LISA

1. SISSEJUHATUS

Direktiivis 2010/31/EL (edaspidi „hoonete energiatõhususe direktiiv“) on sätestatud, et liikmesriigid võtavad vastu pikaajalised renoveerimisstrateegiad ja kehtestavad uute hoonete ja oluliselt rekonstrueeritavate olemasolevate hoonete energiatõhususe vähimnõuded.

Direktiiv 2012/27/EL (edaspidi „energiatõhususe direktiiv“) sisaldas sätteid hoonete renoveerimise ja pikaajaliste strateegiate kohta investeeringute tegemiseks riigi hoonefondi renoveerimiseks.

Hoonete energiatõhususe direktiivi ja energiatõhususe direktiivi muudeti direktiiviga (EL) 2018/844, mis jõustus 9. juulil 2018. Hoonete energiatõhususe direktiivi artiklis 2a on sätestatud pikaajaliste renoveerimisstrateegiate raamistik, et toetada riigi hoonefondi renoveerimist, et saavutada 2050. aastaks väga energiatõhus ja vähese CO2-heitega hoonefond, hõlbustades olemasolevate hoonete kulutasuvat ümberehitamist energiasäästuhooneteks. Direktiivi kohaselt toetatakse strateegiaid finantsmehhanismidega hoonete renoveerimisse investeerimiseks, mida on vaja nende eesmärkide saavutamiseks.

Kooskõlas hoonete energiatõhususe direktiivi artikliga 10 on poliitikat ja meetmeid vaja selleks, et

a) siduda renoveerimise teel hoonete energiatõhususe suurendamiseks ette nähtud finantsmeetmed kavandatud või saavutatud energiasäästuga;

b) võimaldada koguda andmeid asjaomaste hoonete arvutusliku või mõõdetud energiatarbimise kohta ning

c) teha kättesaadavaks anonüümitud koondandmed.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 20 kohaselt tuleb hoonete omanikke ja üürnikke teavitada ligipääsetavate ja läbipaistvate nõustamisvahendite kaudu.

Hoonete energiatõhususe direktiivis sätestatakse hoonete energiatõhususe määramise üldine raamistik, sealhulgas näitajad ja kasutatavad arvutused. Need suunised toetavad riiklike ja piirkondlike õigusraamistike nõuetekohast rakendamist. Need kajastavad komisjoni seisukohti. Need ei muuda hoonete energiatõhususe direktiivi õiguslikke tagajärgi ega piira selle artiklite 2a, 10 ja 20 ning selle I lisa siduvat tõlgendust, mille on andud Euroopa Liidu Kohus.

2. PIKAAJALISED RENOVEERIMISSTRATEEGIAD

2.1. Eesmärk

Liikmesriikide kohustus kehtestada oma riigi hoonefondi pikaajaline renoveerimisstrateegia on energiatõhususe direktiivist üle viidud hoonete energiatõhususe direktiivi. Direktiivi (EL) 2018/844 artikkel 1 lisati hoonete energiatõhususe direktiivi kui uus artikkel 2a pikaajaliste renoveerimisstrateegiate kohta ja sellega tunnistati kehtetuks energiatõhususe direktiivi artikkel 4, millega kohustati liikmesriike kehtestama pikaajaline strateegia investeeringute tegemiseks riigi hoonefondi renoveerimiseks.

Hoonete energiatõhususe direktiiv hõlmab nüüd järgmist:

a) tugevam viide energiaostuvõimetusele ja ning

b) uued viited i) tervisele, ohutusele ja õhukvaliteedile; ii) algatustele, mille eesmärk on edendada arukaid tehnoloogiaid, oskusi ja haridust; iii) poliitikale, mis on suunatud riigi hoonefondi halvima tõhususega segmentidele; iv) huvide lahknemise olukordadele; (1) v) turutõrgetele ja vi) üldkasutatavatele hoonetele.

Eeldatakse, et tugevad pikaajalised renoveerimisstrateegiad kiirendavad praegu vähesel määral renoveeritavate olemasolevate hoonete kulutasuvat renoveerimist ning tagavad, et rohkem hakatakse tegema täielikku renoveerimist. Strateegia ei ole eesmärk iseeneses, vaid tugevamate meetmete lähtekoht.

2.2. Kohaldamisala

Hoonete energiatõhususe direktiiviga laiendatakse liikmesriikide pikaajaliste renoveerimisstrateegiate kohaldamisala. Nagu energiatõhususe direktiivi artiklis 4 kohaste strateegiate puhul, kohaldatakse pikaajalisi renoveerimisstrateegiaid riigi üldkasutatavate ja erahoonete, elu- ja mitteeluhoonete fondi suhtes. Hoonete energiatõhususe muudetud direktiiviga kehtestatakse siiski uued ja ulatuslikumad kohustused ning määratakse kindlaks uued poliitikavaldkonnad ja meetmed, mida pikaajalistes renoveerimisstrateegiates tuleb käsitleda.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a kohaselt peavad liikmesriigid tegema muu hulgas järgmist:

a) koostama tervikliku pikaajalise renoveerimisstrateegia, mille eesmärk on saavutada 2050. aastaks väga energiatõhus ja vähese CO2-heitega hoonefond ja olemasolevate hoonete kulutasuv ümberehitamine energiasäästuhooneteks;

b) koostama tegevuskava,. mis hõlmab meetmeid, mõõdetavaid edusammude näitajaid ja soovituslikke vahe-eesmärke aastateks 2030, 2040 ja 2050;

c) korraldama enne pikaajalise renoveerimisstrateegia komisjonile esitamist selleteemalise avaliku konsultatsiooni ja määrama kindlaks pikaajalise renoveerimisstrateegia rakendamise jooksul kaasaval viisil konsulteerimise korra;

d) hõlbustama aruka rahastamise kaudu juurdepääsu mehhanismidele, et toetada investeeringute tegemist renoveerimisse, ning ja

e) esitama oma strateegia oma lõpliku (2) lõimitud riikliku energia- ja kliimakava (3) osana ning esitama oma integreeritud riiklikes energia- ja kliimaalastes eduaruannetes teavet rakendamise kohta.

2.3. Kohustus koostada terviklik strateegia, et saavutada 2050. aastaks väga vähese CO2-heitega hoonefond

2.3.1. Pikaajalise renoveerimisstrateegia kohustuslikud elemendid

Liikmesriikide pikaajalised renoveerimisstrateegiad peaksid hõlmama olemasolevaid elemente (vt energiatõhususe direktiivi artikkel 4) ja uusi elemente (vt hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 2a). Iga pikaajaline renoveerimisstrateegia peab nüüd hõlmama allpool esitatud elemente.

2.3.1.1. Ülevaade kogu riigi hoonefondist – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt a

Energiatõhususe direktiivi artikli 4 punktiga a on ette nähtud, et pikaajaliste renoveerimisstrateegiate lähtekoht on ülevaade kogu riigi hoonefondist.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punktis a on sätestatud, et igas pikaajalises renoveerimisstrateegias on „ülevaade kogu riigi hoonefondist, mis põhineb asjakohasel juhul statistilisel valimil ning renoveeritud hoonete eeldataval osakaalul aastaks 2020“.

Renoveeritud hoonete eeldatavat osakaalu võib väljendada mitut moodi, näiteks

a) protsendina (%);

b) absoluutarvuna või

c) renoveeritud ruumi m2-na hoonetüübi kohta.

Suurema täpsuse huvides võib kasutada ka renoveerimise põhjalikkust (nt „kerge“, „keskmine“ ja „täielik“). Üldisemalt öeldes peaks täielik renoveerimine andma tõhususe nii energia kui ka kasvuhoonegaaside seisukohast (4).

„Eeldatav osakaal“ ei ole mõeldud siduva eesmärgina, vaid näitajaks, mis esindab realistlikult 2020. aastal renoveeritud hoonete tõenäolist määra. Liikmesriigid võivad märkida ka 2030., 2040. ja 2050. aastaks lõpetatud renoveerimise eeldatava osakaalu kooskõlas nõudega esitada nende aastate kohta vastavalt nõudele esitada nende aastate kohta soovituslikud vahe-eesmärgid.

2.3.1.2. Renoveerimise kulutasuvad lahendused – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt b

Energiatõhususe direktiivi artikli 4 punktis b juba nõuti liikmesriikidelt, et nad teeksid oma pikaajalistes renoveerimisstrateegiates kindlaks kulutasuvad renoveerimislahendused, mis sobivad hoonetüübi ja kliimavöötmega.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punktiga b on ette nähtud, et iga pikaajalise renoveerimisstrateegia osa on „hoonetüübi ja kliimatsooni suhtes asjakohaste kulutasuvate lahenduste kindlakstegemine seoses renoveerimisega, võttes vajaduse korral arvesse asjakohaseid võimalikke otsustavaid hetki hoone olelusringis“;

Direktiivi (EL) 2018/844 põhjenduses 12 selgitatakse, et „otsustav hetk“ hoone olelusringis „on näiteks kulutasuvuse või mingi häire seisukohast sobiv aeg, et hoonet energiatõhususe parandamiseks renoveerida“.

Otsustav hetk võib olla

a) tehing (nt hoone müük, üürimine (5) või liisimine, selle refinantseerimine või kasutusotstarbe muutmine);

b) renoveerimine (nt juba kavandatud ulatuslikum renoveerimine, mis ei ole seotud energiatõhususega) (6) või

Teatavate hoonete puhul ei pruugita otsustavaid hetki kohaldada, mistõttu kasutatakse väljendit „vajaduse korral“.

Energiatõhususe suurendamiseks tehtava renoveerimise sidumine selliste otsustavate hetkedega peaks tagama, et hoone olelusringi hilisemas etapis ei jäeta energiamõjuga meetmeid tähelepanuta. Keskendumine energiatõhususele otsustavatel hetkedel peaks piirama riski jätta kasutamata renoveerimise võimalused, ja suurendama võimalikku koostoimet muude meetmetega.

Otsustavad hetked võivad tuua kaasa kulutasuva renoveerimise mastaabisäästu tõttu, mida on võimalik saavutada, kui energiatõhusaks renoveerimine tehakse samal ajal muu vajaliku töö või planeeritud renoveerimisega.

2.3.1.3. Täieliku renoveerimise poliitika ja meetmed – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt c

Energiatõhususe direktiivi artikli 4 punkti c kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et pikaajalised renoveerimisstrateegiad hõlmaksid poliitikat ja meetmeid, millega soodustatakse hoonete kulutõhusat ja täielikku renoveerimist, sealhulgas etapiviisilist täielikku renoveerimist.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punktis c on sätestatud, et iga pikaajaline renoveerimisstrateegia peab hõlmama järgmist: „poliitika ja meetmed, millega edendatakse hoonete kulutasuvat täielikku renoveerimist, sealhulgas järkjärgulist täielikku renoveerimist, ning toetatakse sihipäraseid kulutasuvaid meetmeid ja renoveerimistöid, näiteks hoonete renoveerimispasside vabatahtliku süsteemi kasutuselevõtuga“.

Täielik renoveerimine tähendab remonti, mis vähendab nii hoonele tarnitava energia kui ka lõppenergia tarbimist märkimisväärse protsendi võrra võrreldes renoveerimiseelse tasemega, millega saavutatakse väga suur energiatõhusus (8). Komisjoni 2013. aasta aruandele „Hoonete energiatõhususe rahaline toetamine“ lisatud talituste töödokumendi (9) kohaselt võib täielikku renoveerimist pidada renoveerimiseks, mis toob kaasa tõhususe märkimisväärse (tavaliselt üle 60 %) paranemise.

Hoonete energiatõhususe direktiivis viidatakse hoonete renoveerimispassidele näitena meetmest, millega liikmesriigid saavad toetada sihipärast kulutasuvat renoveerimist ja järkjärgulist renoveerimist. Hoonete energiatõhususe direktiivis ei selgitata üksikasjalikult, mida hoonete renoveerimispass endast kujutab, (10) kuid mitu ühist elementi on määratud kindlaks muudes dokumentides, mida võib eeskujuna kasutada: renoveerimispass on elektrooniline või paberkandjal dokument, milles kirjeldatakse pikaajalise (15–20 aastat) järkjärgulise renoveerimise tegevuskava (soovitatavalt võimalikult väheste etappidega) konkreetse hoone jaoks, mis võib tuleneda kohapealsest energiaauditist, mis vastab konkreetsetele kvaliteedikriteeriumidele, ning milles kirjeldatakse asjakohaseid meetmeid ja renoveerimistöid, mis võiksid hoone energiatõhusust parandada (11).

2.3.1.4. Poliitika ja meetmed, mis on suunatud halvimate tõhususnäitajatega hoonetele ja energiaostuvõimetusele – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt d

Kooskõlas hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punktiga d peab igas pikaajalises renoveerimisstrateegias olema „ülevaade poliitikast ja meetmetest, mis on suunatud riigi hoonefondi halvimate tõhususnäitajatega segmentidele, huvide lahknemise olukordadele ja turutõrgetele, ning ülevaade energiaostuvõimetuse leevendamisele kaasa aitavatest asjakohastest riiklikest meetmetest“.

See on uus element, mida energiatõhususe direktiivi artiklis 4 ei olnud. Liikmesriikide pikaajalistes renoveerimisstrateegiates tuleb nüüd anda ülevaade poliitikast ja meetmetest, mis on suunatud

a) riigi hoonefondi halvimate tõhususnäitajatega segmentidele;

b) huvide lahknemise olukordadele (12);

c) turutõrgetele ja

d) energiaostuvõimetuse leevendamisele.

Ülevaade peaks sisaldama vähemalt iga poliitikasuuna ja meetme lühikirjeldust, selle ulatust ja kestust, eraldatud eelarvet ja oodatavat mõju.

Liikmesriigid peavad oma hoonefondi halvimate tõhususnäitajatega segmendid kindlaks määrama, näiteks järgmistel viisidel:

a) määrates konkreetse künnise, näiteks energiatõhususe kategooria (nt madalam kui „D“);

b) kasutades primaarenergia tarbimise näitajat (väljendatuna kWh m2 kohta aastas) või isegi

c) keskendudes enne teatavat aega ehitatud hoonetele (nt enne 1980. aastat).

Huvide lahknemise olukordade puhul soovitatakse liikmesriikidel tutvuda Teadusuuringute Ühiskeskuse (JRC) 2014. aasta aruandega „Overcoming the split-incentive barrier in the building sector“ (13) (Huvide lahknemise tõkke ületamine hoonesektoris).

Termin „turutõrked“ viitab paljudele probleemidele, mis kipuvad hoonefondi ümberehitamist ja kulutasuva energiasäästu potentsiaali ärakasutamist edasi lükkama. Need võivad olla näiteks järgmised:

a) arusaamise puudumine energiatarbimisest ja võimalikest säästudest;

b) piiratud renoveerimis- ja ehitustegevus kriisijärgses olukorras;

c) huvipakkuvate rahastamistoodete puudumine;

d) vähene teave hoonefondi kohta ja

e) tõhusate ja arukate tehnoloogiate piiratud kasutamine (14).

Viide „energiaostuvõimetusele“ hoonete energiatõhususe direktiivis ei ole uus. Energiatõhususe direktiivis viidatakse „kütteostuvõimetusele“ (inglise keeles „energy poverty“ energiatõhususe direktiivi artikkel 7 ja põhjendus 53 ning inglise keeles „fuel poverty“ põhjenduses 49). Energiaostuvõimetus tekib väikese sissetuleku, suurte energiakulude ja eluruumide kehva energiatõhususe koosmõjus – tõhusad meetmed energiaostuvõimetuse leevendamiseks peaksid seetõttu hõlmama energiatõhususe meetmeid ja sotsiaalpoliitika meetmeid. Kuigi mitme liikmesriigi pikaajalistes renoveerimisstrateegias juba tegeletakse energiaostuvõimetuse probleemiga, on hoonete energiatõhususe direktiivis nüüd sätestatud, et pikaajalistes renoveerimisstrateegiates tuleks anda „ülevaade energiaostuvõimetuse leevendamisele kaasa aitavatest asjakohastest riiklikest meetmetest“ (15).

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punktiga d ja direktiivi (EL) 2018/844 põhjendusega 11 antakse liikmesriikidele piisav paindlikkus õigusakti rakendamiseks riigisiseseid olusid arvesse võttes, sekkumata nende sotsiaalpoliitika alasesse pädevusse (16).

2.3.1.5. Poliitika ja meetmed, mis on suunatud üldkasutatavatele hoonetele – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt e

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkti e kohaselt tuleb kõigis pikaajalistes renoveerimisstrateegiates esitada „poliitika ja meetmed, mis on suunatud kõigile üldkasutatavatele hoonetele“.

Energiatõhususe direktiivi artikli 4 kohaste pikaajaliste renoveerimisstrateegiate kohaldamisalasse on juba hõlmatud teatavad üldkasutatavad hooned. Nüüd on hoonete energiatõhususe direktiivi artiklis 2a aga sätestatud, et pikaajalised renoveerimisstrateegiad peavad hõlmama konkreetseid poliitikavaldkondi ja meetmeid, mis on suunatud kõigile üldkasutatavatele hoonetele. See peaks sisaldama liikmesriikide käimasolevaid algatusi, mis tulenevad nende kohustustest hoonete energiatõhususe direktiivi ja energiatõhususe direktiivi kohaselt (17).

Nii energiatõhususe direktiivi kui ka hoonete energiatõhususe direktiivi kohaselt on nõutav, et avaliku sektori asutused näitaksid eeskuju, võttes varakult kasutusele energiatõhususe parandamise meetmed; vt eelkõige energiatõhususe direktiivi artiklid 5 ja 6, mida kohaldatakse avaliku sektori asutuste hoonete suhtes.

Siiski on hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkti e kohaldamisala laiem kui energiatõhususe direktiivi artiklite 5 ja 6 kohaldamisala, sest see hõlmab kõiki üldkasutatavaid hooneid, mitte ainult avaliku sektori asutuste hooneid, (18) mida omab ja kasutab keskvalitsus. Artikli 2a lõike 1 punkti e kohased poliitikavaldkonnad ja meetmed peaksid hõlmama näiteks hooneid, mida kasutavad (nt liisivad või üürivad) kohalikud või piirkondlikud omavalitsused, ja hooneid, mis kuuluvad valitsusele ja kohalikele või piirkondlikele omavalitsustele, kuid mida nad tingimata ei kasuta.

Erinevalt energiatõhususe direktiivi artikli 5 lõikest 2 (19) ei jäeta hoonete energiatõhususe direktiivi artiklist 2a välja ühtegi üldkasutatavate hoonete kategooriat. Seega kohaldatakse seda põhimõtteliselt hoonete suhtes, mis võivad teatavas liikmesriigis olla energiatõhususe direktiivi artikli 5 lõike 2 kohasest renoveerimisnõudest vabastatud. Paljud energiatõhususe direktiivi artikli 5 lõikes 2 loetletud hooned võivad anda olulise panuse riiklike eesmärkide saavutamisse.

Finantsmehhanismid ja -stiimulid peaksid edendama avaliku sektori asutuste investeeringuid energiatõhusasse hoonefondi, näiteks avaliku ja erasektori partnerluse või vabatahtlike energiatõhususe lepingute (20) kaudu, kasutades bilansivälist rahastamist kooskõlas Eurostati juhistega raamatupidamiseeskirjade kohta (21).

2.3.1.6. Arukate tehnoloogiate ja oskuste kasutamise algatused – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt f

Hoonete energiatõhususe direktiivi läbivaatamise üks eesmärke oli viia see vastavusse tehnoloogilise arenguga (nagu arukad ehitustehnoloogiad) ning hõlbustada elektrisõidukite ja muude tehnoloogiate kasutuselevõttu nii konkreetsete paigaldamisnõuete kaudu kui ka tagades, et ehitusspetsialistid suudavad pakkuda vajalikke oskusi ja oskusteavet.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punktis f on sätestatud, et pikaajalistes renoveerimisstrateegiates peab olema „ülevaade riiklikest algatustest, mille eesmärk on edendada arukaid tehnoloogiaid ning omavahel hästi ühendatud hooneid ja kogukondi, samuti oskusi ja haridust ehitussektoris ja energiatõhususe sektoris“.

See on uus element, mida energiatõhususe direktiivi artiklis 4 ei olnud. Liikmesriikide pikaajalistes renoveerimisstrateegiates tuleb nüüd anda ülevaade riiklikest algatustest, millega edendatakse

a) arukaid tehnoloogiaid ning omavahel hästi ühendatud hooneid ja kogukondi ja

b) oskusi ja haridust ehitussektoris ja energiatõhususe sektoris.

Ülevaade peaks sisaldama vähemalt iga algatuse lühikirjeldust, selle ulatust ja kestust, eraldatud eelarvet ja oodatavat mõju.

Hoonete arukus on tähtis osa CO2-heitega, suure taastuvenergia osakaaluga ja dünaamilisemas energiasüsteemis, mis on suunatud 2030. aastaks seatud energiatõhususe ja taastuvenergia ELi eesmärkide täitmisele ning 2050. aastaks ELi vähese CO2-heitega hoonefondi saavutamisele. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a punkti f kohaselt tuleb pikaajalistes renoveerimisstrateegiates kirjeldada riiklikke algatusi arukate tehnoloogiate ja hästi ühendatud hoonete ja kogukondade kohta, mille eesmärk võib olla näiteks

a) saavutada suur energiatõhusus hoone optimaalse toimimise kaudu ja hõlbustada hoone tehnosüsteemide hooldamist;

b) tugevdada nõudluspoolse paindlikkuse rolli taastuvate energiaallikate osakaalu suurendamisel energiasüsteemis ja tagada, et kasu jõuaks tarbijateni;

c) tagada, et hoone kasutajate vajadused on rahuldatud ja nad saavad hoonet tõhusalt kasutada, ja

d) aidata kaasa omavahel hästi ühendatud hoonete (22) ja arukate kogukondade loomisele, toetades ka arukate linnade kodanikukeskseid ja avatud standarditel põhinevaid lahendusi.

Liikmesriigid võivad kaaluda selliste meetmete võtmist, mis soodustavad elektrisõidukite laadimispunktide ja juhtmete taristu kasutuselevõttu hoone renoveerimisprojektide raames, isegi kui renoveerimist ei peeta hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 punkti 10 tähenduses „oluliseks rekonstrueerimiseks“.

Energiaekspertide koolitamine on ülioluline, et tagada teadmiste edastamine hoonete energiatõhususe direktiivi rakendamisega seotud küsimustes. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 17 kohaselt peavad liikmesriigid juba tagama, et hoonete energiamärgise väljastavad ning kütte- ja kliimaseadmete ülevaatuse viivad läbi sõltumatud erialase ettevalmistusega ja/või akrediteeritud eksperdid. Pikaajalistes renoveerimisstrateegiates tuleks esitada ülevaade riiklikest algatustest, mille eesmärk on edendada oskusi, mida ehitusspetsialistid vajavad, et kohaldada uusi tehnikaid ja tehnoloogiaid energiasäästuhoonete ja hoonete energiatõhusaks renoveerimise valdkonnas.

2.3.1.7. Eeldatava energiasäästu ja laiema kasu hinnang – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt g

Energiatõhususe direktiivi artikli 4 punktis e on sätestatud, et pikaajalistes renoveerimisstrateegiates tuleb anda tõenditel põhinev hinnang eeldatavale energiasäästule ja laiemale kasule.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkti g kohaselt peab igas pikaajalises renoveerimisstrateegias olema „eeldatava energiasäästu ja laiema kasu, näiteks tervise, ohutuse ja õhukvaliteediga seotud kasu tõenduspõhine hinnang“.

Muudatusega nähakse ette mittetäielik loetelu laiema kasu liikidest, mida pikaajalistes renoveerimisstrateegiates tuleks hinnata. Teatavad energiatõhususe parandamise meetmed võivad kaasa aidata kujundada tervislikku sisekeskkonda. Meetmete eesmärk peaks olema näiteks

a) vältida kahjulike ainete, näiteks asbesti ebaseaduslikku kõrvaldamist (23);

b) hõlbustada töötingimusi, tervist ja ohutust ning heitkoguseid käsitlevate õigusaktide järgimist (24) ja

c) luua suurem mugavus ja heaolu hoone kasutajate jaoks, nt tagades täieliku ja ühtlase isolatsiooni (25) koos hoone tehnosüsteemide (eelkõige kütte- ja kliimaseadmed, ventilatsioon ning hoone automatiseerimine ja juhtimine) sobiva paigaldamise ja reguleerimisega.

Laiem kasu võib hõlmata ka väiksemaid haigus- ja tervishoiukulusid, suuremat tööjõu tootlikkust tänu parematele töö- ja elutingimustele, rohkem töökohti hoonesektoris ning heite ja hoone olelusringi CO2-heite (26) vähenemist.

Energiatõhususe meetmete võimaliku laiema kasu hindamine võib võimaldada riigi tasandi terviklikumat ja lõimitumat lähenemisviisi, milles rõhutatakse koostoimet, mida on võimalik saavutada teiste poliitikavaldkondadega, ja millesse kaasatakse ideaaljuhul valitsuse teised osakonnad, nt need, mis vastutavad tervishoiu, keskkonna, rahanduse ja taristu eest.

Nende elementide kohta on üldteada, et energiatõhususe parandamiseks tehtavad jõupingutused on tavaliselt seotud ehitustoodete tootmise ja ehitamisega seotud süsinikdioksiidi heitega. Seetõttu ei tohiks igapäevase energiakasutuse vähendamist vaadelda eraldi, sest paratamatult tuleb teha kompromiss süsinikdioksiidist tulenevate kulude-tulude vahel. Kuigi hoonete energiatõhususe direktiivis ei ole seda käsitletud, aitaks kogu olelusringi lähenemisviis välja selgitada summaarselt parima viisi kogu kasutusea süsihappegaasiheite vähendamiseks ning soovimatute tagajärgede ärahoidmiseks. Lisaks aitab see leida kõige kulutõhusamaid lahendusi. Lõppkokkuvõttes on vähese süsinikdioksiidiheitega hoone selline hoone, mis optimeerib ressursside kasutamist ja piirab seeläbi süsinikdioksiidi heidet ehitamise ja kasutamise ajal kogu hoone olelusringi jooksul.

Renoveerida võiks nii, et kui hoone jõuab oma olelusringi lõppu või sellele tehakse muu oluline rekonstrueerimine, saaks erinevaid ehitustooteid või -materjale üksteisest eraldada. See võimaldab korduskasutamist või ringlussevõttu, mis võib oluliselt vähendada prügilasse ladestatavate lammutusjäätmete hulka. Tulevikus sõltuvad ringlusvõimalused otseselt sellest, kuidas toimub renoveerimine, milliseid materjale valitakse ja kuidas need kokku pannakse. Materjalide ringlussevõtt võib avaldada energiatarbimisele soodsat mõju, sest ehituse esmatoodete valmistamiseks kulub tavaliselt rohkem energiat kui teiseste toodete valmistamiseks.

Eelisteks võivad olla meetmeid hoonete kohandamiseks kliimamuutusega, (27) eelkõige sellised meetmeid nagu näiteks varjestajad, mis kaitsevad hooneid kuumalainete ajal ülekuumenemise eest, mõjutades sellega otse hoone energiatarbimist, kuna väheneb aktiivse jahutamise vajadus (28). Lisaks soovitatakse püüda uute hoonete ja oluliselt rekonstrueeritavate hoonete puhul vältida puuetega inimeste jaoks juurdepääsutõkete loomist, ja võimaluse korral tuleks olemasolevad takistused kõrvaldada (29).

Lõpuks võivad liikmesriigid hõlmata oma tervise, ohutuse ja õhukvaliteediga seotud kasu tõenduspõhises hinnangus nende meetmete mõju, mida nad võtavad hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 7 lõike 5 kohaselt (30). Ka võivad nad lisada nende meetmete mõju, mida nad võtavad vastavalt hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikele 7, milles viidatakse tuleohutuse ning tugeva seismilisusega seotud riskidele.

2.3.2. Tegevuskava – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõige 2

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikes 2 on sätestatud:

„Iga liikmesriik koostab oma pikaajalise renoveerimisstrateegia raames meetmete ja riigi tasandil kindlaksmääratud mõõdetavate edusammude näitajatega tegevuskava, pidades silmas pikaajalist, aastaks 2050 seatud eesmärki vähendada liidus kasvuhoonegaaside heitkoguseid 80–95 % võrreldes 1990. aastaga, tagada väga energiatõhus ja vähese CO2-heitega riiklik hoonefond ning hõlbustada olemasolevate hoonete kulutasuvat ümberehitamist liginullenergiahooneteks. Tegevuskava hõlmab soovituslikke vahe-eesmärke aastateks 2030, 2040 ja 2050 ning täpsustab, kuidas need aitavad saavutada liidu energiatõhususe eesmärke vastavalt direktiivile 2012/27/EL“.

See on uus element, mida energiatõhususe direktiivi artiklis 4 ei olnud.

Põhieesmärk on saavutada väga energiatõhus ja vähese CO2-heitega riiklik hoonefond; see on väga oluline, et täita ELi eesmärk vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid. Mõiste „vähese CO2-heitega“ hoonefond ei ole ELi õigusaktides määratletud, kuid selleks võib pidada sellist hoonefondi, mille süsinikdioksiidi heide on vähendatud nullini, vähendades energiavajadust ja tagades, et ülejäänud vajadused rahuldatakse võimalikult suures ulatuses CO2 mitteeraldavate energiaallikatega. Selline lähenemisviis võimaldab kasutada mitmesuguseid süsinikdioksiidi heite vähendamise viise, võttes arvesse liikmesriigi energiaallikate valikut, eelistusi, võimalusi ja näitajaid.

Kuna strateegiate eesmärk on kehtestada pikaajaline visioon, kuidas saavutada 2050. aasta CO2-heite vähendamise eesmärk, peaksid liikmesriigid minema kaugemale pelgast olemasolevate meetmete loetelust (mis annab lühiajalised elemendid) ja andma pikaajalise vaate tulevaste poliitikasuundade ja meetmete arengule. Selle saavutamine on uues artiklis 2a esitatud raamtegevuskava eesmärk.

Artikli 2a lõike 2 kohaselt peab tegevuskava sisaldama järgmist:

a) mõõdetavad edusammude näitajad – need võivad olla kvantitatiivsed või kvalitatiivsed muutujad, millega mõõdetakse edasiminekut pikaajalise, aastaks 2050 seatud eesmärgi poole vähendada liidus kasvuhoonegaaside heitkoguseid ning tagada väga energiatõhus ja vähese CO2-heitega riiklik hoonefond. Vajaduse korral võib need läbi vaadata, ja

b) soovituslikud vahe-eesmärgid – need võivad olla kas kvantitatiivsed või kvalitatiivsed eesmärgid. Liikmesriigid peavad lisama „soovituslikud vahe-eesmärgid aastateks 2030, 2040 ja 2050 ning täpsustama, kuidas need aitavad saavutada liidu energiatõhususe eesmärke vastavalt [energiatõhususe direktiivile]“.

Liikmesriigid võivad kohandada oma vahe-eesmärke ja näitajaid riigi eripära järgi. Eesmärgiks ei ole hoonesektorile sektoripõhise eesmärgi kehtestamine ega õiguslikult siduvate eesmärkide seadmine. Liikmesriikide ülesanne on määrata kindlaks konkreetsed vahe-eesmärgid ja otsustada, kas muuta need eesmärgid hoonesektorile siduvaks (seega ületades hoonete energiatõhususe direktiivis kehtestatud kohustusi). Liikmesriigid peaksid siiski meeles pidama, et ambitsioonikate ja selgete vahe-eesmärkide seadmine on investorite riskide ja ebakindluse vähendamisel ning sidusrühmade ja ettevõtjate kaasamisel otsustava tähtsusega. Järjepidevate ja usaldusväärsete andmete kättesaadavus on mõõdetavate näitajate määramisel peamine tegur.

Artikli 2a lõike 2 kohaselt tuleb pikaajalises renoveerimisstrateegias täpsustada, kuidas 2030., 2040. ja 2050. aasta vahe-eesmärgid aitavad kaasa liikmesriikide poolt energiatõhususe direktiivi artikli 3 kohaselt määratletud soovitusliku põhieesmärgi saavutamisele, sest hooned on energiatõhususe poliitika peamine tugisammas. See teave võib aidata poliitikakujundajatel vormida tulevast energiatõhususe poliitikat ja kavandada asjakohaseid meetmeid.

Alljärgnevas tabelis on esitatud näitajate ja vahe-eesmärkide määratlemise võimalik raamistik:

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikkel 2a Näitajad (eesmärgiga vähendada kasvuhoonegaaside heidet + vähendada hoonefondi CO2-heidet + hõlbustada kulutasuvat ümberehitamist) Vahe-eesmärgid (mis aitavad kaasa ELi energiatõhususe eesmärkide täitmisele) Lõige 1 a) ülevaade kogu riigi hoonefondist, mis põhineb asjakohasel juhul statistilisel valimil ning renoveeritud hoonete eeldataval osakaalul aastaks 2020; — Hoonete/elamute arv m2 kohta: — hoone tüübi järgi — hoone vanuse järgi — hoone suuruse järgi — kliimavöötme järgi — Aastane energiatarve — hoone tüübi järgi — lõppkasutuse järgi — Aastas renoveeritud hoonete %: — renoveerimise tüübi järgi — hoonesektori järgi – elu- ja mitteeluhooned — Renoveeritud m2: — hoone tüübi järgi — hoone suuruse järgi — hoone vanuse järgi — Energiamärgiste arv: — hoone tüübi järgi — energiaklassi järgi — Energiasäästuhoonete arv m2 kohta: — hoonesektori järgi — Energiasääst (absoluutne ja suhteline väärtus protsentides) hoonesektori kaupa (elu-, mitteeluruumid jne) — Renoveeritud hoonete (renoveerimise tüübi järgi) — CO2-heite vähendamine hoonesektoris (renoveerimine/uued hooned) — Energiasäästuhoonete % (hoonesektorite kaupa) b) hoonetüübi ja kliimatsooni suhtes asjakohaste kulutasuvate lahenduste kindlakstegemine seoses renoveerimisega, võttes vajaduse korral arvesse asjakohaseid võimalikke otsustavaid hetki hoone olelusringis; — Peamiste renoveerimismeetmete kulutasuvus (nt nüüdisväärtus, tasuvusperiood, investeerimiskulud aastase säästu kohta): — hoone tüübi järgi — kliimavöötme järgi — Energia kogusäästu potentsiaal: — hoonesektori järgi c) poliitika ja meetmed, millega edendatakse hoonete kulutasuvat täielikku renoveerimist, sealhulgas järkjärgulist täielikku renoveerimist, ning toetatakse sihipäraseid kulutasuvaid meetmeid ja renoveerimistöid, näiteks hoonete renoveerimispasside vabatahtliku süsteemi kasutuselevõtuga; — Täielikult ja energiasäästuhooneks renoveeritavate hoonete kogu- ja aastane osakaal — Täieliku renoveerimise riiklikud stiimulid — Avaliku ja erasektori investeeringud täielikku renoveerimisse — Täielikust renoveerimisest saadav energiasääst d) ülevaade poliitikast ja meetmetest, mis on suunatud riigi hoonefondi halvimate tõhususnäitajatega segmentidele, huvide lahknemise olukordadele ja turutõrgetele, ning ülevaade energiaostuvõimetuse leevendamisele kaasa aitavatest asjakohastest riiklikest meetmetest; — Avaliku sektori investeeringud mainitud probleeme käsitlevasse poliitikasse (huvide lahknevus, energiaostuvõimetus jne) — Selliste energiamärgisega üüritud hoonete %, mille energiatõhusus jääb teatavast tasemest allapoole — Energiaostuvõimetuse näitajad: — kütteostuvõimetute inimeste % — leibkonna kasutada jääva sissetuleku energiale kulutatav osa — kommunaalmaksete võlgnevus — elanikud, kes elavad ebapiisavates elamutingimustes (nt läbijooksev katus) või ebapiisava kütte ja jahutusega — madalaima energiaklassi hoonete % — Kütteostuvõimetute inimeste hulga vähenemise % — Madalaima energiaklassi hoonete arvu vähenemise % e) poliitika ja meetmed, mis on suunatud kõigile üldkasutatavatele hoonetele; — Renoveeritud üldkasutatavate hoonete m2: — hoone tüübi järgi — hoone suuruse järgi — kliimavöötme järgi — Energiasääst üldkasutatavates hoonetes f) ülevaade riiklikest algatustest, mille eesmärk on edendada arukaid tehnoloogiaid ning omavahel hästi ühendatud hooneid ja kogukondi, samuti oskusi ja haridust ehitussektoris ja energiatõhususe sektoris; — Hoonete energiatõhusussüsteemidega (BEMS) või sarnaste arukate süsteemidega varustatud hoonete arv: — hoone tüübi järgi (rõhk mitteeluruumidel) — Avaliku ja erasektori investeeringud arukatesse tehnoloogiatesse (sealhulgas arukad võrgud) — Energiakogukondades osalevad isikud — Kõrgkooli lõpetanute arv — ülikoolikursused, mis keskenduvad energiatõhususele ja sellega seotud arukatele tehnoloogiatele — kutseõpe/tehniline koolitus (energiamärgise sertifitseerijad, kütmise, ventileerimise ja õhu konditsioneerimise tehnosüsteemide inspektorid jne) — Nende paigaldajate arv, kellel on oskused uute tehnoloogiate ja töövõtete valdkonnas — Hoonete energiatõhususe valdkonna riiklike uurimisprogrammide eelarve — Riiklike ülikoolide osalemine hoonete energiatõhususe teemalistes rahvusvahelistes teadusuuringute projektides (nt raamprogramm „Horisont 2020“) — Energiatõhusussüsteemidega või sarnaste arukate süsteemidega varustatud hoonete protsent: — hoone tüübi järgi g) eeldatava energiasäästu ja laiema kasu, näiteks tervise, ohutuse ja õhukvaliteediga seotud kasu tõenduspõhine hinnang. — Energiakulude vähendamine leibkonna kohta (keskmine)/energiaostuvõimetuse vähenemine — Saavutatud tegelik energiasääst — Siseruumide õhukvaliteedi keskmised või koondindeksid (IAQI) ja soojusmugavuse indeks (TCI) — Tänu energiatõhususe meetmetele välditud haiguskulud/vähendatud tervishoiukulud — Olelusringi CO2-heite vähenemine — Tänu hoonefondi ja elamistingimuste parandamisele paranenud näitaja „tervisekaotuse tõttu kaotatud eluaastad“ (DALY)/„kvaliteetselt elatud eluaasta“ (QALY) — Tööjõu tootlikkuse suurenemine tänu paremale töökeskkonnale ja paranenud elamistingimustele — Heite vähenemine — Tööhõive ehitussektoris (töökohtade arv sektorisse investeeritud miljoni euro kohta) — SKP suurenemine hoonesektoris — Liikmesriigi imporditud energia % (energiavarustuskindluse meetmed) — Puuetega inimeste juurdepääsutõkete eemaldamine/ärahoidmine Lõige 3 a) projektide koondamine, sh investeerimisrühmade või -platvormide ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate konsortsiumide loomise teel, et anda investorite juurdepääs ning pakkuda pakettlahendusi potentsiaalsetele klientidele; Lõimitud/koondatud projektide arv b) energiatõhususega seotud tegevusest tuleneda võivate riskide vähendamine investorite ja erasektori jaoks; Energiatõhususega seotud tegevusest tuleneda võiv risk (uuringupõhine) c) avaliku sektori raha kasutamine erasektori investeeringute võimendamiseks või teatavate turutõrgete kõrvaldamiseks; Avaliku sektori investeeringud protsendina energiasäästu tehtud koguinvesteeringust Avaliku ja erasektori partnerluse algatused d) investeeringute suunamine energiatõhusate üldkasutatavate hoonete fondi kooskõlas Eurostati juhistega ja Investeeringud üldkasutatavate hoonete energiatõhususe nimel tehtavasse renoveerimisse e) kättesaadavate ja läbipaistvate nõustamisvahendite loomine, näiteks tarbijatele ettenähtud kontaktpunktid ja energiaalase nõustamise teenused, mille abil saab teavet energiatõhususe saavutamiseks tehtavate renoveerimiste ja rahastamisvahendite kohta. Käimasolevad ühtse kontaktpunkti algatused Teadlikkuse suurendamise algatused (arv, kaasatud sihtrühmad, tegutsevad sihtrühmad) — Ühtse kontaktpunkti algatuste arv — Teadlikkus on suurenenud ja toonud kaasa konkreetse tegevuse

2.3.3. Avalik konsultatsioon ja seire

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikes 5 on sätestatud, et

„[o]ma pikaajalise renoveerimisstrateegia väljatöötamise toetamiseks korraldab iga liikmesriik enne pikaajalise renoveerimisstrateegia komisjonile esitamist selleteemalise avaliku konsultatsiooni. Iga liikmesriik avaldab oma avaliku konsultatsiooni tulemuste kokkuvõtte oma pikaajalise renoveerimisstrateegia lisana. Iga liikmesriik määrab kindlaks pikaajalise renoveerimisstrateegia rakendamise jooksul kaasaval viisil konsulteerimise korra.“

See on uus element, mida energiatõhususe direktiivi artiklis 4 ei olnud. Konsultatsioon puudutab väljatöötatud pikaajalist renoveerimisstrateegiat, sealhulgas investeeringute kaasamiseks rahastamismehhanisme, mille kättesaadavust peavad liikmesriigid hõlbustama.

Kuna avalik konsultatsioon võib parandada meetmete tulemusi, on need hoonete energiatõhususe direktiiviga tehtud kohustuslikuks, kuid konsultatsiooni vorm (nt avatud või suunatud) ja meetod (nt silmast silma toimuvad kohtumised/üritused, kirjalikud seisukohavõtud või veebiküsimustikud) on jäetud liikmesriigi otsustada. Liikmesriikidel võivad juba olla menetlused oluliste poliitiliste või seadusandlike algatuste üle konsulteerimiseks, mida võiks rakendada pikaajalise renoveerimisstrateegia puhul (31).

Hoonete energiatõhususe määruse artikli 2a lõike 5 kohaselt peavad liikmesriigid korraldama enne pikaajalise renoveerimisstrateegia komisjonile esitamist selleteemalise avaliku konsultatsiooni, olenemata sellest, kas see on riikliku õigusakti kohaselt nõutav. Avalik konsulteerimine pikaajalise renoveerimisstrateegia rakendamise ajal, mis on hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 5 kohaselt samuti nõutav, on liikmesriikide jaoks võimalus reageerida edusammudele ja lahendada puudusi.

Liikmesriigid võivad kaaluda ka sidusrühmade platvormi loomist (32). Sidusrühmade kindlakstegemine ja nendega konsulteerimine võib pikaajalise renoveerimisstrateegia edukale rakendamisele oluliselt kaasa aidata. Hoonete energiatõhususe suurendamisega seotud sidusrühmade otsene või kaudne kaasamine on oluline pikaajalise renoveerimisstrateegia levitamise ja andmete kogumise seisukohast ning see võib soodustada pikaajalise renoveerimisstrateegia suhtes konsensuse saavutamist ja strateegia heakskiitmist (33).

Liikmesriigid võivad avaliku konsultatsiooni kavandamisel eespool nimetatud tegureid arvesse võtta. Artikli 2a lõike 5 kohaselt peavad liikmesriigid määrama kindlaks pikaajalise renoveerimisstrateegia rakendamise jooksul kaasaval viisil konsulteerimise korra. Liikmesriigid peaksid enne pikaajalise renoveerimisstrateegia komisjonile esitamist andma piisavalt aega selle üle konsulteerimiseks.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikes 5 kohaselt tuleb avaliku konsultatsiooni kokkuvõte avaldada pikaajalise renoveerimisstrateegia lisana. Selles võib anda ülevaate näiteks konsultatsiooni kestusest, perioodist, tüübist (avatud või suunatud), meetodist (silmast silma kohtumised/üritused, kirjalikud märkused või veebis), osalejate arvust, osalejate liigist (ühendused, eraisikud, arhitektid, piirkondlikud omavalitsused ja linnavalitsused, muud asjaomased kohalikud asutused jne), peamistest märkustest ja järeldustest.

2.3.4. Ohutus

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikes 7 on sätestatud, et liikmesriik võib kasutada oma pikaajalisi renoveerimisstrateegiaid selleks, et tegeleda tuleohutuse ning tugeva seismilisuse seotud riskidega, mis mõjutavad energiatõhusat renoveerimist ja hoonete eluiga. Sätet tuleks lugeda koostoimes artikliga 7, (34) mille kohaselt peavad liikmesriigid käsitlema neid küsimusi kapitaalselt remonditavate hoonete puhul

Ohutus on riiklik pädevusvaldkond ning olenevalt hoone kasutusotstarbest (nt elu-, mitteeluruum, kool, haigla), kasutajatest (nt haavatavad kasutajad, nagu lapsed, puuetega inimesed või eakad) ning hoonetüübist (madal hoone, kõrghoone) tuleks rakendada asjakohaseid riiklikke eeskirju (35).

Otsustavad hetked (vt punkt 2.3.1.2 eespool) võivad olla ka sobivad hetked hoone ohutuse aspektide hindamiseks ja vastupidi, ohutuse parandamine võib olla sobiv hetk energiatõhususe suurendamiseks.

Odavamad hooned on üldiselt vanemad ja vananenud elektripaigaldistega, mis muudab energiaostuvõimetud tarbijad eriti haavatavaks (36). Sellised meetmed nagu korrapärased kontrollid (eriti enne renoveerimist) ja ajakohastused, et viia elektripaigaldised ohutusnõuetega vastavusse, võivad elektriohutust märkimisväärselt parandada. Ka on soovitav kontrollida elektri- ja gaasipaigaldiste ning -seadmete ohutust.

Euroopa standardid („euronormid“) on igakülgne ja ajakohane vahend hoonete struktuurseks projekteerimiseks ja muude tsiviilehitustööde tegemiseks, võttes projekteerimisel arvesse seismilist (37) ja tuleohutust (38).

Eeldatakse, et liikmesriigid kohaldavad ELi õigusaktide alusel välja töötatud ühiseid meetodeid, et hinnata ja klassifitseerida ehitustooteid vastavalt tuletundlikkusele, (39) tulekindlusele (40) ja sobivusele kasutamiseks katusel, (41) pidades silmas kahjutule levimist ja ohutut põgenemist.

Liikmesriigid võivad ergutada sobivate ventilatsiooni- ja sprinklersüsteemide paigaldamist ning selliste seadmete ohutut ja korrektset paigaldamist, millel võib olla tuleohutusmõju, nagu päikesepaneelid ja elektrisõidukite laadimispunktid.

Olulist rolli võivad täita ka tulekahjude ennetamise meetmed ja selline poliitika nagu tuleohutuse kontrollid, teadlikkuse suurendamine kodukülastuste kaudu ja riskivähendusmeetmed, näiteks suitsuandurite paigaldamine.

Liikmesriigid ja huvitatud sidusrühmad võivad saada kasu tulekahjuteabe vahetamise platvormist (FIEP), (42) mille komisjon on loonud selleks, et hõlbustada teabevahetust pädevate riiklike asutuste ja teiste sidusrühmade vahel, et nad saaksid kasu tuleohutuse valdkonnas omandatud kogemustest ja parimatest tavadest. See peaks suurendama reguleerivate asutuste suutlikkust täita oma ülesandeid, tundes täielikult nende langetatavate reguleerivate otsuste eeliseid ja puudusi.

2.4. Kohustus hõlbustada juurdepääsu mehhanismidele, millega toetatakse investeeringute tegemist renoveerimisse – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõige 3

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikega 3 nõutakse, et liikmesriigid hõlbustaksid juurdepääsu finantsmehhanismidele, et toetada investeeringute tegemist renoveerimisse, mida on vaja, et täita artikli 2a lõikes 1 sätestatud eesmärgid, st saavutada 2050. aastaks väga energiatõhus ja vähese CO2-heitega hoonefond ja olemasolevate hoonete kulutasuv ümberehitamine energiasäästuhooneteks. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikes 3 on sätestatud võimalikud mehhanismid ja on tuginetud energiatõhususe direktiivi artiklile 20, mille kohaselt peavad liikmesriigid energiatõhususe parandamise meetmete rakendamiseks aitama luua rahastuid või hõlbustama juba olemasolevate rahastamisvahendite kasutamist.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikes 3 on sätestatud:

„Selleks et toetada investeeringute tegemist renoveerimisse, mida on vaja lõikes 1 osutatud eesmärkide saavutamiseks, hõlbustavad liikmesriigid juurdepääsu asjakohastele mehhanismidele, mis on mõeldud

a) projektide koondamiseks, sh investeerimisrühmade või -platvormide ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate konsortsiumide abil, et võimaldada investorite juurdepääsu ning samuti pakettlahenduste pakkumist potentsiaalsetele klientidele;

b) energiatõhususega seotud tegevuse arvatavate riskide vähendamiseks investorite ja erasektori jaoks;

c) avaliku sektori raha kasutamiseks erasektori investeeringute suurendamise või konkreetsete turutõrgete kõrvaldamise nimel;

d) investeeringute suunamiseks energiatõhusate üldkasutatavate hoonete fondi kooskõlas Eurostati juhistega ja

e) kättesaadavate ja läbipaistvate nõustamisvahendite loomiseks, näiteks tarbijatele mõeldud kontaktpunktid ja energiaalase nõustamise teenused, mille abil saab teavet energiatõhususe nimel tehtavate renoveerimiste ja rahastamisvahendite kohta.“

Seda elementi energiatõhususe direktiivi artiklis 4 ei olnud.

Oma pikaajaliste renoveerimisstrateegiate juhtimiseks peavad liikmesriigid looma juurdepääsu erinevatele finantsmehhanismidele, et toetada investeeringute tegemist, võttes eelkõige arvesse, kuidas kasutada uuenduslikku rahastamist, et anda väikestele klientidele ja väikestele tarnijatele tegelikud võimalused.

Alljärgnev on finantsmehhanismide liikide üldiste näidete mittetäielik nimekiri.

a) Projektide koondamine i) Kohaliku omavalitsuse energiateenuste lepingu hange, (43) mis on ette nähtud mitmepereelamute moderniseerimiseks (mida rahastatakse energiasäästu kaudu); ii) suutlikkuse suurendamine ja sidusrühmade dialoog, et parandada asjaomaste üksuste suutlikkust pakkuda ühendamisteenuseid; iii) energiateenuse lepingu hankimine kohalike omavalitsuste rühma poolt mõningate nende üldkasutatavate hoonete jaoks ning iv) ühendatud renoveerimisteenuste pakkumine – üksus (nt energiaagentuur, kohalik või piirkondlik omavalitsus, energiateenuse ettevõtja, finantseerimisasutus) võiks luua ühtse kontaktpunkti, mis pakub renoveerimisteenuseid ja rahastamist üsna standardsel viisil, tänu millele on võimalik koondprojekte refinantseerida. v) Vt ka komisjoni talituste töödokument Good practice in energy efficiency (44) (Energiatõhususe hea tava), punkt 7.2.

b) Eeldatavate riskide vähendamine i) standardimine (nt protokollide, sertifitseerimise, standardite kaudu), et vähendada hilisemaid energiatõhususega seotud riske; ii) hüpoteegid/laenud, mille puhul võetakse arvesse projekti energiatõhususe komponendi soodsat mõju vara väärtusele ja maksejõuetuse riskile; iii) refinantseerimine (fondid, võlakirjad, faktooring), et pakkuda energiateenuse ettevõtjatele ja finantsinvestoritele pikaajalist rahastamist; iv) maksupõhine rahastamine – st hoone seisukorra parandamise investeeringuteks laenatud raha makstakse tagasi kinnisvaramaksu kaudu; v) arvepõhine rahastamine – st laen makstakse tagasi kommunaalteenuste arve kaudu, kus energiasääst katab investeeringukulud; vi) toetus energiatõhususe investeeringute tegeliku tehnilise ja finantstulemuse tõendite kogumiseks, nt panustades Euroopa energiatõhususe platvormi (DEEP) andmebaasi (vt allpool) või luues sarnaseid riiklikke andmebaase; vii) energiatõhususse tehtavate investeeringute riski hindamise juhendite väljatöötamise ja kasutamise ergutamine ning viii) tagatised toetusesaajatele ja tagatisvahendid finantsvahendajatele.

Vt ka eespool nimetatud dokumendi Good practice in energy efficiency punkt 7.3.

c) Rahastamine riiklikest vahenditest (45) i) Avaliku sektori vahenditest kaasrahastatavad laenukavad; ii) riskijagamisvahendid (nt laenud, tagatisvahendid ja tehniline abi); iii) haavatavatele tarbijatele mõeldud toetused; iv) tehnilise abi toetused ja toetused energiatõhususe sertifikaatide ja energiaauditite kulude katmiseks ning (kui need ei ole kohustuslikud) selleks, et soodustada nende kasutamist ja suurendada teadlikkust investeerimisvõimalustest, ja v) energiatõhususe fondid. Vt ka komisjoni 2016. aasta dokument heade tavade kohta, punkt 7.1.

d) Investeeringute juhtimine energiatõhusasse üldkasutatavasse hoonefondi i) Abi energiatõhususe lepingute (turujärelevalve, raamlepingud, praktilised juhendid jne) kasutamise valdkonnas; ii) õiguslik raamistik, millega soodustatakse energiateenuse ettevõtjate ja üldiselt energiateenuste turu arengut; iii) suutlikkuse suurendamine projekti arendamiseks pakutava abi, koolituse, vastastikuse abi jne kaudu ning iv) üldkasutatavate hoonete väikeste projektide koondamine (nt eri omavalitsuste või avaliku sektori omanike sarnased projektid).

e) Kättesaadavad ja läbipaistvad nõustamisvahendid ja energianõustamisteenused i) rahastamise ja renoveerimise ühtne kontaktpunkt või ühendteenus; ii) nõustamisteenused; iii) tehniline juhendamine rahastamise ja renoveerimise valdkonnas ning ja iv) finantsharidus, millega parandatakse arusaamist erinevatest rahastamisvahenditest.

Finantsmehhanismide näited on esitatud alapunktis 2.6.

Need sätted on kooskõlas komisjoni arukate hoonete aruka rahastamise algatusega, (46) mille esimene sammas käsitleb riiklike vahendite tõhusamat kasutamist järgmistel viisidel:

a) suutlikkuse suurendamine rahastamisvahendite kasutuselevõtu edendamiseks (nt säästva energia investeeringute foorumid) (47);

b) paindlike energiatõhususe ja taastuvenergia rahastamisplatvormide arendamine ja

c) energiatõhususe lepingute raamatupidamisarvestuse selgitamine.

See võimaldab riiklikke vahendeid tõhusamalt suunata ja ühendada ning kiirendada rahastamisvahendite kasutuselevõttu. Paindlikud rahastamisplatvormid pakuvad lõplikele toetusesaajatele huvitavamaid rahastamisvõimalusi riskide jagamise ja riiklike vahendite, sealhulgas Euroopa struktuuri- ja investeerimisfondide ning Euroopa Strateegiliste Investeeringute Fondi parima kasutamise abil.

Arukate hoonete aruka rahastamise algatuse teine sammas (abi koondamisel ja projektide arendamiseks) hõlmab

a) projekti arendamiseks pakutava abi suuremat kättesaadavaks tegemist ELi tasandil ja

b) kohalike/piirkondlike ühtsete kontaktpunktide väljaarendamise ergutamist energiatõhususe teenuste pakkumiseks.

See aitab projekti arendajatel häid projektiideid küpsuseni arendada ja lihtsustab hoone omanike, kodumajapidamiste ja ettevõtjate juurdepääsu teabele ja energiatõhususe teenustele, mis võimaldab arendada laiaulatuslikke investeerimisprogramme. Spetsiaalsed kohalikud või piirkondlikud ühtsed kontaktpunktid hõlbustavad projektide koondamist, muutes need finantsturu jaoks huvipakkuvamaks.

Kolmandat sammast (riskide vähendamine) rakendab energiatõhususe finantseerimisasutuste rühm (EEFIG) järgmiste algatuste kaudu:

a) Euroopa energiatõhususe platvormi avatud lähtekoodiga andmebaas, mis annab tõendeid energiatõhususe investeeringute tegeliku tehnilise ja rahalise tulemuse kohta, (48) ja

b) Energiatõhususe finantseerimisasutuste rühma kindlustusriski vahend, (49) mis on energiasäästu investeeringute kindlustuslepingute sõlmimise konsensuslik raamistik – see on mõeldud selliste investeeringutega seotud riskide ja kasu hindamiseks.

Need algatused võivad aidata turuosalistel õigesti hinnata energiatõhususe investeeringutega seotud riske ja kasu, suurendades sellega usaldust ja muutes need projektide elluviijatele, investoritele ja finantseerimisasutustele huvipakkuvamaks.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2018/1999 (50) artikli 7 ja I lisa kohaselt peavad liikmesriigid andma oma lõimitud riiklikus energia- ja kliimakavas üldise ülevaate investeeringutest, mis on vajalikud riiklikus kavas esitatud eesmärkide ja panuste saavutamiseks. Ülevaade peab hõlmama teavet olemasolevate investeeringuvoogude ja kavandatavate poliitikasuundade ja meetmetega seotud tulevaste investeeringute prognoose koos riskitegurite, takistustega ja selleks vajalike avaliku sektori rahaliste toetuste ja vahenditega.

2.5. Rahalised soodustused, turutõkked ja teave – hoonete energiatõhususe direktiivi artiklid 10 ja 20

Samuti muudeti hoonete energiatõhususe mitut teist direktiivi artikli 2a sätetega seotud artiklit.

2.5.1. Energiasäästuga seotud finantsmeetmed – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõige 6

2.5.1.1. Kohustused

Hoonete energiatõhususe direktiivis tunnustatakse finantsalgatuste ja teabekampaaniate rolli õigusraamistiku nõuetekohasel rakendamisel ja hoonete energiatõhususe direktiivi eesmärkide saavutamisel. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõikes 6 on sätestatud:

„Liikmesriigid seovad renoveerimise teel hoonete energiatõhususe suurendamiseks ette nähtud finantsmeetmed kavandatud või saavutatud energiasäästuga, nagu on kindlaks määratud ühes või mitmes järgmistest kriteeriumidest:

a) renoveerimiseks kasutatud seadmete või materjali energiatõhusus. Sellisel juhul peavad renoveerimiseks kasutatud seadmed või materjal olema paigaldatud paigaldaja poolt, kellel on asjakohane sertifitseerimis- või kvalifikatsioonitase;

b) hoonete energiasäästu arvutamisel kasutatavad standardväärtused; (51)

c) sellise renoveerimisega saavutatud paranemine, võrreldes omavahel enne ja pärast renoveerimist antud energiamärgiseid; (52)

d) energiaauditi tulemused;

e) mõne muu asjakohase läbipaistva ja proportsionaalse meetodi tulemused, mis näitavad energiatõhususe suurenemist.“

See on uus lõige. Lõike nõudeid kohaldatakse alates selle jõustamisest riiklike õigusaktide kaudu (st hiljemalt ülevõtmise tähtajaks). Lõiget kohaldatakse kõikide finantsmeetmete, sealhulgas maksumeetmete suhtes. Lõiget soovitatakse võimaluse korral kohaldada ka olemasolevate meetmete suhtes (nt toetuskavade puhul julgustatakse liikmesriike kaaluma ja kehtestama tulevase rahalise toetuse suhtes kohaldatavaid muudatusi) (53).

Juba praegu on tavaline, et energiatõhususe rahastamismeetmetega kaasnevad tingimused või kohustused, mis nõuavad lõplikelt toetusesaajatelt projekti tulemuslikkuse ja avaliku sektori vahendite tõhusa kasutamise tõendamist. See nõue kehtib olenemata sellest, kas kõnealune renoveerimine kujutab endast „olulist rekonstrueerimist“ hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 punkti 10 tähenduses.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõige 6 võimaldab erinevaid lähenemisviise, kuidas siduda rahaline toetus hoone energiatõhusaks renoveerimise kvaliteediga, kuid see annab liikmesriikidele paindlikkuse selle rakendamisel vastavalt riiklikele või piirkondlikele tingimustele. Sättega on ette nähtud, et liikmesriigid peavad kasutama ühte või mitut eespool nimetatud kriteeriumi a–e.

Pädevus ja oskused on renoveerimise kvaliteedi tagamisel keskse tähtsusega, seega tuleks energiatõhususe finantsmeetmete puhul nõuda, et renoveerimistöid teeksid kvalifitseeritud või sertifitseeritud spetsialistid. See on iseäranis oluline eespool nimetatud kriteeriumi a puhul, mille kohaselt peab renoveerimiseks kasutatavate seadmete või materjalide paigaldamisel ja paranduste kontrollimisel osalema kvalifitseeritud ja sertifitseeritud spetsialist. Selle nõude puhul tuleb aga arvesse võtta asjaomaseid kutsealasid käsitlevaid riiklikke eeskirju.

Lisaks nõuetekohasele paigaldamisele soovitatakse kvaliteedi kindlustamiseks, et renoveerimise tulemusi hindaksid sertifitseeritud inspektorid.

2.5.1.2. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõike 6 ülevõtmine ja rakendamine

Pärast kohaldatavate kvaliteedikriteeriumide valimist peaksid liikmesriigid edastama riiklikud meetmed, millega hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõige 6 üle võetakse, ja andma nende kohta teavet kõikidele asjakohastele ametitele/asutustele (st operatiivasutustele), kes vastutavad finantsmeetmete kavandamise ja rakendamise eest. See on oluline tagamaks, et meetmete kavandamine ja rakendamine on seotud ühe või mitme kriteeriumiga.

Liikmesriigid peaksid läbi vaatama oma riiklikud eeskirjad paigaldajate asjakohaste kutsealade kohta, et renoveerimisprotsessis osaleksid kindlasti vaid kvalifitseeritud ja sertifitseeritud paigaldajad.

2.5.2. Energiamärgiste andmebaasid – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõige 6a

2.5.2.1. Kohustused

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõikes 6a on sätestatud, et

„[e]nergiamärgiste andmebaasid võimaldavad koguda andmeid asjaomaste hoonete arvutusliku või mõõdetud energiatarbimise kohta, hõlmates vähemalt neid üldkasutatavaid hooneid, millele artikli 12 kohaselt on antud artiklis 13 osutatud energiamärgis“.

Energiamärgiste registrid või andmebaasid võivad

a) olla nõuete suurema täitmise peamine vahend;

b) parandada teadmisi hoonefondist;

c) anda poliitikakujundajatele paremat teavet ning

d) toetada ettevõtjate otsuseid (54).

Liikmesriigid ei pea andmebaasi või registrit looma. Kui selline andmebaas on olemas või kasutusele võetud, peavad liikmesriigid seda uut sätet järgima (55). Nende ülesanne on määrata kindlaks, kui tihti uuendatakse andmebaasi (tegelike või arvutuslike) andmetega energiatarbimise kohta.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõikega 6a nõutakse, et energiamärgiste andmebaasid võimaldaksid koguda asjaomaste hoonete (mõõdetud või arvutuslikke) energiatarbimise kohta. Andmebaasid peavad hõlmama vähemalt üldkasutatavaid hooneid, millele on antud hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 13 alusel energiamärgis, st hooneid, mida kasutavad avaliku sektori asutused ja mille üldine kasulik põrandapind on üle 250 m2 (need on hooned, mille puhul on energiamärgis nõutav hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 12 lõike 1 kohaselt).

Liikmesriikidel on vabadus otsustada, mida tähendab „sageli külastatav“, kuid hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõike 6a ülevõtmisel kasutatav tõlgendus peaks olema kooskõlas hoonete energiatõhususe direktiivi artiklite 12 ja 13 tõlgendusega (mis on juba üle võetud).

Liikmesriikidel on lubatud otsida andmeid teistest allikatest ja registreerida need energiamärgiste andmebaasides.

2.5.2.2. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõike 6a ülevõtmine ja rakendamine

Kui liikmesriikidel on energiamärgiste andmebaas, peaksid nad

a) uurima, kas eeskirjad võimaldavad koguda arvutusliku või mõõdetud energiatarbimise andmeid ja vajaduse korral muutma neid artikli 10 lõikes 6a sätestatud kohustuse täitmiseks;

b) tagama, et andmebaasi kantakse vähemalt selliste üldkasutatavate hoonete andmed, mida inimesed sageli külastavad, ja

c) andmeid ajakohastama, soovitavalt vähemalt üks kord aastas.

2.5.3. Anonüümitud koondandmed – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõige 6b

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 10 lõikes 6b on sätestatud, et

„[v]ähemalt anonüümitud koondandmed, mis vastavad liidu ja riiklikele andmekaitsenõuetele, tehakse nõudmisel kättesaadavaks statistilise analüüsi ja teadusuuringute eesmärgil, ning hoone omanikule“.

Liikmesriigid peavad võtma meetmeid selle nõude täitmiseks. Selle sättega ei nõuta neilt olemasolevates andmebaasides muudatuste tegemist, vaid selle tagamist, et õigusraamistik võimaldaks andmete kättesaadavaks tegemist kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud kohustustega.

2.5.4. Teavitamine – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 20 lõige 2

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 20 lõikes 2 on sätestatud:

„Eelkõige annavad liikmesriigid hoonete omanikele ja üürnikele teavet energiamärgiste, sealhulgas nende otstarbe ja eesmärkide kohta, kulutasuvate meetmete kohta ning vajaduse korral ka hoone energiatõhususe suurendamise rahastamisvahendite kohta ja fossiilkütustel töötavate katelde säästlikumate alternatiividega asendamise kohta. Liikmesriigid esitavad teabe ligipääsetavate ja läbipaistvate nõustamisvahendite kaudu, nagu renoveerimisalane nõustamine ja ühtsed kontaktpunktid tarbijate jaoks. Liikmesriikide taotlusel abistab komisjon liikmesriike lõike 1 ja käesoleva lõike esimese lõigu kohaldamiseks vajalike teabekampaaniate korraldamisel, mis võib toimuda liidu programmide raames.“

Hoonete energiatõhususe direktiivi artiklit 20 muudeti, et selgitada liikmesriikide kohustust anda üürnikele või omanikele teavet. Juhtumite (mittetäielik) loetelu sisaldab nüüd kohustust anda teavet fossiilkütusekatelde (56) asendamise kohta säästvamate alternatiividega.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 20 lõikes 2 on sätestatud: „Liikmesriigid esitavad teabe ligipääsetavate ja läbipaistvate nõustamisvahendite kaudu, nagu renoveerimisalane nõustamine ja ühtsed kontaktpunktid tarbijate jaoks“.

2.6. Pikaajalise renoveerimisstrateegia ja eduaruannete esitamine

2.6.1. Pikaajalise renoveerimisstrateegia esitamine

Hoonete energiatõhususe direktiivi (57) artikli 2a lõike 8 kohaselt tuleb pikaajaline renoveerimisstrateegia esitada komisjonile iga liikmesriigi lõpliku lõimitud riikliku energia- ja kliimakava osana. Pikaajaline renoveerimisstrateegia tuleks esitada lõimitud riikliku energia- ja kliimakava lisana.

Määruse (EL) 2018/1999 artikli 3 lõike 1 kohaselt on lõpliku lõimitud riikliku energia- ja kliimakava esitamise tähtaeg 31. detsember 2019 ja seejärel iga kümne aasta tagant.

Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõikes 8 sätestatud erandina on esimese pikaajalise renoveerimisstrateegia esitamise tähtaeg seevastu hiljemalt 10. märts 2020 ehk kolm kuud pärast lõpliku lõimitud riikliku energia- ja kliimakava tähtaega. Liikmesriikidel soovitatakse siiski püüda oma pikaajaline renoveerimisstrateegia valmis saada samal ajal lõpliku lõimitud riikliku energia- ja kliimakavaga, et pikaajalist renoveerimisstrateegiat saaks täielikult arvesse võtta ning lõimitud riiklikku energia- ja kliimakava kujundada.

Määruse (EL) 2018/1999 artikli 4 lõike b punkti 3 kohaselt peavad liikmesriigid sätestama oma lõimitud riiklike energia- ja kliimakavade osana energialiidu iga viie valdkonna eesmärgid ja vastavad panused. Lõimitud riikliku energia- ja kliimakava projekti ja lõpliku kava kohustuslikud elemendid on järgmised:

b) riigi tasandil kindlaksmääratud mõõdetavate edusammude näitajatega tegevuskava; (59)

c) eeldatava energiasäästu ja laiema kasu tõenduspõhine hinnang (60) ja

d) panused liidu energiatõhususe eesmärkidesse (61) vastavalt energiatõhususe direktiivile kooskõlas hoonete energiatõhususe direktiivi artikliga 2a.

Need põhielemendid tuli lisada lõimitud riikliku energia- ja kliimakava projekti, mille tähtaeg oli 2018. aasta lõpp, ja need peavad olema lõplikus lõimitud riiklikus energia- ja kliimakavas, mis tuleb esitada 2019. aasta lõpuks. Põhielemendid on keskse tähtsusega lõimitud riiklikes energia- ja kliimakavades sätestatud eesmärkide täitmiseks ning need toetavad tugevdatud, täielikult väljatöötatud pikaajalisi renoveerimisstrateegiaid.

2.6.2. Eduaruanded

Määruse (EL) 2018/1999 4. peatükis on sätestatud lõimitud riiklike energia- ja kliimakavadega seotud aruandekohustused, sealhulgas seoses pikaajalise renoveerimisstrateegiaga.

Määruse (EL) 2018/1999 artiklis 17 on sätestatud, et liikmesriigid esitavad lõimitud riiklikud energia- ja kliimaalased eduaruanded (edaspidi „eduaruanded“) 15. märtsiks 2023 ja seejärel iga kahe aasta tagant.

Määruse (EL) 2018/1999 artikli 17 lõike 2 punkti c kohaselt peavad eduaruanded sisaldama määruse (EL) 2018/1999 artiklis 21 määratud kohustuslikku teavet energiatõhususe kohta.

2.6.2.1. Aruandlus riiklike trajektooride ja eesmärkide kohta

Määruse (EL) 2018/1999 artikli 21 punkti a kohaselt peavad eduaruanded sisaldama teavet riiklike trajektooride ja eesmärkide täitmise kohta. Seoses hoonete ja pikaajaliste renoveerimisstrateegiatega hõlmab see järgmist:

a) pikaajalise renoveerimisstrateegia soovituslikud vahe-eesmärgid ning

b) panused liidu energiatõhususe eesmärkidesse vastavalt energiatõhususe direktiivile ja hoonete energiatõhususe direktiivi artiklile 2a;

c) asjakohasel juhul lõimitud riiklikus energia- ja kliimakavas sätestatud muude riiklike eesmärkide ajakohastamine.

2.6.2.2. Aruandlus poliitikasuundade ja meetmete kohta

Määruse (EL) 2018/1999 artikli 21 punkti b kohaselt peavad eduaruanded sisaldama teavet poliitikasuundade ja meetmete rakendamise kohta, sealhulgas hoonete energiatõhususe direktiivi artiklis 2a osutatud pikaajalise renoveerimisstrateegia kohta.

2.6.2.3. Riiklikud eesmärgid

Vastavalt määruse (EL) 2018/1999 artikli 21 punktile c, milles viidatakse määruse (EL) 2018/1999 IX lisa 2. osale, peavad eduaruanded sisaldama ka täiendavat teavet riiklike eesmärkide kohta, sealhulgas olulised seadusandlikud ja mitteseadusandlikud poliitikasuunad, meetmed, rahastamismeetmed ja programmid, mida rakendati eelneva kahe aasta jooksul määruse (EL) 2018/1999 artikli 4 punktis b osutatud eesmärkide saavutamiseks, sealhulgas need, mis parandavad hoonete energiatõhusust (määruse (EL) 2018/1999 IX lisa 2. osa punkt a).

2.7. Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a nõuete täitmise hea tava

Käesolevas jaos esitatakse suunised heade tavade kohta, mis on liikmesriikidele kasulikud artikli 2a nõuete täitmisel. Selle ülesehitus sarnaneb eelmise jao ülesehitusega.

Hoonete renoveerimise strateegiad, mille liikmesriigid esitasid energiatõhususe direktiivi artikli 4 kohaselt 2014. ja 2017. aastal, on tulevaste pikaajaliste renoveerimisstrateegiate alusmaterjal. Riikliku energiatõhususe tegevuskava juhend (62) sisaldab üksikasjalikke juhiseid teatavate elementide lisamiseks nendesse strateegiatesse – viited asjaomastele jagudele on allpool. See on kasulik lähtekoht, sest direktiiv (EL) 2018/844 tugineb hoonete renoveerimisstrateegiatega seotud kohustustele.

2.7.1. Ülevaade kogu riigi hoonefondist – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt a

Üksikasjad punktide kohta, mida riigi hoonefondi ülevaade peab hõlmama, on esitatud riikliku energiatõhususe tegevuskava juhendi B lisa 1. jao juhises 57.

Liikmesriikidel soovitatakse võtta oma ülevaate koostamisel arvesse INSPIRE direktiivi (63) nõudeid. Hooned on üks nimetatud direktiivis käsitletud 34 teemast ning riiklikelt ja kohalikelt haldusasutustelt oodatakse aastaks 2020 selliste suurte andmekogumite loomist, mis sisaldavad asjakohast teavet (nt ehitamise aeg, praegune kasutus ja seisukord), mida on võimalik leida ja alla laadida. Selles suhtes võib olla kasulik Teadusuuringute Ühiskeskuse (JRC) 2016. aasta tehniline aruanne „Buildings-related datasets accessible through the INSPIRE geoportal“ (Hooneandmestikud, mis on kättesaadavad geoportaalist INSPIRE) (64).

Valloonia (Belgia), Prantsusmaa ja Malta 2017. aasta pikaajalised renoveerimisstrateegiad on näited hea tava kohta riigi hoonefondist ülevaate esitamisel (65).

2.7.2. Renoveerimise kulutasuvad lahendused – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt b

Riikliku energiatõhususe tegevuskava juhendi B lisa 2. jaos esitatakse renoveerimise kulutasuvate meetodite kindlakstegemise üksikasjalikud juhised.

Brüsseli piirkonna 2014. aasta pikaajalist renoveerimisstrateegiat ning Valloonia (Belgia) ja Bulgaaria 2017. aasta pikaajalisi renoveerimisstrateegiaid on tunnustatud näitena kulutasuvate meetodite hea tava näitena (66).

Vt ka Euroopa hoonete energiatõhususe instituudi (Buildings Performance Institute Europe (BPIE)) 2016. aasta teabeleht Trigger points as a must in national renovation strategies (67) (Lähtehetked riiklike renoveerimisstrateegiate kohustusliku elemendina).

Tööstuslik moderniseerimine

Tööstuslik renoveerimine tehase seeriatoodanguna valmistatud eelkoostatud fassaadisoojustus- ja katuselementidega, milles on juhtmestik, torud ja klaaspinnad, võib olla kulutasuvam ja elanikke vähem häiriv renoveerimine.

Projektis „E2ReBuild“ (68) uuriti, edendati ja näidati kahekorruseliste elumajade näitel kulutasuvaid ja energiatõhusaid renoveerimisstrateegiaid, mis loovad lisaväärtust.

Projekt „2ndskin“ (69) tõi kokku hoonesektori eri sidusrühmad eesmärgiga ühendada nende oskused-teadmised ja eesmärgid mitmekorruseliste elumajade uuendusliku renoveerimise kontseptsioonis, millega saavutatakse energiakasutuse vähendamine nullini, pakkudes mastaapimise võimalusi. Projekt on üles ehitatud hüpoteesile, et nullini vähendatud energiatarbega hooneks renoveerimist saab edendada ja kiirendada, kasutades monteeritavaid fassaadimooduleid, mida saab kiiremini paigaldada ja ühtlasi häiritakse vähem hoone kasutajaid.

Üürimine ja energiatõhusus

Riikide üüripindade fondi vajaliku täiustamise edasiseks toetamiseks peaksid liikmesriigid kaaluma üüripindade energiamärgiste nõuete kehtestamist või nende kohaldamise jätkamist, et tõendada teatavat energiatõhususe taset (vt direktiivi (EL) 2018/844 põhjendus 9). Seda tehes peaksid liikmesriigid kaaluma selliste finantsmehhanismide loomist, mis kergendavad kinnisvaraomanike koormust vajalike renoveerimistööde rahastamisel.

Madalmaade valitsus on teatanud, et alates 2023. aastast peaks hoonete energiaklass olema vähemalt „C“, et neid saaks kontoriruumidena välja üürida (70).

Inglismaal ja Walesis on 2015. aasta energiatõhususe (üüritud erakinnisvara) määrustega kehtestatud erasektori üüritavate elu- ja mitteeluruumide vähim energiatõhusus. Alates 2018. aasta aprillist on sellise kinnisvara omanikel kohustus tagada, et enne uue üürilepingu sõlmimist uute või olemasolevate üürnikega on nende kinnisvara energiaklass vähemalt E. Alates 2020. aasta 1. aprillist (elamukinnisvara puhul) ja 2023. aasta 1. aprillist (muu kui elamukinnisvara puhul) kohaldatakse nõuet kõigi välja üüritud erakinnisasjade suhtes, isegi kui üürilepingus ei ole muudatusi tehtud (71).

Šotimaa on võtnud kasutusele meetme, millega nõutakse vähese energiatõhususega sotsiaalkorterite renoveerimist. Kreekas rakendatakse sarnast lähenemisviisi, mille kohaselt peaks hoonel olema avalikule sektorile rendile andmiseks või selleks, et avalik sektor saaks hoone omandada, vähemalt energiaklass C. Aastaks 2020 kohaldatakse seda kohustust kõigi olemasolevate rendilepingute suhtes.

2.7.3. Täieliku renoveerimise poliitika ja meetmed – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt c

Riikliku energiatõhususe tegevuskava juhendi B lisa 3. jaos esitatakse teave, mis tuleb edastada poliitikasuundade ja meetmete kohta, millega edendatakse täielikku renoveerimist.

Brüsseli piirkonna ja Prantsusmaa 2017. aasta pikaajalised renoveerimisstrateegiad on täieliku renoveerimise meetmete edendamise hea tava näide (72).

Tegevuskavad

iBRoadi projektis (73) arendatakse individuaalset tegevuskava ühepereelamute renoveerimiseks. Kõnealuses vahendis vaadeldakse hoonet tervikuna ja koostatakse pikaajaline (15–20 aastat) kohandatud renoveerimiskava (iBRoad), mille juurde kuulub hoone majaraamat või energiapass, kuhu kantakse energiaalased meetmed. iBRoadi projektis leiti, et koduomanikud ja ostjad vajavad rohkem kasutajasõbralikke ja usaldusväärseid nõuandeid energiatõhususe parandamise parima viisi kohta.

iBRoadi aruandes The concept of the individual building renovation roadmap – an in-depth case study of four frontrunner projects (74) (Hoone renoveerimise individuaalse tegevuskava kontseptsioon – nelja teedrajava projekti põhjalik juhtumiuuring) käsitletakse sellise tegevuskava koostamise ja elluviimise protsessi ja peamisi küsimusi, mis tuleb lahendada. Selles esitatakse ka elulisi näiteid Taanist (BetterHome) (75), Flandriast (Woningpas ja EPC+), Prantsusmaalt (Passeport efficacité énergétique) ja Saksamaalt (Individueller Sanierungsfahrplan).

Hoonete täieliku renoveerimise liit (ALDREN) (76) pakub etapiviisiliseks renoveerimiseks ka hoonepasse ja Euroopa vabatahtlikku sertifitseerimiskava ühtlustatud energiatõhususe reitingute tegemiseks.

Hooneteave

Programmi „Arukas energeetika – Euroopa“ (IEE) projektis „Request2Action“ (77) käsitleti energiamärgiseid ja seda, kuidas parandada nende soovituste elluviimist. Kavandatud lahendus, mis mõnel juhul on energiapassisüsteemi sarnane, on seotud hoonet käsitleva teabe infopunkti või ühtse kontaktpunktiga. Üks näide sellisest lähenemisviisist on Portugalis keskus Casa+, mis on ette nähtud kõigi eluruumide energiamärgiste ja nendega seotud andmete säilitamiseks, ning see võimaldab teha pakkumisi nende renoveerimiseks, nii et tulemused ka registreeritakse. Täpsemat teavet võib leida hoonete infopunkte käsitlevast aruandest Recommendations on building hubs (78).

2.7.4. Poliitika ja meetmed, mis on suunatud halvimate tõhususnäitajatega hoonetele ja energiaostuvõimetusele – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt d

2.7.4.1. Riigi hoonefondi halvimate tõhususnäitajatega segmendid

Programmi „Horisont 2020“ projektis „ENERFUND“ (79) käsitletakse vajadust teha põhjalikult energiatõhusaks renoveerimisest tuleneva energiasäästu kohta kergesti kättesaadav ja usaldusväärne hindamine et Euroopas rohkem selliseid projekte ellu viidaks. Projekti raames töötatakse välja otsuste tegemise vahend, millega hinnatakse põhjaliku renoveerimise võimalusi näitajate kogumi abil – nagu nt pangad kasutavad krediidihindeid klientide hindamiseks. Vahend esitatakse veebikaardina, millel on näidatud üksikute hoone energiatõhusused.

Taanis teevad sotsiaalkorterite ühendused igakuiseid makseid solidaarsusfondi, mida kasutatakse kõige halvemate tõhususnäitajatega hoonete renoveerimiseks.

Ka üüripindade energiatõhususega seotud piirangud (millele on osutatud punktis 6.2) on tõhus meede kõige halvemate tõhususnäitajatega hoonete renoveerimise soodustamiseks.

Maksumehhanismid on veel üks viis, millega liikmesriigid saavad kehva energiatõhususega hoonete renoveerimist ergutada, näiteks:

a) tulumaksu mahaarvamine energiatõhusaks renoveerimise teatavatelt kuludelt (Taani) ja

b) energiatarbimise maksustamine (Madalmaad) (80).

2.7.4.2. Huvide lahknemine

Ka üüripindade energiatõhususega seotud piirangud on tõhus meede kehva energiatõhususega hoonete renoveerimise soodustamiseks. Näited:

a) üürileandjaid sunnitakse parandusi tegema (Ühendkuningriik) (81) ja

b) üüripindade energiatõhususe vähimnõuded, nt i) kohustuslik katuse soojustamine (Flandria hooneseadustik), ning ii) bürooruumide energiaklassi nõuded (Madalmaad).

2.7.4.3. Turutõrked

Riikliku energiatõhususe tegevuskava juhendi B lisa punkti 3 alapunktis b on esitatava teabe loetelus renoveerimise takistuste analüüs. Punkti 3 alapunktis d soovitatakse kasutada selliste takistuste kõrvaldamiseks uusi poliitikameetmeid.

Ka hoonete energiatõhususe direktiivi läbivaatamise ettepanekule lisatud mõjuhinnangus (82) on käsitletud hoonete energiatõhususe investeeringute takistusi.

2.7.4.4. Energiaostuvõimetuse leevendamine

JRC koostatud 2017. aasta pikaajaliste renoveerimisstrateegiate hinnangus on esitatud ülevaade liikmesriikide otsestest (konkreetsed poliitikasuunad ja meetmed) ja kaudsetest (üldised strateegiad või algatused) viidetest energiaostuvõimetuse leevendamiseks tehtavatele või kavandatud jõupingutustele. Paljud meetmed on rahalised stiimulid, mis on ette nähtud elanikkonna segmentidele, kes leitakse elavat allpool energiaostuvõimetuse piiri, väikese sissetulekuga leibkondadele või sotsiaaleluasemetele. Mõned riigid on kehtestanud oma energiatõhususe kavade raames konkreetsed meetmed energiaostuvõimetuse vähendamiseks, teised võtsid kasutusele vastavad teadlikkuse suurendamise ja nõustamisteenused.

ELi energiaostuvõimetuse vaatluskeskus on väärtuslik andmete ja statistika allikas. Vaatluskeskus on töötanud välja energiaostuvõimetuse näitajad, pannud kokku ulatusliku poliitikameetmete kataloogi ja koostanud põhjaliku teadusuuringute hoidla. Vaatluskeskus aitab energiaostuvõimetuse valdkonna poliitika kujundamisel või rakendamisel osalevaid sidusrühmi (poliitikakujundajad, valitsusvälised organisatsioonid, eri tasandite ametiasutused, teadlased ja praktikud) selle nähtuse määratlemisel ja mõõtmisel. Ka hõlbustab ta kasulike tavade vahetamist ja pakub koolitusmaterjale. Ta võib aidata liikmesriike otse nõustamise ja eksperditeadmiste pakkumisel – nii juhtumipõhiselt kui ka oma ulatusliku nõuandekogu kaudu, mis koosneb kõigis energiaostuvõimetuse aspektides kogenud ekspertidest.

Prantsusmaal lahendab riiklik hoonestusamet kütteostuvõimetuse probleeme muu hulgas oma programmi Habiter mieux („Parem elu“) kaudu. Prantsusmaa energiasäästu sertifikaatide süsteemiga kehtestatakse uus kohustus, mille eesmärk on võidelda kütteostuvõimetuse vastu. Kava raames rahastatakse väikese sissetulekuga leibkondade võetavaid meetmeid. Prantsusmaa on loonud ka „kütteostuvõimetuse vaatluskeskuse“, et mõõta kütteostuvõimetuse olukordi täpsemalt ning jälgida ebasoodsas olukorras olevatele leibkondadele antavat avaliku ja erasektori rahalist abi, koos kohalike ja riiklike algatuste raames võetavate meetmetega.

Iirimaa valitsuse energiaostuvõimetuse vastu võitlemise strateegia ja raamistiku „Healthy Ireland“ kohaselt on riiklikud asutused loonud soojust ja heaolu käsitleva kava (Warmth and Wellbeing), mis on katseprojekt, mille eesmärk on kontrollida Iirimaa oludes rahvusvahelisi tõendeid selle kohta, et kodude soojemaks ja energiatõhusamaks muutmisel võib olla soodne mõju vaesuses elavate inimeste tervisele ja heaolule, kes kannatavad ka selliste haiguste all nagu krooniline obstruktiivne kopsuhaigus ja astma. Iirimaa sotsiaalkorteritesse investeerimise programmi raames eraldatakse kohalikele omavalitsustele igal aastal kapitalivahendeid mitmesuguste meetmete võtmiseks, et parandada nende sotsiaalkorterite fondi üldist kvaliteeti, sealhulgas energiatõhusust.

Partnerluses ELi projektiga „Episcope“ on Iirimaa kogukondlik energiaühendus Energy Action töötanud välja energiamärgise määramise vahendi (83). Interaktiivsel kaardil on näidatud hoonete omadused (sh energiaostuvõimetuse näitajad) Dublini eri linnaosades. Andmed koondatakse väikestes piirkondades ja valimisjaoskondades. Selline kaardistamine hõlbustab kohalikus poliitikakujundamises piirkondlikku lähenemisviisi ja strateegiate väljatöötamist energiaostuvõimetuse leevendamiseks.

Austria energiatõhususe kohustuste süsteemis kohaldatakse boonustegurit, mille puhul väikese sissetulekuga majapidamistes saavutatud kokkuhoidu kaalutakse teguriga 1,5. Lisaks peavad energiatarnijad juhtima keskusi, mis annavad teavet ja nõu muu hulgas energiaostuvõimetuse kohta. Muudeks näideteks Austria piirkondlikest/kohalikest programmidest on energianõustamise kava Viinis ja elektri säästmise projekt väikese sissetulekuga majapidamistele Braunau, Freistadti ja Linz-Landi piirkonnas.

Madalmaade sotsiaalüürikorterite sektori energiasäästu kokkuleppes on hooneühistutele seatud eesmärk saavutada 2020. aastaks keskmiselt energiaklass B (vastab energiaindeksile 1,25).

Teised näited on järgmised:

a) Programm „PLAGE SISP“ Brüsseli piirkonnas;

b) toetused haavatavate leibkondade individuaalsetele energiatõhususe meetmetele Horvaatias;

c) ühekuuluvuspoliitika JESSICA programmid Leedus ja Tšehhi Vabariigis;

d) energiatõhususe valdkonna individuaalsed nõustamisteenused väikese sissetulekuga leibkondadele Luksemburgis ja mujal ja

e) sotsiaaltoetused või soodustused väikese sissetulekuga perede energiatarvetele Itaalias ja Prantsusmaal.

Projektis „REACH“ (84) on energiaostuvõimetuse probleemi lahendamiseks koolitatud kutsekoolide õpetajaid ja õpilasi energianõustajateks. REACH-projekti partnerid tegid energiatõhususe põhimeetmete võtmiseks ligikaudu 1 600 kodukülastust. Sloveenias aitas projekt käivitada üleriigilise kodumajapidamiste energiaostuvõimetuse kava. Koolituspaketid ja lõplik mõjuaruanne on kättesaadavad projekti veebisaidil.

Projekti „ASSIST“ (85) eesmärk on võidelda energiaostuvõimetuse vastu ja pakkuda eriteenuseid haavatavate tarbijate energianõustajate võrgustiku (VCEA) kaudu. Haavatavate tarbijate energianõustajad valitakse nende inimeste hulgast, kellel on otsene kogemus haavatavuse ja/või energiaostuvõimetusega, keda koolitatakse, et parandada nende tulevast tööalast konkurentsivõimet ja suurendada vastastikust kasu. Meetmete hulka kuuluvad

a) töö tagasiside süsteemidega;

b) energiaauditid;

c) algatused kogukondades;

d) toetus energiatõhususe jaoks rahaliste vahendite hankimisel ning

innovaatiliste rahastamismehhanismide katsetamine. ELi linnade tegevuskava (86) algatati 2016. aastal valitsustevahelise koostöö raamistikus, mille üldeesmärk oli kaasata poliitikavaldkondadesse linnamõõde, et saavutada parem reguleerimine, parem rahastamine ja paremad teadmised Euroopa linnadest. Tegevuskava viiakse ellu partnerluste kaudu mitmetasandilise juhtimise vormis. Üks partnerlustest on keskendatud energiasüsteemi ümberkujundamisele. Muu hulgas on selle partnerluse eesmärk parandada energiatõhusust hoonete tasandil hoonete energiatõhusaks renoveerimise ja haldamise, sealhulgas nõustamise abil, et sellega ühtlasi leevendada energiaostuvõimetust. Lisaks käsitletakse hoonepartnerluses vajadust suurendada taskukohaste eluasemete arvu, võttes sealhulgas meetmeid taskukohase eluaseme investeeringute jälgimiseks, andes soovitusi väljatõstmise vältimiseks energiatõhusamaks renoveerimise teel, edendades seejuures koosrenoveerimist piirkondlikul tasandil ning täiendades ELi andmeid soo, vaesuse ja energia seose kohta.

Muud energiatõhusaks renoveerimise projektid, mis on suunatud -sotsiaalkorteritele

Kuigi projektis „FIESTA“ (87) ei käsitletud konkreetselt energiaostuvõimetuid kodumajapidamisi, elas arvestatav osa asjaomastest majapidamistest sotsiaalkorterites. Projekti raames tegeleti kütte- ja jahutussüsteemide tõhususega perekondades, keskendudes eriti haavatavamatele peredele. Energiaalase tasuta nõustamise teenistused 14 linnas andsid üksikisikutele nõu (kas silmast silma või interneti teel) ja tegid ukselt uksele energiaauditeid. Vähemalt 39 Euroopa linna on võtnud ametlikult kohustuse FIESTA mudelit korrata. Projekti raames töötati välja kodumajapidamiste kasutajasõbralikud energiasäästujuhendid, näiteks FIESTA energiatõhususe juhend (88) ja lühikesed animafilmid (89) bulgaaria, hispaania, horvaadi, inglise, itaalia ja kreeka keeles.

Programmi „Horisont 2020“ projekt „EnerSHIFT“ (2016. aasta veebruarist kuni 2019. aasta jaanuarini) (90) on mõeldud Liguuria piirkonna (Itaalia) sotsiaalkorterite sektorile. Projektiga pakutakse tehnilist abi teostatavusuuringute ettevalmistamiseks ja selle lõppeesmärk on käivitada energiateenuse ettevõtjate investeeringute pakkumine energiatõhususe lepingu kaudu. Projekt hõlmab ka ühtekuuluvuspoliitika vahendite kasutamist investeeringute käivitamiseks. Eesmärgiks on ligi 15 miljoni euro suurune investeerimisprogramm, et saavutada primaarenergia sääst 14,5 GWh aastas.

2018. aasta septembris lõppes esimene EnerSHIFTi hankemenetlus, mis oli suunatud 44 sotsiaalkorterile Genova provintsis (Itaalia) ning leping peaks allkirjastatama aasta lõpuks. Liguuria pangandussüsteemiga sõlmitud kokkuleppe eesmärk on hõlbustada energiateenuse ettevõtjatel laenu saada. Energiatõhususe lepingute rakendamise hõlbustamiseks muudeti sotsiaaleluasemete sektori piirkondlikku seadust nr 10/2004. Selle tulemusena ei ole kavandatud lepingute sõlmimiseks enam nõutav üürnike eelnev formaalne heakskiit.

Energiasüsteemi ümberkujundamise projekti „Transition Zero“ (91) eesmärk on suurendada energiasäästuhoonete levikut kogu Euroopas, seejuures keskendatakse tähelepanu eelkõige sotsiaalkorterite renoveerimisele. Tuginedes Madalmaade Energiesprongi edule, laiendab „Transition Zero“ Ühendkuningriigis ja Prantsusmaal renoveerimist, mille tulemusenarenoveeritud hoonete energia netotarve võrdub nulliga, kasutades katalüsaatorina sotsiaalkorterite sektorit. Energiesprong pakub ühendrenoveerimispakette, millel on pikaajaline garantii, mis muudab lahenduse äriliselt rahastavaks ja mastaabitavaks. „Transition Zero“ ei piirdu energiaostuvõimetuse leevendamisega – seda kasutatakse hoonete renoveerimiseks ka energiaostuvõimelisuse puhul. Selle ärimudeliga luuakse elujõulisi lahendusi, mille abil sotsiaalmajutusettevõtted saavad leevendada probleeme, mis on seotud taskukohase eluaseme ja energiaostuvõimetusega. Asjakohased aruanded on keskendatud sotsiaalkorterite struktuursetele finantstoodetele, energiatõhususe tagatistele ja renoveerimispakettide teostamise protokollidele, hankenäitajatele, renoveerimise riiklikule ja piirkondlikule regulatsioonile ning turgude hindamisele.

2.7.5. Poliitika ja meetmed, mis on suunatud üldkasutatavatele hoonetele – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt e

Horvaatias on kaasatud kaks projekti, mis algatati 2015. aastal Euroopa Regionaalarengu Fondi ja Ühtekuuluvusfondi investeeringute ühiskasutuse hõlbustamiseks avalike hoonete renoveerimisel:

a) energiatõhususe ja taastuvenergia süsteemi (RES) meetmete üksikasjaliku projekti koostamine hoonetes ning

b) investeeringud koolihoonete energiatõhusaks renoveerimisse.

240 taotluse hulgast valiti rahastamiseks välja 12 katseprojekti (viis projektidokumentide kohta ja seitse koolidesse tehtavate investeeringute kohta) (92).

Sloveenial on palju üldkasutatavaid pärandhooneid ja suur energiasäästu potentsiaal. Selliseid hooneid käsitletakse hoonete energiatõhususe direktiivi raames üldiselt siiski erandina. Sloveenia poliitikapakett sisaldab suuniseid (tehnilised soovitused) kultuuripärandi hulka kuuluvate hoonete renoveerimise kohta ja positiivseid kriteeriume, et hõlbustada kultuuripärandi hoonete kvalifitseerumist ELi ühtekuuluvuspoliitika vahenditest rahastamisele (93).

Programmi „Horisont 2020“ projekt „Premium Light Pro“ (94) on toetanud LED-valgustuse süsteemide kasutuselevõttu üheksa ELi riigi ametiasutustes ja eraettevõtetes. Eesmärgiks on aidata riigiasutustel välja töötada mõjus poliitika, et hõlbustada tõhusate uuenduslike valgusdioodidega valgustuse süsteemide kasutuselevõttu teenindussektoris. Projekti veebilehel on avaldatud keskkonnahoidliku riigihanke kriteeriumid ning suunised siseruumides ja välistingimustes kasutatavate LED-valgustuse süsteemide kohta.

Koostöö- ja toetusprojekti „EmBuild“ (95) eesmärk on

a) parandada piirkondlike/omavalitsusasutuste suutlikkust koguda vajalikke andmeid, et koostada üldkasutatavate hoonete sihiteadlikud, jätkusuutlikud ja realistlikud renoveerimisstrateegiad;

b) -teha kindlaks ja analüüsida renoveerimise kulutasuvaid meetodeid;

c) esitada poliitilisi soovitusi, et stimuleerida ehitiste kulutasuvat täielikku renoveerimist ja määrata kindlaks parimad tavad;

d) suunata avaliku sektori investeerimisotsuseid ja hõlbustada erasektori osalemist ning

e) mõõta eeldatavat energiasäästu ja laiemat kasu ning nendest teavitada.

2.7.6. Arukate tehnoloogiate ja oskuste algatused – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt f

2.7.6.1. Arukad tehnoloogiad

Programmi „Horisont 2020“ projekti „Smart-up“ (2015. aasta märtsist kuni 2018. aasta juulini) (96) eesmärk oli ergutada arukate arvestite ja majasiseste näidikute aktiivset kasutamist haavatavate tarbijate seas Hispaanias, Itaalias, Maltal, Prantsusmaal ja Ühendkuningriigis. Haavatavate kodumajapidamistega eriti lähedases kontaktis olevate sidusrühmade koolitamisel kasutati tugevat kaasamisstrateegiat. 46 koolitustel koolitati rohkem kui 550 esmatasandi töötajat (peamiselt sotsiaaltöötajad) ja nad andsid rohkem kui 4 460 haavatavale kodumajapidamisele nõu,

a) kuidas kasutada energiat tõhusamalt;

b) kuidas mõista elektri- ja/või gaasiarvesteid ja lugeda näitu ning

c) kuidas vähendada oma energiaarveid.

Hispaanias innustas projekt Barcelona omavalitsust rahastama sotsiaalprogrammi energiaostuvõimetuse vastu võitlemiseks. Selle abil koolitati 100 töötut ja nõustati rohkem kui 1 800 haavatavat kodumajapidamist. Teiseks positiivseks tulemuseks on see, et 32 % koolitatutest töötab praegu Barcelona kütteostuvõimetuse teabepunktides. Koolituspaketid ja lõplik mõjuaruanne on kättesaadavad projekti veebisaidil.

Projekti PEAKapp (97) raames soodustatakse energiasäästu, tuginedes inimloomuse võistlushimule, hõlbustades ühtlasi kodutarbijatel hetketurult ostetud puhta ja odava elektrienergia tarbimist. Kasutades juba paigaldatud elektriarvestite andmeid, innustab PEAKappi lahendus energiat tõhusamalt kasutama ning tarbima energiat sellisel ajal, mil toodetakse rohkem taastuvenergiat, võimaldades sellega sotsiaalkorterite elanikel elektriturul aktiivselt osaleda ja raha säästa. PEAKapp kontrollib praegu seda IKT-lahendust tegelikes tingimustes enam kui 2 500 kodumajapidamises Austrias, Eestis, Lätis ja Leedus.

Projekti „MOBISTYLE“ (98) eesmärk on motiveerida käitumise muutust, suurendades tarbijate teadlikkust, pakkudes info- ja kommunikatsioonitehnoloogia (IKT) teenuste kaudu huvipakkuvat kohandatud teavet kasutaja energiatarbimise, siseruumide elukeskkonna ja tervise kohta. Käitumise muutus saavutatakse teadlikkuse suurendamise kampaaniatega, mille käigus julgustatakse lõppkasutajaid aktiivselt oma energiatarbimist muutma ning parandama samal ajal tervist ja heaolu. MOBISTYLE'i lahendus ja kohandatud teenuseid on katsetatud tegelikes toimimistingimustes viies riigis (99).

Eco-Boti (100) eesmärk on kasutada hiljutisi vestlusroboti (chat-bot) vahendi alal tehtud edusamme ja täiustatud signaalitöötlust (st energiajaotust), kasutades väikese resolutsiooniga aruka arvesti tüüpi andmeid; eesmärk on muuta nende käitumine energiatõhusamaks. Eco-Boti eesmärk on personaalne virtuaalne energiaassistent, mis annab vestlusroboti vahendi kaudu (seadme tasandil) seadme kohta teavet energiatarbimise kohta.

2.7.6.2. Oskuste arendamise kavad

Algatuse „BUILD UP Skills“ (101) eesmärk on ühendada Euroopa hoonesektori tööjõud ja suurendada kvalifitseeritud töötajate arvu. Selles keskendutakse töökohas toimuvale õppele ning käsitööliste ja teiste kohapealsete töötajate koolitamisele energiatõhususe ja hoonetes kasutatava taastuvenergia valdkonnas, ning sellel on kolm põhikomponenti:

a) riiklike kvalifikatsiooniplatvormide ja kvalifikatsioonistrateegiate koostamine aastaks 2020 (I sammas: 2011–2013);

b) kvalifikatsiooni- ja koolitusprogrammide arendamine ja ajakohastamine (II sammas: alates 2013. aastast) ning

c) üleeuroopaline koordineeritud toetustegevus (vahetused ELi piires).

Algatuse „BUILD UP Skills“ projektis Construye2020 (Hispaania) (102) töötati välja mobiilseadmete rakendus, mida võib kasutada hoonete renoveerimise valdkonna tööde, eelkõige alumiiniumi töötlemise, isoleerimise, energiatõhususe ja taastuvenergia süsteemide, energiatõhususe ja tõhusate paigaldiste valdkonna kasulike tavade õppevahendina. Projekti viiakse ellu koostöös riikliku kvalifikatsiooniinstituudiga, et töötada välja uus maasoojuspumpade paigaldamise kvalifikatsioon.

BUILD UP Skills Netherlands@Work (103) on koostanud kaheksa oskustöölise kutsealase pädevuse profiili energiasõltumatute hoonete ehitamiseks vajalike oskuste kohta. Äpp võimaldab oskustöölistel valida oma varasemate teadmiste põhjal sobiv kursus.

Algatuse „BUILD UP Skills“ projekti „BEEP“ (Soome) (104) partnerid on töötanud välja innovaatilise koolitusmeetodi (koolitajatele ja töötajatele), millega viiakse energiatõhusa ehituse parimad tavad terviklikku töövahendisse, mis sisaldab järgmist:

a) slaidiseeriad ja õppevideod viies keeles;

b) iseseisva õppe materjalid töötajatele;

c) pilootkoolitus „muutuste läbiviijatele“ (kogenud töötajad/juhendajad, kes suudavad näidata ja selgitada, kuidas töö kvaliteeti parandada) ja

d) kohapealne koolituse saadik, kes täidab töötajate pilootkoolitusel osalema veenmises otsustavat rolli.

Algatuse „BUILD UP Skills“ projektiga „Qualishell“ (Rumeenia) (105) toetati soojustussüsteemide ja hea soojapidavusega aknasüsteemide paigaldajate riiklike kvalifikatsioonikavade rakendamist, et tagada hoonete kesta suur energiatõhusus ja toetada üleminekut energiasäästuhoonetele.

2.7.6.3. Ekspertide koolitamine ja sertifitseerimine

Saksamaal peetakse föderaalvalitsuse energiatõhususe programmide energiatõhususekspertide riiklikku nimekirja, et parandada kohalikke energiakonsultatsiooniteenuseid järgmiste vahendite abil:

a) ühtsed kvalifikatsioonikriteeriumid;

b) tõendid korrapärase täiendõppe kohta ja

c) tulemuste pisteline kontroll.

Sloveenial on oma õigusaktis, millega võetakse üle energiatõhususe direktiiv, hoonete energiatõhususe direktiiv ja taastuvenergia direktiiv, (106) ühist koolitamist/sertifitseerimist käsitlev artikkel, ning sellega saavutatakse koostoime koordineeritud moodulõppe meetodi kaudu.

Horvaatias on arhitektuuri-, ehitus- ja hoonestusteenuste spetsialistide energiatõhususe koolitusprogrammid kestnud alates 2009. aastast. Eesmärgiks on ühtlasi parandada nende inseneride teadmisi, kelle pädevus võimaldab neil käsitleda ehitustööd ja hooneid tervikuna energiaomaduste seisukohast.

Liikmesriigid võiksid oma riikliku hariduspoliitika raames kaaluda energiatõhususe lisamist ehitusspetsialistide (nt inseneride ja arhitektide) õppekavadesse ja programmidesse.

2.7.7. Eeldatava energiasäästu ja laiema kasu hinnang – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõike 1 punkt g

Riikliku energiatõhususe tegevuskava juhendi B lisa punktis 5 on loetletud punktid, mida tuleks eeldatava energiatõhususe ja laiema kasu tõenduspõhise hinnangu koostamisel analüüsida.

Küprose, Leedu, Rootsi, Rumeenia, Soome ja Tšehhi Vabariigi 2017. aasta pikaajalised renoveerimisstrateegiad on hoone renoveerimise laiema kasu mõõtmise püüdluste hea tava näiteks (107).

Programmi „Horisont 2020“ projekti „COMBI“ (108) eesmärk oli mõõta -energiatõhususe arvukaid energiaga mitteseotud hüvesid, et lisada need poliitikakujunduse otsustusprotsessi toetavatesse raamistikesse. Projekti käigus töötati välja veebipõhine vahend, (109) mis visualiseerib ja väljendab võimaluse korral rahaliselt energiatõhususe valdkonnas tehtud paranduste laiemat kasu. Kaheksa 21st lõppkasutaja energiatõhususe parandamise meetmest hõlmavad hooneid (110).

Praegu on käivitatud arvukalt algatusi, mille eesmärk on vähendada olelusringi CO2-heidet. Prantsusmaa algatuse „E+C“eesmärk on energiavaldkonna CO2 reguleerimine 2020. aastaks. Soome on koostanud vähese CO2-heitega ehitamisele ülemineku tegevuskava. Eesmärgiks on rakendada 2025. aastaks erinevate hoonetüüpide olelusringi CO2-heite regulatiivsed piirmäärad. VTT läbiviidud mõjuanalüüsis jõutakse järeldusele, et uues hoones on võimalik vähendada CO2-heidet aastas kokku 0,5 miljonit tonni. See hõlmab lisakokkuhoidu (lisaks energiasäästuhoonete energiatõhususe läbivaadatud normidele), mis põhineb täieliku olelusringi kontseptsiooni rakendamisel. See on ligi 10 % Soome ELi 2030. aastaks võetud kohustuste täitmise kogumahajäämusest. Saksamaal tuleb föderaalsel tasandil („Bundesbauten“) järgida föderaalvalitsuse omandis olevate uute hoonete puhul säästvussuuniseid. Need suunised on koostatud säästvuse hindamise süsteemi „BNB“ (Bewertungssystem Nachhaltiges Bauen) raames ja hõlmavad uute hoonete olelusringi hindamise arvutust ja võrdlusaluseid. Hea näide kohalikult tasandilt on Londoni linnapea keskkonnapoliitika, milles viidatakse kogu olelusringi CO2-heitele. Käimas on arutelud selle üle, kuidas lisada see kontseptsioon Londoni keskplaneeringusse, mis peaks valmima 2019. aastal.

Muud vahendid

— Promoting healthy and highly energy performing buildings in the European Union (111) (Tervislike ja väga energiatõhusate hoonete edendamine Euroopa Liidus), JRC aruanne (2017);

— Maailma Terviseorganisatsioon, „WHO housing and health guidelines“ (112) (WHO eluaseme- ja tervisesuunised);

— BPIE uuring kogu ELi hõlmava modelleerimise kohta, mis keskendub tervisele, heaolule ja tootlikkusele koolides, kontorites ja haiglates (113).

2.7.8. Mehhanismid, millega toetatakse investeeringute tegemist renoveerimisse – hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2a lõige 3

Järgmised juhised on seotud finantsmehhanismide liikidega, mille kättesaadavust peavad liikmesriigid hõlbustama.

Veel üks edukate kavade näidete allikas on Good practice in energy efficiency (energiatõhususe hea tava) 7. peatükk (viidatud punktis 2.4).

2.7.8.1. Projektide koondamine

a) Projekti „PadovaFIT!“ (114) eesmärk on renoveerida mitmepereelamuid energiatõhususe lepingute sõlmimise kaudu. Sellega koondatakse kohaliku omavalitsuse piires nõudlus, rühmitades kõik asjaomased hooned kriitilise massi loomiseks, tagades soodsad majanduslikud tingimused ja garanteerides pakkujate töö kvaliteedi. Alates 2014. aastast on konsortsium kaasanud elamuühistuid kogu Padova linnas (Itaalia), et luua energiatõhusaks renoveerimise nõudlust. Vahepeal on omavalitsus sõlminud hankelepingu erasektori energiateenuse ettevõtjaga, kes sõlmib iga elamuühistuga lepingu ja rahastab seejärel energiatõhusaks renoveerimist, mille eest makstakse energiasäästu kaudu.

b) Projektis „MARTE“ (115) töötati välja Marche piirkonna (Itaalia) tervishoiusektori hoonete täielikult energiatõhusaks renoveerimise investeeringud. See hõlmas keerulist rahastamisstruktuuri, milles ühendati sihipäraselt avaliku sektori (ERF) ja erasektori (energiateenuse ettevõtja/energiatõhususe leping) vahendid. Samuti pani see aluse suuremahulisele kordamisele teistes tervishoiustruktuurides (piirkonnas ja mujal Itaalias) ja teistes sektorites, nagu sotsiaalkorterid ja jäätmekäitlus, eelkõige suutlikkuse suurendamise ja energiatõhususe lepingu mudeli -edendamise kaudu.

c) Projekti „ZagEE“ (116) raames pakuti Zagrebis (Horvaatia) energiatõhususe ja taastuvenergia investeeringute koondportfelli koostamiseks projektiarenduse kohandatud abi. Selle eesmärk oli üldkasutatavate hoonete (linna büroohooned, alg- ja keskkoolid, lasteaiad, tervisekeskused, vanadekodud jne) ja avalike kohtade valgustuse moderniseerimine. Rahastamiskavas kasutati eelarvevahendeid, pangalaene ning riiklikke ja ELi toetusi.

d) Projekti „ESCOLimburg2020“ (117) raames on riiklik võrguettevõtja Infrax töötanud välja ühendteenuse munitsipaalhoonete energiatõhusaks renoveerimise kiirendamiseks, hõlmates kõik etapid alates audititest kuni ehitamise ja rahastamiseni. Üldkasutatavate hoonete renoveerimisse on investeeritud üle 20 miljoni euro.

e) Projekt „PARIDE“ on suurepärane näide „komplektina müügist“ (praegusel juhul avalike kohtade tänavavalgustuse uuendamiseks) ilma asjaomaste omavalitsuste eelnevate investeeringukuludeta ja ühisest hankemenetlusest tulenevate väiksemate tehingukuludega Teramo provintsi (Itaalia) 33 omavalitsuse 25 miljoni euro suuruse energiatõhususe hankeprogrammi jaoks.

f) Projektis „CITYNVEST“ (118) tehti võrdlus ja koostati juhised innovaatiliste rahastamismudelite kohta Euroopas hoonete renoveerimiseks (119) dokumentides A review of local authority innovative large scale retrofit financing and operational models (Ülevaade kohalike omavalitsuste innovaatilistest suuremahulise renoveerimise rahastamis- ja tegevusmudelitest) ja How to launch ambitious energy retrofitting projects in your region (120) (Kuidas käivitada teie piirkonnas ambitsioonikaid energiatõhusaks renoveerimise projekte), milles keskendutakse ühiskondlike hoonete renoveerimise ühtse kontaktpunkti lähenemisviisile.

2.7.8.2. Energiatõhususe meetmete tajutava riski vähendamine

a) Energiatõhususe meetmete standardimine suurendab investorite usaldust. Toimimisriskide vähendamiseks võib kasutada protokolle ning korraldada protokollide rakendamist ja projektide sertifitseerimist käsitlevaid koolitusi. Euroopa investorite usalduse loomise projekt „Investor Confidence Project“ (ICP), (121) mida toetatakse programmi „Horisont 2020“ kahe projektiga (ICPEU ja I3CP), töötab välja standardprotokolle ja asjaomaseid vahendeid, nagu projekti arendamise andmed. Sidusrühmade võrgustiku kaudu pakub see projekt projektiarendajatele tehnilist abi, et sertifitseerida projekte ja programme „investeeringuvalmis energiatõhususe“ (IREE) projektidena. Projekt teeb koostööd ka finantseerimisasutustega, et aidata neil lülitada IREE oma investeerimis- ja laenuandmismenetlustesse.

b) Säästva energia varade hindamise raamistiku standardimise ja sellest teavitamise projekti („Standardisation and communication of sustainable energy asset evaluation framework“) (SEAF) (122) raames arendati välja väiksemate säästva energia projektide hindamise ja võrdlemise (energiatõhusus, nõudlusele reageerimine, taastuvatest energiaallikatest hajustootmine, energiasalvestus jne) jaoks terviklik IT-põhine platvorm, vähendades seega lõhet projekti arendajate ja investorite vahel. Töötati välja vahend (eQuad), (123) mis ühendab ICP (Investor Confidence Project) protokolle ning sisaldab hindamise, optimeerimise, riskihindamise ja edastamise (kindlustamise) komponenti.

c) Energiasäästliku hüpoteegi algatuse eesmärk on luua standarditud Euroopa tasandi „energiatõhususe hüpoteek“. Eesmärk on anda soodsamaid hüpoteeklaene hooneomanikele, kes soovivad parandada oma hoonete energiatõhusust, võttes arvesse energiatõhususe positiivset mõju hoone väärtusele ja maksehäiretele. Juunis 2018 algas katseetapp, milles osales rohkem kui 35 panka.

d) Leidub võimalusi muuta energiatõhusus institutsioonilistele investoritele huvipakkuvaks ja toetada energiatõhususega seotud varade refinantseerimist. Läti Baltikumi energiatõhususe fond (LABEEF) pakub energiateenuse ettevõtjatele pikaajalist rahastamist energiamärgise lepingute (124) sõlmimise ja energiatõhususe roheliste võlakirjade emiteerimisega.

e) Projektis „EUROPACE“ (125) töötatakse välja laiendatavat maksupõhist rahastamismehhanismi, mille kohaselt pikaajaline tagasimaksekohustus on seotud pigem vara kui selle omanikuga ning kohalikud omavalitsused tagavad tagasimaksmise kinnisvaramaksuga koos kogutud erimaksu kaudu.

2.7.8.3. Avaliku sektori raha erasektori investeeringute suurendamiseks või turutõrgete kõrvaldamiseks

a) Avaliku sektori vahenditest kaasrahastatavate laenuskeemide näiteid: i) kortermajade ajakohastamise fondid (Leedu); (126) ii) laenude, tehnilise abi ja toetuste ühendamine kortermajade renoveerimiseks (Eesti); (127) iii) Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW) – toetused ja laenud renoveerimise jaoks (Saksamaa) (128) ja iv) SlovSEFF (Slovakkia) (129).

b) Näiteid riskijagamisvahendite (nt laenud, tagatised ja tehniline abi) kohta: i) energiatõhususe rahastamine erasektori vahenditest (PF4EE) (130) ja ii) arukate hoonete aruka rahastamise (Smart Finance for Smart Buildings) tagatisvahend (v