LISA

POLITSEI- JA JULGEOLEKUASUTUSTELE MÕELDUD KÄSIRAAMAT KOOSTÖÖ KOHTA RAHVUSVAHELISE MÕÕTMEGA SUURSÜNDMUSTEL

I. SISSEJUHATUS

I.1. Eesmärk

I.2. Üldpõhimõtted

II. TEABE JUHTIMINE

II.1. Kontaktpunktid

II.1.1. Alalised kontaktpunktid

II.1.2. Sündmusepõhised kontaktpunktid

II.2. Teabevahetus

II.3. Ohu hindamine ja riskianalüüs

III. SÜNDMUSE JUHTIMINE

III.1. Korraldava liikmesriigi asjaomaste ametiasutuste ja teenistuste kohustused

III.2. Avaliku korra ja julgeoleku tagamine

III.2.1. Avalik kord ja julgeolek

III.2.2. Kuritegevuse tõkestamine

III.2.3. Terrorioht

III.3. Operatiivkoostöö teiste liikmesriikidega

III.3.1. Piiriülene koostöö

III.3.2. Operatiivtoetus

III.3.3. Koostööametnikud

III.3.4. Vaatlejad

III.3.5. Rahastamine ja varustus

III.3.6. Kommunikatsiooniplaan

III.4. Meediastrateegia

III.5. Juhendamine, koolitus ja õppused

IV. HINDAMINE

IV.1. Sündmusepõhine hindamine

IV.2. Strateegiline hindamine

A LISA Taotluse tüüpvorm koostööametnike või muud liiki operatiivtoetust osutavate ametnike saatmiseks

B LISA Riskianalüüs võimalike meeleavaldajate ja muude rühmitiste kohta

C LISA Tüüpvorm teabe vahetamiseks terrorismiohtu kujutavate isikute kohta

D LSIA Tüüpvorm teabe vahetamiseks terrorismiohtu kujutavate rühmitiste kohta

E LISA Viited

F LISA Avaliku korra tagamisega seotud alalised kontaktpunktid

I. SISSEJUHATUS

I.1. Eesmärk

Käesoleva käsiraamatu näol on tegemist praktilise vahendiga, mis annab suuniseid ja ideid Euroopa õiguskaitseasutustele, kelle ülesandeks on tagada julgeolek rahvusvahelise mõõtmega suursündmustel (näiteks olümpiamängud või muud suuremad spordiüritused, (1) suured ühiskondlikud sündmused või kõrgetasemelised poliitilised kohtumised, nt G8 tippkohtumine). Seetõttu tuleks käesolevas käsiraamatus sätestatud põhimõtteid kohaldada üksnes siis, kui see on asjakohane ja vajalik, ning järgides täielikult siseriiklikke õigusnorme. Nimetatud põhimõtted ei tohiks samuti mõjutada kahepoolsetes lepingutes ja/või kokkulepetes või vastastikuse mõistmise memorandumites sätestatud mis tahes kordi.

Käesolev käsiraamat on pidevalt muutuv dokument, mida muudetakse ja kohandatakse vastavalt omandatavatele kogemustele ja parimate tavade arengule (vt strateegilist hindamist käsitlevat punkti IV.2).

Käsiraamatu praeguses versioonis on ühendatud politseiasutustele ja -teenistustele rahvusvaheliste sündmuste, näiteks Euroopa Ülemkogu kohtumiste puhul kasutamiseks mõeldud julgeolekukäsiraamat ja käsiraamat liikmesriikide vahelise koostöö kohta terroriaktide vältimiseks olümpiamängudel ja teistel samalaadsetel spordiüritustel. Rahvusvahelise mõõtmega suursündmusega kokkupuutuvad õiguskaitseasutused peavad tagama sündmuse turvalisuse nii avaliku korra kaitse kui terrorismivastase võitluse aspektist. Olenevalt sündmuse laadist (poliitiline, spordi-, ühiskondlik, kultuuri- või muu sündmus) võib üks aspekt olla olulisem kui teine ning sellega peavad tegelema teised ametiasutused, kuid mõlemat aspekti peab arvesse võtma.

I.2. Üldpõhimõtted

Avaliku korra tagamise aluseks peaks olema seaduslikkuse ja proportsionaalsuse ning mõõdukuse põhimõtted, eelistades vähem sekkuvat lähenemisviisi. Võimaluse korral peaks politsei valima rahutuste kasvamist ennetava lähenemisviisi, mis põhineb dialoogil, partnerlusel ja avaliku ruumi kokkulepitud haldamisel.

Rahvusvahelise mõõtmega suursündmustel, eelkõige poliitilistel sündmustel julgeoleku eest vastutavad liikmesriikide õiguskaitseasutused peavad püüdma tagada, et vastavalt Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonile austatakse täielikult inimõigusi, eelkõige oma seisukohtade vaba väljendamise ja rahumeelse kogunemise õigust. Kõiki võimalusi kasutades tuleks ennetada selliste isikute või rühmitiste sekkumist, kelle eesmärgid või teod hõlmavad vägivalda või muid kuritegusid.

Kuigi vastuvõtval liikmesriigil lasub esmane vastutus sündmuse julgeoleku tagamise eest, on kõik teised liikmesriigid ja Euroopa Liidu (EL) pädevad asutused sündmuse rahvusvahelisust arvestades kohustatud sellise julgeoleku tagamist toetama ja selleks abi osutama.

II. TEABE JUHTIMINE

II.1. Kontaktpunktid

II.1.1. Alalised kontaktpunktid

Vastavalt nõukogu 26. mai 1997. aasta ühismeetmele 97/339/JS, pidades silmas avaliku korra ja turvalisuse alast koostööd (2), peab iga liikmesriik looma vähemalt ühe alalise kontaktpunkti.

Alalis(t)e kontaktpunkti(de) kontaktandmed ja neid puudutav muu asjakohane teave tuleks esitada nõukogu peasekretariaadile (kelle e-posti aadressi leiab F lisas), kes edastab selle liikmesriikidele. Kõik liikmesriigi kontaktpunkti või -punkte puudutavad asjakohased muudatused tuleks edastada samal viisil.

Iga alaline kontaktpunkt peaks vastama järgmistele standarditele:

— ööpäevaringne kättesaadavus (vajaduse korral nii enne ja pärast sündmust kui selle ajal);

— töötajad, kellel on piisav keeleoskus vähemalt veel ühes ELi institutsioonide ametlikus keeles;

— alaliselt toimivad sideliinid ja infostruktuur, sealhulgas telefon, faks ja e-post, mis on vajadusel krüpteeritud, ning juurdepääs Internetile;

— piisav tõlkevalmidus teabevahetuse tarbeks.

II.1.2. Sündmusepõhised kontaktpunktid

Iga rahvusvahelise mõõtmega suursündmuse puhuks peaks iga liikmesriik määrama ühe või mitu sündmusepõhist kontaktpunkti. Siseriiklikest õigusnormidest või struktuuridest sõltuvalt võib selleks või nendeks olla alaline kontaktpunkt või alalised kontaktpunktid. Iga sündmusepõhine kontaktpunkt peaks vastama eespool nimetatud standarditele.

Korraldav liikmesriik teavitab teiste liikmesriikide alalisi kontaktpunkte (vt F lisa) sündmusega seotud kontaktpunkti või -punkte käsitlevatest üksikasjadest. Iga liikmesriik teatab seejärel korraldavale liikmesriigile asjaomaseks sündmuseks määratud oma kontaktpunkti(d).

Sündmusepõhis(t)e kontaktpunkti(de) ülesanne võiks olla muu hulgas hõlbustada järgmist:

— teabe kogumine riigisiseselt ning samuti teistest liikmesriikidest, kolmandatest riikidest, asjaomastest ELi organitest ja muudest teabeallikatest ja sellise teabe analüüs;

— teabe sisu ja vormi kvaliteedi kontroll;

— usaldusväärsete ja tõhusate sideliinide loomine asjaomaste oluliste riiklike ja rahvusvaheliste osalejatega, kusjuures eelistatud on turvalised liinid;

— teabevahetus olemasolevate turvaliste sideliinide kaudu;

— teabevahetus koostöös teiste liikmesriikide, kolmandate riikide, asjaomaste ELi organite ja teiste rahvusvaheliste institutsioonidega;

— töödeldud teabe levitamine oma vastavatele julgeolekuteenistustele, politseiasutustele ja teistele teenistustele, näiteks korraldava riigi teenistused, vajaduse korral samuti teiste liikmesriikide ametisutustele ja teenistustele ning asjaomastele ELi organitele;

— korraldavale liikmesriigile ohuhinnangu ja riskianalüüsi koostamine võimalike meeleavaldajate ja muude rühmitiste kohta;

— sündmuse jälgimine ja hindamine ning selle järelmeetmed.

II.2. Teabevahetus

Liikmesriik peaks teise liikmesriigi vastavale ametiasutusele viivitamata edastama teabe, mida tema riiklik ametiasutus peab asjakohaseks nimetatud teises liikmesriigis toimuva sündmuse julgeoleku seisukohalt. Liikmesriigid peaksid teabe edastamisel silmas pidama teabe konfidentsiaalsusega seoses neil lasuvaid kohustusi.

Teabevahetust tuleks teostada olemasolevate sidekanalite ja -struktuuride kaudu. Teabevahetus, sealhulgas isikuandmete vahetamine, peaks toimuma ranges kooskõlas konkreetsel juhul kohaldatavate siseriiklike ja rahvusvaheliste õigusnormidega ning lepingutega (3).

Asjaomaste liikmesriikide kontaktpunktid peaksid teabevahetust hõlbustama.

Kogutud teave tuleks pärast töötlemist edastada asjaomastele ametiasutustele ja teenistustele. Eri liikmesriikide vastavad kontaktpunktid võivad koordineerida ja korraldada nende riikide julgeolekuteenistuste, politseiasutuste ja -teenistuste vahelisi kontakte.

Korraldava liikmesriigi kontaktpunkt või -punktid peaksid hõlbustama sündmust käsitleva asjakohase teabe kogumist, analüüsimist ja vahetamist teiste liikmesriikide, kolmandate riikide ning asjaomaste ELi organite või muude rahvusvaheliste institutsioonidega. Teave võiks muu hulgas sisaldada järgmist:

— enne sündmust saadud teave ja jälitusteave, mis võib mõjutada sündmuse kulgu või avaliku korra ja julgeoleku tagamist üldiselt;

— isikud, kes on seotud terroriorganisatsioonidega, terroriaktidega või muu ulatusliku kriminaalse tegevusega, mis võib olla kaudselt terrorismiga seotud;

— ametiisikute (riigipead ja valitsusjuhid, parlamendiliikmed, muud VIPid jne), sportlaste, külastajate/pealtvaatajate ja sündmuskoha vastase ohu tase. Peale vastuvõtva liikmesriigi, kellel lasub esmane vastutus, peaksid kõik teised liikmesriigid andma iseseisvalt asjakohast teavet selliste isikute kohta;

— muu teave korraldavas riigis asuvate sihtmärkide ja seal asuvate ELi liikmesriikide või kolmandate riikide huvide kohta, eesmärgiga neid paremini kaitsta;

— teave ja jälitusteave võimalike meeleavaldajate ja muude rühmitiste kohta;

— sündmuse ajal saadud või taotletud teave isikute kohta, keda kahtlustatakse kuriteo toimepanemises, sealhulgas nende nimed, sünniajad, elukohad, taust, kinnipidamise asjaolud ja/või toimepandud õigusrikkumise täpne kirjeldus;

— teave õiguskaitset käsitlevate kohaldatavate õigusaktide ja politseipoliitika kohta (teistes liikmesriikides või kolmandates riikides);

— vahejuhtumeid käsitlevad raportid ja hindamisaruanded ning panus nendesse.

II.3. Ohu hindamine ja riskianalüüs

Julgeoleku seisukohalt keskse tähtsusega on rahvusvahelise sündmusega seotud ohtude asjakohane ja õigeaegne hindamine (seoses terrorismi, avaliku korra rikkumise, organiseeritud kuritegevuse ja muuga). Koos asjaomase ohu konkreetse hindamisega tuleks läbi viia antud konkreetse olukorraga seonduva julgeolekualase teabe kogumist, hindamist ja levitamist hõlmav analüüs.

Lisaks korraldava liikmesriigi enda käsutuses olevale jälitusteabele põhineb analüüs teiste liikmesriikide esitatud teabel ja läbi viidud hindamistel. Võimalikult varases etapis enne rahvusvahelise sündmuse toimumist peaks iga kontaktpunkt esitama korraldava riigi vastavale kontaktpunktile pideva ohuhinnangu, st üksikisikute või rühmade kohta, kes eeldatavalt sündmusele saabuvad ja võivad kujutada endast võimalikku ohtu avaliku korra ja/või julgeoleku tagamisele (nt võimalikud teadaolevad meeleavaldajad ja muud rühmitised). Hinnang tuleks edastada korraldavale liikmesriigile ning samuti teistele mõjusfääri jäävatele riikidele — nt transiit- või naaberriigid.

Nimetatud analüüsi võib koostada vastavalt B, C ja D lisas esitatud raamanalüüsile. Kui selline teave ei ole kättesaadav, tuleks korraldavat riiki sellest teavitada. Liikmesriigid peaksid saatma selle korraldavale riigile võimalikult kiiresti asjakohaste sidevahendite teel ja olemasolevaid turvalisi sideliine kasutades.

Europol võib kooskõlas oma volituste ja konventsiooniga Euroopa Politseiameti loomise kohta (Europoli konventsioon) (4) anda asjakohast teavet ja pakkuda analüüse, samuti koostada liikmesriikide panuse põhjal üldiseid ohuhinnanguid. See teave peaks olema kättesaadav võimalikult varases etapis. Kui selline teave ei ole kättesaadav, võib korraldavat riiki sellest teavitada.

Sobivate, vajalike ja asjakohaste julgeolekumeetmete valik peaks põhinema ohuhinnangul ja riskianalüüsil ning võtma arvesse potentsiaalse kahju võimalikkust.

Sel eesmärgil peaks korraldamise eest vastutav liikmesriik, keda vajaduse korral abistavad teised liikmesriigid ja ELi pädevad organid, hiljemalt kuus kuud enne asjaomast sündmust koostama ajakohastatud ohuhinnangu ja riskianalüüsi. Sündmuse lähenedes tuleks teavet korrapäraselt ajakohastada. Sündmusele eelneva kolme kuu jooksul tuleks edastada igakuised analüüsid ning vahetult enne sündmust vajaduse korral iganädalased analüüsid. Selliseid hinnanguid ja analüüse tuleks jagada osalevate riikide ja organite vahel.

Sündmuse ajal tuleks olukorra kohta koostada igapäevaseid aruandeid. Need aruanded peaksid põhinema korraldava liikmesriigi, teiste liikmesriikide ja ELi pädevate organite esitatud teabel. Riskitaseme hindamine peaks põhinema külalispolitseijõudude või sündmusepõhiste kontaktpunktide esitatud kõige ajakohasemal teabel. Teave peaks olema nii põhjalik kui olemasolev teave seda võimaldab.

III. SÜNDMUSE JUHTIMINE

III.1. Korraldava liikmesriigi asjaomaste ametiasutuste ja teenistuste kohustused

Korraldava liikmesriigi pädev asutus peaks koostama üldise tegevusplaani, mille alusel koostatakse kõik edasised üksikasjalikud plaanid. Ta peaks samuti koostama plaanide kogumi, mis hõlmaks poliitilist tasandit (strateegiline), üldist tegevustasandit (operatsiooniline) ning kohapealse tegevuse tegelikku tasandit (taktikaline). Tegevuse kavandamine peaks algama võimalikult vara.

Enne sündmust peaks korraldav liikmesriik tagama, et kõigi asjaomaste ametiasutuste ja teenistuste roll on selgelt määratletud ning et nende vastavad vastutusvaldkonnad on teistele asjaomastele osalistele teatavaks tehtud.

Korraldav liikmesriik võiks koostada üldise tabeli, mis kajastaks kõiki hõlmatud protsesse ja võtmeosalejaid (st kohtumise korraldus, julgeoleku tagamine, avaliku korra kaitse, kohtuteenused, sotsiaalsed ja ennetavad teenused, terviseteenused, ühiskondlik transport ja muud infrastruktuuriküsimused). See tabel võiks olla kasulikuks vahendiks planeerimisraamistikust ülevaate saamiseks, samuti selle tagamiseks, et hõlmatud on kõik vajalikud protsessid.

Kõigi asjaomaste ametiasutuste ja teenistuste esindajatest võiks sündmuse tarbeks luua koordineeriva projektirühma. Rühm peaks kohtuma regulaarselt enne sündmuse algust, selle ajal ja pärast seda, et tagada otsuste sidusus ja koordineeritus. Rühma põhiülesanne peaks olema tagada tõhusad sideliinid kõigi ametiasutuste ja teenistuste vahel.

Vastutavad ametiasutused ja teenistused peaksid tagama selliste materiaalsete ja tehniliste vahendite ning inimressursside olemasolu, mis on vajalikud määratud ülesannete tõhusaks, kvaliteetseks ja kiireks täitmiseks. Korraldavate liikmesriikide jaoks väga kasulikuks vahendiks oleks kõiki olemasolevaid ressursse ja vastavaid kontaktpunkte sisaldav andmebaas.

Korraldavate liikmesriikide politseiasutused peaksid tagama, et sündmuse tegeliku korraldajaga sõlmitakse kõik vajalikud lepingud ja kokkulepped, mis käsitlevad politseitööd. Korraldajal lasub peamine vastutus sündmuse eest ning vastavalt sündmuse laadile tuleks koostada loetelu täitmisele kuuluvatest nõuetest. Kokkulepped võiksid muu hulgas sisaldada järgmist:

— sündmuse asukohad, kus ei tohiks esineda mingeid avaliku korra rikkumisi (koosolekuruumid, hotellid);

— sissepääsukontroll, näiteks ka turvaala, ning nende ülesanne;

— korraldaja võetavad turvameetmed, st sisemine videovalve;

— delegaate ja teisi sündmusel osalejaid käsitleva teabe täielik ja pidev vahetamine ning ajakohastamine (nimi, funktsioon, viibimise kestus, majutus, transport jne);

— VIPide ja hotellide julgeolekut käsitlev kord.

III.2. Avaliku korra ja julgeoleku tagamine

III.2.1. Avalik kord ja julgeolek

Järgides punktis I.2 sätestatud üldpõhimõtteid, peaksid korraldava liikmesriigi pädevad ametiasutused kehtestama selge üldpoliitika selle kohta, milline peaks olema politsei lähenemisviis rahvusvaheliste sündmuste puhul. Nimetatud üldine poliitika võiks hõlmata näiteks järgmiseid poliitikaid:

— politsei tegevust iseloomustab rahumeelsete meeleavalduste kaitse tagamine;

— politsei peaks dialoogi ja usaldusväärse valmisolekuseisundi kaudu säilitama initsiatiivi, piirates või ennetades seeläbi mässe või suuremaid rahutusi;

— politsei peaks oma äranägemisel ja vajaduse korral hoidma madalat profiili ja säilitama suure sallivuse rahumeelsete rahvakogunemiste ja meeleavalduste suhtes;

— kinnipidamised tuleks läbi viia eesmärgiga võtta isikud kriminaalvastutusele või nad kahtlustatavatena kinni pidada jne kooskõlas siseriikliku õigusega;

— politsei tegevus peaks üldjoontes olema keskendatud rühmitistele, mis kavandavad rahutuste algatamist või näitavad üles soovi seda teha;

— asjaomastes valdkondades, näiteks seoses piiridega, tuleks edendada koostööd teiste liikmesriikide, kolmandate riikide, ELi organite ja rahvusvaheliste institutsioonidega.

Korraldav liikmesriik, kelle territooriumil toimub rohkem kui üks sündmus, peaks tagama, et politsei õiguskaitsepoliitika on erinevaid sündmusi silmas pidades võimalikult suurel määral ühtlustatud. Poliitikat võib samuti koordineerida teiste liikmesriikidega, kui see on asjakohane.

Korraldava liikmesriigi pädevad asutused peaksid varakult algatama dialoogi üksikisikute ja rühmade (sealhulgas aktivistide rühmitiste ja meeleavaldajate), kohalike ametivõimude, asjaomaste infrastruktuuriteenistuste, kohaliku elanikkonna ning teiste oluliste osalejatega, et tagada kogunemiste ja õiguspäraste meeleavalduste rahumeelne läbiviimine. Nimetatud dialoog peaks põhinema jagatud vastutusel. See peaks algama varajases ettevalmistusetapis ning seda tuleks kasutada sündmusele eelnevalt, selle ajal ning pärast sündmust.

Konstruktiivse ja vastastikkusel austusel põhineva võrgustiku loomine aitab ära hoida võimalikke korrarikkumisi ning on vahendajaks konfliktide korral.

Dialoogi struktuurid või meeskonnad tuleks luua siseriiklikul tasandil ning need peaksid oma ülesande ettevalmistamisel ja elluviimisel võtma arvesse erinevate liikmesriikide erinevaid kultuuritavasid (5).

Tuleks luua pädevate asutute ning eri organisatsioonide, kodanike ühenduste ja meeleavaldajate esindajate vahelised sidekanalid. Meeleavalduste korraldajaid ning kõiki asjaomaseid osalisi võib teavitada järgnevast:

— praktilised küsimused — st majutus ja logistika;

— kohaldatavad asjakohased õigusaktid, mis käsitlevad meeleavaldusi, sõnavabadust, kodanikuallumatust jne;

— politsei õiguskaitsepoliitika küsimustes, kus politsei võib kasutada oma otsustusõigust, ning juhised jõu kasutamiseks politsei poolt;

— kontaktpunktid politsei- ja muudes asjaomastes asutustes.

Kaaluda tuleks eespool nimetatud teabe levitamist erinevates keeltes (nt voldikud, veebisaidid). Väliskülalistele võib teavet anda vastavate kontaktpunktide kaudu.

III.2.2. Kuritegevuse tõkestamine

Kooskõlas kohaldatavate õigusaktide ja tunnustatud poliitikaga peaksid liikmesriikide õiguskaitseasutused seadma eesmärgiks, et suursündmuse ajal vägivaldsete meeleavalduste või muude korrarikkumistega seoses toime pandud õiguserikkumiste puhul viiakse läbi süstemaatiline eeluurimine.

Kõik kindlaksmääratud ja tõestatavad kuriteod peaksid põhimõtteliselt ja täielikus kooskõlas siseriikliku õigusega lõppema kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmisega korraldavas riigis või pädevate õigusorganite poolt teises riigis. Kui kohese õiguskaitsemeetme võtmine korraldavas liikmesriigis ei ole võimalik, peaksid teised liikmesriigid tegema kõik endast oleneva, et tuvastada ja vastutusele võtta oma riigi kodanikke vastavalt siseriiklikele õigusaktidele ning iga juhtumi tõendeid ja asjaolusid arvestades.

Korraldav liikmesriik peaks võtma meetmed, et kinnipidamisteks ja kuritegude uurimiseks oleks tagatud piisavad kättesaadavad vahendid ning vahi all hoidmiseks ja eelvangistuseks oleks piisavad ruumid. Soovitav on olla valmis kõige mustemaks stsenaariumiks suure arvu õigusrikkujatega.

Seega peaksid õiguskaitseorganid olema ette valmistatud tulema toime suure hulga tööga ning nad peavad suutma:

— teha kiireid otsuseid eelvangistuse kasutamise kohta;

— teha kiireid otsuseid kohtu otsust vajavate uurimismeetodite kohta;

— arutama kohtulikult suurt hulka kuritegusid;

— vastama teiste liikmesriikide õigusabi taotlustele.

III.2.3. Terrorioht

Sõltuvalt asjaolust, et EL ja mõned selle liikmesriigid on rahvusvahelises poliitikas tähtsad osalejad, on tõenäoline, et ELja selle liikmesriigid on poliitiliselt või usuliselt motiveeritud rahvusvaheliste terroristide sihtmärkideks. Lisaks rahvusvaheliste terroristide rünnakutele ELi või selle liikmesriikide vastu suursündmuste ajal, eksisteerib võimalus, et ründajateks on ELis või selle liikmesriikides asuvad terrorirühmitised või -organisatsioonid.

Selliste terrorirünnakute sihtmärgiks võib olla sündmus ise, VIPid, Euroopa Liidu poliitikud, liikmesriikide delegatsioonid või sündmusel osalev üldsus. Rahvusvahelise meedia kohalolek on toimepanijate vaatenurgast oluline aspekt, kuna see pakub hea võimaluse rühmitise või organisatsiooni ideoloogia esitamiseks.

Terrorirünnakute ennetamiseks on väga oluline terrorirühmitisi ja -organisatsioone käsitlev teave ja jälitusteave ning see peaks olema kättesaadav igal ajal. Seetõttu on oluline, et korraldav liikmesriik ja tema õiguskaitseasutused jagaksid teavet ja jälitusteavet nii üldiselt kui sündmusepõhiselt. Õiguskaitseasutused peaksid otsustama, millised terrorirühmitised, organisatsioonid ja isikud võivad olla asjakohased, ning kontrollima oma andmebaase vastavalt sündmusele. Peale selle peaksid kõik teised liikmesriigid andma iseseisvalt asjakohast teavet selliste rühmitiste, organisatsioonide ja isikute kohta.

Sobivate, vajalike ja asjakohaste julgeolekumeetmete valik peaks põhinema ohuhinnangul ja riskianalüüsil.

III.3. Operatiivkoostöö teiste liikmesriikidega

III.3.1. Piiriülene koostöö

Piiriülene koostöö on vajalik, kui korraldav liikmesriik ja seotud riigid rakendavad piirialadel politsei jõupingutuste tõhustamiseks paindlikku, ühist piirikorda, mida kohandatakse konkreetsele olukorrale või ohule. Vajaduse korral tuleks läbi viia ühiseid või koordineeritud ennetavaid patrullkäike ja kontrolle.

Schengeni acquis' asjakohaseid osi kohaldatavate liikmesriikide jaoks võivad osutuda kasulikeks vahendeiks Schengeni piirieeskirjade artiklid 23 kuni 31 (piirikontrollide taaskehtestamise kohta sisepiiridel) (6), et hoida ära selliste üksikisikute või rühmade, kes arvatavalt kujutavad endast ohtu avaliku korra ja/või julgeoleku tagamisele, sündmuse toimumiskohta reisimine.

Seega tuleks ette valmistada võimalike väljasaatmismeetmete kiireks ja tõhusaks rakendamiseks vajalik kord.

III.3.2. Operatiivtoetus

Korraldav liikmesriik võib kooskõlas siseriiklike õigusaktidega (7) paluda teisest liikmesriigist operatiivtoetusena politsei- või jälitusametnike lähetamist konkreetseks sündmuseks. Operatiivtoetuse saamiseks tuleks võimalikult vara esitada üksikasjalik taotlus, milles on toodud taotluse esitamise põhjused. Selle jaoks on käesoleva dokumendi A lisas esitatud tüüpvorm.

Sõltuvalt taotletava toetuse liigist peaks määratud ametnikul või ametnikel olema neile antud ülesannetega seonduvad vajalikud teadmised ja kogemused.

Kogu välisametnike antav operatiivtoetus peaks sisalduma korraldava riigi pädevate asutuste tegevusplaanides. Seetõttu peaksid välisametnikud:

— olema võimalikult suures ulatuses kaasatud operatiivsesse teabestruktuuri;

— olema ühes oma töökeeles teavitatud tegevusplaanidest ja asjaomastest poliitikatest, sealhulgas juhistest jõu kasutamise jms kohta;

— saama võimaluse enne sündmust tutvuda sündmuskohaga, sinna paigutatud politseijõududega jms;

— osalema kõigil asjaomastel teabekoosolekutel (st neil, mis seonduvad nende ülesandega ning kus teave on neile arusaadavas keeles); ning

— olema vajaduse korral aktiivselt kaasatud politsei kohapealsesse tegevusse.

Korraldav pädev asutus vastutab välisametnike füüsilise julgeoleku eest. Välisametnikud on kohustatud tagama, et nende tegevus ei põhjustaks asjatut konflikti, ohtu või põhjendamatuid riske.

Olles kohapeal tegevusse asunud, peaksid välisametnikud alati järgima vastuvõtva riigi pädeva asutuse nende liikmete korraldusi, kes on tegevusplaanist nõuetekohaselt teavitatud ning võimelised suhtlema välisametnikele arusaadavas keeles, ning olema üldjuhul nende liikmete järelevalve all. Välisametnike, vastuvõtva riigi kontakti(de), lähetatud politseijõudude juhtimise ja muude oluliste osalejate vahelised sideliinid peaksid olema tõhusad ja täielikult toimivad sündmuse ajal ning vajalikus ulatuses ka enne ja pärast sündmust.

III.3.3. Koostööametnikud (8)

Korraldava liikmesriigi taotlusel võib iga liikmesriik või ELi organ või muu pädev organisatsioon vajaduse korral määrata sündmuse jaoks koostööametnikud. Taotlus koostööametnike saatmiseks tuleks teha võimalikult vara ning hiljemalt kuus nädalat enne sündmuse algust. Selleks on käesoleva dokumendi A lisas esitatud tüüpvorm.

Huvitatud liikmesriigid võivad paluda kutset korraldavasse liikmesriiki koostööametniku saatmiseks.

Koostööametnikke võib vahetada vastavalt korraldava liikmesriigi ja teiste asjaomaste liikmesriikide vahelistele kahepoolsetele kokkulepetele.

Koostööametnik tuleks määrata hiljemalt kaks nädalat enne sündmuse algust, samast hetkest peaks algama ka koostöö. Korraldav riik peaks tihedas koostöös teiste liikmesriikidega tegema otsuse koostööametnike määramise ja ülesannete kohta oma vastavate kontaktpunktide kaudu.

Koostööametniku võib tema oskuste põhjal määrata (mis tahes) vastuvõtva riigi kontaktpunkti(desse) koduriigiga sidepidamise eest vastutavaks; sellisel juhul peaks korraldav liikmesriik võimaldama asjakohaste sidevahendite kasutamise.

Koostööametnikel peaks olema nõuandev ja abistav roll. Välisriigi koostööametnikud peaksid olema relvastamata ning neil ei tohiks vastuvõtvas riigis olla ametlikku politseivõimu (9). Sõltuvalt oma konkreetsest ülesandest peaks koostööametnikel olema asjakohane kogemus avaliku korra tagamisel või terrorismivastase võitluse valdkonnas, eelkõige peaksid neil olema:

— põhjalikud teadmised oma siseriikliku organisatsiooni ja ametiasutuste kohta;

— avaliku korra tagamise kogemus tähtsündmuste ajal;

— juurdepääs kõigile kasulikele teabeallikatele oma koduriigis, sealhulgas politsei ja teiste asjakohaste allikate teabele ekstremistlike ja teiste oluliste rühmitiste kohta;

— oskus enne sündmust ja sündmuse ajal siseriiklikult teabekogumist korraldada ning asjaomast teavet analüüsida;

— korraldava liikmesriigi poolt valitud töökeel(t)e hea oskus;

Kohe pärast saabumist peaksid koostööametnikud ilmuma kontaktpunkti, mille juurde nad määrati, et selgitada oma ülesandeid ja volitusi. Korraldav liikmesriik korraldab nimetatud akrediteerimisprotsessi.

III.3.4. Vaatlejad

Liikmesriigid võivad korraldava liikmesriigi nõusolekul saata vaatlejaid rahvusvaheliste sündmuste ajal julgeoleku ja avaliku korra tagamise alase kogemuse saamiseks tulevaste sündmuste tarbeks oma koduriigis. Kui korraldav liikmesriik seda palub, võib vaatleja anda omapoolse panuse korraldava liikmesriigi poolt läbiviidavasse hindamisse.

Selleks, et vaatlejad saaksid oma visiidist võimalikult suurt kasu, tuleks neil nii palju kui võimalik lubada osaleda planeerimis-, teabe- ja koordineerimiskoosolekutel ning operatiiv- ja muus tegevuses. Viivitamatult pärast saabumist peaksid vaatlejad ilmuma kontaktpunkti, mille juurde nad määrati. Korraldav liikmesriik korraldab akrediteerimisprotsessi.

III.3.5. Rahastamine ja varustus

Korraldav liikmesriik peaks reeglina katma oma territooriumile kutsutud välisametnike majutus- ja elamiskulud. Sõidukulud katab tavaliselt nende ametnike koduriik.

Kõik korraldavasse liikmesriiki saadetud vaatlejatega seonduvad kulud peaks katma lähetav riik. Korraldav liikmesriik võiks võimaluse korral varustada vaatlejad vajalike side- ja muude vahenditega.

Korraldav liikmesriik võib korraldada teistelt liikmesriikidelt toetuse saamise seoses varustuse või muude vahendite ajutise kasutamisega, võimaluse korral kahe- või mitmepoolsete kokkulepete kaudu.

III.3.6. Kommunikatsiooniplaan

Politseiasutuste ja muude teenistuste vahel tuleks üksikasjaliku kommunikatsiooniplaani abil tagada piisav teabevool. Kõik korraldava liikmesriigi asjaomased osalised peaksid välja töötama ühise kommunikatsioonistrateegia, et vältida tegevuse kattumist või ebatäieliku teabe levitamist.

Võimalike lünkade vältimiseks teadmistes (nt keeleoskus) tuleks koostööametnikud või muu personal integreerida kommunikatsiooniplaani.

Kommunikatsiooniplaani tuleks integreerida ka teised jõud (nt tuletõrje, päästeteenistused).

III.4. Meediastrateegia

Selleks et tagada rahvusvaheliste sündmuste täpne ja õigeaegne kajastamine meedias, peaks enne sündmust, selle ajal ja pärast seda olema paigas eelnevalt kindlaks määratud strateegia suhete kohta meediaga.

Meediale tuleks sündmuse kajastamisel anda võimalikult suur vabadus, kaitstes seega Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni kohast õigust vabalt väljendada oma seisukohti. Meediastrateegia peaks püüdlema avatuse ja läbipaistvuse poole.

Soovitav on määrata meediaga suhtlemiseks ühtne kontaktpunkt, et tagada koordineeritud meediakajastus. Piisavalt varakult enne sündmust peaks korraldav liikmesriik koostama üldise meediastrateegia, mis hõlmab muu hulgas järgmist:

— meedia jaoks kontaktpunkti määramine, mis suunab ajakirjanikud vastavate pressiesindajate juurde;

— iga pressiesindaja pädevusvaldkonna kindlaksmääramine; ning

— avalikkusele antav teave politseimeetmetest ja korrarikkumiste puhul võetavatest meetmetest.

III.5. Juhendamine, koolitus ja õppused

Juhendamise, koolituse ja õppuste Euroopa programmi (ITE-programm) väljatöötamine põhineb rahvusvahelistel strateegilistel lepingutel ja/või kokkulepetel ning ühiselt väljatöötatud menetlustel ja töömeetoditel. ITE-programmi tegevustes osalemise kaudu saavad ametnikud, rühmad, organisatsioonid ja riigid valmistuda käesolevas käsiraamatus kirjeldatud sündmusteks (10).

Käesolevas käsiraamatus määratletud suursündmusi iseloomustavad rahvusvahelised ja piiriülesed aspektid ning selliste sündmuste puhul on vaja järgmist:

— sündmusega seotud teabevahetus liikmesriikide vahel (teabe juhtimine);

— teadmised korraldava liikmesriigi politseitöö korraldusest;

— suursündmuste alaste kogemuste omandamine ning selliselt saadud teabe vahetamine: seminarid omandatud õppetundide kohta ja juhtumite analüüs.

Eespool nimetatud elementidest võib seejärel ammutada materjali käesoleva käsiraamatu pidevaks ajakohastamiseks ja parandamiseks.

ITE-programmi väljatöötamisel, kujundamisel ja rakendamisel on oma osa Euroopa Politseikolledžil (CEPOL). Võimaluse korral tuleks ITE-programmi tegevused integreerida olemasolevatesse CEPOLi protsessidesse ja toodetesse.

IV. HINDAMINE

IV.1. Sündmusepõhine hindamine

Korraldav liikmesriik peaks algatama sündmuse ajal läbi viidud julgeolekutegevuste ja muude asjakohaste näitajate hindamise. Kõiki olulisi töötajaid tuleks paluda hindamises osalema ning hindamise aluseks peaks olema sündmuse eelnev planeerimine. Hindamisprotsessis võib korraldav liikmesriik kasutada ka teistelt liikmesriikidelt saadud hinnanguid, kuid selles tuleks eelnevalt kokku leppida.

Korraldav liikmesriik peaks koostama hindamisaruande nii kiiresti kui võimalik pärast sündmuse lõppu. Mis tahes intsidentide korral peaks hindamisaruanne sisaldama ka raportit intsidendi kohta.

Pärast sündmust tuleks korraldada aruandekoosolek ning koostada asjakohaste julgeolekuaspektide kohta üldine hindamisaruanne. Aruandes tuleks eelkõige käsitleda avaliku korra rikkumisi (või nende puudumist), terroriohtu ja sellega seotud intsidente, kuritegevust, asjassepuutuvaid rühmitusi ning omandatud õppetunde.

Aruanne ja/või omandatud õppetunnid peaksid olema aluseks ITE-protsessile (vt punkti III.5). CEPOL peaks tagama, et rahvusvaheliselt omandatud õppetunde kasutatakse ära ITE-programmis. Nende siseriiklikul tasandil rakendamise eest vastutavad liikmesriigid. CEPOL edastab aruande riiklikele politseiakadeemiatele.

Kõnealune aruanne tuleks edastada sündmusega seotud kontaktpunkti(de) kaudu asjaomastele ELi organitele ja teistele kaasatud või muul viisil huvitatud riikidele või organitele tagamaks, et omandatud kogemused või soovitused oleks kättesaadavad tulevastele rahvusvahelise mõõtmega sündmuste korraldajatele.

IV.2. Strateegiline hindamine

Kogemuste ja parimate tavade jagamiseks peaks nõukogu pädev töörühm vajaduse korral korraldama ekspertkohtumisi.

Osalejateks peaksid olema kõrgemad politseiametnikud, kes evivad kogemusi avaliku korra tagamises rahvusvahelise mõõtmega suursündmustel. Kõnealuse ekspertkohtumise üheks teemaks peaks olema käesoleva käsiraamatu edasiarendamine ja kohandamine, võttes arvesse toimunud sündmuste raames omandatud kogemusi.