I lisa

Konventsioon

piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitsmise ja kasutamise kohta, koostatud Helsingis 17. märtsil 1992

Ühendatud Rahvaste Organisatsioon

1992

Konventsioon piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitsmise ja kasutamise kohta

PREAMBUL

KÄESOLEVA KONVENTSIOONI OSALISRIIGID,

PIDADES SILMAS, et piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitsmine ja kasutamine on oluline ja edasilükkamatu ülesanne, mille tõhus täitmine saab olla tagatud vaid tõhustatud koostöö kaudu,

VÄLJENDADES OMA HOOLT nii pika- kui lühiajaliste kahjulike mõjude olemasolu ja ohtude pärast, samuti muutuste pärast piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede keskkonnatingimustes, mis mõjutavad Euroopa Majanduskomisjoni liikmesriikide keskkonda, majandust ja heaolu,

RÕHUTADES vajadust võtta rangemaid rahvuslikke ja rahvusvahelisi meetmeid, et vältida, kontrollida ja vähendada ohtlike ainete sattumist veekeskkonda ning vähendada eutrofeerumist ja hapestumist, samuti merekeskkonna reostumist, eelkõige ranniku lähedal ja maismaa-allikatest lähtuvate saasteainete osas,

TUNNUSTADES pingutusi, mida on Euroopa Majanduskomisjoni liikmesriikide valitsused juba teinud, et tugevdada kahe- ja enamapoolset koostööd piiriülese reostuse ennetamise, kontrollimise ja vähendamise, vee säästliku majandamise, olemasolevate veeressursside säilitamise ning keskkonnakaitse alal,

TULETADES MEELDE Stockholmi keskkonnakonverentsi deklaratsiooni sätteid ja põhimõtteid, Euroopa Julgeoleku- ja Koostöökonverentsi lõppakti, Euroopa Julgeoleku- ja Koostöökonverentsi osalisriikide esindajate istungjärkudel Madridis ja Viinis vastu võetud lõppakte ning keskkonnakaitse regionaalset strateegiat ja loodusressursside otstarbekat kasutamist Euroopa Majanduskomisjoni liikmesriikides kuni 2000. aastani ja pärast seda,

OLLES TEADLIK Ühendatud Rahvaste Organisatsiooni majanduskomisjoni rollist Euroopa jaoks rahvusvahelise koostöö edendamisel piiriüleste veekogude reostuse vältimisel, kontrollimisel ja vähendamisel ning piiriüleste veekogude otstarbekal kasutamisel, samuti sellega seoses tuletades meelde Euroopa Majanduskomisjoni deklaratsiooni veereostuse vältimise ja kontrollimise viiside kohta, mis hõlmab ka piiriülest reostust; Euroopa Majanduskomisjoni deklaratsiooni vee otstarbeka kasutamise kohta; Euroopa Majanduskomisjoni koostööpõhimõtteid piiriülesete veekogude alal; Euroopa Majanduskomisjoni hartat põhjavee majandamise kohta; ning tegevusjuhendit piiriüleste siseveekogude juhureostuse kohta,

VIIDATES Euroopa Majanduskomisjoni 42. ja 44. istungjärgul vastu võetud otsustele I (42) ja I (44) ning Euroopa Julgeoleku- ja Koostöökonverentsi kohtumise tulemustele keskkonnakaitse alal (Sofia, Bulgaaria, 16. oktoober kuni 3. november 1989),

RÕHUTADES, et liikmesriikide vaheline koostöö piiriüleste veekogude kaitsmise ja kasutamise alal peaks esmajärjekorras toimuma sama veekogu puudutavate piiridega riikide vaheliste kokkulepete väljatöötamise kaudu, eelkõige kui sellesisuliste kokkulepeteni pole veel jõutud,

ON KOKKU LEPPINUD JÄRGMISES:

Artikkel 1

Mõisted

Käesolevas konventsioonis kasutatakse mõisteid järgmises tähenduses:

1. Piiriülene veekogu – igasugused pinna- või põhjaveed, mis tähistavad või ületavad riigipiire või paiknevad kahe või enama riigi piiridel; need piiriülesed veekogud, mis voolavad otse merre, lõpevad sirglõiguga risti üle suudme vastaskallaste madalveejoone asuvate punktide vahel.

2. Piiriülene mõju – igasugune oluline kahjulik mõju keskkonnale, mis põhjustab muutusi piiriüleste veekogude keskkonnatingimustes, ning mis on tekkinud inimtegevuse tagajärjel kas täielikult või osaliselt alal, mis kuulub teise osalisriigi jurisdiktsiooni alla. Keskkonnamõju tähendab mõju inimese tervisele ja turvalisusele, taimestikule, loomastikule, pinnasele, õhule, veele, kliimale, maastikule ja ajaloomälestistele või muudele objektidele või keskkonnategurite koosmõju; see tähendab ka mõju, mida nende tegurite muutumine avaldab kultuuripärandile või sotsiaal-majanduslikule olukorrale.

3. Osalisriik – kui kontekst ei viita millelegi muule, siis käesoleva konventsiooni lepinguosaline.

4. Kaldaäärsed osalisriigid – osalisriigid, mille riigipiir puudutab sama piiriülest veekogu.

5. Ühisasutus – kahe- või enamapoolne komisjon või muu asjakohane asutus, mis korraldab kaldaäärsete osalisriikide vahelist koostööd.

6. Ohtlikud ained – ained, mis on mürgised, kantserogeensed, mutageensed, teratogeensed või bioakumuleeruvad, eriti kui need ained on püsivad.

7. Parim võimalik tehnika (käesolev mõiste on määratletud käesoleva konventsiooni I lisas).

I OSA

KÕIKI OSALISRIIKE PUUDUTAVAD SÄTTED

Artikkel 2

Üldsätted

1. Osalisriigid võtavad kõik asjakohased meetmed, et vältida, kontrollida ja vähendada igasugust piiriülest mõju.

2. Osalisriigid võtavad eelkõige kõik asjakohased meetmed, et:

a) vältida, kontrollida ja vähendada veereostust, mis põhjustab või võib põhjustada piiriülest mõju;

b) tagada piiriüleste veekogude ökoloogiliselt tõhus ja otstarbekas majandamine, veeressursside säilimine ja keskkonnakaitse;

c) tagada, et piiriüleseid veeressursse kasutatakse mõistlikul ja kohasel viisil, võttes eelkõige arvesse nende piiriülest iseloomu tegevustes, mis põhjustavad või võivad põhjustada piiriülest mõju;

d) tagada ökosüsteemide säilimine ja, kui see osutub vajalikuks, siis ökosüsteemide taastamine.

3. Võetakse meetmeid, et vältida, kontrollida ja vähendada veereostust, esmajärjekorras reostuse tekkekohas.

4. Käesolevad meetmed ei tohi otseselt või kaudselt põhjustada reostuse kandumist keskkonna muudesse osadesse.

5. Käesoleva artikli lõikes 1 ja 2 viidatud meetmeid võttes juhinduvad osalisriigid alljärgnevatest põhimõtetest:

a) ettevaatuspõhimõte, mille järgi tegevus ohtlike ainete poolt põhjustatud võimaliku piiriülese mõju vältimiseks ei tohi edasi lükkuda põhjusel, et teadusuuringud ei ole ühelt poolt täielikult tõestanud nende ainete ohtlikkust, kuigi teiselt poolt on piiriülese mõju oht olemas;

b) põhimõte, et saastaja maksab, mille järgi tasub reostuse põhjustaja reostuse vältimise, kontrollimise ja vähendamise meetmete võtmiseks vajalikud kulud;

c) veeressursse majandatakse praeguse põlvkonna vajadusi arvesse võttes ning ohustamata tulevaste põlvede võimalust rahuldada oma vajadusi.

6. Kaldaäärsete osalisriikide koostöö toimub võrdsuse ja mõlemapoolsuse põhimõttel, eriti läbi kahe- või enamapoolsete kokkulepete, et arendada välja ühtsed tegutsemisviisid, programmid ja strateegiad asjakohastel valgaladel või nende osadel, eesmärgiga vältida, kontrollida ja vähendada piiriülest mõju ning kaitsta piiriüleste veekogude keskkonda või keskkonda, mida need veekogud mõjutavad, sealhulgas merekeskkond.

7. Käesoleva konventsiooni kohaldamine ei tohi halvendada keskkonnatingimusi ega suurendada piiriülest mõju.

8. Käesoleva konventsiooni sätted ei tohi mõjutada osalisriikide õigust eraldi või ühiselt kohaldada ja rakendada veel rangemaid meetmeid, kui käesolevas konventsioonis on sätestatud.

Artikkel 3

Vältimine, kontrollimine ja vähendamine

1. Et vältida, kontrollida ja vähendada piiriülest mõju, arendavad, kohaldavad, rakendavad ja, niipalju kui võimalik, võtavad osalisriigid asjakohaseid õigus-, haldus-, majandus-, finants- ja tehnilisi meetmeid, et tagada muu hulgas järgmist:

a) saasteainete heitmist keskkonda välditakse, kontrollitakse ja vähendatakse tekkekohas, näiteks vähe- ja mittesaastava tehnoloogia abil;

b) piiriüleseid veekogusid kaitstakse punktreostusallikate eest reovete keskkonda heitmise eelneva litsentsimisega pädevate riiklike asutuste poolt, ning reovete keskkonda lubatud heitmise üle teostatava järelevalve ja kontrollimisega;

c) lubades kehtestatud piirangud reovete keskkonda heitmise kohta põhinevad parimal võimalikul tehnikal ohtlike ainete keskkonda heitmise kohta;

d) rangemaid meetmeid, isegi kui need üksikjuhtudel viivad keelustamiseni, kohaldatakse siis, kui vee kvaliteet või ökosüsteem seda nõuab;

e) olmereovett puhastatakse vähemalt bioloogiliselt või samaväärselt, vajaduse korral kasutatakse astmelist puhastamist;

f) võetakse asjakohaseid meetmeid nagu parima võimaliku tehnika kohaldamine, et vähendada toitainete pääsemist vette tööstuslikest ja olmeallikatest;

g) asjakohaseid meetmeid ja parimat keskkonnapraktikat arendatakse ja rakendatakse vähendamaks toitainete ja ohtlike ainete pääsemist vette hajureostusallikatest, eriti kui peamised allikad on põllumajanduslikud (suunised parima keskkonnapraktika arendamise kohta on toodud käesoleva konventsiooni II lisas);

h) kohaldatakse keskkonnamõju hindamist ja muid hindamisviise;

i) edendatakse veeressursside säästlikku majandamist, sealhulgas ökosüsteemidele orienteeritud lähenemist;

j) arendatakse situatsiooniplaneerimist;

k) põhjavee reostuse ennetamiseks võetakse erilisi lisameetmeid;

l) vähendatakse juhureostuse ohtu.

2. Sel eesmärgil sätestab iga osalisriik reovete heitmise piirid punktreostusallikatest pinnavette, mis põhineb parimal võimalikul tehnikal, mida saab spetsiaalselt kohaldada erasektorile või tööstustele, kust satuvad keskkonda ohtlikud ained. Käesoleva artikli lõikes 1 nimetatud asjakohased meetmed punkt- ja hajureostusallikate poolt ohtlike ainete vette sattumise vältimise, kontrollimise ja vähendamise kohta võivad muu hulgas sisaldada nende ainete tootmise või kasutamise täielikku või osalist keelustamist. Arvesse võetakse olemasolevat nimekirja selliste tööstusvaldkondade või tööstusharude ning ohtlike ainete kohta, mis on nimetatud rahvusvahelistes konventsioonides või eeskirjades, mida saab käesoleva konventsiooni käsitlusalal kohaldada.

3. Lisaks määratleb iga osalisriik, kui see on asjakohane, veekvaliteedi eesmärgid ja võtab vastu veekvaliteedi kriteeriumid piiriülese mõju vältimiseks, kontrollimiseks ja vähendamiseks. Üldine juhend selliste eesmärkide ja kriteeriumide arendamise kohta on toodud käesoleva konventsiooni III lisas. Vajaduse korral taotlevad osalisriigid käesoleva lisa ajakohastamist.

Artikkel 4

Järelevalve

Osalisriigid loovad piiriüleste veekogude seisundi üle järelevalve teostamise programme.

Artikkel 5

Teadus- ja arendustegevus

Osalisriigid teevad koostööd teadusuuringute teostamisel ja tõhusate ennetustehnikate arendamisel piiriülese mõju vältimiseks, kontrollimiseks ja vähendamiseks. Seepärast võtavad osalisriigid arvesse kahe- või enamapoolsel alusel asjakohast rahvusvahelist teadustegevust, et algatada või tõhustada spetsiifilisi uurimisprogramme, mille eesmärk on vajaduse korral muu hulgas järgmine:

a) ohtlike ainete mürgisuse ja saasteainete kahjulikkuse hindamise meetodid;

b) saasteainete ja nendega seonduvate protsesside esinemise, leviku ja keskkonnamõjude parem tundmine;

c) keskkonnahoidlike tehnoloogiate ning tootmis- ja tarbimisviiside arendamine ja kohaldamine;

d) tõenäoliselt piiriülest mõju omavate ainete kasutuselt järkjärguline kõrvaldamine ja/või asendamine;

e) ohtlike ainete kahjutustamise keskkonnahoidlikud meetodid;

f) piiriüleste veekogude seisundi parandamise erimeetodid;

g) keskkonnahoidlike vesiehitus- ja veejaotustehnikate arendamine;

h) piiriülese mõju põhjustatud kahjude füüsiline ja rahaline hindamine.

Osalisriigid vahetavad käesolevate uurimisprogrammide tulemusi vastavalt käesoleva konventsiooni artiklile 6.

Artikkel 6

Teabevahetus

Osalisriigid tagavad laialdase teabevahetuse käesoleva konventsiooni sätetega reguleeritud asjaolude osas nii varases staadiumis kui võimalik.

Artikkel 7

Vastutus

Osalisriigid toetavad asjakohaseid rahvusvahelisi jõupingutusi, et töötada välja reeglid, kriteeriumid ja menetlused vastutuse alal.

Artikkel 8

Teabe kaitsmine

Käesoleva konventsiooni sätted ei mõjuta osalisriikide õigusi ega kohustusi kaitsta tööstus- või ärisaladusi puudutavat teavet, sealhulgas intellektuaalset omandit või riigisaladusi, vastavalt nende riigisisesele õigussüsteemile ning kohaldatavatele riigiülestele õigusaktidele.

II OSA

KALDAÄÄRSEID OSALISRIIKE PUUDUTAVAD SÄTTED

Artikkel 9

Kahe- võienamapoolne koostöö

1. Kaldaäärsed osalisriigid sõlmivad võrdsuse ja mõlemapoolsuse alusel kahe- või enamapoolseid lepinguid, kui neid veel ei ole, või vajaduse korral kohandavad olemasolevaid lepinguid kõrvaldamaks vastuolud käesoleva konventsiooni põhimõtetega, et määratleda osalisriikide vastastikused suhted ja tegutsemine piiriüleste mõjude vältimise, kontrollimise ja vähendamise osas. Kaldaäärsed osalisriigid määratlevad koostöölepingu kehtivusalaks oleva valgala või selle osa(d). Käesolevad kokkulepped või korraldused hõlmavad käesoleva konventsiooniga hõlmatud olulisi asjaolusid, samuti kõiki muid asjaolusid, mida kaldaäärsed osalisriigid võivad pidada oluliseks, et teha koostööd.

2. Käesoleva artikli lõikes 1 mainitud kokkulepped näevad ette ühisasutuste asutamist. Nende ühisasutuste ülesanded on, ilma et need piiraksid asjakohaste olemasolevate kokkulepete kohaldamist, muu hulgas järgmised:

a) koguda, võrrelda ja hinnata andmeid, et tuvastada reostusallikaid, mis võivad põhjustada piiriülest mõju;

b) töötada välja ühised järelevalveprogrammid vee kvaliteedi ja kvantiteedi mõõtmiseks;

c) pidada arvestust ja vahetada teavet käeoleva artikli lõike 2 punktis a nimetatud reostusallikate kohta;

d) töötada välja reovee heitekoguste piirangud ning hinnata kontrollprogrammide tõhusust;

e) töötada välja ühised veekvaliteedi eesmärgid ja kriteeriumid, võttes arvesse käesoleva konventsiooni artikli 3 lõike 3 sätteid, ning pakkuda välja asjakohaseid meetmeid olemasoleva veekvaliteedi säilitamiseks ja vajaduse korral parandamiseks;

f) arendada kooskõlastatud tegevusprogramme vähendamaks reostuskoormust mõlemat liiki punktreostusallikatest (olme- ja tööstusallikatest) ning hajureostusallikatest (eriti põllumajanduslikest);

g) välja töötada hoiatus- ja häiremenetlused;

h) töötada foorumina vahetamaks teavet olemasoleva ja kavandatava veekasutuste ja sellega seotud rajatiste kohta, mis võivad tõenäoliselt põhjustada piiriülest mõju;

i) edendada koostööd ja teabevahetust parima võimaliku tehnika osas vastavalt käesoleva konventsiooni artikli 13 sätetele, samuti soodustada koostööd teaduslikes uurimisprogrammides;

j) osaleda piiriüleste veekogude keskkonnamõjude hindamise rakendamises vastavalt asjakohastele rahvusvahelistele määrustele.

3. Juhtudel, mil käesoleva konventsiooni osalisriigiks olev kaldaäärne riik on otseselt ja oluliselt mõjutatud piiriülesest mõjust, võivad kaldaäärsed osalisriigid, kui kõik on sellega nõus, kutsuda seda kaldaäärset riiki asjakohasel viisil osalema kõnealuse piiriülese veekogu kaldaäärsete osapoolte asutatud mitmepoolsete ühisasutuste tegevuses.

4. Ühisasutused kutsuvad vastavalt käesolevale konventsioonile mereäärsete riikide poolt merekeskkonna kaitsmiseks piiriülese mõju eest loodud ühisasutusi koostööle, et ühtlustada nende tööd ning vältida, kontrollida ja vähendada piiriülest mõju.

5. Kui samal valgalal on kaks või enam ühisasutust, püüavad nad koordineerida oma tegevust, et tõhustada piiriülese mõju vältimist, kontrollimist ja vähendamist kõnealusel valgalal.

Artikkel 10

Konsulteerimine

Iga kaldaäärse osalisriigi sellekohase sooviavalduse kohaselt konsulteerivad kaldaäärsed osalisriigid omavahel mõlemapoolsuse, hea tahte ja heanaaberlikkuse alusel. Nende konsultatsioonide eesmärgiks on koostöö käesoleva konventsiooni sätetega hõlmatud asjaolude osas. Iga selline konsultatsioon peab olema korraldatud käesoleva konventsiooni artiklile 9 vastava ühisasutuse kaudu, kui see on olemas.

Artikkel 11

Ühine järelevalve ja hindamine

1. Käesoleva konventsiooni artiklis 9 mainitud üldise koostöö raames või erikokkulepete osas loovad ja rakendavad kaldaäärsed osalisriigid ühiseid programme piiriüleste veekogude seisundi järelevalveks, mis hõlmavad ka üleujutusi ja triivjääd, samuti piiriülest mõju.

2. Kaldaäärsed osalisriigid lepivad kokku reostusparameetrite ja saasteainete osas, mille veekeskkonda heitmist ja sisaldust piiriülestes veekogudes tuleb regulaarselt jälgida.

3. Kaldaäärsed osalisriigid hindavad regulaarselt ühiselt või koordineeritult piiriüleste veekogude seisundit ning hindavad piiriülese mõju vältimiseks, kontrollimiseks ja vähendamiseks võetavate meetmete tõhusust. Käesoleva hindamise tulemused peavad olema avalikult kättesaadavad vastavalt käesoleva konventsiooni artikli 16 sätetele.

4. Sel eesmärgil ühtlustavad kaldaäärsed osalisriigid järelevalveprogrammide koostamise ja kasutamise, samuti meetmete süsteemid, seadmed, analüüsitehnikad, andmetöötlus- ja hindamismenetlused ning meetodid veekeskkonda heidetud saasteainete tuvastamiseks.

Artikkel 12

Üldine teadus- ja arendustegevus

Käesoleva konventsiooni artiklis 9 mainitud üldise koostöö raames või erikokkulepete osas teostavad kaldaäärsed osalisriigid spetsiifilist teadus- ja arendustegevust, toetamaks püüdlusi saavutada ja hoida veekvaliteedi eesmärke ja kriteeriume, mille kehtestamises ja rakendamises nad leppisid kokku.

Artikkel 13

Kaldaäärsete osalisriikide teabevahetus

1. Kaldaäärsed osalisriigid vahetavad asjakohaste lepingute või muude kokkulepete raames vastavalt käesoleva konventsiooni artiklile 9 mõistlikult saadaolevaid andmeid, mis hõlmab muu hulgas järgmist:

a) piiriüleste veekogude keskkonnatingimused;

b) parima võimaliku tehnika rakendamise ja kasutamise kogemused ning teadus- ja arendustöö tulemused;

c) andmed heitkoguste ja seire kohta;

d) meetmed, mis on võetud või mida kavatsetakse võtta piiriülese mõju vältimiseks, kontrollimiseks ja vähendamiseks;

e) pädeva ametiasutuse või asjakohase asutuse poolt välja antud load või eeskirjad reovee keskkonda heitmise kohta.

2. Et ühtlustada heitkogustele seatud piiranguid, vahetavad kaldaäärsed osalisriigid teavet oma riigisiseste eeskirjade kohta.

3. Kui kaldaäärne osalisriik soovib saada teiselt kaldaäärselt osalisriigilt andmeid või teavet, mis ei ole talle kättesaadavad, tuleb viimasel püüda see palve täita, kuid ta võib sealjuures teavet küsivalt osalisriigilt nõuda mõistliku summa ulatuses tasu selliste andmete või teabe kogumise ja, kui see on asjakohane, siis töötlemise eest.

4. Käesoleva konventsiooni rakendamise eesmärgil hõlbustavad kaldaäärsed osalisriigid parima võimaliku tehnika vahetamist, edendades eelkõige järgmist: võimaliku tehnika kaubanduslikku vahetust; otseseid tööstuslikke kontakte ja koostööd, sealhulgas ühisettevõtteid; teabe ja kogemuste vahetust; ning tehnilise abi tagamist. Kaldaäärsed osalisriigid korraldavad samuti ühiseid koolitusprogramme ning asjakohaseid seminare ja nõupidamisi.

Artikkel 14

Hoiatus- ja häiresüsteemid

Kaldaäärsed osalisriigid teavitavad üksteist viivitamatult igast kriitilisest situatsioonist, millel võib olla piiriülest mõju. Kaldaäärsed osalisriigid loovad, ja kui see on asjakohane, siis kasutavad koordineeritud või ühiseid teabevahetus-, hoiatus- ja häiresüsteeme, mille eesmärgiks on teabe hankimine ja edastamine. Need süsteemid põhinevad ühilduvatel andmeedastuse ja -töötluse menetlusel ning seadmetel, mida kaldaäärsete osalisriigid on heaks kiitnud. Kaldaäärsed osalisriigid teavitavad üksteist pädevatest ametiasutustest või sel alal tunnustatud kontaktidest.

Artikkel 15

Vastastikune abi

1. Kriitilise olukorra tekkides tagavad kaldaäärsed osalisriigid nõutava vastastikuse abistamise, järgides käesoleva artikli lõikele 2 vastavalt kehtestatud menetlusi.

2. Kaldaäärsed osalisriigid lepivad kokku ja töötavad välja vastastikuse abistamise menetlused, mis sisaldavad muu hulgas järgmist:

a) abi suunamine, kontrollimine, koordineerimine ja järelevalve;

b) kohalikud vahendid ja teenused, mis edastatakse abi paluvale osalisriigile, sealhulgas vajaduse korral piiriületusformaalsuste hõlbustamine;

c) korraldused, et hoida abistavat osalisriiki ja/või selle töötajaid kaitstuna, hüvitada ja/või kompenseerida nende panus, samuti korraldada nende transiit läbi kolmandate riikide territooriumite, kui see osutub vajalikuks;

d) abiteenuste hüvitamismeetodid.

Artikkel 16

Avalik teave

1. Kaldaäärsed osalisriigid tagavad, et teave piiriüleste veekogude keskkonnatingimuste ja piiriülese mõju vältimiseks, kontrollimiseks ja vähendamiseks võetud või võtta kavandatud meetmete ning nende tõhususe kohta on avalikkusele kättesaadav. Seega tagavad kaldaäärsed osalisriigid, et avalikkusele on kättesaadav alljärgnev teave:

a) veekvaliteedi eesmärgid;

b) väljaantud load ja nõutavad tingimused, mis tuleb täita;

c) vee seisund ja heitvee proovivõtud, mis on teostatud järelevalve ja hindamise eesmärkidel, samuti veekvaliteedi eesmärkidele või lubatud tingimustele vastavuse kontrollimise tulemused.

2. Kaldaäärsed osalisriigid tagavad, et käesolev teave on avalikkusele kättesaadav alati tasuta inspekteerimiseks, ning varustavad avalikkust sobivate vahenditega kaldaäärsetelt osalisriigilt mõistliku tasu eest sellise informatsiooni saamiseks.

III OSA

INSTITUTSIOONILISED JA LÕPPSÄTTED

Artikkel 17

Osalisriikide nõupidamised

1. Osalisriikide esimene nõupidamine peetakse hiljemalt ühe aasta pärast arvates käesoleva konventsiooni jõustumisest. Pärast seda peetakse korralisi nõupidamisi iga kolme aasta tagant või töökorraga kindlaksmääratud lühemate ajavahemike tagant. Osalisriigid peavad erakorralisi nõupidamisi, kui nad otsustavad seda korralisel nõupidamisel või kui mis tahes osalisriik esitab sellekohase kirjaliku taotluse, kui kuue kuu jooksul alates kõnealuse taotluse edastamisest kõikidele osalisriikidele avaldab sellele toetust vähemalt üks kolmandik osalisriikidest.

2. Nõupidamistel käsitlevad osalisriigid pidevalt käesoleva konventsiooni rakendamist ning sel eesmärgil:

a) annavad ülevaadet tegutsemisviisidest ja meetoditest osalisriikide piiriüleste veekogude kaitsmise ja kasutamise kohta koos ülevaatega osalisriikide piiriüleste veekogude kaitsmise ja kasutamise edasise parendamise kohta;

b) vahetavad teavet kahe- ja enamapoolsete lepingute või muude kokkulepete sõlmimise ja rakendamise kohta, mis käsitlevad nende piiriüleste veekogude kaitsmist ja kasutamist, milleni ulatub üks või ulatuvad mitu osalisriiki;

c) taotlevad, kui see on asjakohane, Euroopa Majanduskomisjoni asjaomaste asutuste, samuti muude riikidevaheliste asutuste osakondade ja erikomiteede kõigis käesoleva konventsiooni eesmärkide saavutamisega seotud teenuseid;

d) esimesel nõupidamisel arutavad ja võtavad konsensuse alusel vastu nõupidamiste töökord;

e) arutavad ja võtavad vastu käesoleva konventsiooni muudatusettepanekuid;

f) arutavad ja kavandavad mis tahes lisameetmeid, mida võib olla vaja käesoleva konventsiooni eesmärkide saavutamiseks.

Artikkel 18

Hääleõigus

1. Käesoleva konventsiooni igal osalisriigil on üks hääl, välja arvatud lõikes 2 sätestatud juhul.

2. Piirkondlikel majandusintegratsiooni organisatsioonidel on oma pädevusse kuuluvates küsimustes nii palju hääli, kui palju nende liikmesriike on käesoleva konventsiooni osalisriikideks. Sellistel organisatsioonidel ei ole õigust hääletada, kui nende liikmesriigid kasutavad oma hääleõigust, ja vastupidi.

Artikkel 19

Sekretariaat

Euroopa Majanduskomisjoni täitevsekretär täidab järgmisi sekretariaadiülesandeid:

a) osalisriikide nõupidamiste kokkukutsumine ja ettevalmistamine;

b) aruannete ja muu käesoleva konventsiooni sätete kohaselt saadud teabe edastamine pooltele;

c) muude sarnaste ülesannete teostamist võib määratleda osalisriikide kokkuleppel.

Artikkel 20

Lisad

Käesoleva konventsiooni lisad on konventsiooni lahutamatu osa.

Artikkel 21

Konventsiooni muudatused

1. Konventsiooni mis tahes osalisriik võib teha ettepanekuid käesoleva konventsiooni muutmiseks.

2. Käesoleva konventsiooni muudatusettepanekuid arutatakse osalisriikide nõupidamistel.

3. Iga käesoleva konventsiooni muudatusettepaneku tekst edastatakse kirjalikult Euroopa Majanduskomisjoni täitevsekretärile, kes teavitab sellest kõiki osalisriike vähemalt 90 päeva enne seda nõupidamist, kus seda muudatusettepanekut hääletama hakatakse.

4. Olemasoleva konventsiooni muudatusettepanek võetakse vastu käesoleva konventsiooni osalisriikide esindajate konsensuse alusel osalisriikide nõupidamisel; muudatus jõustub käesoleva konventsiooni osalisriikide jaoks, kes selle vastu võtsid, üheksakümnendal päeval pärast päeva, mil kaks kolmandikku nendest osalisriikidest andsid hoiulevõtja juures hoiule vastuvõtmiskirja muudatuste vastuvõtmiseks. Teiste osalisriikide suhtes jõustuvad muudatused üheksakümnendal päeval pärast päeva, kui kõnealune osalisriik on oma muudatuste vastuvõtmiskirja hoiule andnud.

Artikkel 22

Vaidluste lahendamine

1. Osalisriigid püüavad lahendada käesoleva konventsiooni tõlgendamisel või rakendamisel tekkivaid vaidlusi läbirääkimiste teel või muul viisil poolte endi valikul.

2. Käesolevat konventsiooni sõlmides, ratifitseerides, sellega nõustudes, ametlikult kinnitades või sellega ühinedes või millal tahes hiljem võib konventsiooni osalisriik kirjalikult hoiuleandjale teatada, et vaidluse korral, mida ei lahendatud vastavalt käesoleva artikli lõikele 1, nõustub osalisriik ühe või mõlemaga alljärgnevatest vaidluslahenditest, mis on kohustuslikud iga sama kohustusega nõustunud osalisriigi puhul.

a) vaidluse esitamine Rahvusvahelisele Kohtule;

b) vaidluse esitamist vahekohtule IV lisas sätestatud korras.

3. Kui vaidluspooled on nõustunud mõlema käesoleva artikli lõikes 2 nimetatud vaidluslahendiga, võib vaidluse menetlemiseks esitada ainult Rahvusvahelisele Kohtule, kui osalisriigid on sellega nõus.

Artikkel 23

Allakirjutamine

Käesolev konventsioon kirjutatakse alla Helsingis 17.–18. märtsini 1992. aastal ning seejärel kuni 18. septembrini 1992. aastal Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peakorteris New Yorgis Euroopa Majanduskomisjoni osalisriikide ja nende riikide poolt, kellel on vastavalt majandus- ja sotsiaalnõukogu 28. märtsi 1947. aasta resolutsiooni 36 (IV) lõikele 8 Euroopa Majanduskomisjoni juures nõuandev staatus, ning Euroopa Majanduskomisjoni suveräänsetest osalisriikidest moodustatud piirkondlikele majandusintegratsiooni organisatsioonidele, kellele nende osalisriigid on andnud pädevuse käesoleva konventsiooniga reguleeritud küsimustes, sealhulgas pädevuse sõlmida nende küsimustega seotud lepinguid.

Artikkel 24

Hoiulevõtja

Käesoleva konventsiooni hoiulevõtja on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretär.

Artikkel 25

Ratifitseerimine, vastuvõtmine, kinnitamine ja ühinemine

1. Käesolev konventsioon tuleb allkirjaõiguslike riikide ja regionaalsete majandusintegratsiooni organisatsioonide poolt ratifitseerida, vastu võtta või heaks kiita.

2. Käesolev konventsioon on avatud ühinemiseks artiklis 23 nimetatud riikidele ja piirkondlikele majandusintegratsiooni organisatsioonidele.

3. Lõikes 23 nimetatud organisatsioon, mis saab käesoleva konventsiooni osaliseks, nii et ükski tema liikmesriik ei ole konventsiooni osalisriik, on seotud kõigi käesolevast konventsioonist tulenevate kohustustega. Organisatsiooni puhul, mille üks või mõni liikmesriik on konventsiooni osalisriik, otsustavad organisatsioon ja selle liikmesriigid omavahelise vastutuse jaotumise käesolevast konventsioonist tulenevate kohustuste täitmise eest. Sellisel juhul ei saa organisatsioon ja selle liikmesriigid samaaegselt kasutada konventsioonist tulenevaid õigusi.

4. Ratifitseerimise, vastuvõtmise, kinnitamise või ühinemise dokumentides teatavad artiklis 23 nimetatud piirkondlikud majandusintegratsiooni organisatsioonid oma pädevuse ulatuse käesoleva konventsiooniga reguleeritavates küsimustes. Samuti teatavad need organisatsioonid hoiulevõtjale kõikidest olulistest muudatustest oma pädevuse ulatuses.

Artikkel 26

Jõustumine

1. Käesolev konventsioon jõustub üheksakümnendal päeval pärast kuueteistkümnenda ratifitseerimis-, vastuvõtmis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiuleandmise päeva.

2. Lõikes 1 nimetatud juhtudel ei loeta piirkondliku majandusliku integratsiooni organisatsiooni hoiuleantud dokumenti kõnealuse organisatsiooni liikmesriikide hoiuleantud dokumentide täienduseks.

3. Iga artiklis 23 nimetatud riigi või organisatsiooni suhtes, kes ratifitseerib, võtab vastu või kinnitab ametlikult käesoleva konventsiooni või ühineb sellega pärast kuueteistkümnenda ratifitseerimis-, vastuvõtmis-, kinnitamis- või ühinemiskirja hoiuleandmist, jõustub konventsioon üheksakümnendal päeval pärast selle riigi või organisatsiooni ratifitseerimis-, vastuvõtmis-, kinnitamis- või ühinemiskirja hoiuleandmise päeva.

Artikkel 27

Loobumine

Mis tahes ajal pärast kolme aasta möödumist päevast, mil käesolev konventsioon osalisriigi suhtes jõustus, võib see osalisriik konventsiooni liikmeskonnast välja astuda, esitades hoiulevõtjale kirjaliku teate. Loobumine jõustub üheksakümnendal päeval pärast seda, kui hoiulevõtja on kirjaliku teate kätte saanud.

Artikkel 28

Autentsed tekstid

Käesoleva konventsiooni originaal, mille inglise-, prantsuse- ja venekeelsed tekstid on võrdselt autentsed, antakse hoiule Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni peasekretärile.

SELLE KINNITUSEKS on täievolilised esindajad käesolevale konventsioonile alla kirjutanud.

KOOSTATUD Helsingis seitsmeteistkümnendal märtsil tuhande üheksasaja üheksakümne teisel aastal.

--------------------------------------------------

I lisa

PARIMA VÕIMALIKU TEHNIKA MÄÄRATLUS

1. Termin "parim võimalik tehnika" tähendab uusimal arenguastmel protsesse, seadmeid või töömeetodeid, mis sobivad praktiliseks kasutuseks teatud meetme puhul, et piirata keskkonda sattuvaid heitmeid, heitmekoguseid ja saasteaineid. Et määrata kindlaks, kas protsessid, seadmed ja töömeetodid kujutavad endast parimat võimalikku tehnikat üldiselt või üksikjuhtudel, tuleb võtta arvesse järgmist:

a) võrreldavaid protsesse, seadmeid või töömeetodid, mida on hiljuti õnnestunult katsetatud;

b) tehnoloogilised uuendused ja muutused teaduslikes arusaamades ja teabes;

c) sellise tehnika majanduslik teostatavus;

d) nii uute kui olemasolevate seadmestike paigaldamise ajalised piirangud;

e) heitmete laad ja hulk;

f) madala jäätmetasemega ja jäätmevaba tehnoloogia.

2. Seepärast on arusaadav, et see, kas teatud protsess on "parim võimalik tehnika" või mitte, oleneb tehnika muutumisest ajas ning majanduslikest ja sotsiaalsetest teguritest, samuti teaduslike arusaamade ja teadmiste muutumisest.

--------------------------------------------------

II lisa

SUUNISED PARIMATE KESKKONNAPRAKTIKATE ARENDAMISEKS

1. Valides üksikjuhtumite jaoks kõige sobivamaid meetmekooslusi, mis võivad sisaldada parimat keskkonnapraktikat, tuleb võtta arvesse alljärgnevat järkjärgulist meetmete nimekirja:

a) avalikkuse ja kasutajate teavitamine ja õpetamine teatud tegevuste ja toodete valiku kohta ning nende kasutusest ja kasutuselt kõrvaldamisest tulenevate keskkonnamõjude kohta;

b) hea keskkonnapraktika arendamine ja rakendamine toote kogu olemasolu ajal;

c) tootetähistus, mis teavitab kasutajat toote ja selle kasutuse ning kasutuselt kõrvaldamisega seotud keskkonnaohtudest;

d) avalikud jäätmete kogumise ja kõrvaldamise süsteemid;

e) ringlussevõtt, taaskasutamine ja korduskasutamine;

f) majandusmeetmete rakendamine tegevuste, toodete ja tooterühmade puhul;

g) litsentsimissüsteem, mis sisaldab piiranguid või keelde.

2. Et määrata kindlaks, mis meetmetekooslus sisaldab parimat keskkonnapraktikat üldiselt või üksikjuhtudel, tuleb erilist tähelepanu pöörata alljärgnevale:

a) keskkonnaohud, mis tulenevad:

i) toodetest;

ii) toodete tootmisest;

iii) toodete kasutamisest;

iv) toodete kasutuselt kõrvaldamisest;

b) asendamine vähem saastavate protsesside või ainetega;

c) kasutusulatus;

d) asendusmaterjalide või -tegevuste võimalik kasu või kahju;

e) uuendused ja muutused teaduslikes arusaamades ja teabes;

f) rakendamise ajalised piirangud;

g) sotsiaalsed ja majanduslikud mõjutused.

3. Seepärast on arusaadav, et see, kas teatud tegutsemisviis on parim keskkonnapraktika või mitte, oleneb tehnika muutumisest ajas ning majanduslikest ja sotsiaalsetest teguritest, samuti teaduslike arusaamade ja teadmiste muutumisest.

--------------------------------------------------

III lisa

SUUNISED VEEKVALITEEDI EESMÄRKIDE JA KRITEERIUMITE ARENDAMISEKS

Veekvaliteedi eesmärkide ja kriteeriumite arendamisel tuleb

a) võtta arvesse püüdu hoida ja vajaduse korral parendada olemasolevat veekvaliteeti;

b) püüda vähendada keskmist reostuskoormust (eriti ohtlike ainete osas) teatud aja jooksul teatud tasemele;

c) võtta arvesse spetsiifilisi veekvaliteedi nõudeid (toorvee puhastamine joogiveeks, niisutamine jne);

d) võtta arvesse spetsiifilisi tundlike ja kaitsealuste vete ning nende keskkonna nõudeid, näiteks järvede ja põhjaveevarude puhul;

e) rajada veekvaliteedi keskmise ja pikaajalise hoidmise ja parendamise kavad keskkonnaklassidesse liigitamisele ja keemilistele suurustele;

f) võtta arvesse taset, milleni eesmärgid küünivad, ning heitmepiirangutel põhinevaid täiendavaid kaitsemeetmeid, mida võib olla vaja üksikjuhtumitel rakendada.

--------------------------------------------------

IV lisa

VAHEKOHUS

1. Kui vaidlus esitatakse menetlemiseks vahekohtule vastavalt käesoleva konventsiooni artikli 22 lõikele 2, tuleb vaidluspoolel või -pooltel teavitada sekretariaati vahekohtus menetletava küsimuse kohta, viidates eelkõige käesoleva konventsiooni nendele artiklitele, mille tõlgendamise või kohaldamise suhtes vaidlus tekkis. Sekretariaat edastab saadud teabe kõikidele konventsiooni osalisriikidele.

2. Vahekohus koosneb kolmest liikmest. Nii kaebav osalisriik või osalisriigid kui teine vaidluspool või teised vaidluspooled nimetavad oma vahekohtuniku ja kaks sel viisil nimetatud vahekohtunikku määravad ühisel kokkuleppel kolmanda vahekohtuniku, kes on kohtu esimees. Viimasena nimetatu ei tohi olla kummagi vaidleva osalisriigi kodanik, tema alaline elukoht ei tohi olla kummagi osalisriigi territooriumil, ta ei tohi olla kummagi teenistuses ega tohi olla muul viisil vaidlusega seotud.

3. Kui kahe kuu jooksul arvates teise vahekohtuniku nimetamisest pole määratud vahekohtu esimeest, määrab selle ükskõik kumma osalisriigi palvel Euroopa Majanduskomisjoni täitevsekretär järgmise kahe kuu jooksul.

4. Kui üks vaidluse osapool ei nimeta vahekohtunikku kahe kuu jooksul arvates nõude saamisest, võib teine osapool teatada sellest Euroopa Majanduskomisjoni täitevsekretärile, kes määrab järgmise kahe kuu jooksul vahekohtu esimehe. Pärast määramist palub vahekohtu esimees vaidluse osapoolt, kes pole määranud vahekohtunikku, teha seda kahe kuu jooksul. Kui kõnealune osalisriik ei nimeta vahekohtunikku antud aja jooksul, teatab esimees sellest Euroopa Majanduskomisjoni täitevsekretärile, kes nimetab vahekohtuniku järgmise kahe kuu jooksul.

5. Vahekohus langetab oma otsuse kooskõlas rahvusvahelise õigusega ja käesoleva konventsiooni sätetega.

6. Käesoleva lisa nõuete alusel moodustatud vahekohus koostab oma töökorra ise.

7. Vahekohtu otsused nii menetluse kui asja sisu kohta tehakse tema liikmete häälteenamusega.

8. Vahekohus võib faktide tuvastamiseks võtta kõiki vajalikke meetmeid.

9. Vaidluspooled hõlbustavad vahekohtu tööd ja eelkõige kasutades kõiki nende käsutuses olevaid vahendeid:

a) varustavad kohut kõigi asjakohaste dokumentide, teabe ja muu vajalikuga;

b) võimaldavad vahekohtul kutsuda vajaduse korral tunnistajaid või eksperte ütlusi andma.

10. Vaidluspooled ja vahekohtunikud hoiavad vahekohtumenetluse käigus saadud konfidentsiaalse teabe saladust.

11. Vahekohus võib ühe vaidluspoole taotlusel soovitada ajutisi vajalikke kaitsemeetmeid.

12. Kui üks vaidluspool ei ilmu vahekohtusse või ei suuda kaitsta oma kohtuasja, võib teine osalisriik paluda kohtul siiski jätkata menetlust ja teha lõplik otsus. Ühe vaidluspoole puudumine või suutmatus kaitsta oma kohtuasja ei takista menetluse jätkumist.

13. Vahekohus võib ära kuulata ja lõpetada vastunõuded, mis tõusetuvad otse vaidlusalusest küsimusest.

14. Kui seoses juhtumi eritingimustega vahekohus ei otsusta teisiti, kannavad vaidlevad osalisriigid võrdsetes osades vahekohtu kulud, kaasa arvatud kohtu liikmete töötasu. Vahekohus peab arvestust kõikide kulutuste kohta ja esitab osalisriikidele lõpparuande.

15. Mis tahes käesoleva konventsiooni osalisriik, kes on vaidlusalusest teemast juriidiliselt huvitatud, sest otsus juhtumi kohta võib teda mõjutada, võib vahekohtu nõusolekul astuda protsessi.

16. Vahekohus teeb oma otsuse teatavaks viie kuu jooksul arvates tema moodustamise päevast, välja arvatud juhul, kui ta peab vajalikuks pikendada tähtaega aja võrra, mis ei tohi ületada viit kuud.

17. Vahekohtu otsus peab olema põhjendatud. Otsus on lõplik ja kõigi vaidlevate osalisriikide jaoks siduv. Vahekohus edastab oma otsuse vaidlevatele osalisriikidele ja sekretariaadile. Sekretariaat edastab saadud teabe kõikidele konventsiooni osalisriikidele.

18. Kui seoses otsuse tõlgendamise või täitmisega tõusetub osalisriikide vahel vaidlus, võib ükskõik kumb osalisriik esitada selle lahendamiseks vahekohtule, kes otsuse tegi, või kui viimast ei ole võimalik kätte saada, siis teisele vahekohtule, mis moodustatakse sel eesmärgil ja samal viisil kui asja lahendanud vahekohus.

--------------------------------------------------

II LISA

Ühenduse deklaratsioon, mis lähtub piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitsmise ja kasutamise konventsiooni artikli 25 lõikest 4

Võttes arvesse piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitsmise ja kasutamise konventsiooni artikli 25 lõiget 4, mis käsitleb käesolevas lõikes nimetatud organisatsioonide pädevuse ulatust:

Vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingule ja võttes arvesse Ühenduse õigusakte, mis kehtivad piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitsmise ja kasutamise konventsiooniga hõlmatud alal, ning eelkõige alljärgnevalt loetletud õigusakte, on ühendus pädev rahvusvahelistes küsimustes. Euroopa Ühenduse liikmesriigid on samuti rahvusvaheliselt pädevad, mis kohaldub võrdselt kõnealuse konventsiooniga hõlmatud küsimustele.

Ülalviidatud õigusaktid on järgmised:

- nõukogu 16. juuni 1975. aasta direktiiv 75/440/EMÜ liikmesriikides joogivee võtmiseks mõeldud pinnavee nõutava kvaliteedi kohta [1],

- nõukogu 8. detsembri 1975. aasta direktiiv 76/160/EMÜ suplusvee kvaliteedi kohta [2],

- nõukogu 4. mai 1976. aasta direktiiv 74/464/EMÜ teatavate ühenduse veekeskkonda heidetud ohtlike ainete põhjustatud reostuse kohta [3],

- nõukogu 20. veebruari 1978. aasta direktiiv 78/176/EMÜ titaandioksiiditööstuse jäätmete kohta [4],

- nõukogu 18. juuli 1978. aasta direktiiv 78/659/EMÜ kalade elu tagamiseks kaitset ja parandamist vajava magevee kvaliteedi kohta [5],

- nõukogu 9. oktoobri 1979. aasta direktiiv 79/869/EMÜ joogivee võtmiseks mõeldud pinnavee mõõtmismeetodite ning proovide võtmise ja analüüside tegemise sageduse kohta [6],

- nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiiv 80/68/EMÜ põhjavee kaitse kohta teatavatest ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest [7],

- nõukogu 15. juuli 1980. aasta direktiiv 80/778/EMÜ inimtarbimiseks mõeldud vee kvaliteedi kohta [8],

- nõukogu 22. märtsi 1982. aasta direktiiv 82/176/EMÜ kloorleeliste elektrolüüsitööstuse elavhõbedaheitmete piirväärtuste ja kvaliteedieesmärkide kohta [9],

- nõukogu 3. detsembri 1982. aasta direktiiv 82/883/EMÜ titaandioksiiditööstuse jäätmetest mõjutatud keskkondade järelevalve ja seire korra kohta [10],

- nõukogu 26. septembri 1983. aasta direktiiv 83/513/EMÜ kaadmiumiheitmete piirväärtuste ja kvaliteedieesmärkide kohta [11],

- nõukogu 8. märtsi 1984. aasta direktiiv 84/156/EMÜ muude sektorite kui kloorleeliste elektrolüüsitööstuse elavhõbedaheitmete piirväärtuste ja kvaliteedieesmärkide kohta [12],

- nõukogu 9. oktoobri 1984. aasta direktiiv 84/491/EMÜ heksaklorotsükloheksaaniheitmete piirväärtuste ja kvaliteedieesmärkide kohta [13],

- nõukogu 12. juuni 1986. aasta direktiiv 86/280/EMÜ teatavate direktiivi 76/464/EMÜ lisa I nimistusse kuuluvate ohtlike ainete heitmete piirväärtuste ja kvaliteedieesmärkide kohta [14],

- nõukogu 16. juuni 1988. aasta direktiiv 885/347/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 86/280/EMÜ II lisa teatavate direktiivi 76/464/EMÜ lisa I nimistusse kuuluvate ohtlike ainete heitmete piirväärtuste ja kvaliteedieesmärkide kohta [15],

- nõukogu 27. juuli 1990. aasta direktiiv 90/415/EMÜ, millega muudetakse 12. juuni 1986. aasta direktiivi 86/280/EMÜ II lisa teatavate direktiivi 76/464/EMÜ lisa I nimistusse kuuluvate ohtlike ainete heitmete piirväärtuste ja kvaliteedieesmärkide kohta [16],

- nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiiv 91/271/EMÜ asula heitvee puhastamise kohta [17],

- nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiiv 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest [18].

Ühenduse keskkonnapoliitika teostamisel võib käesolev nimekiri muutuda olemasolevate tekstide tühistamise või muutmise või uute tekstide vastuvõtmise tulemusena.

[1] EÜT L 194, 25.7.1975, lk 34.

[2] EÜT L 31, 5.2.1976, lk 1.

[3] EÜT L 129, 18.5.1976, lk 23.

[4] EÜT L 54, 25.2.1978, lk 19.

[5] EÜT L 222, 14.8.1978, lk 1.

[6] EÜT L 271, 29.10.1979, lk 44.

[7] EÜT L 20, 26.1.1980, lk 43.

[8] EÜT L 229, 30.8.1980, lk 11.

[9] EÜT L 81, 27.3.1982, lk 29.

[10] EÜT L 378, 31.12.1982, lk 1.

[11] EÜT L 291, 24.10.1983, lk 1.

[12] EÜT L 74, 17.3.1984, lk 49.

[13] EÜT L 274, 17.10.1984, lk 11.

[14] EÜT L 181, 4.7.1986, lk 16.

[15] EÜT L 158, 25.6.1988, lk 35.

[16] EÜT L 219, 14.8.1990, lk 49.

[17] EÜT L 135, 30.5.1991, lk 40.

[18] EÜT L 375, 31.12.1991, lk 1.

--------------------------------------------------