Teatis konkurentsieeskirjade rakendamise kohta telekommunikatsioonisektori juurdepääsulepete suhtes

raamistik, asjaomased turud ja põhimõtted

(98/C 265/02)

(EMPs kohaldatav tekst)

EESSÕNA

Telekommunikatsioonitööstuses on juurdepääsulepetel oluline roll, sest need võimaldavad turul osalejatel kasutada liberaliseerimise hüvesid.

Käesoleva teatisel on kolm eesmärki:

- sätestada hulgas komisjoni otsustes esitatud ühenduse konkurentsiõigusest tulenevad juurdepääsupõhimõtted, et tõsta turgudel valitsevat kindlustunnet ja luua stabiilsemad tingimused investeerimise ja kaubanduslike algatuste jaoks telekommunikatsiooni ja multimeedia sektorites;

- määratleda ja selgitada konkurentsiõiguse ja sektorispetsiifiliste õigusaktide vahelisi seoseid vastavalt artikli 100a raamistikule (eelkõige on see seotud konkurentsieeskirjade ja avatud võrgu pakkumist käsitlevate õigusaktide vaheliste seostega);

- selgitada, kuidas rakendatakse konkurentsieeskirju järjepidevalt kõigis asjaomastes uute teenuste pakkumisega seotud sektorites ja selles kontekstis eelkõige seoses juurdepääsu ja sidejaamadega.

SISSEJUHATUS

1. Nüüdseks on kehtestatud telekommunikatsioonisektori täieliku liberaliseerimise ajakava ja enamik liikmesriike pidi kaotama viimased konkurentsipõhises keskkonnas tarbijatele telekommunikatsioonivõrkude ja -teenuste pakkumisega seotud takistused 1. jaanuariks 1998. [1] Kõnealuse liberaliseerimise tulemusena kerkib esile teine kogum seotud tooteid ja teenuseid ja koos nendega ka selliste teenuste pakkumiseks vajalikele vahenditele juurdepääsemise vajadus. Kõnealuses sektoris on tüüpiline näide sellisest juurdepääsust näiteks sidumine üldkasutatava telekommunikatsioonivõrguga, kuid see pole ainus. Komisjon on sedastanud, et ta määratleb telekommunikatsioonisektori juurdepääsukokkulepete käsitlemise vastavalt konkurentsieeskirjadele. [2] Seega käsitletakse käesolevas teatises seda, kuidas rakendatakse konkurentsieeskirju ja -menetlusi juurdepääsulepete suhtes telekommunikatsioonisektori ühtlustatud EÜ ja siseriiklike õigusnormide kontekstis.

2. Telekommunikatsiooni liberaliseerimise reguleeriv raamistik koosneb asutamislepingu artikli 90 põhjal välja antud liberaliseerimist käsitlevatest direktiividest ja asutamislepingu artikli 100a põhjal välja antud ühtlustamist käsitlevatest direktiividest, sealhulgas eelkõige avatud võrgu pakkumise raamistikust. Avatud võrgu pakkumise raamistikuga nähakse ette telekommunikatsioonivõrkudele ja telefonsideteenustele juurdepääsemise ja nendega vastastikuse sidumise ühtlustatud eeskirjad. Liberaliseerimist ja ühtlustamist käsitlevate õigusaktidega loodud õiguslik raamistik moodustab tausta kõigile konkurentsieeskirjade rakendamiseks võetud komisjoni meetmetele. Nii liberaliseerimist käsitlevate õigusaktide (artiklil 90 põhinevad direktiivid) [3] kui ka ühtlustamist käsitlevate õigusaktidega (avatud võrgu pakkumise direktiivid) [4] püütakse saavutada asutamislepingu artiklis 3 sätestatud ühenduse eesmärgid, eelkõige luua süsteem, "mis tagab, et konkurentsi siseturul ei kahjustata" ja siseturg, "mida iseloomustab kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumise takistuste kõrvaldamine liikmesriikide vahel".

3. Komisjon on avaldanud suunised EMÜ konkurentsieeskirjade kohaldamise kohta telekommunikatsioonisektoris. [5] Käesolev teatis on kavandatud toetuma kõnealustele suunistele, mis ei käsitle otseselt juurdepääsuga seotud küsimusi.

4. Telekommunikatsioonisektori liberaliseerimine ja õigusaktide ühtlustamine võimaldavad ühenduse ettevõtetel alustada turul uute toimingutega ja lihtsustavad selliste ülesannete täitmist ning sellest tulenevalt saavad kasutajad nautida suurenenud konkurentsiga kaasnevaid hüvesid. Ettevõtjate piirav või kuritahtlik tegevus ei tohi selliseid eeliseid ohustada: seepärast on ühenduse konkurentsieeskirjad kõnealuse arengu lõpuleviimisel olulised. Uutele turuletulijatele tuleb esialgu tagada õigus pääseda juurde turgu valitsevate telekommunikatsioonioperaatorite võrkudele. Kõnealuse sektori reguleerimisega tegelevad mitmed asutused nii piirkondlikul, siseriiklikul kui ka ühenduse tasandil. Selleks, et konkurent siseturul toimiks korralikult, tuleb tagada tõhus kooskõlastamine nende asutuste vahel.

5. Teatise I osas nähakse ette õiguslik raamistik ja üksikasjad, mille abil komisjon kavatseb vältida menetluste tarbetut kordamist, tagades samal ajal siiski ettevõtjate ja kasutajate konkurentsieeskirjadest tulenevad õigused. Kõnealuses kontekstis toetab komisjon konkurentsieeskirjade detsentraliseeritud rakendamist siseriiklike kohtute ja asutuste poolt, et jõuda siseriiklikul tasandil võetavate abinõudeni, välja arvatud juhtudel, kui mängus on märkimisväärsed ühenduse huvid. Samuti on telekommunikatsioonisektoris konkreetsete avatud võrgu pakkumise raamistikuga seotud menetluste eesmärk lahendada juurdepääsuprobleemid eelkõige detsentraliseeritud, siseriiklikul tasandil, säilitades teatavate asjaolude korral samas siiski võimaluse lepitamiseks ühenduse tasandil. II osas määratletakse komisjoni lähenemine turu defineerimisele kõnealuses sektoris. III osas kirjeldatakse põhimõtteid, mida komisjon konkurentsieeskirjade rakendamisel järgib: selle eesmärk on aidata telekommunikatsiooniturul osalejatel kujundada oma juurdepääsuleppeid, selgitades konkurentsiõiguse nõudeid. Käesolevas teatises sätestatud põhimõtteid ei kohaldata mitte ainult traditsioonilise püsiliinide vahendusel toimuva telekommunikatsiooni suhtes vaid kogu telekommunikatsiooni suhtes, sealhulgas ka satelliit- ja mobiilside.

6. Teatise aluseks on komisjoni kogemused seoses mitme juhtumiga [6] ja teatavad komisjoni nimel kõnealuses valdkonnas teostatud uuringud. [7] Käesoleva teatise aluseks on üldiselt kohaldatavad konkurentsieeskirjad ja seega on käesolevas teatises sätestatud põhimõtted võrreldavate probleemide korral samaväärselt kohaldatavad ka muudes valdkondades, näiteks digitaalside sektori üldiste juurdepääsuga seotud küsimuste puhul. Samuti on mitu asutamislepingus sisalduvat põhimõtet olulised kõigi turgu valitseva seisundiga ettevõtjate jaoks, sealhulgas ka muudes valdkondades peale telekommunikatsiooni.

7. Käesoleva teatise aluseks on küsimused, mis on tekkinud monopolidelt konkurentsil põhinevale turule ülemineku esimestes etappides. Arvestades telekommunikatsiooni-, ringhäälingu- ja infotehnoloogiasektorite lähenemist [8] ja suurenenud konkurentsi kõnealustel turgudel, kerkib esile ka muidu küsimusi. Seetõttu võib osutuda vajalikuks käesolevas teatises sätestatud reguleerimisala ja põhimõtete kohandamine nimetatud uute sektoritega.

8. Käesolevas dokumendis sätestatud põhimõtteid rakendatakse tegelikult ka väljaspool ühendust, kui sellised toimingud mõjutavad konkurentsi ühenduses ja liikmesriikidevahelist kaubavahetust. Konkurentsieeskirjade rakendamisel on komisjon kohustatud kinni pidama WTO telekommunikatsioonilepingust [9] tulenevatest ühenduse kohustustest. Komisjon märgib, et ITU kontekstis jätkub arutelu rahvusvahelise raamatupidamismäärade süsteemi üle. Käesolev teatis ei piira komisjoni seisukohti neis kõnelustes.

9. Käesolev teatis ei piira mingil moel ühenduse õigusega üksikisikutele või ettevõtjatele antud õigusi ega ühenduse konkurentsieeskirjade tõlgendusi, mille on esitanud Euroopa Kohus või esimese astme kohus. Käesolev teatis ei ole mõeldud kõnealuse sektori kõigi võimalike konkurentsiprobleemide põhjaliku analüüsina: juba on olemas muud probleemid ja tõenäoliselt tekib neid ka tulevikus.

10. Komisjon kaalub, kas käesolevat teatist tuleks muuta või sellele midagi lisada telekommunikatsioonikeskkonna liberaliseerimise esimesel etapil omandatud kogemusi silmas pidades.

I OSA – RAAMISTIK

1. Konkurentsieeskirjad ja sektorispetsiifiline regulatsioon

11. Juurdepääsuga seotud probleemidega nende kõige laiemas tähenduses saab tegeleda eri tasanditel ja mitmesuguste nii siseriiklike kui ka ühenduse õigusnormide põhjal. Kui teenuseosutajal tekib juurdepääsuga seotud probleem, näiteks juhul, kui telekommunikatsioonioperaator keeldub põhjendamatult pakkumast püsiliini (või keeldub seda pakkumast mõistlikel tingimustel), mida taotleja vajab teenuste osutamiseks oma klientidele, võib teenuseosutaja kaaluda mitmeid abivahendeid. Üldiselt on kannatanud poolele vähemalt esialgu mitmeti kasulik taotleda heastamist siseriiklikul tasandil. Siseriiklikul tasandil on taotlejal kaks peamist võimalust: 1) konkreetsed siseriiklikud regulatiivmenetlused, mis on kehtestatud ühenduse õiguse kohaselt ja ühtlustatud vastavalt avatud võrgu pakkumisele (vt joonealune märkus 4) ja 2) siseriikliku ja/või ühenduse õiguse alusel esitatud nõue siseriiklikus kohtus või siseriiklikus konkurentsiasutuses. [10]

12. Kui siseriiklikele kohtutele, siseriiklikele konkurentsiasutustele ja/või siseriiklikele reguleerivatele asutustele avatud võrgu pakkumise põhjal esitatud kaebuste asemel või lisaks neile on komisjonile esitatud konkurentsieeskirjadel põhinevad kaebused, koheldakse neid vastavalt olulisusele, mis neil on asjaomase probleemi kiireloomulisust, uudsust ja riigiülest laadi silmas pidades ja topeltmenetluste vältimise vajadust arvesse võttes (vt punkt 23 ja järgmised).

13. Komisjon tunnistab, et riikide reguleerivate asutuste [11] ülesanded on erinevad ning nende tegutsemise õiguslik raamistik erineb sellest, mille kohaselt rakendab konkurentsieeskirju komisjon. Esiteks tegutsevad riikide reguleerivad asutused siseriikliku õiguse sätete kohaselt, olenemata sellest, et nad rakendavad sageli Euroopa õigust. Teiseks võivad kõnealuse, telekommunikatsioonipoliitika põhimõttetele toetuva õiguse eesmärgid erineda ühenduse konkurentsipoliitika eesmärkidest, olles nendega samas siiski kooskõlas. Komisjon teeb riikide reguleerivate asutustega võimalikult palju koostööd ning ka riikide reguleerivad asutused peavad tegema omavahel koostööd, eelkõige piiriüleste küsimuste puhul. [12] Ühenduse õiguse kohaselt on riigiasutustel, sealhulgas riigi reguleerivatel asutustel ja konkurentsiasutustel kohustus mitte kiita heaks tavasid või kokkuleppeid, mis on vastuolus ühenduse konkurentsiõigusega.

14. Ühenduse konkurentsieeskirjad ei ole kõigi telekommunikatsioonisektori probleemide parandamiseks piisavad. Riikide reguleerivatel asutustel on seega oluliselt laiem tegutsemisvaldkond ning märkimisväärne ja kaugeleulatuv roll sektori reguleerimisel. Tuleks märkida, et ühenduse õiguse kohaselt peavad riikide reguleerivad asutused olema sõltumatud. [13]

15. Oluline on märkida ka seda, et avatud võrgu pakkumist käsitlevate direktiividega kehtestatakse märkimisväärset turuvõimu omavatele telekommunikatsioonioperaatoritele teatavad läbipaistvuse ja mittediskrimineerimisega seotud kohustused, mis on ulatuslikumad kui asutamislepingu artikli 86 põhjal tavaliselt ette nähtud. Avatud võrgu pakkumist käsitlevates direktiivides sätestatakse läbipaistvuse, tarnimiskohustuse ja hindamistavadega seotud kohustused. Neid kohustusi jõustavad riikide reguleerivad asutused, kelle pädevusse kuulub ka tulemusliku konkurentsi tagamiseks vajalike meetmete võtmine. [14]

16. Seoses artikliga 86 on käesolev teatis hõlpsust silmas pidades kirjutatud enamasti nii, nagu oleks olemas üks turgu valitseva seisundiga telekommunikatsioonioperaator. Kõigi liikmesriikide puhul ei pruugi see nii olla: näiteks üha suurema levialaga uued telekommunikatsioonivõrgud arenevad järk-järgult. Need alternatiivsed telekommunikatsioonivõrgud võivad lõpuks muutuda piisavalt suureks ja mahukaks, et osaliselt või isegi tervikuna asendada olemasolevaid riiklikke võrke ning seda tuleks meeles pidada. Konkureerivate operaatorite olemasolu ja positsioon turul on oluline argument ainuisikulise või ühise turgu valitseva seisundi kindlaksmääramisel: lugedes käesolevas teatises sisalduvaid viiteid turgu valitseva seisundi olemasolule, tuleks seda meeles pidada.

17. Võttes arvesse komisjoni vastutust ühenduse konkurentsipoliitika eest, peab komisjon teenima ühenduse üldisi huve. Halduslikud vahendid, mida komisjon võib kasutada oma ülesannete täitmiseks, on piiratud ning neid ei saa kasutada kõigi juhtumite jaoks, millest talle on teatatud. Seepärast on komisjon üldiselt kohustatud võtma kõik oma ülesande täitmiseks vajalikud korralduslikud meetmed, eelkõige sätestama prioriteedid. [15]

18. Seepärast on komisjon teatanud kavatsusest keskenduda oma otsustusvolitusi kasutades teatamistele, kaebustele ja omaalgatuslikele menetlustele, millel on ühenduse jaoks eriline poliitiline, majanduslik või õiguslik tähtsus. [16] Kui need omadused konkreetsel juhul puuduvad, ei tehta teatamise kohta tavaliselt ametlikku otsust vaid pigem esmahinnang (poolte nõusolekul) ning kaebustega peaksid tavaliselt tegelema siseriiklikud kohtud või muud asjaomased asutused. Kõnealuses kontekstis tuleks märkida, et konkurentsieeskirjad jõustuvad vahetult [17] ja seega on ühenduse konkurentsiõigus siseriiklikes kohtutes täitmisele pööratav. Ka siis, kui muudest ühenduse õigusaktidest on kinni peetud, ei tähenda see, et ühenduse konkurentsieeskirju ei tuleks järgida. [18]

Muud avatud võrgu pakkumise raames tegutsevad siseriiklikud asutused, eelkõige riikide reguleerivad asutused on pädevad teatavate juurdepääsulepete osas (sellest tuleb neile teatada). Kui leppest teatatakse riigi reguleerivale asutusele, ei tähenda see siiski, et leppest ei tuleks teatada komisjonile. Riikide reguleerivad asutused peavad tagama, et nende võetud meetmed oleksid kooskõlas ühenduse konkurentsiõigusega. [19] Selle kohustuse kohaselt peavad nad hoiduma toimingutest, mis kahjustaksid ühenduse õigusest tulenevate õiguste tulemuslikku kaitset konkurentsieeskirjade alusel. [20] Seepärast ei või nad kiita heaks meetmeid, mis on vastuolus konkurentsieeskirjadega. [21] Kui siseriiklike asutuste tegevus õõnestab neid õigusi, võib selliste toimingute läbi kahjustatutele tekitatud kahjude eest võtta vastutusele liikmesriigi. [22] Lisaks sellele on riikide reguleerivad asutused avatud võrgu pakkumist käsitlevate direktiivide kohaselt pädevad võtma meetmeid tulemusliku konkurentsi tagamiseks. [23]

20. Juurdepääsulepped reguleerivad põhimõtteliselt teatavate teenuste pakkumist sõltumatute ettevõtjate vahel ega too kaasa autonoomse üksuse loomist, mis eristuks leppe osapooltest. Juurdepääsulepped jäävad seega tavaliselt väljapoole ühinemismääruse reguleerimisala. [24]

21. Vastavalt määrusele nr 17 [25] võib komisjon asuda tegelema juurdepääsulepetega seotud küsimusega, kui üks või mitu asjaomast poolt teatavad juurdepääsuleppest, [26] kui esitatakse kaebus kitsendava juurdepääsuleppe või turgu valitseva ettevõtte käitumise kohta seoses juurdepääsu lubamise või sellest keeldumisega, [27] kui komisjon alustab omaalgatuslikku uurimist sellise juurdepääsu lubamise või sellest keeldumise kohta või kui algatatakse sektorisisene uurimine. [28] Lisaks sellele võib kaebuses nõuda, et komisjon võtaks ajutisi meetmeid asjaolude korral, kus on oht, et kaebuse esitajale või avalikkuse huvidele põhjustatakse tõsist ja korvamatut kahju. [29] Edasilükkamatutel juhtudel tuleks siiski märkida, et siseriiklikes kohtutes algatatud menetlustes võib kiiremini jõuda otsuseni, mis lõpetab rikkumise, kui menetlustes, millega tegeleb komisjon. [30]

22. On hulk valdkondi, kus lepingute suhtes rakendatakse nii konkurentsieeskirju kui ka siseriiklikke või Euroopa sektorispetsiifilisi meetmeid, eelkõige siseturumeetmeid. Telekommunikatsioonisektoris on avatud võrgu pakkumist käsitlevate direktiivide eesmärk kehtestada reguleeriv kord juurdepääsulepete jaoks. Arvestades avatud võrgu pakkumise eeskirjade üksikasjalisust ja asjaolu, et need eeskirjad võivad olla ulatuslikumad kui nõutud artikliga 86, peaksid telekommunikatsioonisektoris tegutsevad ettevõtjad olema teadlikud asjaolust, et ühenduse konkurentsieeskirjade järgimine ei vabasta neid ülesandest täita avatud võrgu pakkumise kontekstis kehtestatud kohustusi ja vastupidi.

2. Komisjoni meetmed seoses juurdepääsulepetega [31]

23. Juurdepääsulepped on tervikuna väga olulised ja seepärast on komisjonil otstarbekas formuleerida võimalikult selgelt ühenduse õiguslik raamistik, mille põhjal saab selliseid leppeid sõlmida. Piiravate klauslitega juurdepääsulepped käsitlevad artikli 85 reguleerimisalasse kuuluvaid küsimusi. Lepped, mis hõlmavad turgu valitseva või monopoolse seisundiga ettevõtjaid, käsitlevad artikli 86 reguleerimisalasse kuuluvaid küsimusi: ühe või mitme lepinguosalise domineerivast seisundist tulenevad probleemid on tavaliselt märkimisväärsemad konkreetse lepingu puhul kui seoses artikliga 85.

Teatamine

24. Konkurentsieeskirjade rakendamisel toetub komisjon avatud võrgu pakkumist käsitlevatele direktiividele, mis moodustavad riikide reguleerivatele asutustele raamistiku siseriiklikul tasandil tegutsemiseks. Kui lepingud kuuluvad artikli 85 lõike 1 reguleerimisalasse, tuleb neist komisjonile teatada, kui soovitakse, et nende suhtes kohaldataks artikli 85 lõike 3 kohast vabastust. Kui lepingutest teatatakse, kavatseb komisjon käsitleda mõningaid teatisi ametlike otsustega pärast asjakohast avaldamist Euroopa Ühenduste teatajas ja vastavalt allpool sätestatud põhimõtetele. Kui õiguslikud põhimõtted on selgelt kehtestatud, teeb komisjon ettepaneku, kasutada muude samu teemasid käsitlevate teatiste puhul esmahinnanguid.

3. Kaebused

25. Õigustatud huvi omavad füüsilised ja juriidilised isikud võivad teatavate asjaolude korral esitada komisjonile kaebuse ja taotleda, et komisjon nõuaks oma otsusega asutamislepingu artikli 85 või artikli 86 rikkumise lõpetamist. Lisaks sellele võib kaebuse esitaja tõsise ja korvamatu kahju ohu korral nõuda, et komisjon võtaks ajutisi meetmeid. [32] Kaebuse esitaja võib kasutada ka muid samaväärseid või isegi tõhusamaid võimalusi, näiteks pöörduda siseriiklikku kohtusse. Kõnealuses kontekstis tuleks märkida, et siseriiklikes kohtutes algatatud menetlused võivad olla üksikisikute ja ettevõtjate jaoks märkimisväärselt soodsamad, näiteks: [33]

- siseriiklikud kohtud võivad käsitleda konkurentsiõiguste rikkumisest tulenevat kahju ja määrata kompensatsiooni,

- tavaliselt võivad siseriiklikud kohtud võtta ajutisi meetmeid ja teha korralduse rikkumise lõpetamiseks kiiremini, kui seda suudab komisjon,

- siseriiklikes kohtutes saab ühendada ühenduse õigusest tuleneva nõude riigi õigusnormidest tuleneva nõudega,

- siseriiklikus kohtus võib kohtukulude tasujaks määrata eduka menetluse algatanu.

Lisaks sellele võib avatud võrgu pakkumist käsitlevate direktiivide kohaselt ühtlustatud konkreetsetele siseriiklikele reguleerivatele põhimõtetele toetuda siseriiklikul tasandil ja vajaduse korral ka ühenduse tasandil.

3.1. Siseriiklike ja avatud võrgu pakkumist reguleerivate menetluste kasutamine

26. Nagu osutatud eespool, [34] võtab komisjon iga talle suunatud juhtumi puhul arvesse ühenduse huve. Ühenduse huvide hindamisel uurib komisjon "… väidetava rikkumise olulisust seoses ühisturu toimimisega, rikkumise kindlakstegemise tõenäosusega ja seoses sellega, kui ulatuslikku uurimist on vaja, et täita võimalikult parimatel tingimustel ülesanne tagada artiklite 85 ja 86 järgimine …". [35]

Kõnealuse hindamise teine oluline komponent on see, kuivõrd riigi kohtunik suudab artikli 85 või 86 rikkumise korral võtta tõhusaid abinõusid. See võib osutuda keeruliseks näiteks juhtudel, mis hõlmavad eksterritoriaalseid elemente.

27. Asutamislepingu artikli 85 lõikel 1 ja artiklil 86 on otsene mõju üksikisikute vahelistele suhetele ning liikmesriikide kohtud peavad seda kaitsma. [36] Riigi reguleerivas asutuses toimuvate menetluste kohta on avatud võrgu pakkumise vastastikust sidumist käsitlevas direktiivis sätestatud, et selline asutus on volitatud sekkuma ja tegema muudatusi nii juurdepääsulepete olemasolu kui ka sisu osas. Riikide reguleerivad asutused peavad arvesse võtma "vajadust edendada konkurentsile rajatud turgu" ning võivad kehtestada ühele või mitmele poolele tingimusi, et muu hulgas "tagada tulemuslik konkurents". [37]

28. Komisjon ise võib sattuda vaidluse osapooleks kas vastavalt konkurentsieeskirjadele või avatud võrgu pakkumise lepitusmenetlusele. Mitu menetlust võivad tuua kaasa komisjoni ja siseriiklike asutuste uurimistöö tarbetu dubleerimise. Kui komisjonile esitatakse kaebus määruse nr 17 artikli 3 põhjal samal ajal, kui asjaomases siseriiklikus või Euroopa asutuses või kohtus on pooleli sellega seotud menetlus, ei alusta konkurentsipoliitika peadirektoraat reeglina uurimist selle kohta, kas asutamislepingu artiklit 85 või 86 on rikutud. Sellisel juhul tuleb siiski arvesse võtta järgmisi punkte.

3.2. Kaebuse esitaja õiguste kaitsmine

29. Ettevõtjatel on õigus ühenduse õigusest tulenevate õiguste tulemuslikule kaitsele. [38] Kui siseriiklikul menetlusel lastaks põhjustada liigset ühenduse meetmetega viivitamist, ilma et küsimusele leitaks rahuldavat lahendust siseriiklikul tasandil, õõnestaks see kõnealuseid õigusi. Telekommunikatsioonisektoris on innovatsioonitsüklid suhteliselt lühikesed ja juurdepääsuga seotud vaidluse lahendamise igasugune märgatav viivitamine võib tegelikkuses olla samaväärne juurdepääsust keeldumisega, kahjustades seega juhtumi õiglast lahendamist.

30. Seepärast leiab komisjon, et riigi reguleerivasse asutusse esitatud vaidlus juurdepääsu üle tuleks lahendada mõistliku aja jooksul, mis ei tohiks reeglina olla pikem kui kuus kuud alates sellest, kui kõnealuse asutuse tähelepanu juhiti esmakordselt asjaomasele juhtumile. Küsimuse võib lahendada kas lõpliku otsuse tegemisega antud menetluses või muu meetmega, mis kaitseks kaebuse esitaja õigusi. Kui küsimuses ei ole sellise lahenduseni jõutud, siis prima facie ei kaitsta osapoolte õigusi tulemuslikult ja põhimõtteliselt peaks komisjon alustama kaebuse esitaja taotlusel juhtumi uurimist tavapärases korras pärast konsulteerimist kõnealuse siseriikliku asutusega ja temaga koostööd tehes. Üldiselt ei alusta komisjon sellist uurimist, kui avatud võrgu pakkumise lepitusmenetluse raames on juba algatatud menetlus.

31. Lisaks sellele peab komisjon alati vaatlema iga juhtumit eraldi: komisjon võtab meetmeid, kui ta tunneb, et konkreetsel juhul on tegemist märkimisväärse ühenduse huviga, mis mõjutab või mis võib mõjutada konkurentsi mitmes liikmesriigis.

3.3. Ajutised meetmed

32. Ajutiste meetmete võtmise taotluste puhul on siseriiklike menetluste olemasolu või võimalikkus oluline seoses tõsise ja korvamatu kahju ohu olemasolu või puudumisega. Sellised menetlused peaksid prima facie kõrvaldama sellise kahju ohu ja seega ei oleks komisjonil otstarbekas lubada ajutisi meetmeid, kui puuduvad tõendid ohu säilimise kohta.

33. Ajutiste keelavate abinõude võimalikkus ja kriteeriumid on oluline asjaolu, mida komisjon peab kõnealuse prima facie otsuse tegemisel arvesse võtma. Kui ajutisi keelavaid abinõusid ei saa kasutada või kui on tõenäoline, et sellised abinõud ei kaitseksid kaebuse esitaja ühenduse õigusest tulenevaid õigusi, leiab komisjon, et siseriiklik menetlus ei kõrvaldanud kahju ohtu ning hakkab juhtumit seepärast ise uurima.

4. Omaalgatuslik uurimine ja sektorisisene uurimine

34. Vajaduse korral alustab komisjon omaalgatuslikku uurimist. Lisaks sellele võib ta algatada ka sektorisisese uurimise pärast konsulteerimist liikmesriigi konkurentsiasutuse nõuandekomiteega.

5. Rahatrahvid

35. Komisjon võib määrata trahve, mis moodustavad kuni 10 % sellise ettevõtja ülemaailmsest aastakäibest, kes on tahtlikult või hooletusest rikkunud artikli 85 lõike 1 või artikli 86 sätteid. [39] Kui kokkuleppest on teatatud vastavalt määrusele nr 17 artikli 85 lõike 3 kohase vabastuse saamiseks, ei tohi komisjon määrata trahve teatises [40] kirjeldatud tegevuste suhtes teatamisele järgnevaks ajaks. Komisjon võib siiski tühistada kaitse trahvide eest teatades asjaomastele ettevõtjatele, et ta on pärast esialgset uurimist seisukohal, et asutamislepingu artikli 85 lõiget 1 kohaldatakse ja artikli 85 lõike 3 kohaldamine ei ole õigustatud. [41]

36. Avatud võrgu pakkumise vastastikust sidumist käsitlev direktiiv sisaldab kaht konkreetset sätet, mis on konkurentsieeskirjade kohaselt määratavate trahvide jaoks olulised. Esmalt nähakse selles ette, et vastastikuse sidumise lepingutest tuleb teatada asjaomasele riigi reguleerivale asutusele ning need peavad olema kättesaadavad huvitatud kolmandatele isikutele, välja arvatud need osad, mis käsitlevad lepinguosaliste kaubandusstrateegiat. [42] Teiseks nähakse selles ette, et riigi reguleerival asutusel peab olema hulk volitusi, mida ta võib kasutada, et mõjutada või muuta sidumislepinguid. [43] Kõnealused sätted tagavad, et lepingud on piisavalt avalikustatud ning annavad riikide reguleerivatele asutustele võimaluse võtta vajadusel meetmeid tulemusliku konkurentsi tagamiseks turul.

37. Kui lepingust on teatatud riigi reguleerivale asutusele, kuid ei ole teatatud komisjonile, ei ole komisjoni arvates tavaliselt otstarbekas määrata lepingu kohta automaatselt trahve isegi siis, kui hiljem selgub, et leping sisaldab artikli 85 sätteid rikkuvaid tingimusi. Mõningatel juhtudel oleks trahv siiski asjakohane, näiteks juhtudel, kui:

a) ilmneb, et leping sisaldab artikliga 86 vastuolus olevaid sätteid; ja/või

b) artikli 85 sätete rikkumine on eriti tõsine.

Komisjon on hiljuti avaldanud suunised trahvide arvutamise kohta. [44]

38. Riigi reguleerivale asutusele teatamine ei asenda komisjonile teatamist ega piira huvitatud isikute võimalusi esitada komisjonile kaebus ega komisjoni võimalusi alustada juurdepääsulepete omaalgatuslikku uurimist. Selline teatamine ei piira ka osapoole õigust nõuda siseriiklikus kohtus kahjutasu konkurentsivastaste lepingutega tekitatud kahju eest. [45]

II OSA – ASJAOMASED TURUD

39. Eespool I osas sätestatud raamistiku alusel juhtumeid uurides lähtub komisjon asjaomaste turgude määratlemisel komisjoni teatisest asjaomase turu mõiste kohta ühenduse konkurentsiõiguse kohaldamisel. [46]

40. Ettevõtete suhtes kohaldatavad konkurentsipiirangud on pärit peamiselt kolmest allikast: nõudmiste asendatavus, pakkumise asendatavus ja võimalik konkurents, kusjuures esimene asjaolu avaldab konkreetse toote või teenuse pakkujatele kõige vahetumat ja tõhusamalt distsiplineerivamat mõju. Seega on nõudmiste asendatavus peamine vahend, mida kasutatakse määratlemaks asjaomase toote turgu, millel on võimalik tuvastada konkurentsipiiranguid seoses artikli 85 lõikega 1 ja artikliga 86.

41. Sobivate asjaolude korral võib pakkumise asendatavust kasutada asjaomaste turgude määratlemisel täiendava elemendina. Tegelikkuses ei saa seda võimalikust konkurentsist selgelt eristada. Pakkumise asendatavust ja võimalikku konkurentsi kasutatakse selleks, et määratleda, kas ettevõtjal on turgu valitsev seisund või kas konkurentsipiirang on märkimisväärne artikli 85 tähenduses või kas on tegemist konkurentsi kõrvaldamisega.

42. Asjaomaste turgude hindamisel tuleb turul toimuvat arengut vaadelda lühiajaliselt.

Järgmistes punktides sätestatakse mõned telekommunikatsioonisektori puhul eriti olulised põhiprintsiibid.

1. Asjaomane kaubaturg

43. Vormi A/B punktis 6 määratletakse asjaomane kaubaturg järgmiselt:

"Asjaomane kaubaturg hõlmab kõiki neid kaupu ja/või teenuseid, mis tarbijate seisukohast on oma iseloomulike tunnuste, hindade ja otstarbekohase kasutuse põhjal omavahel vahetatavad ja asendatavad."

44. Telekommunikatsioonisektori liberaliseerimine toob kaasa ka teist liiki turu tekkimise – selline turg on seotud juurdepääsuga seadmetele, mis on vajalikud kõnealuste liberaliseeritud teenuste pakkumiseks. Tüüpiline näide sellisest juurdepääsust on vastastikune sidumine üldkasutatava telekommunikatsioonivõrguga. Ilma vastastikuse sidumiseta ei ole kolmandatel isikutel kaubanduslikult võimalik pakkuda näiteks katvaid telefonsideteenuseid.

45. Seega on selge, et telekommunikatsioonisektoris tuleb arvesse võtta vähemalt kaht liiki asjaomaseid turge: lõppkasutajatele pakutavate teenuste turg ja lõppkasutajale pakutavate teenuste osutamiseks vajalikele võimalustele (teabele, füüsilisele võrgule jm) juurdepääsu turg. Iga konkreetse juhtumi raames tuleb määratleda asjaomased juurdepääsu- ja kaubaturud, vastavalt näiteks vastastikune sidumine üldkasutatava telekommunikatsioonivõrguga ja üldkasutatavate telefonsideteenuste pakkumine.

46. Vajaduse korral kontrollib komisjon turu asjaomasust küsides, kas juhul, kui kõik kõnealuse teenuse pakkujad tõstaksid oma hindu 5–10 %, suureneks nende kollektiivne kasum. Kui sellise kontrollimisega selgub, et kasum suureneks, loetakse turg eraldi asjaomaseks turuks.

47. Komisjon leiab, et selliseid turge reguleerivad konkurentsiõiguse põhimõtted jäävad samaks olenemata konkreetsest kõnealusest turust. Arvestades tehnoloogiliste muutuste tempot kõnealuses sektoris, tooks püüe määratleda käesolevas teatises konkreetsed kaubaturud kaasa ohu, et selline määratlus muutuks kiiresti ebatäpseks või ebaoluliseks. Konkreetseid kaubaturge – näiteks seda, kas kõne algatamise ja kõne ühendamise vahendid moodustavad sama vahendite turu osa – on kõige parem määratleda iga juhtumi üksikasjaliku uurimise põhjal.

1.1. Teenuste turg

48. Üldiselt võib seda määratleda kui telekommunikatsiooniteenuste pakkumist kasutajatele. Erinevaid telekommunikatsiooniteenuseid peetakse asendatavateks, kui nende vahetatavuse aste on lõppkasutaja jaoks piisavalt suur ja seetõttu võib öelda, et nende teenuste eri pakkujate vahel on tegelik konkurents.

1.2. Juurdepääs vahenditele

49. Selleks, et teenuseosutaja saaks lõppkasutajatele teenuseid osutada, on sageli vaja juurdepääsu ühele või mitmele (eelnevale või järgnevale) seadmele. Näiteks teenuse füüsiliseks toimetamiseks lõppkasutajani on vaja juurdepääsu telekommunikatsioonivõrgu lõpp-punktidele, millega need lõppkasutajad on ühendatud. Sellise juurdepääsu võib füüsilisel tasandil saavutada kas oma või kohaliku infrastruktuuripakkuja renditava sihtotstarbelise või jagatud kohaliku infrastruktuuriga. Lisaks võib sellise juurdepääsu saavutada kas teenusepakkuja kaudu, kelle abonendid lõppkasutajad juba on, või sidumisteenuse pakkuja kaudu, kellel on otsene või kaudne juurdepääs asjaomastele lõpp-punktidele.

50. Lisaks füüsilisele juurdepääsule võib teenusepakkuja vajada juurdepääsu muudele võimalustele, mis võimaldavad tal turustada teenust lõppkasutajatele: näiteks peab teenuseosutajal olema võimalus teavitada lõppkasutajaid oma teenustest. Kui ühel organisatsioonil on teenuste osutamisel, näiteks infoteatmiku pakkumisel turgu valitsev seisund, kerkivad esile samasugused probleemid nagu seoses füüsilise juurdepääsuga.

51. Paljudel juhtudel tegeleb komisjon füüsilise juurdepääsu küsimustega, kui oluline on juurdepääs domineeriva seisundiga telekommunikatsioonioperaatori võrguseadmetele. [47]

52. Mõnedel turgu valitsevatel telekommunikatsioonioperaatoritel võib tekkida kiusatus mitte pakkuda juurdepääsu kolmandate isikute teenusepakkujatele või teistele võrguoperaatoritele, eelkõige aladel, kus kavandatud teenus konkureeriks telekommunikatsioonioperaatori enda pakutava teenusega. Selline pakkumatajätmine väljendub sageli põhjendamatus viivitamises juurdepääsu lubamisel, vastumeelsuses võimaldada juurdepääsu või soovis võimaldada juurdepääsu ainult teatavatel ebasoodsatel tingimustel. Konkurentsieeskirjad peavad tagama, et need võimalikud juurdepääsuturud saavad areneda ning et turgu valitsevatel telekommunikatsioonioperaatoritel ei lubata kasutada kontrolli juurdepääsu üle selleks, et lämmatada arengut teenusteturul.

53. Tuleks rõhutada, et telekommunikatsioonisektoris võib eeldada, et liberaliseerimisega kaasneb uute, alternatiivsete võrkude areng, mis mõjutab lõpuks ka juurdepääsuturu määratlust, sealhulgas turgu valitsevat telekommunikatsioonioperaatorit.

2. Asjaomane geograafiline turg

54. Vormis A/B on asjaomased geograafilised turud määratletud järgmiselt:

"Asjaomane geograafiline turg hõlmab ala, kus asjaomased ettevõtjad tegelevad kaupade ja teenuste nõudmise ja pakkumisega, kus konkurentsitingimused on üsna sarnased ja mida saab naaberaladest eristada märgatavalt erinevate konkurentsitingimuste tõttu."

55. Seoses telekommunikatsiooniteenuste pakkumise ja juurdepääsuturgudega on asjaomane geograafiline turg ala, kus teenusepakkujate suhtes kehtivad objektiivsed konkurentsitingimused on sarnased ja konkurendid saavad pakkuda oma teenuseid. Seepärast tuleb uurida nende teenuseosutajate võimalust juurdepääsuks kõnealusel alal asuvatele lõpp-kasutajatele sarnastel ja majanduslikult tasuvatel tingimustel. Eriti olulised on reguleerivad tingimused, näiteks litsentsimistingimused ja konkureerivate kohaliku juurdepääsu pakkujate ainu- või eriõigused. [48]

III OSA – PÕHIMÕTTED

56. Komisjon rakendab talle esitatud juhtumite suhtes järgmisi põhimõtteid.

57. Komisjon on tunnistanud, et "Artiklite 85 ja 86 näol … on tegemist kehtiva õigusega, mis on rakendatav kogu ühenduses. Vastuolusid muude ühenduse eeskirjadega ei tohiks tekkida, sest ühenduse õigus moodustab ühtse reguleeriva raamistiku … on selge, et telekommunikatsioonisektoris vastuvõetud ühenduse õigusakte tuleb tõlgendada kooskõlas konkurentsieeskirjadega, et tagada ühenduse telekommunikatsioonipõhimõtete kõigi aspektide parim võimalik rakendamine … See kehtib muu hulgas ka ettevõtjate suhtes kohaldatavate konkurentsieeskirjade ja avatud võrgu pakkumise eeskirjade vaheliste seoste suhtes.". [49]

58. Seega kehtivad konkurentsieeskirjad ka asjaolude korral, kus rakendatakse muid asutamislepingu sätteid või teiseseid õigusakte. Juurdepääsulepete kontekstis on nii ühenduse õiguse siseturgu kui ka konkurentsi käsitlevad sätted sektori nõuetekohaseks toimimiseks olulised ja tugevdavad vastastikku teineteist. Seepärast toetub komisjon konkurentsieeskirjade kohase hinnangu andmisel võimalikult palju ühtlustamist käsitlevates õigusaktides kehtestatud põhimõtetele. Meeles tuleks pidada ka seda, et hulk allpool sätestatud konkurentsiõiguse põhimõtteid on hõlmatud ka konkreetsete eeskirjadega avatud võrgu pakkumise raamistiku kontekstis. Nende eeskirjade nõuetekohane rakendamine peaks tihti välistama vajaduse konkurentsieeskirjade rakendamise järgi.

59. Telekommunikatsioonisektori puhul tuleks tähelepanu pöörata universaalteenuse osutamise kohustuse kuludele. Asutamislepingu artikli 90 lõike 2 sätted võivad õigustada erandeid artiklites 85 ja 86 sätestatud põhimõtetest. Universaalteenuse osutamise kohustuse üksikasjad on reguleerimise küsimus. Artikli 90 lõike 2 reguleerimisala on täpsustatud telekommunikatsioonisektoris artiklile 90 toetuvates direktiivides ja kõnealuses kontekstis rakendab konkurentsieeskirju komisjon.

60. Asutamislepingu artikleid 85 ja 86 rakendatakse tavapärasel moel kokkulepete või tavade suhtes, mille on heaks kiitnud või lubanud siseriiklik asutus, [50] või kui siseriiklik asutus on nõudnud tingimuste lisamist kokkuleppesse ühe või mitme asjaomase poole taotlusel.

61. Kui riigi reguleeriv asutus peaks taotlema tingimusi, mis on konkurentsieeskirjadega vastuolus, ei määrataks asjaomastele ettevõtjatele siiski tegelikult trahve, kuigi liikmesriik ise rikuks asutamislepingu artikli 3 punkti g ja artiklit 5 [51] ja seega võiks komisjon võtta tema suhtes meetmeid vastavalt artiklile 169. Lisaks sellele, kui riigi reguleeriv asutus nõuab artikli 90 tähenduses eri- või ainuõigusi omavalt ettevõtjalt või riigi omandis olevalt ettevõtjalt, et too käituks turgu valitsevat seisundit kuritarvitaval moel või lubab seda, tähendaks see, et ka liikmesriik rikub artikli 90 lõike 1 sätteid ning komisjon võiks võtta vastu otsuse, millega nõutakse rikkumise lõpetamist. [52]

62. Riikide reguleerivad asutused võivad turul kehtestada ranged läbipaistvusstandardid, tarnimiskohustuse hinnakujundustavad, eriti kui see on vajalik liberaliseerimise varases järgus. Vajaduse korral kasutatakse õigusakte, näiteks avatud võrgu pakkumise raamistikku konkurentsieeskirjade tõlgendamisel abivahendina. [53] Võttes arvesse riikide reguleerivate asutuste ülesannet tagada tulemusliku konkurentsi võimalikkus, on avatud võrgu pakkumise põhimõtete asjakohaseks tõlgendamiseks vaja rakendada ka konkurentsieeskirju. Märkida tuleks ka seda, et lisaks hõlmavad eeskirjad mitut allpool esitatud küsimust vastavalt täielikku konkurenti käsitlevale direktiivile ja avatud võrgu pakkumise litsentsimist ja andmekaitset käsitlevatele direktiividele: kõnealuse õigusliku raamistiku tulemuslik rakendamine peaks välistama paljude allpool kirjeldatud konkurentsiprobleemide tekkimise.

1. Valitsev seisund (artikkel 86)

63. Selleks, et ettevõtja saaks telekommunikatsiooniturul teenuseid osutada, peab tal olema juurdepääs erinevatele võimalustele. Tavaliselt on telekommunikatsiooniteenuste osutamiseks vaja näiteks vastastikust sidumist üldkasutatava kommuteeritava telefonivõrguga. Juurdepääs sellele võrgule on tavaliselt alati turgu valitseva telekommunikatsioonioperaatori käes. Juurdepääsulepete osas on komisjoni hinnangute jaoks kõige olulisem võimaluste kontrollimisest tulenev valitsev seisund.

64. See, kas ettevõttel on turgu valitsev seisund või ei, ei sõltu ainult sellele ettevõttele antud õigushüvedest. Lõpu tegemine õiguslikule monopolile ei lõpeta turgu valitsevat seisundit. Hoolimata liberaliseerimist käsitlevatest direktiividest võtab aega, enne kui tänu piisava mahu ja geograafilise katvusega alternatiivsetele võrgupakkujatele tekib tõhus konkurents.

65. Tõenäoliselt osutub Euroopa Kohtu otsus Tetra Paki küsimuses [54] oluliseks ka telekommunikatsioonisektoris. Kohus leidis, et arvestades äärmiselt tihedaid sidemeid valitseva seisundiga turgude ja selliste turgude vahel, kus valitsevat seisundit ei ole, ning arvestades äärmiselt suurt turuosa valitseva seisundiga turul, oli Tetra Paki "olukord võrreldav valitseva seisundiga kõigil kõnealustel turgudel tervikuna".

Tetra Paki juhtum käsitles tihedalt seotud horisontaalseid turgusid: analüüsi saab siiski kasutada ka tihedalt seotud vertikaalsete turgude puhul, mis on levinud telekommunikatsioonisektoris. Telekommunikatsioonisektoris juhtub sageli, et konkreetsel operaatoril on äärmiselt tugev positsioon infrastruktuuride turgudel ja sellistele infrastruktuuridele järgnevatel turgudel. Infrastruktuurikulud moodustavad reeglina järgnevate toimingute suurima üksikkulu. Lisaks sellele on operaatoritel sageli samad konkurendid nii infrastruktuuriturul kui ka sellele järgnevatel turgudel.

66. Seega on võimalik kujutada ette olukordi, kus tegemist on tihedalt seotud turgudega ja operaatoriga, kellel on suur turuvõim vähemalt ühel kõnealustest turgudest.

67. Selliste asjaolude korral võib komisjonil olla otstarbekas tõdeda, et konkreetse operaatori olukord oli võrreldav turgu valitseva seisundiga kõnealustel turgudel tervikuna.

[55]

69. Kui ettevõte kontrollib juurdepääsu olulisele vahendile, on tal turgu valitsev seisund artikli 86 tähenduses. Samas võib ettevõttel olla turgu valitsev seisund vastavalt artiklile 86 ka ilma ühtegi olulist vahendit kontrollimata.

1.1. Teenuste turg

70. Üks ettevõtjate turuvõimu mõõtmiseks kasutatav tegur on kõnealuse ettevõtja läbimüük, mida väljendatakse asjaomase geograafilise piirkonna asendatavate teenuste turu summaarse läbimüügi protsendimäärana. Teenuste turu puhul hindab komisjon muu hulgas käivet, mis on tekitatud asendatavate teenuste läbimüügiga, arvestamata vastastikuse sidumise teenuste müüki ja sisemist kasutamist ning kohaliku infrastruktuuri müüki ja sisemist kasutamist, [56] võttes arvesse turu konkurentsitingimusi ning pakkumise ja nõudmise struktuuri.

1.2. Juurdepääs vahenditele

71. Punktis 45 osutatud "juurdepääsu" mõiste võib olla seotud erinevate olukordadega, sealhulgas teenusepakkujale oma võrgu loomiseks vajalike püsiliinide olemasoluga ja vastastikuse sidumisega sõna otseses mõttes, st kahe telekommunikatsioonivõrgu, näiteks mobiilsidevõrgu ja tavatelefonivõrgu vastastikuse sidumisega. Seoses juurdepääsuga on tõenäoline, et turgu valitseval operaatoril säilib turgu valitsev seisund veel mõnda aega pärast õigusliku raamistiku liberaliseerimist. Turgu valitsev operaator, kes kontrollib vahendeid, on sageli ka suurim teenusteosutaja ning varem ei ole tal olnud vaja eristada telekommunikatsiooniteenuste edasitoimetamist ja nende teenuste osutamist lõppkasutajatele. Traditsiooniliselt ei ole operaator, kes on samas ka teenusteosutaja, nõudnud oma järelturu operaatorilt tasu juurdepääsu eest ja seega ei ole sellest vahendist tulenevate tulude arvutamine olnud lihtne. Juhul kui operaator pakub nii juurdepääsu kui ka teenuseid, tuleb võimaluse piires eristada tulusid, mille põhjal arvutatakse ettevõtte osa asjaomasel turul. Vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artikli 8 lõikes 2 käsitletakse kõnealust teemat ning kehtestatakse eraldi arvepidamise nõue "toimingute kohta, mis on seotud vastastikuse sidumisega – sealhulgas nii ettevõttesiseselt osutatavad vastastikuse sidumise teenused kui ka teistele osutavad vastastikuse sidumise teenused – ja muude toimingute kohta". Siinjuures on kasulik ka komisjoni kavandatud soovitus raamatupidamise lahususe kohta vastastikuse sidumise kontekstis.

72. Juurdepääsu saamise majanduslik olulisus sõltub ka selle võrgu katvuseks, millega vastastikust ühendamist soovitakse. Seega peab komisjon lisaks käibenumbritele võtma võimaluse korral arvesse ka tarbijate hulka, kes on tellinud turgu valitseva ettevõtte teenuseid, mis on võrreldavad teenustega, mida kavatseb pakkuda juurdepääsu taotlev teenusepakkuja. Samuti mõõdetakse konkreetse ettevõtja turuvõimu osaliselt selle ettevõtte telekommunikatsioonivõrgu lõpp-punktidega ühendatud abonentide arvuga, mida väljendatakse protsendimäärana asjaomases geograafilises piirkonnas lõpp-punktidega ühendatud abonentide koguarvust.

Pakkumise asendatavus

73. Nagu punktis 41 öeldud, on ka pakkumise asendatavus turgu valitseva seisundi küsimuse puhul oluline. Üle 50 % suurune turuosa [57] on tavaliselt piisav, et tõendada turgu valitseva seisundi olemasolu, kuigi uuritakse ka muid tegureid. Komisjon uurib näiteks võimalike muude võrgu pakkujate olemasolu asjaomases geograafilises piirkonnas, et teha kindlaks, kas sellised alternatiivsed infrastruktuurid on piisavalt tihedad konkureerimaks turgu valitseva võrguga, ning seda, kuivõrd on uutel juurdepääsu pakkujatel võimalik turule tulla.

Muud olulised tegurid

74. Lisaks turuosa käsitlevale teabele ja pakkumise asendatavusele uurib komisjon operaatori turgu valitseva seisundi kindlakstegemisel ka seda, kas operaatoril on eesõigus pääseda juurde võimalustele, mida ei saa otstarbeka aja jooksul mõistlikult dubleerida kas õiguslikel põhjustel või liigse kulukuse tõttu.

75. Kui turule ilmub konkureerivaid juurdepääsu pakkujaid, kes esitavad väljakutse turgu valitseva operaatori seisundile, hakkab turuvõimu määratlemisel mängima olulist rolli see, millise ulatusega õigused liikmesriikide asutused neile annavad ja eriti see, milline on nende territoriaalne katvus. Komisjon jälgib hoolega turu arengut seoses kõnealuste küsimustega ja võtab juurdepääsuküsimuste konkurentsieeskirjade kohasel hindamisel arvesse kõiki muutnud turutingimusi.

1.3. Ühine valitsev seisund

76. Artikli 86 sõnastusest on selge, et seda artiklit kohaldatakse ka siis, kui turgu valitsevat seisundit jagab mitu ettevõtjat. Ühenduse kohtusüsteemi pretsedendiõiguse ega komisjoni tegevusega ei ole veel täielikult selgitatud asjaolusid, mille puhul on tegemist ühise turgu valitseva seisundiga ja mille korral seda kuritarvitatakse, ning õigussüsteem areneb edasi.

77. Artikli 86 sõnadega ("kuritarvitamine ühe või mitme ettevõtja poolt") kirjeldatakse midagi muud kui artiklis 85 osutatud konkurentsivastaste kokkulepete või kooskõlastatud tegevuste keelamine. Teistsugune seisukoht oleks vastuolus asutamislepingu tõlgendamise tavapäraste põhimõtetega ning muudaks sõnad mõttetuks ja võtaks neilt tegeliku mõju. See ei välista siiski artiklite 85 ja 86 paralleelset rakendamist sama kokkuleppe või tava suhtes, mida komisjon ja Euroopa Kohus on mitmel juhul teinud, [58] ning kui kehtivad mõlemad sätted, ei takista miski komisjoni võtmast meetmeid ainult ühe põhjal.

78. Kui kahe eri riigi turul on valitsev seisund kahel erineval ettevõttel, ei tähenda see et tegemist oleks kahe ühiselt valitseva seisundiga ettevõttega. Selleks, et kahel või enamal ettevõttel oleks ühine valitsev seisund, peab neil koos olema klientide ja konkurentide suhtes olemuselt samasugune seisund nagu on ühel valitseva seisundiga ettevõttel. Viidates konkreetselt telekommunikatsioonisektorile, võivad ühise turgu valitseva seisundi saavutada kaks telekommunikatsiooniinfrastruktuurioperaatorit, kes tegutsevad samal geograafilisel turul.

79. Lisaks sellele eeldab kahe või enama ettevõtte ühiselt valitsev seisund, et asjaomasel turul ei oleks ettevõtete vahel tegelikku konkurentsi, kuigi see üksi ei ole piisav. Selline konkurentsi puudumine võib tegelikult tuleneda ettevõtete omavahelistest seostest, näiteks koostöölepetest või vastastikuse sidumise lepetest. Komisjon ei leia siiski, et majandusteooria või ühenduse õiguse kohaselt oleks ühise valitseva seisundi olemasolu õiguslikuks eelduseks sellised seosed. [59] Kui ettevõtjate vahel on selline vastastikune sõltuvus, mis sageli kaasneb oligopolistlike suhetega, on tegemist piisava majandusliku sidemega. Tundub, et puuduvad nii õiguslikud kui ka majandusteoreetilised põhjused, mille kohaselt peaksid ühiselt turgu valitsevate ettevõtete vahel olema muud majanduslikud sidemed. Tegelikult on telekommunikatsioonisektoris sageli selliseid sidemeid, kui riigi telekommunikatsioonioperaatoritel ei ole praktiliselt võimalik vältida erinevaid omavahelisi sidemeid.

80. Kui tuua näiteks juurdepääs kliendiliinile, siis mõnedes liikmesriikides võib see tulevikus sattuda kahe operaatori kontrolli alla – turgu valitseva operaatori ja kaabellevivõrgu operaatori. Konkreetsete teenuste pakkumine tarbijatele eeldab juurdepääsu kas telekommunikatsioonioperaatori või kaabellevivõrgu operaatori kliendiliinile. Olenevalt konkreetsetest asjaoludest ja eelkõige nendevahelistest suhetest on võimalik, et kummalgi operaatoril ei ole turgu valitsev seisund; koos võib neil siiski olla ühismonopol seoses juurdepääsuga kõnealustele vahenditele. Pikemas perspektiivis võib tehnika areng tuua kaasa muid reaalseid mehhanisme kliendiliinile juurdepääsemiseks, näiteks energiavõrkude kaudu: selliste mehhanismide olemasolu võetakse arvesse turgu valitseva seisundi või ühise turgu valitseva seisundi olemasolu kindlakstegemisel.

2. Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine

81. Artikli 86 rakendamine eeldab turgu valitseva seisundi olemasolu ja seost turgu valitseva seisundi ja väidetava kuritarvitamise vahel. Telekommunikatsioonisektoris tuleb sageli uurida hulka omavahel seotud turgusid, millest ühel või mitmel võib turgu valitsev seisund olla konkreetsel operaatoril. Selliste asjaolude korral on hulk võimalikke olukordi, kus võib esineda kuritarvitamist:

- käitumine valitseva seisundiga turul, mis mõjutab valitseva seisundiga turgu, [60]

- käitumine valitseva seisundiga turul, mis mõjutab muid turge peale valitseva seisundiga turu, [61]

- käitumine muul turul peale valitseva seisundiga turu, mis mõjutab valitseva seisundiga turgu, [62]

- käitumine muul turul peale valitseva seisundiga turu, mis mõjutab muid turge peale valitseva seisundiga turu. [63]

82. Kuigi faktilised ja majanduslikud asjaolud telekommunikatsioonisektoris on sageli uudsed, on paljudel juhtudel võimalik rakendada kehtestatud konkurentsiõiguse põhimõtteid. Vaadeldes konkurentsiga seotud probleeme selles sektoris on oluline meeles pidada kehtivat pretsedendiõigust ja komisjoni seniseid otsuseid, mis käsitlevad näiteks turuvõimu kasutamist, diskrimineerimist ja teenuste pakkumist komplektidena.

2.1. Vahenditele juurdepääsu võimaldamisest keeldumine ja ebasoodsate tingimuste rakendamine

83. Juurdepääsu võimaldamisest keeldumine võib olla keelatud vastavalt artiklile 86, kui keelduja on vahendite kontrollimise tõttu turgu valitseva seisundiga ettevõte nagu turgu valitsevad telekommunikatsioonioperaatorid seda lähitulevikus on. Keeldumine võib "takistada turul olemasoleva konkurentsi taseme säilimist või kõnealuse konkurentsi suurenemist". [64]

Keeldumine on kuritarvitav ainult siis, kui sellega kaasneb oma huvides ärakasutamine või konkurentsivastane mõju. Telekommunikatsioonisektori teenusteturgudel on esialgu vähe konkurente ning seega mõjutab keeldumine tavaliselt konkurentsi kõnealustel turgudel. Kõigi keeldumiste puhul uuritakse põhjendusi hoolikalt, et teha kindlaks, kas keeldumine on objektiivne.

84. Laias laastus võib ette tulla kolm võimalikku tegevuskäiku:

a) keeldutakse võimaldamast juurdepääsu teenuse jaoks, kui juurdepääsu pakkuja on võimaldanud juurdepääsu kõnealusel teenuste turul tegutsemiseks teisele operaatorile;

b) keeldutakse võimaldamast juurdepääsu teenuse jaoks, kui juurdepääsu pakkuja ei ole võimaldanud juurdepääsu kõnealusel teenuste turul tegutsemiseks teisele operaatorile;

c) olemasoleva tarbija juurdepääsu tühistamine.

Diskrimineerimine

85. Esimese eespool kirjeldatud tegevuskäigu puhul on selge, et kui keeldutakse juurdepääsu võimaldamisest uuele tarbijale juhul, kui turgu valitseva seisundiga vahendite pakkuja tarnib juba ühele või mitmele samal järgneval turul tegutsevale tarbijale, on tegemist diskrimineeriva kohtlemisega, mis on kuritarvitamine, kui sellega piiratakse konkurentsi kõnealusel järgneval turul. Kui võrguoperaator pakub sama või sarnast jaeteenust kui juurdepääsu taotlev isik, võib tal olla stiimul ja võimalus piirata konkurentsi ja kuritarvitada selliselt oma turgu valitsevat seisundit. Loomulikult võib selline keeldumine olla põhjendatud, näiteks kui taotleja kujutab endast võimalikku krediidiriski. Kui objektiivsed põhjendused puuduvad, tähendab keeldumine tavaliselt juurdepääsuturgu valitseva seisundi kuritarvitamist.

86. Üldiselt on turgu valitseva ettevõtte ülesanna pakkuda juurdepääsu selliselt, et järgneva turu ettevõtetele pakutavad kaubad ja teenused oleksid kättesaadavad tingimustel, mis on vähemalt sama soodsad kui tingimused kolmandatele isikutele, sealhulgas tema enda vastavatele järgneval turul tegutsevatele ettevõtjatele.

Olulised vahendid

87. Teise eespool kirjeldatud tegevuskäigu puhul tekib küsimus, kas juurdepääsu pakkuja peaks olema kohustatud sõlmima lepingu teenuse osutajaga, et võimaldada teenuse osutajal tegutseda uue teenuse turul. Kui mahupiirangud ei ole probleemiks ning ettevõte, kes on keeldunud võimaldamast juurdepääsu oma vahenditele, ei ole võimaldanud juurdepääsu kõnealustele vahenditele ka oma järelturu operaatorile või muule kõnealusel teenusteturul tegutsevale ettevõttele, siis ei ole selge, milliseid muid objektiivseid põhjendusi võiks olemas olla.

88. Transpordi valdkonnas [65] on komisjon otsustanud, et olulisi vahendeid kontrolliv ettevõte peab võimaldama juurdepääsu teatavatel tingimustel. [66] Sama põhimõte kehtib ka telekommunikatsioonisektoris. Kui taotletaval juurdepääsul ei ole kaubanduslikult otstarbekaid alternatiive, siis ei saa juurdepääsu taotlev isik juurdepääsu võimaldamatajätmise korral teenusteturul tegutseda. Sellisel juhul piiraks keeldumine uute turgude arengut või uute toodete arengut neil turgudel, mis on vastuolus artikli 86 punktiga b, või takistaks konkurentsi arengut olemasolevatel turgudel. Sellise mõjuga keeldumisel on tõenäoliselt ka kuritarvitav mõju.

89. Põhimõte, mille kohaselt turgu valitseva seisundiga ettevõte on teatavate tingimuste korral kohustatud lepingu sõlmima, on sageli asjakohane ka telekommunikatsioonisektoris. Praegu on võrgu infrastruktuuri pakkumine enamiku ühenduse telekommunikatsiooniteenuste jaoks monopolide või praktiliselt monopolide käes. Ka siis, kui piirangud on juba kaotatud või kaotatakse varsti, sõltub konkurents järgnevatel turgudel ka edaspidi eelnevate võrguteenuste hindadest ja juurdepääsutingimustest, mida konkureerivad turujõud mõjutavad alles järk-järgult. Võttes arvesse tehnoloogiliste muutuste tempot telekommunikatsioonisektoris, on võimalik, et tekib olukord, kus ettevõtted soovivad pakkuda uusi tooteid või teenuseid, mis ei konkureeri turgu valitseva juurdepääsuoperaatori poolt juba pakutavate toodete või teenustega, kuid mille jaoks see operaatori ei taha juurdepääsu võimaldada.

90. Komisjon peab tagama, et turgu valitseva operaatori kontrolli vahendite üle ei kasutata konkurentsile rajatud telekommunikatsioonikeskkonna kahjustamiseks. Kui teenusteturgu valitsev ettevõte kuritarvitab kõnealusel turul oma seisundit, rikkudes sellega artikli 86 sätteid, võib nõuda, et kuritarvitamise lõpetamiseks peab ta võimaldama ühele või mitmele kõnealusel turul tegutsevale konkurendile juurdepääsu oma vahenditele. Turgu valitseva seisundi kuritarvitamisega on tegemist eriti juhul, kui asjaomase ettevõtte toimingud välistavad uute toodete või teenuste turuletuleku.

91. Analüüsi alustamiseks teeb komisjon kindlaks olemasoleva või võimaliku turu, mille jaoks juurdepääsu taotletakse. Et teha kindlaks, kas korraldus juurdepääsu võimaldamiseks tuleks teha konkurentsieeskirjade põhjal, tuleb arvesse võtta seda, kas turgu valitsev ettevõte on rikkunud oma kohustust mitte diskrimineerida (vaata allpool), või kumuleeruvalt järgmisi asjaolusid:

a) juurdepääs kõnealustele vahenditele on ettevõtetele tavaliselt oluline asjaomasel turul konkureerimiseks. [67]

Seepärast on võtmeküsimus siinjuures see, mis on oluline. Ei piisa sellest, et juurdepääsu taotleva ettevõtte seisund oleks juurdepääsu lubamise korral soodsam, vaid juurdepääsust keeldumisega peab kaasnema kavandatud toimingute muutumine võimatuks või tõsiselt ja vältimatult ebaökonoomseks.

Kuigi näiteks alternatiivseid infrastruktuure võib alates 1. juulist 1996 kasutada liberaliseeritud teenuste jaoks, läheb aega enne, kui sellest saab turgu valitseva operaatori vahenditele piisav alternatiiv. Selline alternatiivne infrastruktuur ei paku praegu sama tihedat geograafilist katvust kui turgu valitseva telekommunikatsioonioperaatori võrk;

b) juurdepääsu pakkumiseks on olemas piisav võimsus;

c) vahendite omanik ei suuda rahuldada nõudmisi olemasoleval teenuse- või tooteturul, blokeerib võimaliku uue teenuse või toote turuletulekut või takistab konkurentsi olemasoleval või tõenäolisel teenuse- või tooteturul;

d) juurdepääsu taotlev ettevõte on valmis maksma mõistlikku ja mittediskrimineerivat hinda ja aktsepteerib ka muus osas kõiki muid mittediskrimineerivaid juurdepääsutingimusi;

e) juurdepääsu pakkumisest keeldumiseks ei ole objektiivset õigustust.

Käesolevas kontekstis võib asjaomane õigustus hõlmata näiteks ülesaamatut raskust juurdepääsu pakkumisel seda taotlevale ettevõttele või asjaolu, et vahendite omanik, kes on teinud investeeringuid uue toote või teenuse turuletoomiseks, vajab piisavalt aega ja võimalusi vahendite kasutamiseks, et kõnealune uus toode või teenus turule tuua. Kuigi kõiki õigustusi tuleb hoolega uurida igal üksikjuhul eraldi, on telekommunikatsioonisektoris eriti oluline, et konkurentsile toetuvast keskkonnast lõppkasutajatele tulenevaid hüvesid ei kahjustaks endiste riigimonopolide tegevus, mis takistab konkurentsi teket ja arengut.

92. Et teha kindlaks, kas artikli 86 sätteid on rikutud, tuleb arvesse võtta nii tegelikku olukorda kõnealuses ja muudes geograafilistes piirkondades kui ka vajaduse korral seost taotletava juurdepääsu ja vahendite tehnilise konfiguratsiooni vahel.

93. Objektiivse õigustuse küsimus eeldab kõnealuses valdkonnas eriti hoolikat analüüsi. Lisaks sellele, et tehakse kindlaks, kas konkreetsel juhul kirjeldatud raskused on piisavalt tõsised õigustamaks juurdepääsu võimaldamisest keeldumist, peavad asjaomased asutused otsustama ka selle, kas need raskused on piisavad, et kaaluda üles konkurentsile tekitatud kahju juhul, kui juurdepääsu võimaldamisest keeldutakse või see muudetakse keerulisemaks, piirates seega järgnevate teenuste turgu.

94. Kolm olulist juurdepääsuga seotud tegurit, millega juurdepääsu pakkuja saab manipuleerida, et tegelikult keelduda juurdepääsu võimaldamisest, on ajastus, tehniline konfiguratsioon ja hind.

95. Turgu valitseva seisundiga telekommunikatsioonioperaatoritel on kohustus käsitleda juurdepääsutaotlusi tulemuslikult; kui juurdepääsutaotlusele vastamisega viivitatakse tarbetult ja selgitamata või põhjendamata, võib tegemist olla kuritarvitamisega. Komisjon püüab siiski võrrelda juurdepääsutaotlusele reageerimist eelkõige järgmisega:

a) tavapärane ajakava ja tingimused, mida rakendatakse, kui reageeriv pool võimaldab juurdepääsu oma vahenditele oma tütarettevõttele või filiaalile;

b) vastused taotlustele juurdepääsuks samalaadsetele vahenditele teistes liikmesriikides;

c) selgitused juurdepääsutaotluste käsitlemisel toimunud viivituste kohta.

96. Lisaks sellele vaadatakse hoolikalt läbi tehnilise konfiguratsiooni küsimused, et teha kindlaks, kas need on tõesed. Põhimõtteliselt eeldavad konkurentsieeskirjad, et juurdepääsu taotlevale isikule tuleb võimaldada juurdepääs taotleja jaoks kõige sobivamas punktis, kui sellise punkti kasutamine on juurdepääsu pakkuja jaoks tehniliselt teostatav. Tehnilise teostatavusega seotud küsimused võivad olla objektiivne põhjendus tarnimisest keeldumiseks – näiteks andmeliiklus, millele juurdepääsu soovitakse, peab vastama infrastruktuuri asjaomastele tehnilistele normidele – ning tegemist võib olla mahu piiratusega, millega võib kaasneda normimise vajadus. [68]

97. Juurdepääsule liialt kõrge hinna määramine on ühest küljest kuritarvitamine [69] ja teisest küljest võib see tegelikult võrduda juurdepääsu võimaldamisest keeldumisega.

98. Kõnealused kontrollimised sisaldavad mitmeid komponente, mida tuleb hoolikalt hinnata. Telekommunikatsioonisektoris hõlbustab hinnakujundusega seotud küsimusi avatud võrgu pakkumist käsitlevatest direktiividest tulenev kuluarvestussüsteemi läbipaistuse kohustus.

Tarnimise lõpetamine

99. Kolmandiku punktis 84 osutatud olukordade puhul on varasemates komisjoni otsustes ja Euroopa Kohtu pretsedendiõiguses käsitletud tarnimise lõpetamist järgnevate turgude konkurentidele. Ettevõtte Commercial Solvents kohtuasjas leidis Euroopa Kohus, et

"kui ettevõtjal on tooraineturul turgu valitsev seisund ja kui ta eesmärgiga säilitada see tooraine oma järeltoodete valmistamiseks, keeldub selle tarnimisest kliendile, kes ise valmistab samu järeltooteid, riskides seega kogu konkurentsi kõrvaldamisega kõnealuse kliendi puhul, kuritarvitab ta oma turgu valitsevat seisundit artikli 86 tähenduses".

[70]

100. Kuigi kõnealune kohtuasi käsitles toote tarnimise lõpetamist, ei ole kõnealuse juhtumi ja juurdepääsu lõpetamise vahel põhimõttelist vahet. Juurdepääsulepete ühepoolne lõpetamisega kaasnevad küsimused on märkimisväärselt sarnased nendega, mida uuriti seoses kõnealuste keeldumistega. Olemasoleva kliendi juurdepääsu lõpetamine on tavaliselt kuritarvitav. Loomulikult võib lõpetamise õigustuseks esitada objektiivseis põhjuseid. Kõik sellised põhjused peavad olema proportsionaalsed võrreldes lõpetamise mõjuga konkurentsile.

2.2. Muud kuritarvitamise moodused

101. Juurdepääsu võimaldamisest keeldumine on ainult üks võimalik kuritarvitamise moodus kõnealuses valdkonnas. Kuritarvitamist võib esineda ka seoses juurdepääsu võimaldamisega. Kuritarvitamist võib muu hulgas esineda siis, kui operaator käitub diskrimineerivalt või kui operaatori toimingud piiravad muul moel turge või tehnika arengut. Mõningad näited võimalike kuritarvituste kohta on järgmised.

Võrgu konfiguratsioon

102. Kui turgu valitseva võrguoperaatori võrgu konfiguratsioon muudab juurdepääsu teenuseosutajatele objektiivselt keerulisemaks, [71] võib tegemist olla kuritarvitamisega, kui see ei ole objektiivselt põhjendatav. Üks objektiivne põhjendus oleks see, kui võrgu konfiguratsioon suurendab võrgu üldist tõhusust.

Sidumine

103. See on eriti oluline, kui teenused, mille puhul telekommunikatsioonioperaatoril on turgu valitsev seisund, seotakse teenustega, mille puhul tal see puudub. [72] Kui vertikaalselt integreeritud turgu valitseva seisundiga võrguoperaator kohustab juurdepääsu taotlejat ostma üht või mitut teenust, [73] ilma et ta seda piisavalt põhjendaks, võib see takistada turgu valitseva seisundiga juurdepääsupakkuja konkurente pakkumast paketi neid komponente eraldi. Seega võib sellise nõude puhul olla tegemist kuritarvitamisega vastavalt artiklile 86.

Lisaks sellele on kohus sedastanud, et "… isegi kui kahe toote seotud müük on kooskõlas kaubandustavadega või kui kahe kõnealuse toote vahel on loomulik seos, võib sellise müügi puhul siiski olla tegemist kuritarvitamisega artikli 86 tähenduses, kui see ei ole objektiivselt põhjendatud …" [74]

Hinnakujundus

104. Et teha kindlaks, kas konkurentsieeskirjade kohaselt on tegemist hinnakujundusprobleemiga, tuleb tõendada, et kulusid ja tulusid jaotatakse otstarbekalt. Kulude ebaotstarbekat jaotamist ja sekkumist üleandehindadesse või kasutada liialt kõrgete hindade määramise, röövhinnapoliitika või hindade kokkusurumise varjamise mehhanismidena.

Liialt kõrgete hindade määramine

105. Hinnakujundusprobleemide puhul, mis on seotud teenuseosutajate juurdepääsuga turgu valitseva seisundiga operaatori vahenditele, on sageli tegu liialt kõrgete hindadega. [75] Kui vahendil, millele teenuseosutajad juurdepääsu taotlevad, puudub elujõuline alternatiiv, võib turgu valitseva või monopolistliku seisundiga operaator soovida rakendada liialt kõrgeid hindu.

106. Euroopa Kohus on liialt kõrge hinna määratlenud järgmiselt:

"liialt kõrge võrreldes pakutava teenuse majandusliku väärtusega"

.

[76]

Lisaks sellele on Euroopa Kohus osutanud, et seda võib arvutada näiteks järgmiselt:

"Sellise liialt kõrge hinna võiks muu hulgas objektiivselt kindlaks määrata, kui selle arvutamisel oleks võimalik võrrelda kõnealuse toote müügihinda ja selle tootmiskulusid".

[77]

107. Komisjon peab tegema kindlaks, mis on asjaomase toote tegelikud kulud. Seega on liialt kõrge hinna kindlakstegemise jaoks äärmiselt oluline asjakohane kulujaotus. Näiteks kui ettevõte tegelev mitme tegevusega, siis tuleb asjaomased kulud ja nende panus üldistesse kuludesse jaotada eri tegevuste vahel. Kui selle üle tekib vaidlusi, võib komisjonil olla otstarbekas määrata kindlaks nõuetekohane kulude jaotamise metoodika.

108. Euroopa Kohus on märkinud, et liialt kõrge hinna määratlemisel võib arvesse võtta ühenduse õigusnorme, millega nähakse ette konkreetse sektori hinnakujunduspõhimõtted. [78]

109. Lisaks sellele võib liialt kõrgete hindade näitajana kasutada ka võrdlust muude geograafiliste piirkondadega: Euroopa Kohus on leidnud, et võimaluse korral võiks võrrelda turgu valitseva ettevõtte rakendatavaid hindu hindadega konkurentsile avatud turgudel. [79] Sellise võrdluse põhjal saaks hinnata, kas turgu valitseva ettevõtte nõutavad hinnad on õiglased või mitte. [80] Teatavate asjaolude korral, kui võrdlusandmeid ei ole saada, on reguleerivad asutused püüdnud kindlaks teha, millised oleksid konkurentsile rajatud turu olemasolul võinud olla konkurentsihinnad. [81] Teatavate asjaolude korral võib komisjon sellist analüüsi liialt kõrge hinna määratlemisel arvesse võtta.

Röövhinnapoliitika

110. Röövhinnapoliitika esineb muu hulgas siis, kui turgu valitsev ettevõte müüb kaupa või teenust alla omahinna pikema aja jooksul eesmärgiga hoida ära konkurentide turuletulek või kõrvaldada konkurent turult, võimaldades turgu valitseval ettevõttel veelgi suurendada oma turuvõimu ja seega ka kogunevat kasumit. Sellised ebaõiglaselt madalad hinnad on vastuolus artikli 86 punktiga a. Selline probleem võib tekkida näiteks juhul, kui konkureerivad erinevad telekommunikatsiooni infrastruktuuri võrgud ja kui turu valitsev operaator võib kippuda rakendama ebaõiglaselt madalaid hindu, et kõrvaldada konkurents teistelt (turuletulevate) infrastruktuuripakkujatelt. Üldiselt on kuritarvitava hinnaga tegemist siis, kui see on madalam turgu valitseva ettevõtte keskmistest muutuvatest kuludest või kui see on keskmistest kogukuludest madalam ja moodustab osa konkurentsivastasest kavast. [82] Võrgutööstuste puhul ei kajasta eespool kirjeldatud reegli rakendamine võrgutööstuste majanduslikku reaalsust.

111. Selline reegel sätestati AKZO juhtumi puhul, kui Euroopa Kohus määratles keskmised muutuvkulud kui kulud,

"mis muutuvad vastavalt toodetud kogustele"

[83]

ning põhjendas reeglit järgmiselt:

"Turgu valitsev ettevõtja ei ole huvitatud selliste hindade rakendamisest muidu kui konkurentide kõrvaldamiseks, et ta saaks hiljem oma monopolistlikku seisundit kasutades hindu tõsta, sest iga müügitehinguga kaasneb kahjum, st püsikulude kogusumma (see tähendab kulud, mis jäävad samaks olenemata toodetud kogusest) ja vähemalt osa toodetud ühikuga seotud muutuvkuludest."

112. Selleks, et teenuse või teenuste rühmaga kasumlikult kaubelda, peab operaator kasutama hinnakujundusstrateegiat, mille puhul teenuse või teenuste rühma pakkumise summaarsed lisakulud kaetakse täiendavate tuludega, mida teenitakse kõnealuse teenuse või teenuste rühma pakkumise tulemusena. Kui turgu valitsev operaator määrab konkreetsele tootele või teenusele hinna, mis on madalam kui selle teenuse pakkumise keskmine kogukulu, peaks operaator sellist hinda kaubanduslikult põhjendama: kui turgu valitsev operaator saaks sellisest hinnakujundusest kasu ainult siis, kui ühe või mitme tema konkurendi seisund muutuks nõrgemaks, oleks tegemist kuritarvitamisega.

113. Nagu Euroopa Kohus AKZO kohtuasjas märkis, peab komisjon määrama kindlaks hinna, millest madalama hinna puhul saaks ettevõte kasumit ainult juhul, kui ta muudaks ühe või mitme konkurendi seisundi nõrgemaks või kõrvaldaks nad. Võrgutööstuste kulustruktuurid erinevad tavaliselt märkimisväärselt enamiku muude tööstuste omadest, sest võrgutööstustel on ühised ja jagatud kulud palju suuremad.

114. Näiteks telekommunikatsiooniteenuste osutamise puhul võib teenuse muutuvkuludega võrdeline hind olla märkimisväärselt madalam kui hind, mida operaator vajab teenuse osutamise kulude katmiseks. AKZO testi kasutamiseks hindade puhul, mida operaator kasutab pikema aja jooksul ja mille põhjal operaator teeb oma investeerimisotsused, peaksid arvessevõetavad kulud hõlmama teenuse osutamisega kaasnevaid kogukulusid. Olukorda analüüsides tuleb arvestada sobivat ajalist raamistikku, mille taustal tuleks kulusid analüüsida. Enamikul juhtudel on põhjust uskuda, et otstarbekas ei ole ei väga lühike ega ka väga pikk ajavahemik.

115. Sellistel tingimustel peab komisjon sageli uurima teenuste osutamisega kaasnevaid keskmisi kulusid ning võib juhtuda, et ta peab uurima keskmisi kaasnevaid kulusid pikema aja jooksul kui üks aasta.

116. Vajaduse korral aitavad avatud võrgu pakkumise eeskirjad ja komisjoni soovitused aruandlusnõuete ja läbipaistvuse kohta tagada artikli 86 tulemusliku rakendamise kõnealuses kontekstis.

Hindade kokkusurumine

117. Kui operaator on toodete või teenuste turul turgu valitsevas seisundis, võib hindade kokkusurumise puhul olla tegemist kuritarvitamisega. Hindade kokkusurumist on võimalik tõendada, kui demonstreeritakse, et turgu valitseva ettevõtte enda järelturul tegutsevad üksused ei suudaks hindade puhul, mida turgu valitseva ettevõtte eelturul tegutsev üksus nende konkurentidelt nõuab, kasumlikult tegutseda. Kahjumit tootvat järelturu üksust on võimalik varjata, kui turgu valitsev operaator on kulud, mis oleks tulnud eraldada järelturu toimingute katteks, eraldanud juurdepääsu operaatoritele või muul moel sobimatult määranud organisatsioonisisesed üleandehinnad. Komisjoni soovituses raamatupidamise lahususe kohta vastastikuse sidumise kontekstis käsitletakse seda teemat ning soovitatakse vertikaalselt integreeritud turgu valitseva operaatori eri tegevusvaldkondade jaoks eraldi raamatupidamisarvestusi. Komisjon võib vajaduse korral nõuda, et turgu valitsev ettevõte esitaks eraldi auditeeritud majandusaasta aruanded, milles käsitletakse kõiki turgu valitseva ettevõtte tegevuse vajalikke aspekte. Eraldi raamatupidamisarvestuse olemasolu ei taga siiski kuritarvitamiste puudumist: komisjon uurib vajadusel asjaolusid iga üksikjuhtumi puhul eraldi.

118. Teatavate tingimuste korral on hindade kokkusurumist võimalik tõendada, kui demonstreeritakse, et järelturu konkurentidelt (sealhulgas võimalikelt turgu valitseva ettevõtte järelturu üksustelt) juurdepääsu eest nõutava hinna ja järelturul võrguoperaatori poolt nõutava hinna vahe ei ole piisav, et võimaldada mõistlikult tulemuslikul järelturu teenuseosutajal saada normaalset kasumit (v.a juhul, kui turgu valitsev ettevõte suudab demonstreerida, et tema järelturu üksus on erakordselt tulemuslik). [84]

119. Kui esile peaks kerkima üks nimetatud stsenaariumidest, peaksid järelturul olevad konkurendid tulema toime hindade kokkusurumisega, mis sunniks nad turult lahkuma.

Diskrimineerimine

120. Turgu valitsev juurdepääsu pakkuja ei tohi diskrimineerida eri juurdepääsulepete osapoolte vahel, kui selline diskrimineerimine piiraks konkurentsi. Kui diskrimineerimine võib piirata või moonutada tegelikku või võimalikku konkurentsi, on igasugune eristamine juurdepääsu kasutamise, mitte tehingutest juurdepääsu pakkuja jaoks tulenevate erinevuste põhjal, vastuolus artikliga 86. Selline diskrimineerimine võib väljenduda erinevate tingimuste kehtestamises, sealhulgas erinevate hindade kehtestamises või muus juurdepääsulepete eristamises, kui selline diskrimineerimine ei ole objektiivselt põhjendatud näiteks kuludega või tehniliste kaalutlustega või asjaoluga, et kasutajad tegutsevad eri tasanditel. Selline diskrimineerimine piirab tõenäoliselt konkurentsi järelturul, millel juurdepääsu taotlev ettevõte soovis tegutseda, sest see võib piirata kõnealuse operaatori võimalust tulla turule või laiendada oma tegevust kõnealusel turul. [85]

121. Selline diskrimineerimine võib konkurentsi mõjutada ka siis, kui diskrimineeritakse tihedalt seotud järelturgude operaatorite vahel. Kui eksisteerib kaks selgelt eristatavat järeltooteturgu ja üht toodet võiks lugeda teisega asendatavaks, kuid kahe toote hinnad on erinevad, võib diskrimineerimine nende kahe toote pakkujatelt nõutava hinna puhul vähendada olemasolevat või võimalikku konkurentsi. Näiteks kuigi tava- ja mobiiltelefoniteenused moodustavad praegu tõenäoliselt kaks eraldi tooteturgu, on tõenäoline, et need turud lähenevad. Kui mobiilsideoperaatoritelt nõutaks kõrgemaid vastastikuse sidumise tasusid kui tavatelefonioperaatoritelt, võib see kõnealust lähenemist takistada ja mõjutab seega konkurentsi. Samasugune mõju konkurentsile võib esineda ka muudel telekommunikatsiooniturgudel.

Kulupõhiste hindade määramise kohustust arvestades oleks sellist diskrimineerimist igal juhul raske õigustada.

122. Seoses hinnadiskrimineerimisega on artikli 86 punktiga c keelatud turgu valitseva ettevõtte ebaõiglane diskrimineerimine kõnealuse ettevõtte klientide vahel, [86] sealhulgas diskrimineerimine klientide vahel selle põhjal, kas nad nõustuvad kauplema ainult kõnealuse turgu valitseva ettevõttega.

123. Vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artiklis 7 on sätestatud, et:

"eri kategooriatesse kuuluvate ja võrgu või teenuste pakkumise luba omavate organisatsioonide suhtes kohaldatakse erinevaid sidumistariife ja -tingimusi, kui selliseid erinevusi saab objektiivselt põhjendada pakutava sidumise tüübi ja/või asjaomaste siseriiklike litsentsimistingimustega …"

(tingimusel, et sellised erinevused ei tulene konkurentsimoonutustest).

124. Igal konkreetsel juhul tuleb teha kindlaks, kas sellised erinevused põhjendavad konkurentsimoonutisi. On oluline meeles pidada, et artiklites 85 ja 86 käsitletakse konkurentsi, mitte regulatiivseid küsimusi. Artikliga 86 ei saa nõuda, et turgu valitsev ettevõte kohtleks eri kategooriatesse kuuluvaid kliente erinevalt, kui see ei tulene turutingimustest ja artikli 86 põhimõtetest. Vastupidi, artikliga 86 keelatakse turgu valitseval ettevõttel diskrimineerida sarnaste tehingute vahel, kui selline diskrimineerimine mõjutaks konkurentsi.

125. Igasugune diskrimineerimine seoses juurdepääsuleppe aspektide või tingimustega võib olla kuritarvitamine. Diskrimineerimine võib olla seotud selliste elementidega nagu hinnakujundus, viivitused, tehniline juurdepääs, marsruutimine, [87] numeratsioon, olulistest nõuetest ulatuslikumad võrgu kasutamise piirangud ja kliendivõrkude andmete kasutamine. Diskrimineerimine tuleb siiski kindlaks teha igal üksikjuhul eraldi. Diskrimineerimine on vastuolus artikli 86 sätetega olenemata sellest, kas see tuleneb konkreetse juurdepääsuleppe tingimustest või kaasneb nendega.

126. Kõnealuses kontekstis on võrguoperaatorid kohustatud kohtlema sõltumatuid kliente sama moodi kui oma tütarettevõtteid või järelturu üksuseid. Kliendi olemus ja tema nõudmised võivad mängida olulist rolli tehingute võrreldavuse kindlaksmääramisel. Kui eri taseme (näiteks hulgi- ja jaekaubanduse) klientide suhtes kehtivad erinevad hinnad, ei pruugi tegemist olla diskrimineerimisega.

127. Tulenevalt juurdepääsu tehnilise konfiguratsiooni olulisusest juurdepääsu kontekstis, võivad seoses sellega kerkida esile diskrimineerimisega seotud küsimused.

Juurdepääsu tehnilise keerukuse aste: juurdepääsuga seotud keskjaama tüübi või võrguhierarhia "taseme" piirangud või selle keskjaama tehnilised omadused mõjutavad otseselt konkurentsi. Tegemist võib olla vahenditega, mis on kasutatavad ühenduse või liidesetüübi ja juurdepääsu taotlevale poolele kättesaadava teenusetüübi kindlaksmääramiseks kasutatud signaalimissüsteemide jaoks (nt taipvõrkude vahendid).

Ühenduspunktide arv ja/või asukoht: nõue koondada ja levitada konkreetsete alade liiklust pigem vahetult asjaomast ala teenindavas keskjaamas kui võrguhierarhia kõrgemal tasandil võib olla oluline. Juurdepääsu taotlev pool kannab täiendavaid kulusid kas seetõttu, et pakub linke oma keskjaamast kaugemal või seetõttu, et peab maksma kõrgemaid edastamistasusid.

Võrdne juurdepääs: juurdepääsu taotleva poole klientide võimalus kasutada juurdepääsu pakkuja teenuseid sama valitavate numbrite arvuga kui seda teevad juurdepääsu pakkuja kliendid, on konkurentsile rajatud telekommunikatsiooni oluline element.

Objektiivsed põhjendused

128. Põhjendused võivad hõlmata tegureid, mis on seotud juurdepääsu pakkujale kuuluva võrgu tegeliku tööga või litsentsimistingimustega, mis on kooskõlas näiteks intellektuaalomandi õiguste sisuga.

2.3. Ühise turgu valitseva seisundi kuritarvitamine

129. Ühise turgu valitseva seisundi puhul (vt punkt 76 ja järgmised) võib ühe või mitme ühiselt turgu valitseva seisundiga ettevõtte käitumine olla kuritarvitav ka siis, kui teised selliselt ei käitu.

130. Kui ükski operaator ei ole nõus võimaldama juurdepääsu ja kui keeldumisel ei ole tehnilisi ega kaubanduslikke põhjuseid, võiks lisaks konkurentsieeskirjadest tulenevatele parandusmeetmetele eeldada, et riikide reguleerivad asutused lahendavad probleemi andes ühele või mitmele ettevõttele korralduse pakkuda juurdepääsu asjaomaste avatud võrgu pakkumist reguleerivate direktiivide tingimuste või siseriiklike õigusnormide kohaselt.

3. Juurdepääsulepped (artikkel 85)

131. Juurdepääsulepetes sisalduvatel või neist tulenevatel piirangutel võib olla kaht selgelt eristatavad liiki mõju: juurdepääsuleppe kahe poole vahelise konkurentsi piiramine või kolmandate isikute konkurentsi piiramine, näiteks ühe või mõlema leppeosalise ainuõiguste kaudu. Lisaks sellele, kui ühel leppe osalisel on turgu valitsev seisund, võivad juurdepääsuleppe tingimused tuua kaasa kõnealuse turgu valitseva seisundi tugevnemise või laienemise seotud turule või see võib ebaõiglaste tingimuste kehtestamise kaudu tähendada turgu valitseva seisundi ebaseaduslikku ärakasutamist.

132. Kui juurdepääsuleppe puhul on juurdepääs põhimõtteliselt piiramatu, ei ole tõenäoliselt tegemist artikli 85 lõike 1 tähenduses konkurentsi piirava leppega. Ühele ettevõttele juurdepääsu pakkuvate lepete ainuõiguse kohustused piiravad tõenäoliselt konkurentsi, sest nad piiravad teiste ettevõtete juurdepääsu infrastruktuurile. Enamiku võrkude maht on suurem kui ühel ainsal kasutajal tõenäoliselt vaja on ja seepärast on selline olukord telekommunikatsioonisektoris tavaline.

133. Juurdepääsulepetel võib olla märkimisväärne konkurentsi soodustav mõju, sest nad võivad parandada juurdepääsu järelturule. Vastastikuse sidumise kontekstis on juurdepääsulepped teenuste ja infrastruktuuri koostalitlusvõime jaoks esmatähtsad ning suurendavad seega konkurentsi teenuste järelturul, mis hõlmab tõenäoliselt suuremat lisandväärtust kui kohalik infrastruktuur.

134. Teatavatel juurdepääsulepetel või nende tingimustel võib siiski olla ilmselt konkurentsivastane mõju. Juurdepääsulepete abil võib näiteks:

a) kooskõlastada hindu;

b) jagada turge;

c) kõrvaldada turult kolmandad isikud; [88]

d) vahetada lepinguosaliste vahel tundlikku äriinformatsiooni.

135. Hindade kooskõlastamise oht on telekommunikatsioonisektoris eriti terav, sest sageli moodustavad sidumistasud 50 % või veelgi suurema osa pakutavate teenuste kogumaksumusest ning tavaliselt on vastastikune sidumine turgu valitseva operaatoriga vajalik. Selliste asjaolude korral on hinnakonkurentsi ulatus piiratud ja hindade kooskõlastamise oht (ja selle tõsidus) vastavalt suurem.

136. Lisaks sellele võivad võrguoperaatorite vahelised vastastikuse sidumise lepped olla teatavate asjaolude korral vahendiks, mille abil juurdepääsu pakkuv võrguoperaator ja juurdepääsu taotlev võrguoperaator jagavad võrku, mitte ei tekita nendevahelist võrgualast konkurentsi.

137. Liberaliseeritud telekommunikatsioonikeskkonnas jälgivad eespool kirjeldatud konkurentsipiiranguid siseriiklikud ametiasutused ja komisjon vastavalt konkurentsieeskirjadele. Kui mõni osapool kannatab konkurentsivastase käitumise tõttu, ei mõjuta siseriiklikud õigusnormid tema õigust kaevata komisjonile.

Artikli 85 lõike 1 reguleerimisalasse jäävad klauslid

138. Komisjon on määranud kindlaks teatavat liiki piirangud, mis tõenäoliselt rikuvad asutamislepingu artikli 85 lõike 1 sätteid ja nõuavad seega eraldi erandeid. Valdavalt on sellised klauslid seotud juurdepääsu kaubandusliku raamistikuga.

139. Telekommunikatsioonisektoris on vastastikuse sidumisega lahutamatult seotud asjaolu, et lepinguosalised saavad oma konkurentide kohta teatavat klientide ja liikluse kohta käivat teavet. Selline teabevahetus võib mõningatel juhtudel mõjutada asjaomaste ettevõtete konkurentsikäitumist ning pooled võivad seda lihtsalt ära kasutada kuritahtlikult kooskõlastatud tegevuseks, näiteks turu jagamiseks. [89] Vastastikust sidumist käsitlevas direktiivis nõutakse, et vastastikust sidumist taotlevalt organisatsioonilt saadud teavet võib kasutada ainult sel eesmärgil, milleks see on saadud. Konkurentsieeskirjade ja vastastikust sidumist käsitlevate direktiivide täitmiseks peavad operaatorid kehtestama kaitsemeetmed, et tagada konfidentsiaalse teabe avaldamise ainult neile asjaomaste ettevõtete osadele, mis on seotud vastastikuse sidumise leppe sõlmimisega, ja tagada, et teavet ei kasutata konkurentsipõhimõttega vastuolus olevatel eesmärkidel. Kui sellised kaitsemeetmed on täielikud ja toimivad nõuetekohaselt, ei tohiks lihtsad vastastikuse sidumise lepped põhimõtteliselt kuuluda artikli 85 lõike 1 reguleerimisalasse.

140. Ainuõigust käsitlevaid kordi, mille puhul suunatakse näiteks liiklus ainult läbi ühe või mõlema lepinguosalise telekommunikatsioonivõrgu, mitte muude osapoolte võrkude, kellega on sõlmitud juurdepääsulepped, tuleb analüüsida artikli 85 lõike 3 põhjal. Kui sellist marsruutimist ei põhjendata, keelatakse sellised klauslid. Sellised ainuõiguslikkuse klauslid ei moodusta siiski vastastikuse sidumise lepete lahutamatut osa.

141. On äärmiselt ebatõenäoline, et juurdepääsulepped, mille sõlmimise eesmärk on vastuolus konkurentsipõhimõtetega, vastaksid artikli 85 lõike 3 kohase individuaalse erandi kriteeriumidele.

142. Lisaks sellele võivad juurdepääsulepped mõjutada turu konkurentsi struktuuri. Kohalikud juurdepääsutasud moodustavad sageli märkimisväärse osa juurdepääsu taotleja poolt lõppkasutajatele pakutavate teenuste koguhinnast ja seega jääb hinnakonkurentsile vähe ruumi. Tulenevalt sellise piiratud konkurentsi kaitsmise vajadusest pöörab komisjon juurdepääsulepete kontrollimisele erilist tähelepanu arvestades nende tõenäolist mõju asjaomastele turgudele, tagamaks et selliseid leppeid ei kasutata varjatult või kaudselt lõpptarbijatelt nõutavate hindade fikseerimiseks või kooskõlastamiseks, mis oleks üks tõsisemaid asutamislepingu artikli 85 sätete rikkumisi. [90] Eriti tuleb sellele tähelepanu pöörata oligopoolsetel turgudel.

143. Lisaks sellele piiravad konkurentsi ka diskrimineerimist sisaldavad klauslid, mille tulemusena tõrjutakse kõrvale kolmandad isikud. Kõige olulisem on diskrimineerimine seoses hindade, kvaliteedi või muude juurdepääsu kaubanduslikult märkimisväärsete aspektidega, mis kahjustab juurdepääsu taotlevat osapoolt ja mille eesmärk on tavaliselt juurdepääsu pakkuja toimingute ebaõiglane soosimine.

4. Mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele

144. Nii artikli 85 kui ka artikli 86 rakendamine eeldab mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele.

145. Selleks et kokkulepe mõjutaks liikmesriikidevahelist kaubandust, peab komisjonil olema võimalik

"teatava hulga objektiivsete õiguslike või faktiliste asjaolude alusel piisava tõenäosusega ette näha, et kõnealune kokkulepe võib otseselt või kaudselt mõjutada liikmesriikidevahelise kaubanduse struktuuri".

[91]

Iga kokkuleppes sisalduv konkurentsipiirang ei pruugi kaubandust mõjutada, [92] kui seda teeb leping tervikuna.

146. Telekommunikatsioonisektori juurdepääsulepete puhul kaalub komisjon lisaks otsesele mõjule, mida konkurentsipiirangud avaldavad juurdepääsuturgude riikidevahelisele kaubandusele, ka mõju riikidevahelisele kaubandusele telekommunikatsiooniteenuste järelturul. Komisjon kaalub ka seda, kuivõrd tõenäoliselt võib selline kokkulepe muuta konkreetse geograafilise turu suletuks, takistades seega juba teistes liikmesriikides tegutsevate ettevõtete konkureerimise sellisel geograafilisel turul.

147. Telekommunikatsioonivaldkonna juurdepääsulepped mõjutavad tavaliselt liikmesriikidevahelist kaubandust, sest võrgu vahendusel pakutavate teenustega kaubeldakse kogu ühenduses ning juurdepääsulepped võivad reguleerida teenusepakkuja või operaatori suutlikkust osutada konkreetset teenust. Ka siis, kui tegemist on valdavalt siseriiklike turgudega, nagu nad liberaliseerimise praeguses etapis reeglina on, mõjutab turgu valitseva seisundi kuritarvitamine tavaliselt turu struktuuri põhjustades tagasilööke liikmesriikidevahelisele kaubandusele.

148. Kõnealuse valdkonna juhtumid, mis puudutavad artikli 86 reguleerimisalasse kuuluvaid küsimusi, on tõenäoliselt seotud kas juurdepääsulepete kuritarvitavate klauslitega või sellega, et keeldutakse juurdepääsuleppe sõlmimisest rahuldavatel tingimustel või üldse. Seega on eespool loetletud kriteeriumid, mille põhjal saab kindlaks teha, kas juurdepääsulepe võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, samaväärselt olulised ka siin.

JÄRELDUSED

149. Komisjon leiab, et konkurentsieeskirjad ja sektorispetsiifilised õigusnormid moodustavad ühtse meetmete kogumi, mille eesmärk on tagada ühenduse telekommunikatsiooniturgude jaoks liberaliseeritud ja konkurentsile rajatud turukeskkond.

150. Võttes kõnealuses sektoris meetmeid, püüab komisjon vältida menetluste tarbetud kordamist eelkõige seoses konkurentsimenetluste ja siseriiklike/ühenduse reguleerivate menetlustega, mis on sätestatud avatud võrgu pakkumise raamistiku alusel.

151. Kui toetutakse konkurentsieeskirjadele, kaalub komisjon, millised turud on asjaomased ning rakendab artiklite 85 ja 86 sätteid kooskõlas eespool sätestatud põhimõtetega.

[1] Vastavalt komisjoni direktiividele 96/19/EÜ ja 96/2/EÜ (tsiteeritud joonealuses märkuses 3) võivad teatavad liikmesriigid taotleda teatavaks piiratud ajaks erandit täielikust liberaliseerimisest. Käesolev teatis ei piira selliseid erandeid ning komisjon võtab konkurentsieeskirjade rakendamisel juurdepääsulepete suhtes kõigi selliste erandite olemasolu arvesse nagu eespool kirjeldatud.Vt:komisjoni 27. novembri 1996. aasta otsus 97/114/EÜ, milles käsitletakse Iirimaa taotletud lisaaega komisjoni direktiivide 90/388/EMÜ ja 96/2/EÜ rakendamiseks seoses täieliku konkurentsiga telekommunikatsiooniturgudel (EÜT L 41, 12.2.1997, lk 8);komisjoni 12. veebruar 1997. aasta otsus 97/310/EÜ, milles käsitletakse lisaaja andmist Portugalile komisjoni direktiivide 90/388/EMÜ ja 96/2/EÜ rakendamiseks seoses täieliku konkurentsiga telekommunikatsiooniturgudel (EÜT L 133, 24.5.1997, lk 19);komisjoni 14. mai 1997. aasta otsus 97/568/EÜ, milles käsitletakse lisaaja andmist Luksemburgile komisjoni direktiivi 90/388/EMÜ rakendamiseks seoses täieliku konkurentsiga telekommunikatsiooniturgudel (EÜT L 234, 26.8.1997, lk 7);komisjoni 10. juuni 1997. aasta otsus 97/603/EÜ, milles käsitletakse lisaaja andmist Hispaaniale komisjoni direktiivi 90/388/EMÜ rakendamiseks seoses täieliku konkurentsiga telekommunikatsiooniturgudel (EÜT L 243, 5.9.1997, lk 48);komisjoni 18. juuni 1997. aasta otsus 97/607/EÜ, milles käsitletakse lisaaja andmist Kreekale komisjoni direktiivi 90/388/EMÜ rakendamiseks seoses täieliku konkurentsiga telekommunikatsiooniturgudel (EÜT L 245, 9.9.1997, lk 6).

[2] Komisjoni 3. mai 1995. aasta teade Euroopa Parlamendile ja nõukogule: konsultatsioonid, mis käsitlevad rohelist raamatud telekommunikatsiooni infrastruktuuride ja kaabeltelevisioonivõrkude liberaliseerimise kohta, K(95) 158 (lõplik).

[3] Komisjoni 16. mai 1988. aasta direktiiv 88/301/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmete turgudel (EÜT L 131, 27.5.1988, lk 73);komisjoni 28. juuni 1990. aasta direktiiv 90/388/EMÜ konkurentsi kohta telekommunikatsiooniteenuseturgudel (EÜT L 192, 24.7.1990, lk 10) ("teenuseid käsitlev direktiiv");komisjoni 13. oktoobri 1994. aasta direktiiv 94/46/EÜ, millega muudetakse direktiivi 88/301/EMÜ ja direktiivi 90/388/EMÜ eelkõige seoses satelliitsidega (EÜT L 268, 19.10.1994, lk 15);komisjoni 18. oktoobri 1995. aasta direktiiv 95/51/EÜ, millega muudetakse direktiivi 90/388/EMÜ seoses kaabeltelevisioonivõrkude kasutamise piirangute kaotamisega juba liberaliseeritud telekommunikatsiooniteenuste osutamiseks (EÜT L 256, 26.10.1995, lk 49);komisjoni 16. jaanuari 1996. aasta direktiiv 96/2/EÜ, millega muudetakse direktiivi 90/388/EMÜ mobiil- ja personaalside osas (EÜT L 20, 26.1.1996, lk 59);komisjoni 13. märtsi 1996. aasta direktiiv 96/19/EÜ, millega muudetakse direktiivi 90/388/EMÜ seoses täieliku konkurentsi rakendamisega telekommunikatsiooniturgudel (EÜT L 74, 22.3.1996, lk 13) ("täielikku konkurentsi käsitlev direktiiv").

[4] Vastastikuse sidumise lepingud on telekommunikatsioonisektoris kõige olulisem juurdepääsulepete vorm. Avatud võrgu pakkumise eeskirjadega luuakse vastastikuse sidumise lepete baasraamistik ning konkurentsieeskirjade rakendamist tuleb vaadelda selle taustal:Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. aprilli 1997. aasta direktiiv 97/13/EÜ üldlubade ja üksiklitsentside ühise raamistiku kohta telekommunikatsiooniteenuste valdkonnas (EÜT L 117, 7.5.1997, lk 15) ("litsentsimist käsitlev direktiiv");Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. juuni 1997. aasta direktiiv 97/33/EÜ vastastikuse sidumise kohta telekommunikatsioonisektoris seoses universaalteenuse ja koostalitlusvõime tagamisega avatud võrgu pakkumise põhimõtete kohaldamise teel (EÜT L 199, 26.7.1997, lk 32) ("vastastikust sidumist käsitlev direktiiv");nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiiv 90/387/EMÜ telekommunikatsiooniteenuste siseturu loomise kohta avatud võrgu kasutuselevõtu kaudu (EÜT L 192, 24.7.1990, lk 1) ("raamdirektiiv");nõukogu 5. juuni 1992. aasta direktiiv 92/44/EMÜ, avatud võrgu pakkumise kohaldamise kohta püsiliinide suhtes (EÜT L 165, 19.6.1992, lk 27) ("püsiliine käsitlev direktiiv");Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 1995. aasta direktiiv 95/62/EMÜ avatud võrgu pakkumise kohta kõneside suhtes (EÜT L 321, 30.12.1995, lk 6), mis asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 1998. aasta direktiiviga 98/10/EÜ avatud võrgu pakkumise kohaldamise kohta kõneside suhtes ja telekommunikatsiooni universaalteenuse kohta konkurentsitingimustele vastavas keskkonnas (EÜT L 101, 1.4.1998, lk 24) ("kõneside käsitlev direktiiv");Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv 97/66/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset telekommunikatsioonisektoris (EÜT L 24, 30.1.1998, lk 1) ("andmekaitset käsitlev direktiiv").

[5] EÜT C 233, 6.9.1991, lk 2.

[6] Telekommunikatsioonivaldkonnas eriti:komisjoni 18. oktoobri 1991. aasta otsus 91/562/EMÜ, Eirpage (EÜT L 306, 7.11.1991, lk 22);komisjoni 17. juuli 1996. aasta otsused 96/546/EÜ ja 96/547/EÜ, Atlas ja Phoenix (EÜT L 239, 19.9.1996, lk 23 ja lk 57); jakomisjoni 29. oktoobri 1997. aasta otsus 97/780/EÜ, Unisource (EÜT L 318, 20.11.1997, lk 1).Lisaks sellele on mitu juurdepääsu käsitlevat juhtumit pooleli.

[7] Telekommunikatsioonivaldkonna juurdepääsulepete konkurentsiga seotud aspektid, juuni 1995;teenuseosutajate poolt telekommunikatsioonioperaatorite vahenditel pakutava juurdepääsu konkurentsiga seotud aspektid, detsember 1995. Vt ka juurdepääsu hinnakujundusega seotud konkurentsiaspektid, detsember 1995.

[8] Vt komisjoni 3. detsembri 1997. aasta roheline raamat "Telekommunikatsiooni-, meedia- ja infotehnoloogiasektorite lähenemine ja selle mõju õigusnormide väljatöötamisele. Infoühiskonnale omase lähenemisviisi suunas" (K(97) 623).

[9] Vt nõukogu 28. novembri 1997. aasta otsust 97/838/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse pädevusse kuuluvate telekommunikatsiooni põhiteenuseid käsitlevate WTO läbirääkimiste tulemuste heakskiitmist tema nimel (EÜT L 347, 18.12.1997, lk 45).

[10] Avatud võrgu pakkumisega seotud püsiliine käsitleva direktiiviga nähakse ette esimene etapp, mis võimaldab kannatanud kasutajal esitada kaebuse riigi reguleerivale asutusele. See pakub mitmeid võimalusi. Telekommunikatsioonivaldkondades, kus võib kogemuste põhjal öelda, et sageli ei soovi ettevõtted esitada kaebust telekommunikatsioonioperaatori suhtes, kellest nad ei sõltu mitte ainult seoses konkreetse vaidlusküsimusega vaid palju laiemalt ja kaugemaleulatuvalt, on avatud võrgu pakkumise raames ettenähtud menetlused ahvatlev võimalus. Avatud võrgu pakkumise menetlustega on võimalik lahendada suuremat hulka juurdepääsuga seotud probleeme kui oli võimalik konkurentsieeskirjade põhjal. Lisaks eelöeldule on kõnealuste menetluste eelis kasutaja jaoks siseriiklike haldusmenetluste lähedus ja tuntus; ka keel on tegur, mida tuleb arvesse võtta.Kui liikmesriigi tasandil ei ole võimalik lahendust leida, siis korraldatakse avatud võrgu pakkumisega seotud püsiliine käsitleva direktiivi kohaselt Euroopa tasandil teine etapp (lepitusmenetlus). Sellisel juhul peavad asjaomased pooled jõudma kahe kuu jooksul kokkuleppele, kusjuures nimetatud tähtaega võib osapoolte nõusolekul pikendada ühe kuu võrra.

[11] Riigi reguleeriv asutus on siseriiklik telekommunikatsioonivaldkonda reguleeriv organ, mille liikmesriik on loonud vastavalt teenuseid käsitlevale direktiivile, selliselt nagu seda on muudetud, ja avatud võrgu pakkumise raamistikule. Riikide reguleerivate asutuste loetelu avaldatakse regulaarselt Euroopa Ühenduste Teatajas ning loetelu viimane versioon on olemas veebilehel http://www.ispo.cec.be.

[12] Vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artiklid 9 ja 17.

[13] Teenuseid käsitleva direktiivi artikkel 7 (vt joonealune märkus 3) ja avatud võrgu pakkumise raamdirektiivi artikkel 5a (vt joonealune märkus 4). Vt ka komisjoni Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitatud teatist, mis käsitleb direktiivi 90/388/EMÜ (konkurentsi kohta telekommunikatsiooniteenuseturgudel) olukorda ja rakendamist (EÜT C 275, 20.10.1995, lk 2).Vt ka Euroopa Kohtu otsust kohtuasjas C-91/94, Thierry Tranchant ja Telephones Stores [1995] ECR I-3911.

[14] Joonealuses märkuses 4 osutatud vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artikli 9 lõige 3.

[15] Euroopa Ühenduste Esimese astme Kohtu otsused: kohtuasi T-24/90, Automec v. komisjon [1992] ECR II-2223, lõige 77 ja kohtuasi T-114/92 BEMIM [1995] ECR II-147.

[16] Teatis siseriiklike kohtute ja komisjoni koostöö kohta EÜ asutamislepingu artiklite 85 ja 86 kohaldamisel (EÜT C 39, 13.2.1993, lk 6, punkt 14).Teatis siseriiklike konkurentsiasutuste ja komisjoni koostöö kohta (EÜT C 313, 15.10.1997, lk 3).

[17] Kohtuasi 127/73, BRT v. SABAM [1974] ECR 51.

[18] Kohtuasi 66/86, Ahmed Saeed [1989] ECR 838.

[19] Nad ei tohi näiteks toetada ega soodustada ega heaks kiita konkurentsiga vastuolus oleva käitumise tagajärgi:Ahmed Saeed, vt joonealune märkus 18,kohtuasi 153/93, Saksamaa Liitvabariik v. Delta Schiffahrtsges. [1994] ECR I-2517,kohtuasi 267/86, Van Eycke [1988] ECR 4769.

[20] Kohtuasi 13/77, GB-Inno-BM/ATAB [1977] ECR 2115, lõik 33:"kuigi on tõsi, et artikkel 86 on suunatud ettevõtjatele, on sellest hoolimata siiski tõsi, et asutamislepinguga kehtestatakse liikmesriikidele kohustus mitte võtta vastu ega säilitada meetmeid, mis võiksid muuta selle sätted ebaefektiivseteks."

[21] Siseriiklike asutuste täiendavate kohustuste kohta vt:kohtuasi 103/88, Fratelli Costanzo [1989] ECR 1839.Vt joonealuses märkuses 18 osutatud Ahmed Saaed:"EMÜ asutamislepingu artikleid 5 ja 90 tuleb tõlgendada selliselt, et i) need keelavad siseriiklikel asutustel toetada tariife käsitlevate kokkulepete sõlmimist, kui need oleksid vastuolus olenevalt asjaoludest kas asutamislepingu artikli 85 lõikega 1 või artikliga 86; ii) ei lase sellistel asutustel kiita heaks sellistest kokkulepetest tulenevaid tariife".

[22] Liidetud kohtuasjad C-6/90 ja C-9/90 Francovich [1991] ECR I-5357;liidetud kohtuasjad C-46/93, Brasserie de Pêcheur v. Germany ja kohtuasi C-48/93, R v. transpordiminister ex parte Factortame ja teised [1996] ECR I-1029.

[23] Näiteks püsiliine käsitleva direktiivi põhjendus 18 ja avatud võrgu pakkumise vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artikli 9 lõige 3, vt joonealune märkus 4.

[24] Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määrus (EMÜ) nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜT L 395, 30.12.1989, lk 1); parandatud versioon (EÜT L 257, 21.9.1990, lk 13).

[25] Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrus nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite 85 ja 86 rakendamise kohta (EÜT 13, 21.2.1962, lk 204).

[26] Määruse nr 17 artikkel 2 ja artikli 4 lõige 1.

[27] Määruse nr 17 artikkel 3.

[28] Määruse nr 17 artiklid 3 ja 12.

[29] Kohtuasi 792/79R, Camera Care v. komisjon [1980] ECR 119.Vt ka kohtuasi T-44/90, La Cinq v. komisjon [1992] ECR II-1.

[30] Vt joonealuses märkuses 16 osutatud teatise punkt 16.

[31] Määruse nr 17 artikkel 2 või artikli 4 lõige 1.

[32] Joonealuses märkuses 29 osutatud Camera Care ja La Cinq.

[33] Vt joonealuses märkuses 16 osutatud teatise punkt 16.

[34] Vt punkt 18.

[35] Vt joonealuses märkuses 15 osutatud Automec, punkt 86.

[36] Joonealuses märkuses 17 osutatud BRT v. SABAM.

[37] Avatud võrgu pakkumise vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artikli 9 lõiked 1 ja 3.

[38] Kohtuasi 14/83, Von Colson [1984] ECR 1891.

[39] Määruse nr 17 artikli 15 lõige 2.

[40] Määruse nr 17 artikli 15 lõige 5.

[41] Määruse nr 17 artikli 15 lõige 6.

[42] Avatud võrgu pakkumise vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artikli 6 punkt c.

[43] Muu hulgas avatud võrgu pakkumise vastastikust sidumist käsitleva direktiivi artikkel 9.

[44] Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt kehtestatud trahvide määramiseks (EÜT C 9, 14.1.1998, lk 3).

[45] Vt joonealune märkus 22.

[46] EÜT C 372, 9.12.1997, lk 5.

[47] "… telekommunikatsioonivõrke ja/või telekommunikatsiooniteenuseid pakkuvate organisatsioonide telekommunikatsioonivahendite füüsiline ja loogiline ühendamine, et ühe organisatsiooni kasutajad saaksid suhelda sama või muu organisatsiooni kasutajatega või kasutada kolmandate organisatsioonide osutatavaid teenuseid.""teenused, mille osutamine seisneb osaliselt või täielikult signaalide edastamises ja/või suunamises telekommunikatsioonivõrgus."Seega hõlmab see ringhäälingusignaalide edastamist ja kaabeltelevisioonivõrke."… edastusseadmed ja vajaduse korral lülitusseadmed ja muud vahendid, mis võimaldavad edastada traadi, raadio teel, optiliselt või muude elektromagnetiliste vahendite abil signaale kindlaksmääratud lõpp-punktide vahel".

[48] Komisjoni 13. detsembri 1994. aasta otsus 94/894/EÜ, Eurotunnel (EÜT L 354, 21.12.1994, lk 66).

[49] Vt joonealuses märkuses 5 osutatud suuniseid, punktid 15 ja 16.

[50] Komisjoni 15. detsembri 1982. aasta otsus 82/896/EMÜ, AROW/BNIC (EÜT L 379, 31.12.1982, lk 19).

[51] Vt joonealune märkus 18.

[52] Liidetud kohtuasjad C-48 ja 66/90 Madalmaad ja teised v. komisjon [1992] ECR I-565.

[53] Vt joonealuses märkuses 18 osutatud Ahmed Saaed, kus hinnakujundust käsitlevaid siseturu õigusnorme kasutati abivahendina, et otsustada, millist hinnataset tuleks artikli 86 rakendamisel pidada ebaõiglaseks.

[54] Tetra Pakil olid igal turul samad tõenäolised kliendid ja tegelikud konkurendid. Kohtuasi C-333/94 P, Tetra Pak International SA v. komisjon [1996] ECR I-5951.

[55] mille asendamine teenuse osutamisel ei ole majanduslikult või tehniliselt mõeldav."

[56] Kohtuasi 6/72 Continental Can [1973] ECR 215.

[57] Kõnealuses kontekstis tuleks märkida, et vastavalt avatud võrgu pakkumise raamistikule võib teatada, et organisatsioonil on märkimisväärne turuvõim. See, kas organisatsioonil on märkimisväärne turuvõim, määratakse kindlaks mitme teguri põhjal, kuid lähtutakse eeldusest, et kui organisatsiooni turuosa moodustab rohkem kui 25 %, on tavaliselt tegemist märkimisväärse turuvõimuga. Komisjon võtab konkurentsieeskirjade kohastes hinnangutes arvesse, kas on teatatud, et ettevõttel on märkimisväärne turuvõim vastavalt avatud võrgu pakkumise eeskirjadele. Siiski on selge, et märkimisväärse turuvõimu mõiste kirjeldab üldiselt majanduslikku seisundit turul, mitte turgu valitsevat seisundit: asjaolu, et ettevõttel on avatud võrgu pakkumise eeskirjade kohaselt märkimisväärne turuvõim, ei too vältimatult kaasa eeldust, et tegemist on turgu valitseva seisundiga, kuigi konkreetsel juhul võib see nii olla. Üks oluline asjaolu, mida arvesse võtta, on siiski see, kas avatud võrgu pakkumise menetlustes kasutatavat turu määratlust sobib kasutada konkurentsieeskirjade rakendamisel.

[58] Kohtuasi 85/76 Hoffmann-La Roche [1979] ECR 461.Komisjoni 21. detsembri 1988. aasta otsus 89/113/EMÜ, Decca Navigator System (EÜT L 43, 15.2.1989, lk 27).

[59] Komisjoni 22. juuli 1992. aasta otsus 92/553/EMÜ, Nestlé/Perrier (EÜT L 356, 5.12.1992, lk 1).

[60] Kõige tüüpilisem olukord.

[61] Liidetud kohtuasjad 6/73 ja 7/73 Commercial Solvents v. komisjon [1974] ECR 223 ja kohtuasi 311/84 CBEM v. CLT ja IPB [1985] ECR 3261.

[62] Kohtuasi C-62/86, AKZO v. komisjon [1991] ECR I-3359 ja kohtuasi T-65/89 BPB Industries ja British Gypsum v. komisjon [1993] ECR II-389.

[63] Kohtuasi C-333/94 P, Tetra Pak International v. komisjon [1996] ECR I-5951. Kõnealuse neljanda juhtumi puhul on artikli 86 rakendamine õigustatav ainult eriliste asjaoludega (Tetra Pak, lõiked 29 ja 30).

[64] Kohtuasi 85/76, Hoffmann-La Roche [1979] ECR 461.

[65] Komisjoni 21. detsembri 1993. aasta otsus 94/19/EÜ, Sea Containers v. Stena Sealink – ajutine abinõu (EÜT L 15, 18.1.1994, lk 8).Komisjoni 21. detsembri 1993. aasta otsus 94/119/EMÜ, Rødby sadam (Taani) (EÜT L 55, 26.2.1994, lk 52).

[66] Vt ka (muu hulgas):Euroopa Kohtu ja esimese astme kohtu otsused:Kohtuasjad 6 ja 7/73 Commercial Solvents v. komisjon [1974] ECR 223;kohtuasi 311/84, Télémarketing [1985] ECR 3261;kohtuasi C-18/88 RTT v. GB-Inno [1991] ECR I-5941;kohtuasi C-260/89, Elliniki Radiophonia Teleorassi [1991] ECR I-2925;kohtuasjad T-69, T-70 ja T-76/89, RTE, BBC ja ITP v. komisjon [1991] ECR II-485, 535, 575;kohtuasi C-271/90, Hispaania v. komisjon [1992] ECR I-5833;kohtuasjad C-241 ja 242/91 P, RTE ja ITP Ltd v. komisjon (Magill), [1995] ECR I-743.Komisjoni otsused:komisjoni 29. oktoobri 1975.