3.

23. juulil 2014 võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 912/2014, ( 1 ) millega kehtestatakse rahalise vastutuse kindlaksmääramise raamistik investori ja riigi vaheliste vaidluste lahendamisel vahekohtutes, mis on loodud rahvusvaheliste lepingutega, mille osaline on Euroopa Liit (edaspidi „määrus (EL) nr 912/2014“) ( 2 ) . Määrust kohaldatakse kolmanda riigi hageja poolt energiaharta lepingu alusel algatatud investori ja riigi vaheliste vaidluste suhtes. Kõnealuses määruses sätestatakse eelkõige järgmist. A. Määruse (EL) nr 912/2014 artikli 4 lõike 1 kohaselt on Euroopa Liidu institutsioonide, organite või asutuste poolset kohtlemist käsitlevates vaidlustes kostjaks liit. B. Vaidluste puhul, mis käsitlevad täielikult või osaliselt liikmesriigipoolset kohtlemist on määruse (EL) nr 912/2014 artiklis 8 sätestatud et: 1. Kui komisjon saab hagejalt teate, milles hageja väljendab oma kavatsust algatada lepingu kohaselt vahekohtumenetlus, teatab ta sellest viivitamata asjaomasele liikmesriigile. Kui hageja teatab oma kavatsusest algatada vahekohtumenetlus liidu või liikmesriigi vastu, teatab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule 15 tööpäeva jooksul alates teate saamisest hageja nime, seda, milliseid lepingu sätteid on väidetavalt rikutud, millist majandussektorit nõue puudutab, milline on väidetavalt lepinguga vastuolus olev kohtlemine ja nõutava kahjuhüvitise summa. 2. Kui liikmesriik saab hagejalt teate, milles see väljendab oma kavatsust algatada vahekohtumenetlus, teatab ta sellest viivitamata komisjonile. Määruse (EL) nr 912/2014 artiklis 9 sätestatakse lisaks, et: 1. Asjaomane liikmesriik on kostja, välja arvatud juhtudel, kui tekib üks järgmistest olukordadest: a) komisjon on pärast artikli 6 kohaselt peetud konsultatsioone teinud otsuse käesoleva artikli lõigete 2 või 3 kohaselt 45 päeva jooksul alates artiklis 8 osutatud teate saamisest või teavitamisest või b) liikmesriik on pärast artikli 6 kohaselt peetud konsultatsioone kinnitanud komisjonile 45 päeva jooksul alates artiklis 8 osutatud teate saamisest või teavitamisest kirjalikult, et ta ei kavatse olla kostja. Kui tekib ükskõik kumb punktides a või b osutatud olukord, on kostja liit. 2. Komisjon võib rakendusaktidega otsustada liikmesriikidele esitatud täieliku ja tasakaalustatud faktipõhise analüüsi ning õigusliku põhjenduse alusel, artikli 22 lõikes 2 osutatud nõuandemenetluse kohaselt, et kostja on liit, kui tekib üks või mitu järgmistest olukordadest: a) liit kannab kogu või vähemalt osalist vaidlusest tulenevat võimalikku finantsvastutust artiklis 3 sätestatud kriteeriumide kohaselt või b) vaidlus käsitleb ka liidu institutsioonide, organite või asutustepoolset kohtlemist. 3. Komisjon võib rakendusaktidega otsustada liikmesriikidele esitatud täieliku ja tasakaalustatud faktipõhise analüüsi ning õigusliku põhjenduse alusel artikli 22 lõikes 3 osutatud kontrollimenetluse kohaselt, et kostja on liit, kui sarnane kohtlemine on vaidlustatud WTOs liidu vastu esitatud seotud nõudes, kui on loodud toimkond ja nõue käsitleb sama konkreetset õigusküsimust ning on vaja tagada järjepidevad argumendid WTO vaidluse puhul. […] 5. Komisjon ja asjaomane liikmesriik alustavad pärast artiklis 8 osutatud teate saamist või teavitamist viivitamata artikli 6 kohaselt konsultatsioonide pidamist juhtumi käsitlemiseks käesoleva artikli kohaselt. Komisjon ja asjaomane liikmesriik tagavad, et lepingus sätestatud tähtaegadest peetakse kinni. C. Kui määruse (EL) nr 912/2014 eespool nimetatud sätete kohaselt on määratud kindlaks, kes on vaidluses kostja, teatab Euroopa Liit sellest hagejale 60 päeva jooksul alates kuupäevast, mil hageja teatas oma kavatsusest algatada vaidlus. See ei piira Euroopa Liidu ja liikmesriikide pädevuste jaotust investeeringute puhul.