60 × 35 30

Tõstetud ala ja kogu hoidmiskoha asjakohaseks kasutamiseks on ülaltoodud hoidmiskoha tõstetud ala pindala ja kõrgus optimaalsed, väga lähedase miinimum- ja maksimumväärtusega (± 10 % optimaalsest suurusest). Kui tõstetud ala kasutamisest loobumiseks on head teaduslikud või veterinaarsed põhjendused, siis peab puur olema 33 % suurem ühe küüliku kohta ja 60 % suurem kahe küüliku kohta, et soodustada küülikute lokomotoorset tegevust ja anda võimalus domineerivamast loomast eemalehoidmiseks.

Kui tõstetud ala on mõeldud alla kümnenädalastele küülikutele, siis on selle ala optimaalsed mõõdud 55 × 25 cm ja kõrgus põrandast peab olema selline, et loomad saaksid seda kasutada.

4.3.2. Põrand

Võrkpõrandate kasutamist tuleb vältida, kui puhkeala ei ole piisavalt suur kõikide küülikute samaaegseks mahutamiseks igal ajal. Kõvapõhjalist allapanuga põrandat või perforeeritud põrandat tuleb eelistada võrestikust või metallvõrgust põrandatele.

4.4. Söötmine

(Vaata üldosa punkt 4.6.)

4.5. Jootmine

(Vaata üldosa punkt 4.7.)

4.6. Allapanu

(Vaata üldosa punkt 4.8.)

4.7. Puhastamine

(Vaata üldosa punkt 4.9.)

4.8. Kohtlemine

(Vaata üldosa punkt 4.10.)

4.9. Humaanne surmamine

(Vaata üldosa punkt 4.11.)

4.10. Arvestuse pidamine

(Vaata üldosa punkt 4.12.)

4.11. Identifitseerimine

(Vaata üldosa punkt 4.13.)

C. LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED KASSIDE PIDAMISEKS

1. Sissejuhatus

Kodukass põlvneb üksildase eluviisiga Aafrika metskassist (Felis silvestris libyca), aga tal on tugev eelsoodumus sotsiaalse käitumise õppimiseks. Varakult sobiva sotsialiseerimisega harjunud kass võib edukalt suhelda nii liigikaaslastega kui ka inimesega.

Hea läbisaamine inimestega soodustab hilisemate katsete läbiviimiseks sobiva iseloomu kujunemist. Kuna kassidel puuduvad dominantsed hierarhiad ja näib, et neil puuduvad konfliktijärgsed leppimismehhanismid, siis võib sotsiaalsete suhete loomine olla stressirikas. Kasside stressiilmingud ei ole nii selgelt nähtavad, mistõttu neid on võrreldes koerte stressiilmingutega raskem märgata.

Kassid on territoriaalsed ja kiinduvad konkreetsesse kohta, mistõttu kohavahetus võib neil tõenäoliselt tekitada stressi. Kassid on väga head ronijad ja nad kasutavad sageli tõstetud alasid (näiteks riiuleid) nii parema ülevaate saamiseks kui ka rühma teistest kassidest eemaldumiseks.

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

2.1. Ventilatsioon

(Vaata üldosa punkt 2.1.)

2.2. Temperatuur

Kassidele sobib lai temperatuurivahemik, seda tingimusel, et nende heaolu ei halvene. Kui katses osalevaid kasse on vaja täpselt kontrollida, tuleb temperatuur hoida vahemikus 15–21 oC (vaata üldosa punkt 2.2.3).

Kassipoegade termoregulatsioon on esimesel kümnel elupäeval piiratud, mistõttu selles ajavahemikus tuleb võimaldada kohalikku lisasoojendust.

2.3. Suhteline õhuniiskus

Suhtelise õhuniiskuse kontrollimist ei peeta vajalikuks, kuna kassid taluvad halbade kõrvalmõjudeta erineva õhuniiskusega kohti.

2.4. Valgustus

Kasside hoidmine loomulikus ööpäevases valgustsüklis on lubatud. Kui fotoperioodi valguse faas tagatakse kunstliku valgustusega, siis peab see kestma kümnest kuni kaheteistkümne tunnini päevas.

Kui loomulik valgus puudub täielikult, siis peab kasutama nõrka öövalgustusust (5–10 luksi), et kassid säilitaksid mingil määral nägemisvõime ja et neil ei tekkiks hirmurefleksi.

2.5. Müra

(Vaata üldosa punkt 2.5.)

2.6. Alarmsüsteemid

(Vaata üldosa punkt 2.6.)

3. Tervis

(Vaata üldosa punktid 4.1 ja 4.4.)

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

4.1. Loomade pidamine

Emased kassid ja kohitsetud mõlemast soost kassid on üldiselt seltsivad ning neid hoitakse harilikult kuni 12liikmelistes rühmades. Siiski nõuab kahe- või enamaliikmelise rühma moodustamine selle liikmete omavahelist hoolikat sobitamist. Erihoolt vajatakse kasside ümbergrupeerimise, uue kassi rühma toomise, kohitsemata isaste kasside rühma toomise või kasside suuremates rühmades hoidmise puhul.

Kui kasse peetakse harilikult rühmades, siis võib üksikult pidamine osutuda oluliseks stressiallikaks. Seetõttu ei tohiks kasse üksikult pidada enam kui 24 tundi ilma veterinaarse või heaolu põhjenduseta. Üle 24 tunnise kestusega üksikult pidamine katse eesmärgil peab olema kooskõlastatud loomatehnikuga ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga.

Liigikaaslaste vastu korduvalt agressiivseid kasse peab üksikult pidama üksnes siis, kui neile ei leidu sobivat kaaslast. Paarikaupa või rühmas peetavate isendite sotsiaalset stressi tuleb jälgida vähemalt kord nädalas kindlaksmääratud käitumis- ja/või psühholoogilise stressi punktiarvestuse (testi) alusel. See on eriti vajalik kohitsemata isaste kasside puhul.

Emaseid kasse koos alla neljanädalaste poegadega või emaseid kasse tiinuse viimasel kahel nädalal võib pidada üksikult. Sellel ajavahemikul võib lubada harilikult rühmas peetavatel emastel kassidel juurdepääsu oma rühma juurde, näiteks ühendades poegemiskohad rühma hoidmiskohaga.

Kasside sotsiaalse käitumise kujunemisel on määrava tähtsusega sotsiaalne kogemus, mis on saadud teisest kuni kaheksanda elunädalani. Sellel ajal on eriti oluline kassi kokkupuude teiste kassidega (näiteks pesakonna liikmetega) ja inimestega ning tutvumine tulevase elukeskkonnaga. Täiskasvanud kassi käitumine sõltub igapäevasest tegelemisest kassipojaga sellel tundlikul ajajärgul. On tõestatud, et isegi lühiajaline loomaga tegelemine tema esimesel elupäeval on oluline, sest noored loomad on juba võimelised reageerima lõhnadele ja puudutustele.

Kassidel peab olema iga päev aeg mängimiseks ja inimestega suhtlemiseks, lisaks täiendav aeg regulaarseks hoolduseks. Erilist tähelepanu tuleb pöörata üksikult peetavate kasside sotsiaalse keskkonna mitmekesistamisele täiendavate inimkontaktide kaudu.

4.2. Keskkonna mitmekesistamine

Kassidel peavad olema osaliselt kinnised kõrgemale tõstetud elemendid (näiteks põrandast umbes ühe meetri kõrgusele paigutatud riiulil asetsev kolme seina ja katusega ase), et kassidel oleks võimalik saada ümbritsevast ülevaade, ja juhul, kui kasse peetakse paaris või rühmas, võimaldada neile piisavat distantsi teistest kassidest. Konkurentsi vähendamiseks peab selliseid elemente olema sobival hulgal. Elemendid peavad piirdeaias paiknema nii, et loomad saaksid olemasolevat ruumi võimalikult hästi kasutada.

Kassidel peab oma hoidmiskohas olema varjupaiga ja privaatsuse võimalus, eriti võimalus olla teiste hoidmiskohtade kasside nägemisulatusest väljast. Küüniste teritamiseks ja ala lõhnaga märgistamiseks peaks piirdeaias olema vertikaalne puitpind.

Keskkonna mitmekesistamiseks tuleb kasvandustes ja kasutajaasutustes võimaluse korral lasta kassidel viibida jooksuaias.

Jahipidamise matkimist ja mängimist tuleb soodustada. Kassidele tuleb pakkuda erinevaid mänguasju ja neid tuleb korrapäraselt vahetada, et tagada pidev stimuleerimine ja vältida tuttavlikkust, mis vähendab mängumotivatsiooni.

4.3. Hoidmiskohad – mõõdud ja põrandamaterjal

Hoidmiskohad, sealhulgas nende vaheseinad, peavad olema tugevad ja kergesti puhastatavad. Projektlahenduse ja ehituse eesmärk peab olema avatud ja kerge rajatise loomine, mis võimaldaks kassidel saada ülevaade ka oma piirdeaiast väljaspool toimuvast.

4.3.1. Mõõdud

Tabel C.1

Kassid: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Hoidmiskoha põranda pindala (6) (m2) Riiulid (m2) Hoidmiskoha kõrgus (m) Hoidmiskoha miinimumpindala ühe täiskasvanud looma kohta 1,5 0,5 2 Iga täiendava looma kohta lisada 0,75 0,25 —

Pesakonnaga emase kassi pidamiseks on minimaalne ruum ühe kassi pidamise ruum, mida tuleb järk-järgult suurendada, nii et neljakuuselt on pesakond ümber paigutatud vastavalt ülaltoodud täiskasvanud kassi ruumi nõuetele. Normaalne vanus võõrutamiseks on seitsme- kuni üheksanädalaselt.

Kasse ei tohi sundida püsivalt väljas elama. Kassidel peab alati olema sissepääs siseruumi, mis vastab kõigile käesolevas suunises toodud standarditele, sealhulgas miinimummõõtudele.

Söömiskoht ja liivakast peavad asuma üksteisest vähemalt 0,5 meetri kaugusel ning neid alasid ei tohi omavahel vahetada.

Ruumi piiramine alla ülaltoodud miinimumnormi, näiteks ainevahetuse jälgimise puuris või sarnases katsepuuris võib tõsiselt kahjustada loomade heaolu. Selliseid piiranguid peab kasutama minimaalselt ja tegema seda ruumis, mis vastab nii palju kui võimalik ülaltoodud nõuetele. Ruum peab olema piisavalt suur, et loom saaks end täiesti välja sirutada nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt, lamada ja ringi keerata.

4.3.2. Põrand

Kasside hoidmiskohtades tuleb eelistada kõvapõhjalist ühes tükis siledat ja libisemisevastast põrandat. Täiendav sisustus peaks tagama igale kassile mugava puhkeaseme.

Avatud põrandasüsteemid, nagu võrestikud või metallvõrk, kassidele ei sobi. Kui avatud põranda kasutamine on õigustatud, siis tuleb hoolitseda, et selle konstruktsioon ei tekitaks valu, vigastusi või haigusi ning lubaks loomadel väljendada normaalseid käitumisharjumusi. Kogemuse põhjal võib väita, et ainevahetuse jälgimise puurid ei ole alati vajalikud, kuna kassi uriini ja väljaheidet saab koguda ka otse kassiliivakastist.

Jooksuaia pinnakatte kvaliteet ja viimistlus ei pea vastama piirdeaia põrandakatete standardile, tingimusel, et seda on hõlbus puhastada ja see ei tekita kassidele füüsilisi vigastusi.

4.4. Söötmine

(Vaata üldosa punkt 4.6.)

4.5. Jootmine

(Vaata üldosa punkt 4.7.)

4.6. Allapanu

Iga kahe kassi kohta peab olema vähemalt üks kassiliivakast minimaalsete mõõtudega 300 × 400 mm, milles peab olema sobiv absorbeeriv ja mittetoksiline kassiliiv või allapanumaterjal, mis on kassidele vastuvõetav ja nende poolt kasutatav. Kui uriin ja väljaheide jäetakse regulaarselt liivakastist väljapoole, siis tuleb panna lisakastid alternatiivse allapanuga. Kui see meetod osutub paarikaupa või rühmas peetavate kasside puhul väheefektiivseks, siis osutab selline käitumine sotsiaalsele mittesobivusele ning kassid tuleb kuni probleemi lahenemiseni ühekaupa rühmast eemaldada.

Kassidel peab olema piisavalt sobivast kergesti puhastatavast materjalist magamisasemeid. Magamisasemetel peab olema polüesterfliisist või sarnasest materjalist kate.

4.7. Puhastamine

Kasutatavaid hoidmiskohti tuleb puhastada vähemalt kord päevas. Iga päev tuleb tühjendada liivakaste ja panna sinna uus allapanumaterjal.

Hoidmiskohtade puhastamise käigus ei tohiks kassid märjaks saada. Kui hoidmiskohti puhastatakse veevoolikuga, siis tuleb kassid puhastamise ajaks viia kuiva kohta ja tagasi tuua alles siis, kui nende hoidmiskoht on piisavalt kuivanud.

4.8. Kohtlemine

Kassidele on lähedane suhe hooldajaga ülitähtis, iseäranis üksikult peetavate kasside puhul.

4.9. Humaanne surmamine

(Vaata üldosa punkt 4.11.)

4.10. Arvestuse pidamine

(Vaata üldosa punkt 4.12.)

4.11. Identifitseerimine

(Vaata üldosa punkt 4.13.)

D. LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED KOERTE PIDAMISEKS

1. Sissejuhatus

Kodukoer (Canis familiaris) on uudishimulik ja väga sotsiaalne loom, kes õpib aktiivselt oma ümbruskonda tundma, peegeldades sellega hundi perekonnast esivanemate käitumist. Kuigi koer puhkab suurema osa päevast, vajab ta aktiivsel perioodil mitmekesist füüsilist ja sotsiaalset keskkonda.

Tiined emased koerad vajavad üksindust vaikses kohas, kus pojad ilmale tuua ja neid kasvatada.

Agressiivsus on oluline riskitegur ja koerte sotsiaalselt harmoonilistes rühmades pidamine vajab hoolt. Soovitused lähtuvad tavaliselt kasutatavate urukoerte (beagle) omadustest. Teiste tõugude kasutamisel tuleb arvestada konkreetse tõu omadustega.

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

2.1. Ventilatsioon

(Vaata üldosa punkt 2.1.)

2.2. Temperatuur

Koeri võib pidada laia temperatuurivahemiku juures tingimusel, et nende heaolu ei halvene. Katsealuse koera täpseks jälgimiseks tuleb hoida temperatuuri vahemikus 15–21 oC. (Vaata üldosa punkt 2.2.3.)

Kutsikatel on ligikaudu kümnel esimesel elupäeval piiratud kontroll termoregulatsiooni üle, mistõttu tuleb sellel ajal poegimispiirdeaeda täiendavalt soojendada.

2.3. Suhteline õhuniiskus

Suhtelise õhuniiskuse kontrollimist ei peeta vajalikuks, kuna koerad taluvad õhuniiskuse suurt kõikumist kõrvalnähtudeta.

2.4. Valgustus

Koerte hoidmine loomuliku 24tunnise pimeduse-valguse vahelduvuse tsüklis on lubatud. Kui fotoperioodi valguse faasi tagab kunstlik valgustus, siis peab see olema 10–12 tundi päevas.

Kui loomulik valgus puudub täielikult, siis peab kasutama nõrka öövalgustust (5–10 luksi), et koerad säilitaksid mingil määral nägemisvõime ja et neil ei tekkiks hirmurefleksi.

2.5. Müra

Koerakasvatustes müratase, mille kahjustav mõju inimestele on teada, võib väga kõrge olla ning see võib mõjutada koerte tervist ja füsioloogiat. Seetõttu tuleb kaaluda võimalusi rajatistes müra vähendamiseks. Koerte häälekust on võimalik vähendada, kui rajatise kavandamisel võetakse arvesse koerte käitumisvajadusi. Suurema osa mürast tekitavad koerad, aga seda võivad tekitada ka loomakasvatusega seotud tegevused rajatise sees ning väljastpoolt kostuv müra. Väljast kostuvaid haukumist ergutavaid müraallikaid tuleb piirata miinimumini. Rajatisele sobiva asukoha ja arhitektuurilise projektlahenduse leidmine aitab piirata välismüra sissekostumist. Müra rajatise sees saab vähendada heli summutavate materjalide või elementide kasutamisega. Koertepidamise rajatise kavandamisel või muutmisel tuleb kasutada ekspertide nõuandeid müra vähendamiseks.

2.6. Alarmsüsteemid

(Vaata üldosa punkt 2.6.)

3. Tervis

(Vaata üldosa punktid 4.1 ja 4.4.)

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

4.1. Loomade pidamine

Koeri tuleb pidada sotsiaalselt harmoonilistes rühmades, kui katse või heaolu tagamise nõuded ei määra teisiti. Erilist tähelepanu on vaja, kui koerad rühmitatakse ümber või rühma tuuakse võõras koer. Rühma sotsiaalset kokkusobivust tuleb igal juhul järjekindlalt jälgida.

Kasvanduste ja kasutajaasutuste välijooksuaiad mitmekesistavad koerte elukeskkonda ning nende kasutamist tuleb võimaluse korral koertele võimaldada.

Isegi lühiajaline koera üksikult pidamine võib olla oluline stressitegur. Seetõttu ei tohi koeri heaolu või veterinaarse põhjuseta üle nelja tunni üksikult hoida. Üle nelja tunni kestev üksikult pidamine katse jaoks tuleb otsustada koostöös loomatehnikuga ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga.

Sellisel juhul tuleb koerte heaoluks ja hooldamiseks kasutada täiendavaid vahendeid. Igale üksikult peetavale koerale tuleb iga päev võimaldada lisaaega inimesega suhtlemiseks ning nägemis-, kuulmis- ja võimaluse korral puutekontakt teiste koertega.

Teaduslike vastunäidustuste puudumisel peavad üksikult peetavad koerad saama iga päev liikuda eraldatud alal, võimaluse korral koos teiste koertega, ning töötajate järelevalve all ning nendega suheldes.

Isaseid koeri tuleb võimaluse korral pidada sotsiaalselt harmoonilistes paarides või rühmades või koos emaste koertega. Tiined koerad tuleb poegimiskohta viia alles nädal kuni kaks nädalat enne eeldatavat poegimistähtaega. Poegimiskohas peetava emase koeraga peavad töötajad iga päev täiendavalt tegelema.

Koerte sotsiaalne käitumine kujuneb 4.–12. elunädala vahel. Sellel perioodil on eriti tähtsal kohal koera sotsiaalsed kontaktid oma pesakonnaga, täiskasvanud koertega (nt emaga) ja inimestega ning tutvumine tulevase elukeskkonnaga. Täiskasvanud koera käitumine sõltub otseselt igapäevasest tegelemisest kutsikaga sellel tundlikul ajajärgul. On tõestatud, et isegi lühiajaline tegelemine loomaga tema esimesel elupäeval on oluline, sest noored loomad on juba võimelised reageerima lõhnadele ja puudutusele.

4.2. Keskkonna mitmekesistamine

Loomade siseruumid ja välisaedikud peavad pakkuma koertele mõningat privaatsust ning võimaldama neil juhtida oma sotsiaalset käitumist.

Erinevate tegevuste jaoks peavad olema eraldi alad. Seda on võimalik saavutada, kui näiteks kasutada tõstetud platvorme ja jagada aedikud osadeks.

Koeramaiustused ja -mänguasjad tõstavad loomade heaolu, tingimusel et neid kasutatakse mõistlikult ning nende andmist jälgitakse piisavalt. Koerte närimisvajaduse rahuldamiseks peavad saadaval olema sobivad närimisvahendid.

Liikumine annab koertele mitmekülgse ja varieeruva keskkonnakogemuse ning võimaldab teiste koerte ja inimestega suhelda. See on eriti tähtis juhul, kui kirjeldatud vajadusi ei ole võimalik täielikult rahuldada hoidmiskoha sees. Seetõttu tuleb teaduslike või veterinaarsete vastunäidustuste puudumisel koeri ideaalsel juhul iga päev viia eraldi jalutusalale, kus nad saavad võimaluse korral liikuda koos teiste koertega töötajate järelevalve all ja nendega suheldes.

4.3. Hoidmiskohad – mõõdud ja põrandamaterjal

Hoidmiskohad, sealhulgas nende vaheseinad, peavad olema tugevad ja kergesti puhastatavad. Nende projektlahendus ja ehitus peaks looma avatud ja kerge rajatise, mis võimaldab koertel jälgida ka oma vahetust hoidmiskohast väljaspool toimuvat.

4.3.1. Mõõdud

Käesolevate juhtnööride eesmärk on soodustada koerte sotsiaalset pidamist ja võimaldada neile piisavalt mitmekesine keskkond. Tuleb märkida, et käesoleva kontseptsiooni ja strateegia kohaselt tuleb igati soodustada koerte pidamist suures ning sotsiaalselt harmoonilises rühmas nii kasutatava põrandapinna suurendamise kui ka täiendavate suhtlemisvõimalustega.

Koeri ei tohiks kunagi sundida pidevalt väljas elama ja neil peab alati olema juurdepääs siseruumi, mis vastab käesolevates juhistes täpsustatud ehitus- ja keskkonnakontrolli standarditele. Siseruumid peavad moodustama vähemalt 50 % koertele võimaldatavast miinimumpinnast, nagu on näidatud tabelis D.1.

Allpool kirjeldatud ruumi suurus on arvutatud urukoera vajaduste põhjal. Tuleb märkida, et suurekasvuliste tõugude, näiteks bernhardiini või iiri hundikoera puhul tuleb ruumi suurust märkimisväärselt suurendada. Labori urukoerast erinevatele tõugudele sobiva ruumi suurus tuleb otsustada koostöös veterinaartöötajatega ja vastutava asutusega.

Tabel D.1

Koerad: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Kehakaal (kg) Hoidmiskoha minimaalne pindala (m2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala ühe või kahe looma kohta (m2) Iga täiendava looma kohta minimaalselt lisatav pind (m2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (m) kuni 20 4 4 2 2 üle 20 4 8 4 2

Paaris või rühmas peetavate koerte üksikult pidamisel võib pinda vähendada kuni poole võrra kogu lubatud ruumist (2 m2 alla 20 kg kaaluvale koerale, 4 m2 üle 20 kg kaaluvale koerale), kui koeraga tehakse katseid direktiivi 86/609/EMÜ mõistes ning eraldamine on katse seisukohast hädavajalik. Sellise piirangu aeg peab olema võimalikult lühike ja see ei tohiks mingil juhul kesta üle nelja tunni. Sätte eesmärk on julgustada paaris pidamist (eriti toksikoloogiliste uuringute puhul), võimaldades samal ajal jälgida toidu tarbimist ja viia läbi preparaadi andmise järgseid vaatlusi.

Igasugune sotsiaalne või füüsiline lisapiirang, nagu näiteks ainevahetuse jälgimise puur või rihma otsas hoidmine võib looma heaolu sügavalt kahjustada. Ainevahetuse jälgimise puuris pidamine või sarnane pidamise viis loomkatse läbiviimise eesmärkidel peab toimuma ruumis, mis vastab ülalkirjeldatule kõige paremini ja on vähemalt nii suur, et loom saaks end täielikult välja sirutada, lamada ja ümber keerata.

4.3.2. Imetavad koerad pesakonnaga ja kutsikad kehakaaluga kuni 7,5 kg

Imetava koera ja pesakonna ruum peab olema sama suur kui sama kaaluga emase koera ruum. Poegimisaedik peab olema kavandatud nii, et emane koer saaks kutsikatest eemalduda teise sektsiooni või tõstetud alale.

Kutsikate võõrutamiseks on normaalne vanus 6–9 nädalat.

Tabel D.2

Koerad: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Koera kaal (kg) Hoidmiskoha minimaalne pindala (m2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala ühe looma kohta (m2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (m) alla 5 4 0,5 2 üle 5 kuni 10 4 1,0 2 üle 10 kuni 15 4 1,5 2 üle 15 kuni 20 4 2 2 üle 20 8 4 2

4.3.3. Põrand

Koerte pidamise ruumides tuleb eelistada kõvapõhjalist ühes tükis siledat ja mittelibisevat põrandat. Igale koerale tuleb tagada mugav kõvapõhjaline magamisase, näiteks kasutades kõrgemalasetsevaid asemeid või platvorme.

Koerte puuris ei tohiks kasutada avatud põrandasüsteeme, näiteks võrest või metallvõrgust põrandat. Juhul kui avatud põranda kasutamine on põhjendatud, tuleb selle kavandamisel ja ehitamisel hoolikalt jälgida, et selline põrand ei põhjustaks valu, vigastusi või haigestumist ning võimaldaks loomadel tavapäraselt käituda. Kui põrandakate hakkab looma heaolu häirima, siis tuleb pöörduda nõu saamiseks veterinaararsti poole ja vajaduse korral viia koer üle kõva põrandakattega ruumi.

Võõrutamata kutsikaid ja sünnituseelseid tiineid emasloomi või imetavaid emasloomi ei tohiks pidada avatud põrandaga ruumis.

Jooksuaia pinnakatte kvaliteet ja viimistlus ei pea vastama suunises toodud standardile, kuid see peab olema hõlpsasti puhastatav ja ei tohi koertele vigastusi tekitada.

4.4. Söötmine

(Vaata üldosa punkt 4.6.)

4.5. Jootmine

(Vaata üldosa punkt 4.7.)

4.6. Allapanu

Koerte hoidmisel kõva põrandaga ruumides võib vähese allapanu kasutamine lihtsustada puhastamist ning vähendada vajadust korrapärase pesemise või veejoaga pesemise järele.

Tiinetel ja imetavatel emasloomadel peab tema aitamiseks poegimisel ja kutsikate kasvatamisel olema pesa asemematerjalidega. Asemematerjalidest on abi ka kutsikatel, samuti võivad sellest kasu saada teatud tõugu koerad, näiteks inglise hurt.

4.7. Puhastamine

Kasutatavaid hoidmiskohti tuleb puhastada vähemalt kord päevas. Väljaheited ja määrdunud materjalid tuleb kõrvaldada koerte ruumidest vähemalt kord päevas, vajaduse korral tihedamini.

Koerte hoidmiskohtade märgpuhastust tuleb läbi viia vastavalt vajadusele, kusjuures koerad ei tohiks märjaks saada. Kui hoidmiskohti puhastatakse voolikuga, siis tuleb koerad selleks ajaks kuiva kohta viia ja tagasi tuua alles siis, kui ruum on piisavalt kuiv.

4.8. Kohtlemine

(Vaata punkt 4.1 ülal ja üldosa punkt 4.10.)

4.9. Humaanne surmamine

(Vaata üldosa punkt 4.11.)

4.10. Arvestuse pidamine

(Vaata üldosa punkt 4.12.)

4.11. Identifitseerimine

(Vaata üldosa punkt 4.13.)

E. LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED VALGETUHKRUTE PIDAMISEKS

1. Sissejuhatus

Valgetuhkrud (Mustela putorius furo) on kiskjad, kes looduses vabalt elades toituvad väikestest imetajatest, lindudest, kaladest ja selgrootutest. Neil on keeruline jahtimiskäitumine ja komme toitu varuks koguda, kuigi roiskunud toitu nad ei söö.

Kuigi looduses vabalt elav tuhkur on üldiselt üksikult elav loom, siis paistab, et vangistuses on tuhkrute heaolu kaalutlustel neid parem pidada sotsiaalselt harmoonilistes rühmades. Tuhkrud elavad tavaliselt urgudes, mistõttu nad eelistavad vangistuses elades taolisi materjale, milles nad saavad roomata ja mängida, näiteks torusid.

Tuhkrud paljunevad tavaliselt kord aastas, paaritumishooaeg on kevadel. Isasloomad on agressiivsed ja võitlevad paaritumishooajal innukalt võõraste isasloomadega. Sel perioodil võib osutuda vajalikuks isasloomi üksikult pidada.

Tuhkur on intelligentne, uudishimulik, mänguline ja liikuv loom ning neid iseloomujooni peab nende ruumide kavandamisel ja nendega tegelemisel arvesse võtma. Tuhkrute pidamiseks sobib keeruline, põgenemiskindel ruum, mis pakub tuhkrule võimalusi elada laia käitumisharjumuste skaalat kohaselt.

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

2.1. Ventilatsioon

(Vaata üldosa punkt 2.1.)

2.2. Temperatuur

Tuhkruid tuleb hoida temperatuurivahemikus 15–24 oC.

Tuhkrute higinäärmed ei ole hästi arenenud, mistõttu tuleb tuhkruid kuumarabanduse vältimiseks kaitsta kõrge temperatuuri eest.

2.3. Suhteline õhuniiskus

Suhtelise õhuniiskuse kontrollimist ja jälgimist ei peeta vajalikuks, kuna tuhkrud taluvad õhuniiskuse suurt kõikumist kõrvalmõjudeta.

2.4. Valgustus

Valguseallikas ja -tüüp ei tohiks olla loomadele vastumeelne ning erilist hoolt tuleb kanda ülemistel riiulitel asetsevates puurides elavate tuhkrute, eriti albiinode eest.

Tuhkrute pidamine loomulikus 24tunnise pimeduse-valguse vahelduvuse tsüklis on lubatud.

Kui fotoperioodi valguse faas tagatakse kunstliku valgustusega, siis peab see olema minimaalselt 8 tundi päevas ning ei tohiks üldjuhul kesta üle 16 tunni päevas.

Samas tuleb märkida, et paljunemistsükli mõjutamiseks on valguse-pimeduse tsükli muutmine vajalik (nt fotoperioodi valguse faas võib ulatuda 6–16 tunnini).

Kui loomulik valgus puudub täielikult, siis peab kasutama nõrka öövalgustust, et tuhkrud säilitaksid mingil määral nägemisvõime ja et neil ei tekkiks hirmurefleksi.

2.5. Müra

Tuhkrutele mõjub helide puudumine või kuulmismeele stimulatsiooni puudumine kahjulikult ning teeb nad närviliseks. Samas on leitud, et müra ja vibratsioon võivad tuhkrutes esile kutsuda stressi, mida tuleb vältida. Tuhkrute ruumides tuleb püüda vähendada äkilist või harjumatut loomakasvatustegevusega seotud müra rajatise seest või väljast. Välismüra kostumist saab piirata rajatisele sobiva asukoha ja arhitektuurilise lahendusega. Rajatisesisest müra saab vähendada heli summutavate materjalide ja elementidega. Loomapidamise rajatise kavandamisel või muutmisel tuleb arvesse võtta eksperdi nõuandeid müra vähendamiseks.

2.6. Alarmsüsteemid

(Vaata üldosa punkt 2.6.)

3. Tervis

(Vaata üldosa punktid 4.1 ja 4.4.)

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

4.1. Loomade pidamine

Loomi tuleb pidada sotsiaalselt harmoonilistes rühmades, kui ei ole katsest või heaolust tingitud põhjust looma üksikult pidada.

Jooksuajal võib osutuda vajalikuks pidada täiskasvanud isasloomi üksikult, et vältida võitlusi ja vigastusi. Muul ajal saab isasloomi edukalt rühmades pidada.

Tiineid emasloomi tuleb pidada üksikult üksnes tiinuse lõpus, mitte enam kui kaks nädalat enne poegimist.

Rühmaga harjunud loomade eraldamine võib tekitada märkimisväärset stressi. Üle 24 tunnise kestusega eraldatus võib juba tõsiselt looma heaolu kahjustada. Seetõttu ei tohiks ilma veterinaararsti põhjenduseta või looma heaolu kaalutlusteta valgetuhkruid üle 24 tunni üksikult pidada. Üle 24 tunni kestev eraldatus katse eesmärgil tuleb kooskõlastada loomatehnikuga ja loomade heaolu eest vastatava pädeva isikuga.

Kui loomi peetakse üksikult kas katse või heaolu tagamise tõttu, siis tuleb nende heaoluks ja hooldamiseks kasutada täiendavaid vahendeid. Üksikult peetavale loomale tuleb iga päev võimaldada lisaaega hooldajaga suhtlemiseks ning teiste tuhkrutega nägemis-, kuulmis- ja võimaluse korral puutekontaktiks.

Valgetuhkrutele rühmas ja regulaarse suhtlemisvõimaluse andmisel tuleb arvesse võtta tuhkrute sotsiaalset käitumist. Üldjuhul näib, et tuhkrutele tuleb regulaarne ja kindel tegelemine kasuks ning seda tuleb soodustada, kuna siis paraneb loomade elukvaliteet ja nad on seltsivamad.

Tuhkrute sotsiaalne käitumine kujuneb välja noores eas, mistõttu on oluline, et noorloom oleks sotsiaalses kontaktis teiste tuhkrutega (näiteks samast pesakonnast tuhkrutega) ja inimestega (näiteks looma hooldajaga). Igapäevane loomaga tegelemine selles tundlikus arenguetapis on täiskasvanud tuhkru sotsiaalse käitumise alus. On kindlaks tehtud, et mida sagedamini tuhkur teistega suhtleb, seda rahulikumaks loom muutub. Suhtlemist peab jätkama kogu elu.

4.2. Keskkonna mitmekesistamine

Valgetuhkrute hoidmiskoha projektlahendus peab vastama looma liigi- ja tõuspetsiifilistele vajadustele. Hoidmiskoht peab olema kohandatav, et seda saaks uute teadmiste lisandumisel muuta.

Puuri projektlahendus peab võimaldama tuhkrutele mõningat privaatsust ja kontrolli oma sotsiaalse käitumise üle.

Lisaks allpool täpsustatud põranda miinimumpindalale tuleb tekitada eraldatud alad erinevate tegevuste jaoks, näiteks kõrgemal asetsevad platvormid ja aediku sektsioonid. Pesakastide kasutamisel tuleb need kavandada selliselt, et noored valgetuhkrud pesas püsiksid.

Kartongist või jäigast plastikust pakendid ja torud ning paberkotid virgutavad nii tuhkru uudishimu kui ka mängulusti. Tuhkrud kasutavad meelsasti veevanne ja veeanumaid.

4.3. Hoidmiskohad – mõõdud ja põrandamaterjal

Käesolevate juhtnööride eesmärk on soodustada valgetuhkrute sotsiaalset pidamist ja võimaldada neile piisavalt mitmekesist keskkonda. Tuleb märkida, et käesoleva kontseptsiooni ja strateegia kohaselt tuleb igati soodustada valgetuhkrute pidamist suures ning sotsiaalselt harmoonilises rühmas nii kasutatava põrandapinna suurendamise kui ka täiendavate suhtlusvõimaluste pakkumisega.

Valgetuhkrute hoidmiskohad, sealhulgas vaheseinad, peavad olema tugevad ja kergesti puhastatavad. Nende projektlahendus ning ehitus peab võimaldama avatud ja kerge rajatise, mis annab tuhkrutele ülevaate teistest tuhkrutest ja töötajatest väljaspool nende vahetut hoidmiskohta. Tuhkrutele tuleb anda varjumis- ja eraldumisvõimalus oma vahetu hoidmiskoha sees. Eriti oluline on võimalus väljuda teiste tuhkrute vaateulatusest.

Tuhkrutel on silmapaistev põgenemisoskus, mistõttu hoidmiskoha projektlahendus peab välistama looma põgenemise või enese vigastamise põgenemiskatsel.

Soovitatav tuhkrute hoidmiskoha miinimumkõrgus on 50 cm. Tuhkrutele meeldib ronida ja see kõrgus võimaldab neil selle mitmekesisust pakkuva tegevusega tegelda. Põrandapind peab olema piisavalt suur, et loom saaks liikuda ja valida endale sobivad kohad magamiseks, söömiseks ja urineerimiseks/roojamiseks. Keeruka keskkonna loomiseks peab loomade hoidmiskoha pindala olema vähemalt 4 500 cm2. Igale valgetuhkrule vajaliku ruumi minimaalsed suurused on järgmised:

Tabel E.1

Valgetuhkrud: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalne suurus

Hoidmiskoha minimaalne pindala (cm2) Hoidmiskoha põranda minimaalne pindala ühe looma kohta (cm2) Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (cm) Loomad kaaluga kuni 600 g 4 500 1 500 50 Loomad kaaluga üle 600 g 4 500 3 000 50 Täiskasvanud isasloomad 6 000 6 000 50 Emasloom pesakonnaga 5 400 5 400 50

Lokomotoorse tegevuse soodustamiseks peab puur olema pigem ristküliku- kui ruudukujuline.

Eespoolnimetatust väiksema ruumi, näiteks ainevahetuse jälgimise puuri kasutamine loomkatse läbiviimise eesmärgil võib looma heaolu tõsiselt kahjustada.

4.3.1. Põrand

Tuhkrute pidamise kohas tuleb eelistada tugevat ühes tükis siledat ja mittelibisevat põrandat. Täiendava sisustuse lisamisega, nagu näiteks asemed või platvormid, tuleb igale tuhkrule tagada soe ja mugav puhkamiskoht.

Avatudpõrandasüsteeme, nagu näiteks võredest või võrgust põrandad, valgetuhkrutele ei soovitata.

4.4. Söötmine

(Vaata üldosa punkt 4.6.)

4.5. Jootmine

(Vaata üldosa punkt 4.7.)

4.6. Allapanu

Igal tuhkrul peab olema asemematerjal. Lisaks tuleb anda pesategemismaterjale, nagu näiteks heina, õlgi või paberit. Süvaallapanu loetakse keskkonna mitmekesistamise lisavahendiks.

Hea tava kohaselt kasutatakse vähemalt veidi allapanumaterjali, et hõlbustada puhastamist ja vähendada märgpuhastuse või veejoaga pesemise sagedust.

4.7. Puhastamine

Märgpuhastuse käigus ei tohiks tuhkrud märjaks saada. Kui hoidmiskohti puhastatakse voolikuga, siis tuleb tuhkrud selleks ajaks viia kuiva kohta ja tagasi tuua alles siis, kui ruum on piisavalt kuiv.

Tuhkrud kipuvad roojama hoidmiskoha kindlas piirkonnas asuvale vertikaalsele pinnale. Liivakasti kasutamine võib osutuda kasulikuks ning vähendada ülejäänud hoidmiskoha puhastamise sagedust.

Liivakastist ja muudest kohtadest, mida loomad käimlana kasutavad, tuleb väljaheide ja määrdunud materjal eemaldada vähemalt kord päevas ning vajaduse korral sagedamini.

Ülejäänud hoidmiskoha puhastamise sageduse määravad järgmised tegurid: loomkoormus, hoidmiskoha projektlahendus ja paljunemistsükli konkreetne aste, näiteks poegimiseelne või -järgne periood.

4.8. Kohtlemine

(Vaata üldosa punkt 4.10.)

4.9. Humaanne surmamine

(Vaata üldosa punkt 4.11.)

4.10. Arvestuse pidamine

(Vaata üldosa punkt 4.12.)

4.11. Identifitseerimine

(Vaata üldosa punkt 4.13.)

F. LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED AHVILISTE PIDAMISEKS

a. Üldised kaalutlused

1. Sissejuhatus

Ahviliste pidamine laboritingimustes toob kaasa hulga probleeme, mida ei teki teiste sageli laboris kasutatavate imetajate puhul. Ahvilised ei ole kodustatud loomad, nad on metsloomad ja enamik neist on puiselulised. Et nad on metsloomad, tähendab see ühtlasi, et nad on kodustatud loomadest valvsamad ja reageerivad seetõttu tugevalt igale võõrale ja ärevust tekitavale ärritajale. Erinevalt kodustatud loomaliikidest ei valita neid katse jaoks inimese suhtes üles näidatud sõbralikkuse ja madala agressiivsuse järgi. Varajane sõbralik kontakt väga noore looma ja hooldaja vahel muudab looma vähem kartlikuks, sest loom mõistab, et tuttavad inimesed ei kujuta endast ohtu, kuid siiski säilib loomadel enamik nende metsikute liigikaaslaste omadustest. Erinevalt puiseluliste loomade hulka mitte kuuluvatest laboriimetajatest on ahviliste põgenemissuund röövloomade eest pigem vertikaalne kui horisontaalne. Isegi kõige vähem puiseluline liik otsib pelgupaika puu otsast või kaljunukilt. Seetõttu peab piirdeaed olema nii kõrge, et loom saaks enda turvaliselt tundmiseks ronida piisavalt kõrgele istuma. Ahviliste hoidmiskohtade ülesehituse küsimus on ülioluline. On hädavajalik, et loomad saaksid kasutada neile antud ruumi nii täielikult kui võimalik, sest puiseluliste loomadena vajavad nad kolmemõõtmelist ruumi. Selle võimaldamiseks tuleb hoidmiskohta paigaldada rõhtlatte istumiseks ja ronimisvahendeid.

Lisaks metsikule loomusele ja ronimisharjumusele on ahvilistel arenenud kognitiivsed võimed ning keerukas toiduotsimis- ja sotsiaalne käitumine. Sellest tulenevalt vajavad nad keerukat, mitmekesist keskkonda, mis võimaldab neil järgida oma tavapäraseid käitumisharjumusi. Rühmas pidamisel tuleb siiski sellised käitumistavad, mis tekitavad kannatust või valu või viitavad vigastuse tekitamisele, viia miinimumini.

Katsetes kasutatavad ahvilised peavad olema üles kasvanud vangistuses ja võimaluse korral samas kohas, et vältida veoga kaasnevat stressi. Vangistuses kasvatatud loomade kohta on teada nende vanus, vanemad ja terviseandmed ning neid on kasvatatud standardiseeritud loomakasvatusmeetoditega. Kui ahvilisi tuleb sisse tuua, siis tuleb loom võimaluse korral valida kõrge heaolu ja hooldamise standardi poolest tuntud paljunemiskolooniast. Loomadel ei tohi olla zoonootilisi haigusi. Vabalt looduses elavaid loomi tuleb kasutada üksnes erandkorras, kuna see kujutab endast terviseriske töötajatele, loomade minevik on teadmata ning nad on ilmselt kartlikumad. Mõnel juhul võib looma suremus kinnipüüdmiskohal ja päritolumaa pidamise kohta vedamisel olla suur.

Sagedamini kasvatatavate ja kasutatavate laboriliikide kohta antakse täiendavad juhised. Lisanõuandeid teiste liikide kohta (või kui ilmnevad käitumis- või paljunemisprobleemid) tuleb otsida kogenud primatoloogidelt ja hooldajatelt, et rahuldada piisavalt iga liigi vajadusi.

2. Mikrokliima ja selle reguleerimine

2.1. Ventilatsioon

(Vaata üldosa punkt 2.1.)

2.2. Temperatuur

Kuna vangistuses peetavatel loomadel on piiratud võimalus iseseisvalt kliimaoludega kohaneda, siis ei esinda laboriloomade kohta antud temperatuurivahemikud alati neid, mida loomad looduses kogevad. Üldiselt peavad vahemikud olema sellised, et need oleksid loomade jaoks optimaalsed ja töötajate jaoks mugavad. Kui kasutatakse ka välisaedikuid, siis on hädavajalik kõiki loomi mahutava varjualuse olemasolu halbade ilmastikuolude korral ja alaline sissepääs piisavalt sooja siseruumi. See on eriti oluline laialdaste välisaladega paljunemiskolooniates, et vältida külmakahjustusi ja vastsündinute surma talvekuudel.

2.3. Suhteline õhuniiskus

Kuigi osa ahvilisi pärineb kõrge õhuniiskusega troopilistest vihmametsadest ja osa kuivadest piirkondadest, ei ole laboris peetavale kolooniale nende loodusliku elupaiga kliima jäljendamine vajalik. Üldiselt peetakse suhtelist õhuniiskust 40–70 % mugavaks nii loomade kui töötajate jaoks. Tuleks hoolt kanda selle eest (vaata üksikuid liike), et õhuniiskus ei oleks liiga madal ja eriti tuleb vältida pikaajalist kokkupuudet nimetatud vahemikust madalamale jääva õhuniiskusega Uue Maailma ahvide puhul, kes on vastuvõtlikud hingamisteede haigustele.

2.4. Valgustus

Enamikule laboris peetavatest ahvilistest sobib 12tunnise valguse ja 12tunnise pimeduse tsükkel. Mõne liigi jaoks võib osutuda kasulikuks koitu ja eha imiteeriva kunstliku valgustuse kasutamine. Öise eluviisiga liikide jaoks, näiteks Aotus trivirgatus, peab tsüklit muutma nii, et tööpäeva teatud perioodil kasutatakse nõrka punast valgust, et loomi saaks jälgida nende aktiivse perioodi ajal ja samas viia turvaliselt läbi rutiinseid loomakasvatustegevusi. Ahvilisi tuleb igal võimalusel hoida akendega ruumides, kuna akendest tulev loomulik valgus mitmekesistab keskkonda.

2.5. Müra

Rahustava taustaheli, näiteks muusika või raadioprogrammide kasutamine päevasel ajal võib keskkonda mitmekesistada ja aidata summutada äkilist valju müra, kuid seda ei tohiks teha pidevalt. Muusika võib mõjuda stressis loomadele rahustavalt. Enamiku liikide jaoks on soovitatav helitugevus sama, mida soovitatakse töötajate jaoks, kuid mõnede liikide, nagu näiteks küünisahvlased (callithiridae) (marmosetid ja tamariinid), puhul tuleb arvesse võtta, et nad kuulevad ka ultraheli. Taustaheli peab olema nõrk ning ületama 65 dBA vaid lühiajaliselt.

2.6. Alarmsüsteemid

Enamikul kõrgemalt arenenud ahvilistel on inimesega sarnane kuulmine. Sireene ei tohiks kasutada, sest need hirmutavad loomi. Alternatiiviks võib olla kõikides ruumides töötajatele nähtavate vilkuvate lampide kasutamine.

3. Tervis

Vangistuses üleskasvanud loomade kasutamine peab tagama nende hea tervise ning kindlustama, et nad ei ole nakkusallikaks töötajatele või teistele ahvilistele. Siiski peavad kõik sissetoodud loomad saabuma täieliku veterinaartõendiga ja läbima karantiini. Karantiinis tuleb nende tervist hoolikalt jälgida ning vajaduse korral teha vereuuringud, bakterioloogilised uuringud ja parasiidiproovid pädevates laboratooriumides.

Kõik koloonia ahvilised peavad olema asjatundliku veterinaararsti järelevalve all ja nende tervist tuleb perioodiliselt kontrollida. Nende sarnasus inimestega tähendab ühtlasi seda, et nad on vastuvõtlikud erinevatele haigustele ja parasiitidele, mis võivad esineda mõlemal liigil ja võivad mõnel juhul olla teisele liigile eluohtlikud. Seetõttu on elulise tähtsusega töötajate korrapärane tervisekontroll. Loomadega ei tohiks kokku puutuda töötaja, kes võib ohustada loomade tervist. Erilist tähelepanu tuleb pöörata selliste loomadega tegelemisele, kes võivad olla nakatunud inimesele ülekanduvate patogeenidega. Töötajad peavad olema ohust teadlikud ja nakkusohu vähendamiseks tuleb võtta kasutusele vastavad meetmed. Terviseandmeid tuleb hoida iga looma kogu elutsükli kohta. Arvestades zoonootiliste haiguste võimalust, peavad pädevad töötajad ja laborid kõiki ootamatuid haigestumise ja surma juhtumeid põhjalikult uurima.

Kõik erinevatest geograafilistest piirkondadest pärinevad ahvilised tuleb hoida rangelt üksteisest lahus kuni nende tervisliku seisundi kindlakstegemiseni.

Siseruumides on eriti tähtis kahjurite tõrje.

4. Loomade pidamine, keskkonna mitmekesistamine ja hooldamine

4.1. Loomade pidamine

Ahviliste sotsiaalse käitumise, keskkonna mitmekesistamise strateegiate ja korraldamise kohta soovituste andmiseks peab kättesaadav olema ahviliste sotsiaalset käitumist tundev pädev isik.

Kuna tavaliselt laboris peetavad ahvilised on sotsiaalsed loomad, tuleb neid pidada koos ühe või mitme omavahel kokkusobiva liigikaaslasega. Harmooniliste suhete kindlustamiseks on hädavajalik moodustada laboris peetavatest ahvilistest omavahel hästi sobiv rühm. Omavaheline kokkusobivus ja sellest johtuvalt rühma koosseis vanuse ning soo lõikes sõltub konkreetsest liigist. Rühmade moodustamisel tuleb arvestada vastava liigi loomulikku sotsiaalset korraldust. Piiratud tingimustes võib rühma koosseisus teha muudatusi, kuna pikem tagaajamine või rühmast väljatõugatute eraldumine on ruumi piiratuse tõttu võimatu, mistõttu võib loomulik vanuse ja soo lõikes rühma moodustamine olla ebasobiv. Näiteks makaakide puhul võib loodusliku paljudest isas- ja emasloomadest koosneva rühma asendada haaremikorraldusega. Rühma koosseis võib tuleneda ka katse protokollist, mis võib näiteks määrata, et rühma liikmed peavad olema samast soost või samast vanuserühmast. Nägemisulatust piiravad piirded, mis võimaldavad loomadel üksteise vaateväljast eemalduda, on rühmas pidamise puhul tähtsal kohal. Mitme põgenemistee olemasolu võimaldab vältida kallaletunge ning hoida ära selle, et domineerivad loomad takistavad alamaid minemast hoidmiskoha teistesse osadesse.

Pärast loomade rühmadesse paigutamist või ümberpaigutamist tuleb neid hoolikalt jälgida. Agressiivsusega toime tulemiseks ja selle vähendamiseks peab olema kindlaks määratud vastav tegevuskava.

Kui loomi peetakse samasoolistes rühmades, siis on kõige parem vastassoo esindajaid lähedal mitte pidada, kuna see võib mõnikord muuta isasloomad agressiivseks. Sotsiaalsest pidamisest tuleb erandeid teha üksnes veterinaarsel põhjusel või katse edukaks läbiviimiseks. Üksikult pidamist tohib lubada võimalikult lühikeseks ajaks ja hoolika järelevalve all, kui selleks on veterinaarne või looma heaolust tingitud vajadus. Looma pidamine üksikult katse läbiviimise eesmärkidel tuleb kooskõlastada loomatehnikuga ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga. Üksikult peetavate loomade heaoluks ja hooldamiseks tuleb kasutada täiendavaid vahendeid. Katseloomadele, kelle pidamine suures rühmas ei ole võimalik, sobib kõige paremini elamine sobiva samast soost paarili