02018D0813 — ET — 08.06.2018 — 000.001

Käesolev tekst on üksnes dokumenteerimisvahend ning sel ei ole mingit õiguslikku mõju. Liidu institutsioonid ei vastuta selle teksti sisu eest. Asjakohaste õigusaktide autentsed versioonid, sealhulgas nende preambulid, on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning on kättesaadavad EUR-Lexi veebisaidil. Need ametlikud tekstid on vahetult kättesaadavad käesolevasse dokumenti lisatud linkide kaudu

►B KOMISJONI OTSUS (EL) 2018/813, 14. mai 2018, põllumajandussektori parimaid keskkonnajuhtimistavasid, keskkonnatoime näitajaid ja tipptaseme võrdlusaluseid sisaldava võrdlusdokumendi kohta, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1221/2009 organisatsioonide vabatahtliku osalemise kohta ühenduse keskkonnajuhtimis- ja -auditeerimissüsteemis (EMAS) (EMPs kohaldatav tekst) (ELT L 145 8.6.2018, lk 1)





Parandatud:









▼B

KOMISJONI OTSUS (EL) 2018/813,

14. mai 2018,

põllumajandussektori parimaid keskkonnajuhtimistavasid, keskkonnatoime näitajaid ja tipptaseme võrdlusaluseid sisaldava võrdlusdokumendi kohta, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1221/2009 organisatsioonide vabatahtliku osalemise kohta ühenduse keskkonnajuhtimis- ja -auditeerimissüsteemis (EMAS)

(EMPs kohaldatav tekst)







Artikkel 1

Käesoleva otsuse lisas on esitatud põllumajandussektori parimaid keskkonnajuhtimistavasid, keskkonnatoime näitajaid ja tipptaseme võrdlusaluseid sisaldav võrdlusdokument, mis on ette nähtud määrusega (EÜ) nr 1221/2009.

Artikkel 2

Käesolev otsus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Seda kohaldatakse alates 5. oktoobrist 2018.









LISA

1. SISSEJUHATUS

Käesolev sektori võrdlusdokument põhineb üksikasjalikul teadus- ja poliitikaaruandel (edaspidi „parimate tavade aruanne“), ( 1 ) mille koostas Euroopa Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskus.

Õiguslik taust

Ühenduse keskkonnajuhtimis- ja -auditeerimissüsteem (EMAS), milles organisatsioonid võivad vabatahtlikult osaleda, loodi 1993. aastal nõukogu määrusega (EMÜ) nr 1836/93 ( 2 ). Seejärel on süsteem kahel korral põhjalikult läbi vaadatud:

— Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 761/2001 ( 3 );

— määrusega (EÜ) nr 1221/2009.

Kõige viimase, 11. jaanuaril 2010 jõustunud läbivaadatud versiooni uus tähtis element on sektorite võrdlusdokumentide väljatöötamine, mis sätestati artiklis 46. Sektori võrdlusdokumendis tuleb esitada parimad keskkonnajuhtimistavad, keskkonnatoime näitajad konkreetsete sektorite jaoks ning kui see on asjakohane, tipptaseme võrdlusalused ja hindamissüsteemid, milles on kindlaks määratud keskkonnatoime tasemed.

Kuidas dokumenti mõista ja kasutada?

EMAS on vabatahtliku osalemise süsteem organisatsioonidele, kelle eesmärk on keskkonna olukorda pidevalt parandada. Selle raames pakutakse käesolevas võrdlusdokumendis sektoripõhiseid suuniseid põllumajandussektorile ning juhitakse tähelepanu mitmele täiustamisvõimalusele ja parimatele tavadele.

Dokumendi koostas Euroopa Komisjon, kes kasutas sidusrühmade ettepanekuid. Sektori asjatundjatest ja sidusrühmade esindajatest koosnev tehniline töörühm, mida juhtis Teadusuuringute Ühiskeskus, arutas läbi ja leppis kokku käesolevas dokumendis kirjeldatud parimad keskkonnajuhtimistavad, sektori keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused; nende võrdlusaluste eesmärk on eelkõige iseloomustada sektori kõige tõhusamalt tegutsevate organisatsioonide keskkonnatoime tasemeid.

Sektori võrdlusdokumendi eesmärk on aidata ja toetada kõiki oma keskkonnatoimet parandada soovivaid organisatsioone, pakkudes ideid ja innustust, aga ka praktilisi ja tehnilisi juhiseid.

Käesolev sektori võrdlusdokument on mõeldud eelkõige organisatsioonidele, kes on EMASis juba registreeritud, samuti organisatsioonidele, kes kavatsevad tulevikus EMASis registreeruda, ning kõigile organisatsioonidele, kes soovivad parimatest keskkonnajuhtimistavadest rohkem teada saada, et parandada oma keskkonnatoimet. Lühidalt öeldes on käesoleva dokumendi eesmärk toetada kõiki põllumajandussektoris tegutsevaid organisatsioone, kes soovivad pöörata tähelepanu nii otsestele kui ka kaudsetele keskkonnaaspektidele ja otsivad teavet parimate keskkonnajuhtimistavade kohta, asjakohaste sektoripõhiste keskkonnatoime näitajate kohta, millega mõõta oma keskkonnatoimet, ning tipptaseme võrdlusaluste kohta.

Kuidas peaksid EMASi liikmeks olevad organisatsioonid sektori võrdlusdokumente arvesse võtma?

Määruse (EÜ) nr 1221/2009 kohaselt peavad EMASis registreeritud organisatsioonid võtma sektori võrdlusdokumenti arvesse kahel tasandil.

1. Keskkonnaülevaate tulemuste põhjal keskkonnajuhtimissüsteemi väljatöötamisel ja rakendamisel (artikli 4 lõike 1 punkt b):

peaksid organisatsioonid oma keskkonnaeesmärkide kindlaksmääramisel ja läbivaatamisel ning oma keskkonnatoime parandamiseks võetavate meetmete üle otsustamisel kasutama sektori võrdlusdokumendi asjakohaseid elemente kooskõlas keskkonnaülevaates ja -poliitikas kindlaks määratud asjakohaste keskkonnaaspektidega.

2. Keskkonnaaruande koostamisel (artikli 4 lõike 1 punkt d ja artikli 4 lõige 4):

a) peaksid organisatsioonid keskkonnatoimet käsitlevaks aruandluseks kasutatavate näitajate valimisel ( 4 ) võtma arvesse sektori võrdlusdokumendis sisalduvaid asjakohaseid sektoripõhiseid keskkonnatoime näitajaid.

Aruandluseks vajalike näitajate kogumi valimisel peaksid nad võtma arvesse asjaomases sektori võrdlusdokumendis esitatud näitajaid ja nende olulisust organisatsiooni keskkonnaülevaates kindlaks määratud oluliste keskkonnaaspektide seisukohast. Näitajaid on vaja arvesse võtta üksnes juhul, kui need on asjakohased keskkonnaülevaates kõige olulisemaks hinnatud keskkonnaaspektide jaoks;

b) keskkonnatoimest ja muudest organisatsiooni keskkonnatoimet puudutavatest teguritest aru andes peaksid organisatsioonid keskkonnaaruandes märkima, kuidas on arvesse võetud asjakohaseid parimaid keskkonnajuhtimistavasid ja tipptaseme võrdlusaluseid, kui need on olemas.

Nad peaksid kirjeldama, kuidas kasutati asjakohaseid parimaid keskkonnajuhtimistavasid ja tipptaseme võrdlusaluseid (mis näitavad parimate osalejate keskkonnatoime taset) meetmete ja tegevuse kindlaksmääramiseks ning võimaluse korral prioriteetide seadmiseks, et keskkonnatoimet (veelgi) parandada. Samas ei ole parimate keskkonnajuhtimistavade rakendamine või kindlaks määratud tipptaseme võrdlusaluste täitmine kohustuslik, sest EMASi vabatahtliku laadi tõttu hindavad organisatsioonid ise, kui otstarbekad on võrdlusalused ning kui teostatav parimate tavade rakendamine kulude ja kasu seisukohast.

Sarnaselt keskkonnatoime näitajatega peaks organisatsioon hindama parimate keskkonnajuhtimistavade ning tipptaseme võrdlusaluste vajalikkust ja rakendatavust kooskõlas organisatsiooni keskkonnaülevaates kindlaks määratud oluliste keskkonnaaspektidega, samuti tehniliste ja finantsaspektidega.

Sektori võrdlusdokumendi elemente (näitajad, parimad keskkonnajuhtimistavad või tipptaseme võrdlusalused), mida ei peeta organisatsiooni keskkonnaülevaates kindlaks määratud oluliste keskkonnaaspektide seisukohast vajalikuks, ei tule keskkonnaaruandes esitada ega kirjeldada.

EMASis osalemine on pidev protsess. Iga kord, kui organisatsioon kavandab oma keskkonnatoime parandamist (ja vaatab oma keskkonnatoimet läbi), peab ta uurima konkreetseid teemasid sektori võrdlusdokumendis, et saada mõtteid selle kohta, millised küsimused etapiviisilisel lähenemisel järgmisena käsile võtta.

EMASi tõendajad kontrollivad, kas ja kuidas on organisatsioon võtnud arvesse sektori võrdlusdokumenti oma keskkonnaaruande koostamisel (määruse (EÜ) nr 1221/2009 artikli 18 lõike 5 punkt d).

Auditi tegemisel vajavad akrediteeritud tõendajad organisatsioonilt tõendeid selle kohta, mil viisil on sektori võrdlusdokumendi olulised elemendid keskkonnaülevaate alusel välja valitud ja kuidas neid on arvesse võetud. Nad ei kontrolli vastavust kirjeldatud tipptaseme võrdlusalusele, küll aga tõendeid selle kohta, kuidas on sektori võrdlusdokumenti kasutatud suunisena, mille abil määrata kindlaks näitajad ja nõuetekohased vabatahtlikud meetmed, mida organisatsioon saab rakendada oma keskkonnatoime parandamiseks.

Võttes arvesse EMASi ja sektori võrdlusdokumendi vabatahtlikku laadi, ei tohiks organisatsioonidele panna ebaproportsionaalset koormust selliste tõendite esitamisel. Eelkõige ei nõua tõendajad eraldi põhjendust iga parima tava, sektoripõhise keskkonnatoime näitaja ega tipptaseme võrdlusaluse kohta, mida on sektori võrdlusdokumendis nimetatud, kuid mida organisatsioon ei ole pidanud keskkonnaülevaate alusel vajalikuks. Sellegipoolest võivad nad soovitada organisatsioonil võtta tulevikus arvesse olulisi lisaelemente, mis oleksid edaspidi veel üheks tõendiks selle kohta, et organisatsioon soovib keskkonnatoimet pidevalt parandada.

Sektori võrdlusdokumendi ülesehitus

Käesolev dokument koosneb neljast peatükist. 1. peatükis tutvustatakse EMASi õiguslikku tausta ja antakse juhiseid dokumendi kasutamise kohta, 2. peatükis määratakse kindlaks käesoleva sektori võrdlusdokumendi kohaldamisala. 3. peatükis kirjeldatakse lühidalt mitmesuguseid parimaid keskkonnajuhtimistavasid ( 5 ) ja antakse teavet nende rakendatavuse kohta. Kui teatava parima keskkonnajuhtimistava kohta on võimalik sõnastada konkreetsed keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused, esitatakse ka need. Kõigi parimate keskkonnajuhtimistavade kohta ei olnud aga võimalik tipptaseme võrdlusaluseid kindlaks määrata, sest mõnes valdkonnas oli saada vähe andmeid või erinesid konkreetsed tingimused (põllumajandusettevõtte liik, ettevõtlusmudel, kliima jne) sel määral, et tipptaseme võrdlusalus ei olnud mõttekas. Teatavad näitajad ja võrdlusalused on olulised rohkem kui ühe parima keskkonnajuhtimistava seisukohalt ning seepärast korratakse neid vastavalt vajadusele. Viimasena esitatakse 4. jaos ülevaatlik tabel kõige olulisemate keskkonnatoime näitajatega, nende juurde kuuluvate selgituste ja seonduvate tipptaseme võrdlusalustega.

2. KOHALDAMISALA

Selles sektori võrdlusdokumendis käsitletakse põllumajandussektori keskkonnatoimet. Käesoleva dokumendi tähenduses koosneb põllumajandussektor organisatsioonidest, kes kuuluvad järgmistesse Euroopa Liidu majanduse tegevusalade statistilise klassifikaatori (NACE) koodiga tähistatud osadesse A1.1–A1.6 (vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1893/2006 ( 6 ) kehtestatud majanduse tegevusalade statistilisele klassifikaatorile). See hõlmab igasugust loomakasvatust ning ühe- ja mitmeaastaste põllumajanduskultuuride kasvatust.

Kõnealused organisatsioonid on käesoleva dokumendi sihtrühm. Joonisel 2.1 on esitatud dokumendi kohaldamisala ülevaatlik skeem ning näidatud sihtrühma ja muude organisatsioonide omavaheline suhe.

Joonis 2.1

Käesoleva sektori võrdlusdokumendi kohaldamisala ülevaatlik skeem: dokumendi sihtrühmad on loetletud helehalli taustaga kastides rasvases kirjas; näidatud on nende olulisimad seosed muude sektoritega; muude sektori võrdlusdokumentidega hõlmatud sektorid on esitatud helerohelise taustaga kastides kursiivkirjas

Peale käesoleva võrdlusdokumendi otsese sihtrühma võib see dokument olla kasulik ka muudele osalistele, näiteks põllumajandustootjate nõustajatele.

Dokument on jaotatud osadeks põllumajandustegevusalade järgi vastavalt tabelile 2.1.







Tabel 2.1 Põllumajandussektori võrdlusdokumendi ülesehitus Osa Kirjeldus Sihtrühm 3.1. Säästev põllumajandusettevõtte juhtimine ja maa majandamine See osa hõlmab mitme valdkonna küsimusi, mis on seotud maastikuplaneerimisega, energia- ja veetõhususega, elurikkusega, keskkonnajuhtimissüsteemide kasutamisega ning tarbijate hulgas vastutustundliku tarbimise propageerimisega. Kõik põllumajandusettevõtted 3.2. Mullakvaliteedi juhtimine Selles osas käsitletakse mullakvaliteedi juhtimist. See hõlmab mulla füüsilise seisundi hindamist ja majandamiskava koostamist ning praktilisi juhiseid mullakvaliteedi parandamiseks (nt orgaaniliste mullaparandusainete abil), mullastruktuuri säilitamiseks ja kuivendamiseks. Kõik põllumajandusettevõtted 3.3. Toitainete majandamise planeerimine Selles osas käsitletakse mullas olevate toitainete majandamist. Esitatud on põllupõhise toitainete arvestamise, külvikordade, toitainete täpse lisamise ja väiksema keskkonnamõjuga väetiste valimise parimad tavad. Kõik põllumajandusettevõtted 3.4. Mulla ettevalmistamine ja põllumajanduskultuuride planeerimine Selles osas käsitletakse sobivate mullaharimistoimingute valimist, mulla häirimise minimeerimist, vähese keskkonnamõjuga mullaharimist, tõhusate külvikorrasüsteemide kasutamist ning vahe- ja püüdekultuuride rajamist. Kõik põllumajandusettevõtted 3.5. Heintaimede ja karjatamise majandamine Selles osas käsitletakse heintaimede tootmise ja karjatamise maksimeerimist, karjatamise korraldamist suure loodusliku väärtusega aladel, karjamaade uuendamist ja ristiku kasutamist ning tõhusat silotootmist. Karjakasvatusettevõtted 3.6. Loomakasvatus Selles osas tutvustatakse parimaid loomakasvatustavasid. Eelkõige kirjeldatakse tavasid, mis on seotud sobivate tõugude valimisega, põllumajandusettevõttes toitainete arvestamisega, lämmastiku eritamise vähendamisega sööda kaudu, söödaväärinduse parandamisega, keskkonnahoidliku söödahankimisega, loomade tervise kavadega ning karjaprofiili haldamisega. Karjakasvatusettevõtted 3.7. Sõnnikukäitlus Selles osas käsitletakse parimaid tavasid, mis on seotud sõnnikukäitluse tõhustamisega heite vähendamise ja toitainete omastamise parandamise kaudu. Hõlmatud on vähese heitega loomapidamissüsteemide rajamine, anaeroobse kääritamise kasutamine ja optimeerimine, vedelsõnniku või kääritussaaduse eraldamine, sobivad tahe- ja vedelsõnniku ladustamise kohad ning vedel- ja tahesõnniku laotamise meetodid. Karjakasvatusettevõtted 3.8. Niisutuse korraldamine Selles osas käsitletakse tõhusaid niisutusstrateegiaid ning antakse juhiseid agronoomiliste meetodite, niisutamise optimeerimise ja niisutussüsteemide tõhusa haldamise kohta. Samuti käsitletakse niisutusvee allika olulisust. Põllumajandusettevõtted, kus maad niisutatakse 3.9. Taimekaitse Selles osas käsitletakse säästvaid taimekaitsetavasid, mis hõlmavad vähest pestitsiidide kasutust. Nende eesmärk on vältida kahjurite teket, vähendada sõltuvust keemilistest taimekaitsevahenditest ning optimeerida taimekaitsevahendite kasutamist ja kahjurite resistentsuse juhtimise strateegiaid. Kõik põllumajandusettevõtted 3.10. Katmikaiandus Selles osas tutvustatakse katmikaianduse parimaid tavasid. Eelkõige käsitletakse energiatõhusust, veemajandust ja jäätmekäitlust ning kasvusubstraatide valimist. Katmikaiandid

Tabelis 2.2 on loetletud põllumajandusettevõtete jaoks tähtsaimad keskkonnaaspektid kõigepealt taimekasvatuses ja aiandustoodete tootmisel ning seejärel loomakasvatuses. Iga keskkonnaaspekti kohta on tabelis märgitud seonduvad võimalikud peamised keskkonnaprobleemid ja nende käsitlemine käesolevas dokumendis. Välja on valitud põllumajandussektoris valdavalt kõige asjakohasemad keskkonnaaspektid. Siiski tuleks konkreetsete organisatsioonide hallatavaid keskkonnaaspekte hinnata juhtumipõhiselt.







Tabel 2.2 Põllumajandusettevõtete jaoks tähtsaimad keskkonnaaspektid ja nende käsitlemine käesolevas sektori võrdlusdokumendis Keskkonnaaspektid Seonduvad peamised keskkonnaprobleemid () Sektori võrdlusdokumendi asjakohased osad Taimekasvatus ja aiandustoodete tootmine Põllumajandusettevõttes toimuvad toimingud Energiatarbimine Osa 3.1: säästev põllumajandusettevõtte juhtimine ja maa majandamine, parim keskkonnajuhtimistava 3.1.5; osa 3.10: katmikaiandus, parim keskkonnajuhtimistava 3.10.1. Mulla majandamine Mulla degradeerumine (erosioon, tihenemine) Osa 3.2: mullakvaliteedi juhtimine, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad. Toitainete kasutamine NH3- ja N2O-heide Toitainete kadu vette Elurikkuse vähenemine Raskmetalli kogunemine Osa 3.3: toitainete majandamine, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad. Mullaharimine Mulla süsiniku ja lämmastiku kadu Erosioon Võimalik vees sadestumine Kasvuhoonegaaside heide Osa 3.4: mulla ettevalmistamine ja põllumajanduskultuuride planeerimine, parim keskkonnajuhtimistava 3.4.1 – 3.4.3. Karjatamine NH3- ja N2O-heide Mulla erosioon ja tihenemine Toitainete kadu vette Elurikkuse vähenemine Biomassi süsiniku kadu, kui metsamaad on hakatud muul otstarbel kasutama Osa 3.4: mulla ettevalmistamine ja põllumajanduskultuuride planeerimine, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad; osa 3.5: heintaimede ja karjatamise majandamine, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad. Taimekaitse Ökotoksiline mõju Elurikkuse vähenemine Osa 3.9: taimekaitse, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad. Niisutus ja muud põllumajandusettevõttes toimuvad veekasutustoimingud Veepuudus Sooldumine Toitainete kadu Osa 3.1: säästev põllumajandusettevõtte juhtimine ja maa majandamine, parim keskkonnajuhtimistava 3.1.5; osa 3.8: niisutus, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad; osa 3.10: katmikaiandus, parim keskkonnajuhtimistava 3.10.2. Katmikaiandus Plastijäätmete teke Oht elurikkusele Energia- ja veetarbimine Osa 3.10: katmikaiandus, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad. Loomakasvatus Sööt Soolesisesest fermentatsioonist tulenev CH4-heide Osa 3.6: loomakasvatus, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad. Loomapidamishooned NH3- ja CH4O-heide Toitainete kadu Veetarbimine Osa 3.1: säästev põllumajandusettevõtte juhtimine ja maa majandamine, parim keskkonnajuhtimistava 3.1.6; osa 3.7: sõnnikukäitlus, parim keskkonnajuhtimistava 3.7.1–3.7.3. Sõnniku ladustamine CH4-, NH3- ja N2O-heide Osa 3.7: sõnnikukäitlus, parim keskkonnajuhtimistava 3.7.4 ja 3.7.5. Sõnniku laotamine NH3- ja N2O-heide Osa 3.7: sõnnikukäitlus, parim keskkonnajuhtimistava 3.7.6 ja 3.7.7. Karjatamine NH3- ja N2O-heide Mulla erosioon ja tihenemine Toitainete kadu vette Elurikkuse vähenemine (või võimalik elurikkuse suurenemine) Biomassi süsiniku kadu, kui metsamaad on hakatud muul otstarbel kasutama Osa 3.5: heintaimede ja karjatamise majandamine, kõik parimad keskkonnajuhtimistavad. Põllumajandusettevõttes osutatav ravi Ökotoksiline mõju Antibiootikumiresistentsus Osa 3.6: loomakasvatus, parim keskkonnajuhtimistava 3.6.6. (1) Rohkem teavet tabelis esitatud keskkonnaprobleemide kohta saab Teadusuuringute Ühiskeskuse avaldatud parimate tavade aruandes, mis on kättesaadav internetis aadressil http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/documents/AgricultureBEMP.pdf.

Põllumajandus on väga mitmekesine sektor, mis hõlmab mitmesuguseid tooteid ja põllumajandusettevõtteid, aga ka erinevaid intensiivsustasemeid – alates suurtest väga mehhaniseeritud tootmisfarmidest kuni väga väikeste ekstensiivpõllumajandusettevõteteni. Olenemata põllumajandusettevõtte liigist ja ettevõtlusmudelist on võimalik keskkonna olukorda oluliselt parandada, ehkki selleks võidakse sõltuvalt põllumajandusettevõtte liigist ja ettevõtlusmudelist kasutada eri eesmärke täitvaid eri meetmeid. Arvestades EMASi süsteemi eesmärki toetada keskkonnatoime pidevat parandamist olenemata lähteolukorrast, hõlmab käesolev dokument parimaid tavasid, mis peaksid aitama kõiki niisuguseid erinevaid parandamisvõimalusi ellu rakendada. Näiteks on heintaimede ja karjatamise majandamist käsitlevas osas esitatud heintaimede tootmise tõhustamise ja loomade poolt toitainete omastamise parandamise parim keskkonnajuhtimistava (punkt 3.5.1) ning parim keskkonnajuhtimistava suure loodusliku väärtusega rohumaadel karjatamise intensiivsuse vastavusse viimiseks elurikkusega seotud vajadustega (punkt 3.5.2). Esimene nimetatud tava sobib rohkem põllumajandusettevõtetele, kus peetakse rohusööjaid kariloomi intensiivpõllumajanduslikult, ja selle eesmärk on tõhustada süsteemi; teine tava sobib rohkem ekstensiivpõllumajandusettevõtetele, kus esmatähtsal kohal on põllumajandustegevuse kokkusobivus ettevõtte looduskeskkonnaga. Paljudel juhtudel sobivad aga kirjeldatud parimad tavad konkreetsel juhul tehtud vajalike kohandustega kõigile põllumajandusettevõtetele. Näiteks on mulla ettevalmistamist käsitlevas osas (punktis 3.4.2) esitatud parim keskkonnajuhtimistava mulla ettevalmistamise minimeerimiseks ümberpööramiseta harimise või spetsiaalsete külvikute kasutamise kaudu, mis on kasulik olenemata põllumajandustootmise intensiivsusest.

Iga dokumendis esitatud parima keskkonnajuhtimistava kohta on eraldi tekstis märgitud, kas tava sobib konkreetset liiki põllumajandusettevõtetele ning intensiiv- ja/või ekstensiivpõllumajanduse jaoks. See teave on kokku võetud ka tabelis 2.3, kus on näidatud eri parimate keskkonnajuhtimistavade sobivus 12 peamist liiki põllumajandusettevõttele. Siinkohal on paratamatu teatav lihtsustamine ja paljud põllumajandusettevõtted võivad hõlmata mitme põllumajandusettevõtete liigi elemente (nt nii intensiiv- kui ka ekstensiivpõllumajandusega alad, nii looma- kui ka taimeksavastus). Antud juhised on soovituslikud ja teatava parima keskkonnajuhtimistava tegelikku sobivust konkreetsele organisatsioonile peaks hindama organisatsioon ise juhtumipõhiselt.

▼C1







Tabel 2.3 Käesolevas dokumendis kirjeldatud parimate keskkonnajuhtimistavade sobivus 12 peamist liiki põllumajandusettevõttele (tume taust: väga sobiv; hall: tõenäoliselt sobiv; valge: ei ole sobiv või sobib vaid osaliselt) Parim keskkonnajuhtimistava Intensiivne piimatootmine (1) Ekstensiivne piimatootmine Intensiivne veisekasvatus (1) Ekstensiivne veisekasvatus Lambakasvatus Intensiivne seakasvatus (1) Intensiivne kodulinnukasvatus (1) Ekstensiivne sea- ja kodulinnukasvatus Teravili ja toiduõli Juurvili Avamaa puu- ja köögiviljad Katmikala puu- ja köögiviljad 3.1.1 3.1.2 3.1.3 3.1.4 3.1.5 3.1.6 3.1.7 3.2.1 3.2.2 3.2.3 3.2.4 3.3.1 3.3.2 3.3.3 3.3.4 3.4.1 3.4.2 3.4.3 3.4.4 3.4.5 3.5.1 3.5.2 3.5.3 3.5.4 3.6.1 3.6.2 3.6.3 3.6.4 3.6.5 3.6.6 3.6.7 3.7.1 3.7.2 3.7.3 3.7.4 3.7.5 3.7.6 3.7.7 3.8.1 3.8.2 3.8.3 3.8.4 3.9.1 3.9.2 3.10.1 3.10.2 3.10.3 3.10.4 (*1) Põllumajanduskultuuride tootmise parimad tavad võivad sobida põllumajandusettevõtte nende alade jaoks, kus tegeletakse söödatootmisega, või põllumajandusettevõtetele, kus kasutatakse sea- ja kodulinnusõnnikut vedelsõnnikuna laotamiseks.

▼B

3. PARIMAD KESKKONNAJUHTIMISTAVAD, SEKTORI KESKKONNATOIME NÄITAJAD JA TIPPTASEME VÕRDLUSALUSED PÕLLUMAJANDUSSEKTORIS

3.1. Säästev põllumajandusettevõtte juhtimine ja maa majandamine

See osa on mõeldud kõigile põllumajandustootjatele ja põllumajandustootjate nõustajatele ning igat liiki põllumajandusettevõtetele. Selles käsitletakse põllumajandusettevõtte kõrgel tasemel planeerimist ja juhtimist muu hulgas ka ettevõtte asukohaks oleva üldisema maastiku suhtes. Selles esitatakse raamistik, mille alusel seada esmatähtsad meetmed ressursitõhusa ja keskkonnahoidliku põllumajandustootmise saavutamiseks. Osasse ei kuulu aga eri keskkonnaaspektidega seotud konkreetsed meetmed – need on üksikasjalikult esitatud järgmistes osades (3.2–3.10).

3.1.1. Põllumajandusettevõtte juhtimise strateegiline kava

Parim keskkonnajuhtimistava on võtta kasutusele põllumajandusettevõtte juhtimise strateegiline kava, mis hõlmab järgmisi elemente:

— rakendada põllumajandusettevõtte strateegilist äriplaani, milles käsitletakse turuga seotud, regulatiivseid, keskkonna- ja eetilisi küsimusi vähemalt viie aasta perspektiivis;

— teha kindlaks, milliste sobivate põllumajandusettevõtte toodangule väärtust lisavate ja säästvale majandamisele pühendumist tõendavate säästva põllumajandustootmise või toidu sertifitseerimise kavade alusel saada akrediteering, ning astuda samme sellise akrediteeringu saamiseks;

— põllumajandusettevõtte keskkonnatoime pideva parandamise jälgimiseks ja mõõtmiseks kasutada asjakohaseid sobivate mõõtühikutega olelusringi hindamise ja ökosüsteemiteenuste näitajaid (vt parim keskkonnajuhtimistava 3.1.2);

— teha koostööd naabruses tegutsevate põllumajandustootjatega ning avalik-õiguslike asutustega, et koordineerida esmatähtsate ökosüsteemiteenuste osutamist maastiku tasandil.

Rakendatavus

See parim keskkonnajuhtimistava sisaldab mitmesuguseid elemente, mida võib üldiselt rakendada igat liiki põllumajandusettevõtetes, mida käesolev sektori võrdlusdokument hõlmab. Küll aga on seda parimat keskkonnajuhtimistava tõenäoliselt lihtsam rakendada suurtes põllumajandusettevõtetes, kus on rohkem ressursse ja kus tehtavad toimingud võivad olla paremini kindlaks määratud. Tähtis element on ka koostöö naabruses tegutsevate põllumajandustootjatega ning avalik-õiguslike asutustega, kes tegelikult otsustavad maastiku tasandil võetavate meetmete esmatähtsuse üle; see mõjutab põllumajandusettevõtte üldist keskkonnatoimet ja on asjakohasem suurte põllumajandusettevõtete jaoks.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n1) Kasutusel on põllumajandusettevõtte juhtimise strateegiline kava (jah/ei). n2) Osaletakse olemasolevates säästva põllumajandustootmise akrediteerimise süsteemides või toidu sertifitseerimise kavades (jah/ei). v1) Põllumajandusettevõttes on kasutusel juhtimise strateegiline kava, mis i) hõlmab vähemalt viieaastast ajavahemikku; ii) aitab suurendada põllumajandusettevõtte säästvust kõigis kolmes mõõtmes: majanduslikult, sotsiaalselt ja keskkonnaalaselt; iii) hõlmab ökosüsteemiteenuste osutamist kohalikus, piirkondlikus ja üleilmses kontekstis, kasutades sobivaid ja lihtsaid näitajaid.

3.1.2. Võrdlusanalüüsi kasutamine põllumajandusettevõtete keskkonnajuhtimises

Parim keskkonnajuhtimistava on kasutada põllumajandusettevõtte keskkonnajuhtimissüsteemi rakendamisel võrdlusanalüüsi. Eesmärk on võrrelda põllumajandusettevõtte keskkonnatoimet parimate võimalike tulemustega, et põllumajandusettevõtte juhid ja/või põllumajandustootjate nõustajad saaksid kindlaks teha valdkonnad, kus on saavutatud tipptase ja kus on veel vaja olukorda parandada. Seda saab teha põllumajandusettevõtte keskkonnatoime süsteemse jälgimise ja sellekohase aruandluse kaudu protsessi tasandil. Nii on võimalik pöörata keskkonnajuhtimissüsteemis tulemuslikumalt tähelepanu kesiseimate tulemustega või suurimate täiustamisvõimalustega valdkondadele. Võrdlusanalüüsil põhineva keskkonnajuhtimissüsteemi põhiaspektid on järgmised:

— süsteemne aruandlus protsessi tasandil: korrapärane andmete kogumine ja sellekohane aruandlus käesolevas sektori võrdlusdokumendis esitatud näitajate alusel;

— tähelepanu vajavate valdkondade kindlakstegemine mõõdetud tulemuste ja kättesaadavate (nt käesolevas dokumendis esitatud) võrdlusaluste omavahelise võrdlemise põhjal;

— suuremate toimingute ja tähelepanu vajavate valdkondade kohta selge kava koostamine, võttes arvesse teadaolevaid parimaid tavasid: põllumajandustootjad võivad saada uutest teadaolevatest parimatest tavadest teada teistelt põllumajandustootjatelt, põllumajandustootjate nõustajatelt või tööstusharu ühendustelt ning võrdlusdokumentidest, nt käesolevast sektori võrdlusdokumendist;

— otsustamist toetavate vahendite kasutamine: sobivate vahendite kasutamine, et saada teavet konkreetsete parimate tavade rakendamiseks ja hinnata nende kasutamisel saadud tulemusi;

— töötajate koolitamine: kõigile töötajatele antakse asjakohast keskkonnajuhtimiskoolitust ning neile selgitatakse ilmseid seoseid nende tegevuse ja sellega seotud üldise keskkonnatoime vahel.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada igat liiki põllumajandusettevõtetes. Tõenäoliselt on seda tava lihtsam rakendada suurtes põllumajandusettevõtetes, kus juba toimub ulatuslik korrapärane aruandlus ja kus võivad olemas olla kirjeldatud meetmete võtmiseks vajalikud vahendid (nt vajaliku varustuse ostmiseks). Samas on seda tava võimalik rakendada ka väikestes põllumajandusettevõtetes, juhul kui põllumajandustootjatel on võimalus saada asjakohast koolitust ja nõustamist, ning see võib tänu süsteemse tulemuste jälgimise ja optimeerimise soodustamisele aidata sellistes põllumajandusettevõtetes keskkonnatoimet rohkem parandada.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n3) Kasutusel on asjakohaste näitajate alusel toimuval võrdlusanalüüsil põhinev keskkonnajuhtimissüsteem (jah/ei). n4) Töötajatele korraldatakse keskkonnajuhtimiskoolitust (jah/ei). v2) Konkreetsete protsesside ja põllumajandusettevõtte kogu tootmissüsteemi tulemuste võrdlemiseks kõigi käesolevas dokumendis kirjeldatud parimate tavade asjakohaste võrdlusalustega kasutatakse kohaseid näitajaid. v3) Koosseisulised töötajad osalevad korrapäraste ajavahemike tagant kohustuslikes keskkonnajuhtimisalastes koolitusprogrammides; ajutistele töötajatele antakse teavet keskkonnajuhtimiseesmärkide kohta ja koolitust asjakohaste meetmete alal.

3.1.3. Panustamine veekvaliteedi juhtimisse vesikonna tasandil

Parim keskkonnajuhtimistava on rakendada valgalapõhiseid põllumajandusmeetmeid, mis on kavandatud kogu valgala tasandil eesmärgiga minimeerida toitainete, põllumajanduskeemiatoodete, setete ja haigusetekitajate ärakandest tulenevat veereostust.

Need hõlmavad järgmist:

— luuakse puhverribad, st vooluveekogude äärsed alad, kus ei kasutata väetist ega põllumajanduskeemiatooteid; eelkõige rajatakse puude ja metsikute kõrrelistega puhverribad, et tuua võimalikult suurt kasu elurikkuse seisukohast ja parandada äravooluvee kinnipüüdmist;

— strateegilistes valgala asukohtades rajatakse lõimitud tehismärgalad, et takistada äravooluveevoogu;

— luuakse asukohale sobivad kuivendussüsteemid, võttes arvesse mullatüüpi ja veeühendust veekogudega;

— põllu visuaalse kontrolli põhjal tehakse kindlaks mulla erosioonile ja tihenemisele viitavad märgid;

— aidatakse kasutusele võtta valgalatasandi majandamiskava, koordineerides sealhulgas põllumajandusettevõtete vahel maa majandamist.

Rakendatavus

Valgalapõhist põllumajandust võib üldiselt rakendada igat liiki põllumajandusettevõtetes. Seda on hõlpsam rakendada väiksemates valgalades, mis hõlmavad üldjuhul vähem maaomanikke. Selle parima keskkonnajuhtimistava rakendamine praktikas sõltub ka põllumajandusettevõtte asukohaks oleva valgalapiirkonna juhtimise struktuurist.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n5) Vooluveekogu üldlämmastikusisaldus ja/või nitraatioonisisaldus (mg N, NO3/l). n6) Vooluveekogu hõljuvainete sisaldus (mg/l). n7) Puhverribade laius (m). v4) Põllumajandustootjad teevad koostööd naabruses tegutsevate põllumajandustootjatega ja asjakohaste ametiasutuste vesikonnahaldajatega, et viia veereostuse risk miinimumini, näiteks rajades strateegilisse asukohta lõimitud tehismärgalad. v5) Kõigi pinnaveekogude äärde rajatakse vähemalt kümne meetri laiused puhvertsoonid, kus ei toimu mullaharimist ega karjatamist.

3.1.4. Elurikkuse haldamine maastiku tasandil

Parim keskkonnajuhtimistava on koostada ja rakendada elurikkuse tegevuskava, millega toetatakse looduslikke elupaiku ja kohalikku elurikkust ning mis sisaldab näiteks järgmisi meetmeid:

— põllumajandusettevõtte lõimitud juhtimine, milles võetakse arvesse elurikkust põllumajandusettevõtte ja maastiku tasandil;

— elupaikade võrgustike rajamine põllumajandusettevõtete ümber ja vahel, mis aitab luua olulise elurikkusega alasid ühendavad nn bioloogilised koridorid;

— põllumajandustootmiseks vähem sobiva maa tootmisotstarbel kasutamise lõpetamine ja looduslike elupaikade uuenemise soodustamine;

— looduslike elupaikade põllumajandusmaaks muutmise vähendamine ning esmatähtsate alade, nagu valgalade, metsatukkade, jõgede ja märgalade kaitsmine;

— suure loodusliku väärtusega rohumaade, tiikide, ojade ja kraavide majandamisel erilise tähelepanu pööramine elurikkusele; näiteks välditakse uute tiikide loomist lillerohketel märgaladel, vähendatakse rohumaadel karjatamist enamiku taimete õitsemise ajal (st maist juunini) ja säilitatakse põllulindude pesitsuspaiku.

Rakendatavus

Selle parima keskkonnajuhtimistava põhimõtteid võib rakendada igat liiki ja suurust ning igasuguse asukohaga põllumajandusettevõtetes. Tavaliselt on sellised meetmed tähtsamal kohal ekstensiivpõllumajandusettevõtetes (nt mahetootjate puhul), kuid nimetatud eesmärke saavutada aitavaid meetmeid võivad rakendada ka intensiivpõllumajanduslikumad ettevõtted. Igal juhul sõltuvad tegevuskavasse lisatavad konkreetsed meetmed suuresti kohalikest oludest, tööjõukuludest ning põllumajandusettevõtte ettevõtlusmudelist ja intensiivsustasemest.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n8) Toiteelementide lisamise määr (kg N/P/K/ha/aasta). n9) Keskmine põllumajandusloomade arv hektari kohta. n10) Kohaliku tähtsusega liikide rohkus () (oluliste liikide arv/m2). v6) Põllumajandusettevõttes rakendatakse elurikkuse tegevuskava kohaliku tähtsusega liikide arvu ja rohkuse säilitamiseks ja suurendamiseks. (1) Kohaliku tähtsusega liigid on kohalikud endeemid ja haruldased või ohustatud liigid. Oluliste kohaliku tähtsusega liikide kindlakstegemiseks võib põllumajandustootja kasutada kohaldatavaid riigisiseseid või piirkondlikke elurikkust ja elupaiku käsitlevaid õigusakte või pöörduda kohalike vabaühenduste poole.

3.1.5. Energia- ja veetõhusus

Parim keskkonnajuhtimistava on koostada asjakohased kavad põllumajandusettevõttes energia- ja veetarbimise jälgimiseks ja juhtimiseks ning neid rakendada. Selliste kavade põhijooned on esitatud kokkuvõtlikult allpool energia ja vee kohta eraldi.

Energia:

parim keskkonnajuhtimistava on rakendada kogu põllumajandusettevõtet hõlmavat energiajuhtimiskava, mis põhineb kõigi peamiste energiatarbimisega seotud protsesside kohta kindlaks tehtud energia kogutarbimisel, sh kaudne energiatarbimine, ja mis sisaldab energiatarbimise vähendamise eesmärke. Kava võib sisaldada näiteks järgmisi meetmeid:

— põllumajandusettevõtte tasandil energia kogutarbimise arvutamine hektarite, loomühikute või toodangu tonnide kaupa ja nende energiamahukusparameetrite kasutamine tulemuste võrdlemiseks;

— kõigi peamiste energiatarbimisega seotud protsesside puhul vähemalt korra kuus energiatarbimise mõõtmine ja ülestähendamine protsessi tasandil; alamarvestite kasutamine üksikute protsesside (nt piima jahutamine ja valgustus) elektritarbimise mõõtmiseks;

— põllumajandusettevõtte kaudse energiatarbimise ( 7 ) ehk ettevõttes kasutatavate sisendite (nt sööda ja väetiste) tootmiseks tarbitava energiakoguse hindamine;

— keskkonnahoidliku hanke põhimõtete järgimine energiat tarbivate seadmete puhul ja energiaga varustamisel, nt energiatõhusate seadmete ja sertifitseeritud taastuvenergia ost;

— võimaluse korral soojusvahetus- ja soojustagastussüsteemide (nt piimajahutid) kasutamine;

— põllumajandusettevõttes asuvates hoonetes ja/või seal asuval maal taastuvenergia tootmise võimaldamine (nt päikeseenergiasüsteemide, päikesepaneelide, tuulegeneraatorite ja säästvalt saadud biomassil töötavate katelde paigaldamine).

Vesi:

parim keskkonnajuhtimistava on rakendada kogu põllumajandusettevõtet hõlmavat veemajanduskava, mis põhineb kõigi peamiste veetarbimisega seotud protsesside kohta kindlaks tehtud vee kogutarbimisel, sh kaudne veetarbimine, ja mis sisaldab ammutatava vee vähendamise eesmärke. Kava võib sisaldada näiteks järgmisi meetmeid:

— eri allikatest pärit vee (joogivesi, ammutatud puhas vesi, puhastatud vesi ( 8 ) jne) kogutarbimise arvutamine hektarite, loomühikute või toodangu tonnide kaupa ja nende parameetrite kasutamine tulemuste võrdlemiseks;

— loomapidamishoonete käitamise, loomade jootmise ja põllumajanduskultuuride kastmisega seotud veetarbimise eraldi mõõtmine ning ülestähendamine allikate kaupa vähemalt korra kuus, kasutades asjakohaseid vee alamarvesteid;

— põllumajandusettevõtte kaudse veetarbimise ehk ettevõttes kasutatava toorme (nt sissetoodud loomasööda) tootmiseks vajaliku veekoguse hindamine;

— vihmavee kogumine ja kasutamine loomade jootmiseks ja pesemiseks ja/või niisutamiseks.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada igat liiki põllumajandusettevõtetes. Kirjeldatud meetmeid (nii energiajuhtimise kui ka veemajanduse vallas) on siiski tõenäoliselt hõlpsam rakendada sellistes (üldjuhul suurtes) põllumajandusettevõtetes, kus juba kasutatakse jälgimise süsteeme ning kus on seega võimalik välja töötada ja rakendada üksikasjalikumaid kavu.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n11) Energia lõpptarbimine põllumajandusettevõttes (kWh või ldiisel hektari kohta). n12) Põllumajandusettevõtte veetarbetõhusus (m3 hektari ja aasta või loomühiku või toodangu tonni kohta). v7) Rakendatakse ja iga viie aasta tagant vaadatakse läbi energiajuhtimiskava, mis hõlmab järgmist: i) kõigi peamiste energiatarbimisega seotud protsesside puhul tehakse kindlaks otsene energiatarbimine; ii) tehakse kindlaks väetiste ja loomasööda kasutamisega seotud kaudne energiatarbimine; iii) tehakse hektari, loomühiku või toodangu tonni kohta tarbitava energiakoguse võrdlusanalüüs; iv) rakendatakse energiatõhususmeetmeid; v) rakendatakse taastuvenergia meetmeid. v8) Rakendatakse ja iga viie aasta tagant vaadatakse läbi veemajanduskava, mis hõlmab järgmist: i) kõigi peamiste protsesside puhul tehakse kindlaks otsene veetarbimine allikate kaupa; ii) tehakse hektari, loomühiku või toodangu tonni kohta tarbitava veekoguse võrdlusanalüüs; iii) rakendatakse veetõhususmeetmeid; iv) kogutakse vihmavett.

3.1.6. Jäätmekäitlus

Parim keskkonnajuhtimistava on rakendada ettevõttesiseseid jäätmekäitlustavasid, ( 9 ) tuginedes jäätmekäitlushierarhiale ( 10 ). Need hõlmavad järgmist:

— võimaluse korral jäätmetekke vältimine;

— võimaluse korral orgaaniliste jäätmete anaeroobne kääritamine või kompostimine;

— ohtlike kemikaalide ja nende pakendite hoolikas käitlemine: pakendite täielik tühjendamine, jäätmete lahuskogumine nende tekkekohas ning nende ohtlike jäätmete õige ladustamine;

— tahe- ja vedelsõnniku hoolikas käitlemine ja ladustamine.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada igat liiki ja iga suurusega põllumajandusettevõtetes. Põllumajandusettevõtetele, eriti väiksematele ettevõtetele võib valmistada probleemi anaeroobsel kääritamisel töötava või kompostimisjaama kaugus neist (juhul kui orgaanilisi jäätmeid käideldakse põllumajandusettevõttest väljaspool); samas on vaja põllumajandusettevõttes ruumi (ettevõttes käitlemiseks). Plastijäätmete käitlemine on eriti asjakohane katmikaianditele (vt parim keskkonnajuhtimistava 3.10.3) ja rullsilo tootvatele põllumajandusettevõtetele.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n13) Jäätmeteke liikide kaupa (t/ha/aasta). n14) Ringlussevõetavateks fraktsioonideks eraldatud jäätmete osakaal (%). n15) Anaeroobselt või aeroobselt töödeldud orgaaniliste jäätmete osakaal (%). v9) Jäätmeteket välditakse ning jäätmeid korduskasutatakse, võetakse ringlusse ja taaskasutatakse, nii et jäätmeid prügilasse ei saadeta.

3.1.7. Vastutustundliku tootmise ja tarbimise propageerimine tarbijate hulgas

Parim keskkonnajuhtimistava on teha koostööd tarbijatega, et tutvustada neile toidu tootmist ja vastutustundlikke põllumajandustavasid ning soodustada nende hulgas vastutustundlikku tarbimist, tehes järgmist:

— osalemine kogukonna toetatud põllumajanduses;

— toodete otsemüük talupoodides, kohalikel taluturgudel või köögiviljakastisüsteemide kaudu;

— üleliigsete saaduste korjamise võimaldamine, st võimaldamine inimestel korjata põllumajandusettevõttes saadusi, mis on jäänud üle, sest neid ei olnud võimalik korjata ebapiisavate hindade või teatavatele nõuetele mittevastavuse tõttu;

— koostöö sisseseadmine kohalike toidutöötlejatega, nt pagarikodade ja meiereidega;

— avatud talude päevade ja juhiga ringkäikude korraldamine;

— sotsiaalmeedia kasutamine põllumajandusettevõtte kohta teabe levitamiseks, ürituste korraldamiseks või otse tarbijatele müümise süsteemide kehtestamiseks.

Rakendatavus

Kõik põllumajandusettevõtted võivad otsustada tarbijatega koostööd teha, nt korraldada avatud talude päevi, kehtestada otsemüügisüsteemid või kasutada sotsiaalmeediat põllumajandusettevõtte kohta teabe levitamiseks (uute põllumajanduskultuuride külvamise, saagikoristamise, tehtavate toimingute liigi ja ajastuse, müügikohtade jms kohta). See parim keskkonnajuhtimistava sobib siiski eriti hästi kohalikku turgu varustavatele väiksematele ekstensiivpõllumajandusettevõtetele, nt väikestele mahetootjatele (sh aiandustootjatele). Koostöö kohalike toidutöötlejatega on eriti asjakohane teraviljatootjatele ja karjakasvatajatele.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n16) Kindlaksmääratud (kohalikule) turule müüdud toodete osakaal () (%). n17) Avatud talude päevade arv aastas (arv aastas). Ei ole asjakohane. (1) St otse põllumajandusettevõttest kohapeal või kohalikel taluturgudel müüdud tooted ja köögiviljakastisüsteemide või kogukonna toetatud põllumajanduse muude vormide kaudu müüdud tooted.

3.2. Mullakvaliteedi juhtimine

See osa on mõeldud nii segapõllumajandus-, taimekasvatus- kui ka aiandusettevõtetele ning nii intensiiv- kui ka ekstensiivpõllumajanduse puhul. Selles käsitletakse mullale avalduvate riskide hindamist ja leevendamist, mullakvaliteedi säilitamise või parandamise meetmete kavandamist ning mulla seisundi jälgimist.

3.2.1. Majandamiskava mulla füüsilise seisundi hindamiseks ja säilitamiseks

Parim keskkonnajuhtimistava on koostada ja rakendada mullakaitsekava, mille eesmärk on säilitada mulla kvaliteet ja funktsionaalsus. Kava peaks sisaldama näiteks järgmisi meetmeid:

— põllu visuaalse kontrolli põhjal iga-aastase aruande koostamine erosioonile, tihenemisele ja pinnavee tekkele viitavate märkide kohta, ning mulla lasuvustiheduse arvutamine;

— põllumajandusettevõttes olevate mullatüüpide kindlaksmääramine, et igal maakasutusotstarbel kasutataks sobivaimat mulda;

— mulla huumusbilansi arvutamine põllu tasandil ning mulla toitainevarude ja pH-väärtuste korrapärane kontrollimine põllu tasandil, järgides parima keskkonnajuhtimistava 3.3.1 põhimõtteid;

— põldudel mullakvaliteedi ja orgaanilise aine säilitamiseks konkreetsete meetmete võtmine (need on esitatud parimate keskkonnajuhtimistavade 3.2.2, 3.2.3 ja 3.2.4 all).

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada kõigis kas intensiiv- või ekstensiivpõllumajandusel põhinevates segapõllumajandus-, taimekasvatus- ja aiandusettevõtetes. Enamik mullakaitsekavas sisalduvaid meetmeid nõuab suhteliselt väikseid investeerimiskulusid ja võib märkimisväärselt parandada tootlikkust, ehkki võib-olla küll teatava viivitusega.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n18) Mulla infiltratsioonivõime (mm tunnis). n19) Kõigi põldude mullastruktuuri hinnatakse visuaalselt, et teha kindlaks erosioonile ja tihenemisele viitavad märgid (jah/ei). n20) Mulla lasuvustihedus (g/cm3). n21) Mulla veemahutavusvõime (ühe kuupmeetri veesisaldus kuupmeetri kuiva mulla kohta või ühe grammi veesisaldus 100 grammi kuiva mulla kohta). v10) Põllumajandusettevõttes rakendatakse mullamajandamiskava, mis sisaldab järgmist: i) põllu kontrolli põhjal koostatakse iga-aastane aruanne erosioonile ja tihenemisele viitavate märkide kohta; ii) vähemalt iga viie aasta tagant tehakse mulla lasuvustiheduse ja orgaanilise aine analüüs; iii) mulla kvaliteedi ja orgaanilise aine säilitamiseks võetakse konkreetseid meetmeid.

3.2.2. Põllumaa mulla orgaanilise aine säilitamine/parandamine

Parim keskkonnajuhtimistava on kasutada mullas orgaanilisi mullaparandusaineid, lisades kvaliteetset orgaanilist materjali, mis aitab parandada mullastruktuuri. Orgaanilist ainet saab põllumajandusmulda lisada järgmiselt:

— põllumajanduskultuuride jääkide ning vahe- ja püüdekultuuride, nt liblikõieliste kasutamine;

— taimse varise lagunemine harimata mullas;

— sõnniku laotamine (vt parim keskkonnajuhtimistava 3.7.6);

— lühiajaliste rohumaade rajamine (vt ka parim keskkonnajuhtimistava 3.4.4);

— orgaanilise aine muude allikate kasutamine, nt sertifitseeritud kompostitud materjal, anaeroobsel kääritamisel töötavate jaamade kääritussaadus ja muud orgaanilised jäätmed.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada nii intensiiv- kui ka ekstensiivpõllumajandusel põhinevates taimekasvatusettevõtetes, tingimusel et kõik lisatavad orgaanilised ained on kantud põllu toitainete majandamise kavasse (vt parim keskkonnajuhtimistava 3.3.1).

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n22) Orgaanilise kuivaine lisamise määr (t/ha/aasta). n23) Mulla orgaaniline süsinik (% C). n24) Süsiniku-lämmastiku suhe (C/N). v11) Tagatakse, et kõigile põllumajandusettevõtte põllumuldadele lisatakse vähemalt iga kolme aasta tagant orgaanilist ainet, nt põllumajanduskultuuride jääke, sõnnikut, püüde-/vahekultuure, komposti või kääritussaadust, ja/või luuakse üheks kuni kolmeks aastaks lühiajalised rohumaad.

3.2.3. Mullastruktuuri säilitamine ning erosiooni ja tihenemise vältimine

Parim keskkonnajuhtimistava on:

— kasutada õigeaegseid ja asjakohaseid viljelusmeetodeid, millega säilitatakse mullastruktuur ning minimeeritakse vee ärakannet ning ja vee- ja tuuleerosiooni: — — valitakse viljelussüsteem, mille puhul kasutatakse minimaalselt ülesõite, et luua põllumajanduskultuuri kasvuks sobivad mullatingimused; — aluspinnase üleskerkimise või dreenide kahjustamise vältimiseks kasutatakse pinnalähedast harimist; — kaalutakse otsekülvi või minimeeritud mullaharimist ja künni korral kasutatakse pakkerit;

— külvipinda hooldatakse vee infiltratsiooni soodustamiseks;

— mulla tihenemise vältimiseks õhustatakse pinda;

— vähendatakse masinate mõju mullastruktuurile (nt mulla tihenemise minimeerimiseks võib kasutada laiemaid rehve).

Rakendatavus

Mulla erosiooni ja tihenemise ärahoidmise ning mullastruktuuri säilitamise meetmeid võib üldiselt rakendada igat liiki põllumajandusettevõtetes ja enamikus asukohtades. Vee põhjustatud erosioon on kogu Euroopas levinud probleem, tuule põhjustatud erosioon valmistab rohkem probleeme kuivemas lõuna- ja idapoolses Euroopas. See parim keskkonnajuhtimistava võib olla rakendatavam suurtes põllumajandusettevõtetes, kus võib olla rohkem vahendeid kirjeldatud meetmete võtmiseks, vajalike seadmete/masinate ostmiseks ja/või loetletud meetmete edukaks rakendamiseks vajalike oskuste/teadmiste omandamiseks.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n19) Kõigi põldude mullastruktuuri hinnatakse visuaalselt, et teha kindlaks erosioonile ja tihenemisele viitavad märgid (jah/ei). n20) Mulla lasuvustihedus (g/m3). n25) Erosioonist tulenev kadu (t/ha/aasta). v10) Põllumajandusettevõttes rakendatakse mullamajandamiskava, mis sisaldab järgmist: i) põllu kontrollil põhinev iga-aastane aruanne erosioonile ja tihenemisele viitavate märkide kohta; ii) mulla lasuvustiheduse ja orgaanilise aine analüüs vähemalt iga viie aasta tagant; iii) mulla kvaliteedi ja orgaanilise aine säilitamiseks konkreetsete meetmete võtmine.

3.2.4. Mulla kuivendamise korraldamine

Parim keskkonnajuhtimistava on korraldada viljakuse säilitamiseks ja toitainete kao minimeerimiseks mulla kuivendamist, tehes järgmist:

— kaardistatakse kõigil põldudel olevad dreenid;

— välditakse mulla veega küllastatust, — — tagades vee piisava infiltratsiooni; — minimeeritakse mulla tihenemine, järgides parima keskkonnajuhtimistava 3.2.3 põhimõtteid; — soodustatakse looduslikku kuivendamist näiteks puude istutamise ning pikajuureliste põllumajanduskultuuride ja külvikordade kasutamise kaudu; — hooldatakse ja vajaduse korral rajatakse kogumisdreenid, et vett ära juhtida;

— rajatakse avatud kuivendussüsteeme, milles kasutatakse ära poollooduslikke elemente, nagu ebaühtlane kuivenemine põllu ristlõike eri osades, jõelookeid, kärestikke ja tiike, aga ka looduslikku taimestikku, et mitmekesistada sügavusi ja veevoolukiirust ning ühtlasi parandada looduslikke elupaiku;

— minimeeritakse turvasmulla kuivendamist ja toitainete kaost ohustatud aladel; kogu turvasmullaga või turvastunud mullaga maa, mida ei ole kuivendatud, tuleks jätta looduslikuks või poollooduslikuks alaks või traditsiooniliselt majandatud karjamaaks.

Rakendatavus

Selle parima keskkonnajuhtimistava rakendatavus sõltub suuresti kohalikest tingimustest, nagu põllu topograafia (põllu nõlva kaldenurk ja pikkus, mullatüüp ja mullastruktuuriagregaatide suurus, selle ala suurus, millest vesi valgalasse suundub) ning viljelussüsteemist. Eelkõige võib täiustatud kuivendustavasid üldiselt rakendada enamike mitteliivaste ja mitteorgaaniliste põllu- ja rohumaamuldade puhul, kuivendamist tuleks aga vältida või minimeerida turvasmulla ja märgalade puhul.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n26) Rohu- ja põllumaadel rajatakse dreene (jah/ei). n27) Koostatakse põlludreenide kaardid (jah/ei). n28) Minimeeritakse turvasmulla kuivendamist (jah/ei). v12) Mullastruktuuri hoolika juhtimise kaudu maksimeeritakse looduslikku kuivendamist; hoolitsetakse selle eest, et olemasolevad dreenid on tõhusad; vajaduse korral rajatakse mineraalmulda uued dreenid. v13) Minimeeritakse turvasmulla ja sellise mulla kuivendamist, mille puhul on suur oht, et kuivendamise kaudu kandub liiga palju toitaineid vette.

3.3. Toitainete majandamine

See osa on mõeldud igat liiki põllumajandusettevõtetele (sh karjakasvatusettevõtted). Selles käsitletakse tavasid, millega tagatakse toitainete kasutamine vastavalt põllumajanduskultuuride ja loomade vajadustele, et saada võimalikult suurt saaki ja kasutatud toitainetest võimalikult suurt kasu, tagades ühtlasi keskkonnamahutavuse täieliku arvessevõtu.

3.3.1. Põllupõhine toitainete arvestamine

Parim keskkonnajuhtimistava on tagada põllupõhise toitainete arvestamise kaudu, et põllumajanduskultuuride toitainevajadused on täidetud ja toitaineid ei lisata samas liiga palju. Selle parima keskkonnajuhtimistava põhieesmärk on saavutada majanduslikult optimaalne saagikus ja kvaliteet, minimeerida sisendkulusid, kaitsta mulda ja vett ning vältida õhku eralduvaid saasteaineid. Selle võib saavutada järgmiste meetmetega:

— mulda analüüsitakse süsteemselt korrapäraste ajavahemike järel, et hoida mulla pH optimaalses vahemikus (6,5 –7,5 ) ning säilitada fosfori (P) ja kaaliumi (K) vajalik tase: püsirohumaa mulda soovitatakse analüüsida vähemalt iga kolme kuni viie aasta tagant ning põllumulda ja lühiajalise rohumaa mulda iga kolme aasta tagant;

— optimaalse saagi saamiseks peetakse arvestust kogu mulda lisatava toitainekoguse ja juurtepiirkonnas sisalduvate nitraadijääkide üle ning lisatakse toiteelemendid (N, P ja K) õiges koguses: arvesse tuleks võtta orgaanilise ainena (vastavalt parimale keskkonnajuhtimistavale 3.2.2) lisatud toitainete kogust ja taimedele omastatavust;

— arvutatakse iga põllu toiteelementide ülejääk, arvutades mulda lisatavate ja sealt väljaviidavate toiteelementide (N, P ja K) kogus hektari kohta (suure toiteelementide ülejäägiga kaasneb väliskeskkonna reostumise oht);

— arvutatakse toiteelementide kasutamise tõhusus (Nutrient Use Efficiency, NUE) põllu või põllumajandusettevõtte tasandil: toiteelementide kasutamise tõhusus põllumajandusettevõtte tasandil on põllumajandusettevõttest välja viidud taime- ja loomakasvatussaadustes sisalduvate toiteelementide (N, P ja K) koguse ning põllumajandusettevõttes (nt väetiste või söödana) kasutatud toiteelementide koguse suhtarv. Kogu lisatud ja väljaviidud toitainekoguse arvutamiseks saab kasutada põllumajandusettevõtte asjakohaseid arvestusdokumente.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada igat liiki põllumajandusettevõtetes. Tegemist on esmatähtsa tavaga, mis mõjutab suuresti põllumajandusettevõtte keskkonnatoimet ja tootlikkust. Põllupõhise toitainete arvestamise meetmed nõuavad suhteliselt väikseid investeerimiskulutusi ja võivad märkimisväärselt tõhustada tootlikkust. Põllumajandusettevõttele läheb lisatud ja väljaviidava lämmastiku kohta täieliku arvestuse koostamine hinnanguliselt maksma 200–500 eurot aastas, sõltuvalt ettevõtte suurusest ja põllumajandussüsteemi liigist ning sellest, kui palju on vaja saada välist nõu.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n8) Toiteelementide lisamise määr (kg N/P/K/ha/aasta). n29) Põllu toiteelementide ülejääk (kg N/P/K/ha/aasta). n30) Toiteelementide kasutamise tõhusus, arvutatud N, P ja K kohta (%). n31) Lämmastiku kogubilanss () (kg/ha). v14) Väetisega lisatud toitainete kogus ei tohi ületada majanduslikult optimaalseks saagikuseks vajalikku kogust. v15) Toiteelementide (lämmastiku, fosfori ja kaaliumi) ülejääk või nende kasutamise tõhusus arvutatakse põllu- või rohumaa kultuuride kaupa iga maatüki kohta. (1) Lämmastiku kogubilanss näitab lämmastiku üle- või puudujääki põllumajandusmaal. Selle arvutamiseks lahutatakse põllumajandussüsteemi ühe hektari põllumajandusmaa kohta lisatud lämmastikukogusest lämmastikukogus, mis on süsteemist välja viidud.

3.3.2. Külvikordade kasutamine tõhusa toitainete ringluse saavutamiseks

Parim keskkonnajuhtimistava on optimeerida toitainete ringlust, lisades külvikorratsüklitesse ( 11 ) liblikõielised. Liblikõielised aitavad bioloogilisel teel seotud õhulämmastiku lisandunumisel suurendada lämmastiku ülekannet järgmistele põllumajanduskultuuridele tänu minimaalsele lämmastiku leostumisele. Et kasutada võimalikult rohkem bioloogiliselt seotud lämmastikku, tuleks külvikorratsüklis viie aasta jooksul kasvatada vähemalt üht liblikõielist kultuuri ja üht külvikorra vahepealset kultuuri ( 12 ) (nt ristiku põldheina lühiajalise rohumaa põhi- või püüdekultuurina) ( 13 ). Mulda lisatavate toitainete üldkoguse kindlaksmääramisel ja toitainete lisamisel tuleks arvesse võtta õhulämmastikku siduvate taimede kasutamist külvikordades.

Rakendatavus

Lämmastiku bioloogilist sidumist liblikõieliste abil võib üldiselt rakendada kõigis põllumajandussüsteemides. See meetod sobib eriti mahepõllumajandussüsteemide ja vähese väetisekasutusega süsteemide jaoks ning on väga tähtis ka vähe orgaanilisi toitaineid saava põllumaa puhul. Küll aga ei sobi see parim keskkonnajuhtimistava põllumajandussüsteemidele, kus kasutatakse madala pH-väärtusega turvastunud mulda, sest mullastiku happesus kahjustab bioloogilise lämmastiku sidumise mehhanismi.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n31) Lämmastiku kogubilanss (kg/ha). n32) Külvikorratsüklid hõlmavad liblikõielisi ja külvikorra vahepealseid kultuure (jah/ei). n33) Külvikorratsüklite pikkus (aastates). v16) Kõik rohumaa- ja põllukülvikorra tsüklid sisaldavad viie aasta jooksul vähemalt üht liblikõielist ja üht külvikorra vahepealset kultuuri.

3.3.3. Toitainete täpne lisamine

Parim keskkonnajuhtimistava on:

— ajastada sõnniku ja (vajaduse korral) väetiste lisamine vastavalt põllumajanduskultuuride vajadustele: iga toiteelementi (N, P ja K) kasutatakse õigel ajal ja määral vastavalt põllumajanduskultuuride toitainevajadustele ( 14 );

— vajaduse korral rakendatakse toitainete jagatud andmist, et maksimeerida toitainete omastamist ja vältida kadu: tänu toitainete lisamisele eri aegadel väheneb kasutatavate toitainete kogus ja toiteainete leostumine;

— toiteelementide (N, P ja K) täpseks lisamiseks kasutatakse GPS-süsteeme, mis võimaldavad varieerida lisatavaid toitainekoguseid, olenevalt põllul kasvatatava kultuuri arenguastmest ja varasematest saagikoristusandmetest ning mis võimaldavad teha täpselt kindlaks väetist vajavad kohad, võttes samas arvesse tehnoradasid.

— toiteelemendid (N, P ja K) lisatakse otse seemnete juurde: toitainegraanulid asetatakse vahetult juurdumispiirkonda või selle kõrvale.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada kõigis segapõllumajandus-, taimekasvatus- ja aiandusettevõtetes. Toitainete jagatud andmist kasutatakse peamiselt teraviljade puhul.

Toitainete täpne lisamine nõuab märkimisväärseid investeerimis- ja tegevuskulusid, st seadmete ostmise ja tööjõukulud (nt geograafiliste andmete saamiseks toitainevajaduste kohta, toitainete mitmekordseks lisamiseks GPS-süsteemi abil), ning sobib seega paremini suurtele põllumajandusettevõtetele, kus investeeringute tasuvus saavutatakse kiiremini. Väikestes ja keskmise suurusega põllumajandusettevõtetes või piiratud investeerimissuutlikkusega ettevõtetes on aga sageli võimalik toitainete täpseks lisamiseks vajalikud seadmed rentida või tellida see töö spetsialiseerunud ettevõtjalt, kes omab ja käitleb vajalikke seadmeid.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n34) Toitainete lisamise optimeerimiseks kasutatakse põllumajanduse täppisvahendeid, nagu GPS-tehnoloogiat (jah/ei). n29) Põllu toiteelementide ülejääk (kg N/P/K/ha/aasta). n30) Toiteelementide kasutamise tõhusus, arvutatud N, P ja K kohta (%). Ei ole asjakohane.

3.3.4. Väiksema keskkonnamõjuga sünteetiliste väetiste valimine

Mineraallämmastiku tootmisel on vaja palju energiat ja tekivad märkimisväärsed kasvuhoonegaaside heitkogused olenevalt ühendite liigist, tootmisettevõtte tõhususest ja kasutatavatest dilämmastikoksiidi (N2O) saaste vähendamise tehnikatest ( 15 ). Seepärast on parim keskkonnajuhtimistava olukorras, kus põllumajandustootjatel on vaja kasutada nitraadil põhinevaid sünteetilisi väetisi, valida tooted, millel on dokumenteeritult väiksem CO2-jalajälg ( 16 ).

Kui põllumajandustootja valib karbamiidväetised, on parim keskkonnajuhtimistava valida tooted, mille graanulid on kaetud nitrifikatsiooni inhibiitoriga. Nitrifikatsiooni inhibiitor aeglustab ammooniumiks ja ammoniaagiks hüdrolüüsumist. Samuti võimaldab see lämmastiku täpset edastamist põllumajanduskultuuridele, aeglustades nitraadi tootmist nii, et see vastaks paremini sellele, kuidas põllumajanduskultuurid lämmastikku omastavad.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada kõigis segapõllumajandus-, taimekasvatus- ja aiandusettevõtetes, kus kasutatakse mineraalväetisi.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n35) Kasutatud lämmastikväetiste CO2-jalajälg (kg CO2-ekvivalenti/kg N). n36) Kasutatud sünteetilised väetised tekitavad kasutamise järel vähe ammoniaagi- ja kasvuhoonegaaside heidet (jah/ei). v17) Põllumajandusettevõttes kasutatud mineraalväetise tootmisel tekkinud heide ei ületa 3 kg CO2-ekvivalenti kilogrammi lämmastiku kohta ja selle kinnituseks on tarnija esitanud avalikult kättesaadava arvutuse. v18) Kasutatud sünteetilised väetised tekitavad kasutamise järel vähe ammoniaagiheidet (jah/ei).

3.4. Mulla ettevalmistamine ja põllumajanduskultuuride planeerimine

See osa on mõeldud nii segapõllumajandus-, taimekasvatus- kui ka aiandusettevõtetele ning selles käsitletakse mulla ettevalmistamise ja põllumajanduskultuuride planeerimise tehnikaid ja võimalusi, mille abil kaitsta ja parandada mulla kvaliteeti.

3.4.1. Mullatingimustele vastavate mullaharimistoimingute valimine

Parim keskkonnajuhtimistava on valida mullatüüpidele ja -tingimustele vastavad mullaharimistoimingud, et optimeerida põllumajanduskultuuride rajamist ja kaitsta mulda.

Selliste viljelemisviiside valimisega nagu minimeeritud harimine ja otsekülv vähendatakse viljelemise intensiivsust, seda, kui sügavalt ja mis ulatuses mulda häiritakse, ning kaitstakse mulda, vältides

— orgaanilise aine ja toitainete ümberpaigutumist juurdumispiirkonnast sügavamale mulda;

— mullastruktuuriagregaatide killustumist, tuues kaasa orgaanilise aine mineraliseerumise (CO2 ja nitritlämmastiku (NO3-N) ärakanne);

— vee ja hapniku infiltratsiooni võimaldavate looduslike pooride lõhkumist.

Mullaharimis- ja külvitoimingud peavad olema hästi ajastatud, arvestades mullaniiskust ja -tüüpi ning ilmastikutingimusi:

— ilmastikutingimused: kultuuride täpiskülv varasügisel võib võimaldada lämmastiku omastamist enne talvise väljauhtumise algust ja tagada põllu hea taimedega kaetuse (vähemalt 25–30 %) talvekuudel, et kaitsta mulda vihmast tingitud pindmise äravoolu ja sellega seotud erosiooni eest ( 17 );

— mullaniiskus: et mitte töötada märjas mullas, piiratakse mulla tihenemist, setete ja toitainete ärakannet, erosiooni ning juurestiku arengu probleeme;

— mullatüüp: märjas liivases mullas on lihtsam töötada kui märjas savimullas.

Turvasmulla harimist tuleks vältida toiteainete leostumise ja süsiniku oksüdeerumise suure riski tõttu. Turvasmuld peab olema kaetud mitmeaastase lühiajalise rohumaaga, et säilitada mulla orgaanilise aine sisaldus; lühiajalise rohumaa uuestikülvamiseks vajalikke mullaharimistoiminguid tuleks teha kõige sagedamini korra viie aasta jooksul.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada kõigis segapõllumajandus-, taimekasvatus- ja aiandusettevõtetes.

Minimeeritud harimise ja otsekülvi tehnikaid soovitatakse kasutada varatalvel toimuva külvi puhul. Neid soovitatakse liivsavimulla jaoks, need ei sobi aga liivasele ega halva struktuuriga mullale.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n37) Talvel taimedega kaetud mulla osakaal (%). n38) Haritava turvasmulla osakaal (%). n23) Mulla orgaaniline süsinik (% C). n24) Süsiniku-lämmastiku suhe (C/N). v19) Põllud turvasmullal peavad olema kaetud mitmeaastase lühiajalise püsirohumaaga; turvasmullal haritakse lühiajalise rohumaa uuestikülvamiseks maad kõige sagedamini iga viie aasta tagant.

3.4.2. Mulla ettevalmistamise toimingute minimeerimine

Parim keskkonnajuhtimistava on kasutada põllumajanduskultuuride rajamiseks tavakünni asemel ümberpööramiseta harimist või spetsiaalseid külvikuid. Järgmised mulla ettevalmistamise toimingud võivad aidata säilitada ja parandada mulla struktuuri, poorsust ja mikroobide elutegevust:

— otsekülv, mille korral ei pöörata mulda ümber ega harita seda ning põllumajanduskultuurid külvatakse ilma mulda eelnevalt kobestamata;

— riba-mullaharimine, mille korral valmistatakse muld ette vaid kitsastel ribadel, kuhu külvatakse, ning ülejäänud mullakate säilitatakse ridade vahel;

— minimeeritud harimine (kobestusadraga), mille korral haritakse mulda sügavalt ilma seda ümber pööramata; eesmärk on kobestada ja õhustada mulda, jättes samas põllumajanduskultuuride jäägid mullapinnale.

Rakendatavus

Selles parimas keskkonnajuhtimistavas loetletud mulla ettevalmistamise toimingud sobivad üldiselt taimekasvatusettevõtetele. Otsekülvi abil väheneb mullakadu, säilib mullaniiskus, suureneb vee infiltratsioon ja väheneb pindmine veevool. Kõige parem on seda meetodit kasutada mullas, mille struktuur püsib kogu kasvuperioodi vältel, nt savi-, raske liivsavi- ja keskmisel liivsavimullal. Vältida tuleks seda aga liivases ja tihenenud mullas, suure umbrohuprobleemiga põldudel ning spetsiifilist maaharimist nõudvate põllumajanduskultuuride (nt kartuli) puhul. Riba-mullaharimist tuleks vältida märjas mullas, sest selle tagajärjel võib muld tiheneda. Minimeeritud mullaharimisega kaasneb umbrohurisk, kuid olukorda saab hästi kontrolli all hoida oskusliku külvikordade kasutamisega ja selliste tavadega nagu külvieelne kultiveerimine. Minimeeritud mullaharimine ei sobi liivaste muldade jaoks.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n18) Mulla infiltratsioonivõime (mm tunnis). n20) Mulla lasuvustihedus (g/cm3). n25) Erosioonist tulenev kadu (kg/ha/aasta). n39) Sellise külvipinna osakaal, kus tehakse otsekülvi (%). n40) Sellise ala osakaal, kus põllumajanduskultuuride rajamiseks kasutatakse ümberpööramiseta harimist (%). v20) Välditakse ümberpööramisega mullaharimist, kasutades näiteks otsekülvi, riba-mullaharimist ja minimeeritud harimist (kobestusadraga).

3.4.3. Mullaharimise mõju leevendamine

Parim keskkonnajuhtimistava on kasutada tavasid, millega leevendada mullaharimistoimingute mõju ning seega vähendada mullaerosiooni ohtu ja suurendada mulla orgaanilise süsiniku sisaldust või hoida seda samal tasemel. ( 18 )

— Maad haritakse ja sellele külvatakse risti nõlvakallet, et vähendada pindmise äravoolu tekke ohtu. Risti nõlvakallet loodud vaoharjad muudavad maa ebatasasemaks ja moodustavad pindmise äravoolu tõkke, tänu millele väheneb setete kadu.

— Äravooluvee ja toitainete kinnipidamiseks luuakse nõlva katkestused ja istutatakse hekid. Pikkade nõlvakallete katkestamiseks võib piirjoone äärde kaevata kraave, istutada hekke või rajada (võimalikult laiu) heintaimedega kaetud ribasid. Hekid on nõlvakalletesse vahe tegemise pikaajaline lahendus ning tõhusamad siis, kui need istutatakse piirjoont mööda laiale maaribale, et aidata säilitada setteid ja vältida peenosade jõudmist vooluveekogudesse.

— Masinate tekitatud tehnoradasid kobestatakse pärast tööde lõppu.

— Et vähendada mulla tihenemist ja põllumajanduskultuuride kahjustamist, kasutatakse põllul kontrollitud liikumist GPSi juhiste abil, nt tehnoradu (Controlled Traffic Farming, CTF), et masinad tekitaksid koormust võimalikult väikesel alal.

— Luuakse ebatasased külvipinnad, et suurendada vihmapiiskade jaoks olevat pinda ning vähendada seega pinnale kooriku teket ja vee äravoolu. Kui jätta sügisene külvipind ebatasaseks, suureneb vee infiltratsioon ning väheneb pindmise äravoolu ja setete kao oht.

Rakendatavus

Selle parima keskkonnajuhtimistava meetmeid võib üldiselt rakendada kõigis segapõllumajandus-, taimekasvatus- ja aiandusettevõtetes. Risti nõlvakallet maa harimise ja sellel külvamise korral ei pruugi aga sobida rühvelkultuurid.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n20) Mulla lasuvustihedus (g/cm3). n21) Mulla veemahutavusvõime (ühe grammi veesisaldus 100 grammi kuiva mulla kohta või ühe kuupmeetri veesisaldus kuupmeetri kuiva mulla kohta). n25) Erosioonist tulenev mullakadu (kg/ha/aasta). Ei ole asjakohane.

3.4.4. Külvikordade kasutamine mulla kaitsmiseks

Selles parimas keskkonnajuhtimistavas on esitatud peamised külvikorrasüsteemide põhimõtted mulla kaitsmiseks ja parandamiseks. Parim keskkonnajuhtimistava on:

— valida külvikorda põllumajanduskultuuride liigid ja järjestus selliselt, et — i) viia saadaolev lämmastikukogus vastavusse põllumajanduskultuuride vajadustega; ii) suurendada mulla orgaanilise aine sisaldust; iii) tuua kasu taimetervise seisukohast ning iv) vältida mullaerosiooni;

— kasutada pikemaid külvikorratsükleid, sh liblikõieliste jaoks (vt ka parim keskkonnajuhtimistava 3.3.2);

— valida mullaerosiooni suhtes kõige tundlikuma maa jaoks põllumajanduskultuuri varased sordid, et koristada saak enne vihmaperioodi ja hõlbustada vahekultuuride rajamist;

— luua segapõllumajandusettevõtetes lühiajalised rohumaad, kuna neid on kasulik kasutada külvikorra vahepealse kultuurina, et vähendada põllumaal erosiooniohtu ning ühtlasi suurendada mullaviljakust, eriti lämmastiku lisamise kaudu;

— lisada külvikorratsüklitesse umbrohutõrje, et vältida umbrohu teket, nt kasvatada vaheldumisi leht- ja kõrstaimi, tali- ja kevadkultuure, kasvatada juurvilja, karjatada loomi ja niita mitmeaastaste umbrohtude tõrjumiseks ning kasutada vahekultuure;

— lisada külvikorratsüklitesse biofumigandid (nt ristõieliste sugukonnast), et vähendada haigusi: biofumigeerimine hõlmab selliste spetsiaalsete põllumajanduskultuuride kasutamist, millest pääsevad lagunemise ajal mulda lenduvad ained, mis on teatavatele mullaorganismidele mürgised ja aitavad seega tõrjuda mullapatogeene ja kahjureid.

Peale külvikordade ajalise kasutamise on parim keskkonnajuhtimistava tagada põllumajandusettevõttes ja sellest väljaspool ka ruumiline mitmekesisus. Põllumajandusettevõtte enda või selle ja muude põllumajandusettevõtete kõrvutiasuvatel põldudel tuleks kasvatada eri põllumajanduskultuure, et vältida haigustekitajate ja kahjurite levikut ning vähendada erosiooniohtu.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada kõigis segapõllumajandus-, taimekasvatus- ja aiandusettevõtetes. Kirjeldatud meetmed on eriti tõhusad, kui neid on võimalik arendada pika aja jooksul.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n33) Külvikorratsüklite pikkus (aastates). n41) Külvikorra vahepealsete kultuuride (lühiajalised rohumaad, liblikõielised, õlitaimed) arv külvikorratsüklites (kultuuride arv külvikorratsükli kohta). n42) Põllumajanduskultuuride valimisel arvestatakse ruumilist mitmekesisust (jah/ei). n43) Mullaerosiooni suhtes kõige tundlikuma maa jaoks valitakse põllumajanduskultuuride varased sordid (jah/ei). v21) Põllumajandusettevõtetes, kus külvikordade kasutamisel on ülekaalus teravili, pannakse külvikorra vahepealsed kultuurid maha vähemalt kaheks aastaks seitsmeaastase külvikorratsükli ja vähemalt üheks aastaks kuueaastase või lühema külvikorratsükli jooksul. v22) Põllumajandusettevõtetes kasvatatakse kõrvutiasuvatel põldudel viljeldavaid põllumajanduskultuure vaheldumisi, et muuta nende kasvatamine ruumiliselt mitmekesisemaks. v23) Valitakse põllumajanduskultuuride varased sordid, et koristada saak enne vihmaperioodi ja hõlbustada vahekultuuride rajamist.

3.4.5. Vahe- ja püüdekultuuride rajamine

Parim keskkonnajuhtimistava on vältida põllumaa tühjaksjätmist talvel ning rajada sinna vahe- ja püüdekultuurid. Püüdekultuurid säilitavad juurtepiirkonnas toitaineid. Vahekultuurid kaitsevad mulda erosiooni eest ja vähendavad pindmise äravoolu ohtu, suurendades vee infiltratsiooni. Vahekultuurid võivad mõnikord toimida püüdekultuuridena, sidudes endasse kevadel ärakanduvat nitritlämmastiku.

Parim keskkonnajuhtimistava on hinnata püüde-/vahekultuuride viljeluskavadesse lisamise võimalusi ja jätta maa talvel tühjaks vaid põhjendatud juhtudel.

Rakendatavus

Vahe- ja püüdekultuure sobib kasutada igasuguste viljelussüsteemidega haritaval maal, kus taimkatteta mulla puhul on põhikultuuri koristamise järgsel ajal toiteainete leostumise, erosiooni või pindmise äravoolu oht. Püüde- ja vahekultuurid võib külvata eelmise põhikultuuri alla või kohe pärast selle koristamist. Neid kasutatakse tavaliselt enne kevadel külvatavaid kultuure.

Võib juhtuda, et teatavatel aladel soovivad põllumajandustootjad ja piirkondlikud veemajandajad vahekultuure vältida, kuna need põhjustavad suuremat koguaurumist. Üldisemalt on vahekultuurid tõhusad piirkondades, kus tekib talvel sademevee ülejääk, ja neid tuleks vältida piirkondades, kus nende istutamine võib põhjustada põuda.

Vahekultuurid võivad põhjustada struktuurikahjustusi, kui neid kasutatakse liiga hilja või märgades tingimustes, mis toob kaasa mulla lämmastiku halvasti kasutamise nii vahekultuuri kui ka sellele järgnevate põllumajanduskultuuride poolt ning tahke fosfori ja setete kao suurema ohu.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n5) Vooluveekogu üldlämmastikusisaldus ja/või nitraatioonisisaldus (mg N, NO3/l). n44) Talvel taimkatteta maa osakaal (%). n45) Püüde-/vahekultuuridega maa osakaal (%). v24) Põllumajandusettevõte esitab tõendid vahe-/püüdekultuuride viljeluskavadesse lisamise võimaluste täieliku hindamise kohta ning põhjendab talvel maa tühjaksjätmist.

3.5. Heintaimede ja karjatamise majandamine

See osa hõlmab rohumaa majandamise tavasid ja on mõeldud karjakasvatusettevõtetele, sisaldades parimaid tavasid nii intensiiv- kui ka ekstensiivpõllumajandusettevõtetele.

3.5.1. Heintaimede majandamine

Parim keskkonnajuhtimistava on kasutada võimalikult hästi ära karjakasvatusettevõtetes karjatamiseks ette nähtud rohumaid, kiirendades karjamaal heintaimede kasvu ja karjamaa kvaliteeti ning rohumaa kasutamist loomade poolt, tagades aasta kõige tähtsamatel aegadel keskmise rohuga kaetuse määra. See aitab suurendada sööda seeditavust ja toiteväärtust (ja seega ka karja tootlikkust), vähendada ostetava sööda kogust ning võib seega vähendada metaani- ja ammoniaagiheidet ja aidata vältida tarneahela varasema etapi ehk söödatootmisega seotud keskkonnamõju.

Neid eesmärke võib saavutada järgmiste meetmete abil:

— kõigil karjamaadel jälgitakse heintaimede kõrgust;

— kohalike olude ja heintaimede kõrguse jälgimise põhjal tehakse kindlaks kõige paremad karjatamisajad ning kasutatakse pikemat karjatamisperioodi (karjatamispäeva pikkus ja karjatamispäevade arv aastas);

— loomkoormus viiakse vastavusse heintaimede kasvuga;

— kasutatakse rotatsioonilist ja riba- (või portsjon)karjatamist: loomi viiakse lühikeste ajavahemike jooksul järgemööda kas koplist koplisse (rotatsiooniline karjatamine) või neid karjatatakse mitmel karjamaaribal (riba- või portsjonkarjatamine); loomade liikumise aluseks on mõõdetud rohukõrgus või ala heintaimedega kaetus ning tagada tuleb, et karjatamise ajal on heintaimed kõige paremini kättesaadavad ja seeditavad. Need karjatamisvõtted, eriti riba- ja portsjonkarjatamine, aitavad suurendada heintaimede tarbimist ja seeditavust.

Rakendatavus

See parim keskkonnajuhtimistava sobib eriti hästi põllumajandusettevõtetele, kus peetakse rohusööjaid kariloomi intensiivpõllumajanduslikult, eelkõige liha- ja piimaveisekasvatus- ning lambakasvatusettevõtetele. Ribakarjatamine sobib liha- ja piimaveistele.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n46) Karjatamispäevade arv aastas (nr aastas). n47) Loomade poolt tarbitud heintaimede osakaal (arvestatuna kuivaines) (%) (). n48) Keskmine loomkoormus ehk loomühikud kasutatava põllumajandusmaa hektari kohta. v25) Karjatatavate loomade poolt karjatamisperioodil tarbitud heintaimede (arvestatuna kuivaines) osakaal on 80 %. (1) Heintaimede kuivaine hinnangulise kasutamise saab põllumajandustootja kindlaks määrata, mõõtes kogu kasvuperioodil korrapäraselt heintaimede kõrgust. Heintaimede kõrguse mõõtmise tulemustest enne ja pärast karjatamist võib saada teada loomade poolt karjatamisperioodil söödud heintaimede koguse.

3.5.2. Suure loodusliku väärtusega rohumaade majandamine

Suure loodusliku väärtusega aladel on parim keskkonnajuhtimistava tagada väike loomkoormus, et karjatamise intensiivsus vastaks elurikkusega seotud vajadustele, ning võtta elurikkust arvesse (kuivsilo saamiseks toimuva) niitmise ajastamisel. Sobivate rohumaakaitsemeetmete, sh eri niitmis- ja/või karjatamisrežiimide valimiseks võib kasutada spetsiaalset tarkvara. Maastiku tasandil suurendab eri niitmisrežiimide kasutamine liikide mitmekesisust, sest eri organismidele sobivad eri niitmisajad, ning üldisemalt on iga-aastane väike niitmissagedus looduslikele taimedele ja selgrootutele soodne.

Rakendatavus

See parim keskkonnajuhtimistava sobib ekstensiivselt majandatavatele suure loodusliku väärtusega rohumaadele, nagu mägialad, kõrgendikud, nõmmed, rannikualad, erilise teadusliku väärtusega alad, Natura 2000 alad ning loodusalad.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n10) Kohaliku tähtsusega liikide rohkus () (oluliste liikide arv/m2). n48) Keskmine loomkoormus ehk loomühikud kasutatava põllumajandusmaa hektari kohta. Ei ole asjakohane. (1) Kohaliku tähtsusega liigid on päriskodused liigid ja haruldased või ohustatud liigid. Oluliste kohaliku tähtsusega liikide kindlakstegemiseks võib põllumajandustootja kasutada kohaldatavaid riigisiseseid või piirkondlikke elurikkust ja elupaiku käsitlevaid õigusakte või pöörduda kohalike vabaühenduste poole.

3.5.3. Karjamaa parandamine ning liblikõieliste kasutamine püsirohumaal ja lühiajalisel rohumaal

Kui kuivaine saagikus on vähenenud või karjamaa kvaliteet vajab parandamist, on parim keskkonnajuhtimistava teha peale- või vajaduse korral uuestikülvi, et säilitada või taastada suur saagikus ning tagada karjamaa hea kvaliteet (nt seeditavus, mida väljendatakse karjamaarohu D-väärtusena).

Pealekülv on üks minimeeritud harimise viis, mille puhul uued seemned külvatakse otse algsele rohumaale, kahjustamata olemasolevaid heintaimi või olemasolevat mulda, parandades nii karjamaa kvaliteeti ja saagikust, ohustamata seejuures olemasolevate söödakultuuride kasvu. Seda hõlbustab seemnete maassetrampimine loomade poolt, tänu millele seemned puutuvad mullaga paremini kokku. Uuestikülv tähendab, et maa küntakse ja külvatakse uus rohumaa, mis võib olla teatavates tingimustes vajalik taimede heaks kasvuks.

Karjamaa parandamise esmatähtis aspekt on valida sobivaimad taimesordid. Liblikõielised seovad lämmastikku ja on seega olulised väetamise seisukohast. Suurima saagikuse huvides peetakse liblikõieliste suurepäraseks kaaslaseks suurema saagikuse ja hea lämmastikukasutuse tõhususega raiheina, mis muudab ristiku toodetud nitraadid seeditavaks biomassiks. Eriti maitsvad ja seeditavad sordid, nagu suhkrurikkad kõrrelised, võivad märkimisväärselt suurendada loomade poolt söödava kuivaine kogust ja aidata suurendada söödaväärindust. Kui kasvatada korraga nelja liiki (kiirelt kasvavad lämmastikku mittesiduvad heintaimed, nt raihein; kiirelt kasvav lämmastikku siduv liblikõieline, nt aasristik; pikaealised lämmastikku mittesiduvad õitsevad heintaimed, nt harilik kerahein; pikaealine lämmastikku siduv liblikõieline, nt valge ristik) on saak suurem kui monokultuuride puhul, olenemata mullatüübist ja -viljakusest ning kliimast.

Rakendatavus

See parim keskkonnajuhtimistava on mõeldud eeskätt intensiivpõllumajandussüsteemidele. Karjamaa parandamist võetakse harva ette ekstensiivselt karjatatavatel ja niidetavatel aladel, mida ei majandata selleks, et saavutada võimalikult suur saagikus.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n49) Põllu kaetus liblikõielistega (%). n50) Karjamaarohu D-väärtus. v26) Karjamaid parandatakse (nt tehakse pealekülv), et maksimeerida loomasööda tootmist, tagada suur kaetus liblikõielistega ja lisada muid õitsevaid liike.

3.5.4. Tõhus silotootmine

Parim keskkonnajuhtimistava on saada võimalikult head silotoodangut, luues soodsad kasvutingimused, koristades saaki õigel ajal ning kasutades parimaid säilitamis- ja ladustamismeetodeid. Seda eesmärki aitavad saavutada järgmised meetmed.

— Rohumaad hoitakse optimaalses seisukorras vastavalt parimale keskkonnajuhtimistavale 3.5.3.

— Toodetakse võimalikult kvaliteetset silo, ajastades saagikoristuse nii, et saavutatakse võimalikult suur toiteväärtus ja saak, st heintaimi koristatakse õige küpsuse ja kuivainesisalduse ajal. Esimene lõikus peaks toimuma siis, kui D-väärtus on suur ( 19 ) (maikuu lõpupoole, kui heintaimed on energiarikkad ja toodavad seemnete asemel lehti). Hästi käärinud heintaimesilo kasutamisel võib märkimisväärselt väheneda vajadus kontsentreeritud sööda järele.

— Tehakse silo laborianalüüse, et hinnata kuivaine- ja toorvalgusisaldust ning pH-väärtust.

— Silo ladustatakse õigesti, et vältida kuivaine kadu: silo pakitakse õige tihedusega, surutakse välja õhk ja välditakse seega soovimatuid aeroobseid organisme. Suured silorullid tuleb hoolikalt kiletada ning silohoidla peab olema nõuetekohaselt tihendatud ja hermeetiliselt suletud; juurdepääsuavad silole peavad olema võimalikult väikesed.

— Silo pakendamine: valitakse kvaliteetne silorulli pakkematerjal, mis on heade mehaaniliste omaduste ning suure kleepuvuse ja UV-kaitsega; hea hapnikubarjääri tagamiseks ning kuivaine kao ja nõrgvee minimeerimiseks on vaja nelja kuni kuut pakkematerjalikihti.

Rakendatavus

See parim keskkonnajuhtimistava sobib eriti hästi intensiivpõllumajandusettevõtetele, kus toodetakse peamiselt heintaimesilo, kuid mõnd aspekti saab rakendada ka karjakasvatusettevõtetes, kus toodetakse muud liiki silo.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n51) Söödaväärindus () (ühe kilogrammi liha või ühe liitri piima tootmiseks kulunud loomasööda kuivaine kilogrammide arv). n52) Kuivaine kadu pärast sileerimist (%). Ei ole asjakohane. (1) Söödaväärindus on loomade suutlikkus muuta söödamass kehamassiks või muuks toodanguks (nt lüpsikarja puhul piimaks).

3.6. Loomakasvatus

See osa on mõeldud karjakasvatusettevõtetele ja selles keskendutakse mäletsejalistele. Muude kui mäletsejalistega seotud parimad tavad on lindude ja sigade intensiivkasvatuse parimat võimalikku tehnikat käsitlevas viitedokumendis (IRPP BREF) ( 20 ). Osas käsitletakse nii ekstensiivseid kui ka intensiivseid loomakasvatussüsteeme.

3.6.1. Kohalikele oludele kohandatud tõud

Parim keskkonnajuhtimistava on valida põllumajandusettevõtte liigile vastavad ja kohalikele oludele kohandatud asjakohased ( 21 ) loomatõud või -liinid. Seda võib teha eri eesmärkidel.

— Valitakse kohalikele oludele kohandatud tõud, mis suudavad paremini muuta kohaliku vähekvaliteetse loomasööda lihaks või piimaks või taluda paremini konkreetseid kliimatingimusi.

— Kasvatatakse kohalikke tõuge ja eriti haruldasi kohalikke tõuge, kui see on asjakohane. Kohalikud ja traditsioonilised tõud on tähtis elurikkuse pärand ja ainulaadne geneetiline ressurss, mille abil parandada tulevikus loomade tervist ja jõudlustunnuseid. Geneetiline mitmekesisus tagab parema haiguskindluse ja terviseprobleemidele vastupanu võime ning loomade suutlikkuse tulla paremini toime võimalikes äärmuslikes tingimustes.

— Valitakse ja arendatakse ressursitõhusamaid tõuge. Selleks võib valida geneetilised näitajad, mille abil püüda üksteisest eristada geenide, keskkonna ja majandamistegurite mõju, et valida suure väärtusega loomad, kes on piirkondlikes tingimustes ja tavapäraste majandamistavade rakendamisel suure jõudlusega. Tootlikest tõugudest saab üldiselt rohkem toodangut vähema kasvuhoonegaaside heitemahukusega.

Rakendatavus

Kohalikele oludele kohandatud tõugude valimine sobib üldiselt karjakasvatusettevõtetele ja on eriti asjakohane põllumajandustootmiseks vähem sobival maal karjatamise või karmis kliimas asuvate põllumajandusettevõtete jaoks.

Kohalikud, haruldased ja traditsioonilised tõud on asjakohasemad ekstensiivselt majandatavatele karjakasvatusettevõtetele, kus elurikkuse kaitse ja rohumaade keskkonna kaitse võib olla esmatähtis ülesanne. Seda põhjusel, et heades tootmistingimustes on kohalikud, haruldased ja traditsioonilised tõud üldjuhul vähem tootlikud kui tõud, mis on valitud tänu nende suurele tootlikkusele ja ressursitõhususele.

Ressursitõhusamate tõugude valimine on seevastu asjakohasem intensiivsetele loomakasvatussüsteemidele, mille eesmärk on saada võimalikult palju toodangut.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n53) Geneetiliselt haruldase päritoluga loomade osakaal (%). n54) Kohalikele oludele kohandatud tõugu loomade osakaal (%). n51) Söödaväärindus (ühe kilogrammi liha või ühe liitri piima tootmiseks kulunud loomasööda kuivaine kilogrammide arv). v27) Põllumajandusettevõtte põllumajandusloomadest 50 % on kohalikele oludele kohandatud tõud ja vähemalt 5 % haruldased tõud.

3.6.2. Toitainete arvestamine karjakasvatusettevõtetes

Parim keskkonnajuhtimistava on jälgida toiteelementide vooge põllumajandusettevõtte tasandil ja optimeerida toiteelementide ülejääk, pidades arvestust kogu põllumajandusettevõttes kasutatud toiteelementide (lämmastiku (N), fosfori (P) ja kaaliumi (K)) koguse ning ettevõttest loomsetes toodetes välja viidud toiteelementide koguse kohta ning arvutades ettevõtte tasandil toiteelementide ülejäägi ja toiteelementide kasutamise tõhususe (Nutrient Use Efficiency, NUE) ( 22 ). Toiteelementide kasutamise tõhusus põllumajandusettevõttes võimaldab võrrelda eri põllumajandussüsteeme selle poolest, kui suur on nendega kaasnev üldine tootmistõhusus.

Rakendatavus

Põllumajandusettevõttepõhist toitainete arvestamist võivad rakendada ja sellest kasu saada kõik karjakasvatusettevõtted ning kõige asjakohasem on see segapõllumajandussüsteemide ja intensiivselt majandatavate karjakasvatusettevõtete jaoks. Põllumajandusettevõttepõhine toitainete arvestamine karjakasvatusettevõttes nõuab suhteliselt väikseid kulutusi.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n55) Toiteelementide ülejääk põllumajandusettevõttes (kg N/P/ha/aasta). n56) Toiteelementide kasutamise tõhusus põllumajandusettevõttes, arvutatud N ja P kohta (%). v28) Lämmastiku ülejääk põllumajandusettevõttes ei ületa 10 % ettevõtte lämmastikuvajadusest. v29) Fosfori ülejääk põllumajandusettevõttes ei ületa 10 % ettevõtte fosforivajadusest.

3.6.3. Lämmastiku eritamise vähendamine sööda kaudu

Parim keskkonnajuhtimistava on vähendada lämmastiku eritamist, rakendades toitainetega seotud meetmeid.

— Mäletsejalistele antakse söödaks suhkrurikkaid kõrrelisi ja/või maisisilo: suhkrurikkaid kõrrelised sisaldavad rohkesti vees lahustuvaid süsivesikuid, mis suurendavad vatsa mikrofloorasse jõudvate substraatide süsiniku-lämmastiku suhet (C/N), ( 23 ) mis omakorda aitab paremini lämmastikku immobiliseerida ja ära kasutada ning seega tõhustub lämmastikukasutus, paraneb mikroobse valgu süntees ja väheneb lämmastiku eritamine.

— Rakendatakse faassöötmist, st söödaratsiooni toitainelist koostist muudetakse aja jooksul, et täita looma toitainevajadused. Näiteks karbamiidlämmastiku sisaldust piimas võib kasutada näitajana, mille alusel reguleerida piimalehmade söödaratsiooni toitainelist koostist.

— Kasutatakse vähese valgusisaldusega söötasid, nt vähese kuivainesisaldusega lutsernisilo, mis tõhustavad lämmastikukasutust ja vähendavad ammoniaagiheidet ( 24 ).

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada nii mäletsejate kui ka monogastriliste loomade puhul ja see sobib peamiselt intensiivpõllumajandussüsteemidele. Mõni meede, nt vähese valgusisaldusega sööda kasutamine, sobib vaid laudas peetavatele loomadele ja võib kaasa tuua tootlikkuse vähenemise ohu.

Selle parima keskkonnajuhtimistava rakendamisega seotud kulud on tavaliselt väiksed. Näiteks kui tärkliserikastele kontsentraatidele eelistatakse põllumajandusettevõttes kasvatatud maisi silo, vähenevad selle parima keskkonnajuhtimistava tulemusel kulud tänu väiksemale vajadusele tuua ettevõttesse sööta sisse.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n57) Karbamiidlämmastiku sisaldus piimas (mg/100 g). n51) Söödaväärindus (ühe kilogrammi liha või ühe liitri piima tootmiseks kulunud loomasööda kuivaine kilogrammide arv). Ei ole asjakohane.

3.6.4. Mäletsejate soolesisese metaani vähendamine sööda abil

Parim keskkonnajuhtimistava on kasutada söödaratsiooni, mille abil väheneb mäletsejate soolesisesest käärimisest tulenev metaaniheide tänu sööda suuremale seeditavusele ja loomade söödud seeditava sööda suuremale kogusele; näiteks võib selleks asendada heintaimed liblikõieliste siloga, mis sisaldab vähem kiude ning soodustab suurema kuivainekoguse söömist ja vatsasisaldise kiiremat liikumist ( 25 ).

Rakendatavus

See parim keskkonnajuhtimistava sobib vaid mäletsejatele. Liblikõielistest silo tootma hakkamine võib olla tulemusrikas soojas kliimas, kuid taimede vähene säilivus ja vajadus pikkade kasvuperioodide järele on oluline agronoomiline piirang.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n58) Soolesisese metaani heide kilogrammi liha või liitri piima kohta. n51) Söödaväärindus (ühe kilogrammi liha või ühe liitri piima tootmiseks kulunud loomasööda kuivaine kilogrammide arv). Ei ole asjakohane.

3.6.5. Keskkonnahoidlik söödahankimine

Parim keskkonnajuhtimistava on:

— valida sööt, mille tarneahela varasema etapi mõju (sh maakasutuse kaudne muutmine) on väike, nt kasutatakse võimalikult vähe soja- ja palmiõlipõhist sööta;

— kui ostetakse sööta, millel võib olla suur tarneahela varasema etapi mõju, valitakse sööt, mis on säästvalt hangitud ja millel on tunnustatud organi (nt vastutustundliku sojakasvatuse ümarlaua (Round Table on Responsible Soy – RTRS)) sertifikaat selle kohta, et sööt pärineb aladelt, mille kasutust ei ole hiljuti looduslikest elupaikadest ümber muudetud.

Rakendatavus

Sööta võib keskkonnahoidlikult hankida üldiselt kõigis karjakasvatusettevõtetes. Mõnel juhul võib aga sertifitseeritud sööda saadavus olla piiratud. Lisaks kaasneb sertifitseeritud söödaga sageli väike hinnalisa.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n59) Sellise hangitud sööda osakaal, millel on säästvust kinnitav sertifikaat (%). n60) Söödaga seotud CO2-ekvivalentkogus kilogrammi sööda, kilogrammi liha või liitri piima kohta. v30) Soja- ja palmiõlipõhist sööta tuuakse sisse võimalikult vähe ning kui seda kasutatakse, on kogu sellisel söödal sertifikaat, et sööt ei pärine aladelt, mille maakasutust on hiljuti muudetud.

3.6.6. Loomade tervise hoidmine

Parim keskkonnajuhtimistava on rakendada tavasid, mille abil hoitakse loomade tervist, vähendatakse vajadust veterinaarravi järele ning viiakse miinimumini loomade haigestumus ja suremus:

— koostatakse ennetava tervishoiu programm, mis hõlmab loomade eest vastutava loomaarsti tehtavaid korralisi ennetavaid kontrolle (vähemalt üks ennetav kontrollkäik aastas) ja milles võetakse arvesse piirkonna epidemioloogilisi andmeid; kontrolle (ja vajaduse korral ravi) võivad lähestikku asuvad põllumajandusettevõtted korraldada ühiselt;

— ravimeid kasutatakse vastutustundlikult, nt kasutussagedus on nii väike kui minimaalselt vajalik ning veterinaarravimeid kasutatakse vaheldumisi, et vältida haigusetekitajate resistentsust;

— tagatakse kõigi loomade hea toitumus;

— välditakse suguluses mitteolevate ja võõraste eri vanuses loomade kooskarjatamist samal karjamaal: noorloomad on vastuvõtlikumad siseparasiitide suhtes ja neid tuleks hoida puhtal ( 26 ) karjamaal;

— karjatatakse koos või vaheldumisi eri liike, nt veiseid ja lambaid, et siseparasiite paremini tõrjuda; kõige parem on karjatada lammaste järel veiseid ja hobuseid;

— põllumajandusettevõttesse toodud loomadele nähakse ette karantiiniaeg;

— loomi ei lasta märgadele aladele, et katkestada fastsiloosi paljunemistsükkel;

— tagatakse hea juurdepääs veele ja kontrollitakse vee kvaliteeti (nt pH, tahkete ainete kogusisaldus, peamised mineraalid, bakterid);

— tagatakse loomade heaolu, järgides viie vabaduse põhimõtet ( 27 ) ning hea loomakasvatuse riigisiseseid ja Euroopa suuniseid.

Rakendatavus

Loomade tervise hoidmine on tähtis meede kõigi karjakasvatusettevõtete jaoks. See on ka majanduslikult otstarbekas, sest terved loomad on tootlikumad.

Et vähendada kulusid ja suurendada tõhusust, võivad lähestikku asuvad põllumajandusettevõtted ühiselt koostada ennetava tervishoiu programmi ja korraldada ühise veterinaarteenuste saamise.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n61) Põllumajandusettevõttes olevate loomade elusmassi juurdekasv (kg/loom/ajaühik). n62) Veterinaarravijuhtumite arv looma kohta aastas (nr aastas). n63) Kasutusel on ennetava tervishoiu programm (jah/ei). v31) Põllumajandusettevõttes jälgitakse süstemaatiliselt loomade tervist ja heaolu ning rakendatakse ennetava tervishoiu programmi, mis hõlmab vähemalt üht veterinaararsti ennetavat kontrollkäiku aastas.

3.6.7. Karjaprofiili majandamine

Parim keskkonnajuhtimistava on optimeerida karjaprofiili haldamist, et vähendada soolesisesest käärimisest tulenevat metaaniheidet ja suurendada ressursitõhusust tootlikkuse suurendamise abil. Selle võib saavutada järgmiste meetmetega:

— optimeeritakse praakimisvanust, tuginedes kasvukõverale, mis põhineb elusmassi juurdekasvu võrdlemisel soolesisese käärimisega;

— pikendatakse loomade eluiga, parandades loomade tervist (vt parim keskkonnajuhtimistava 3.6.6);

— optimeeritakse sündimust: suur sündimus aitab vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid, sest tänu sellele on põllumajandusettevõttes vähem asendusloomi ja rohkem veiselihatootmist toetavaid piimaveiste kasvatatavaid vasikaid.

Rakendatavus

Karjaprofiili haldamist võib rakendada kõigis loomakasvatussüsteemides olenemata ettevõtte suurusest. Küll aga võib vaja minna spetsialiste või aega, et olemasolevad töötajad saaksid vajalikke oskusi ja teadmisi omandada, mis takistab mõnel juhul väikestes põllumajandusettevõtetes selle tava rakendamist.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n64) Tapavanus (kuudes). n58) Soolesisese metaani heide kilogrammi liha või liitri piima kohta. n61) Põllumajandusettevõttes olevate loomade elusmassi juurdekasv (kg/loomühik/ajaühik). Ei ole asjakohane.

3.7. Sõnnikukäitlus

See osa on mõeldud karjakasvatusettevõtetele, eelkõige intensiivsete veisekasvatussüsteemide jaoks. Intensiivses sea- ja kodulinnukasvatuses kasutatavad parimad sõnnikukäitlustavad on lindude ja sigade intensiivkasvatuse parimat võimalikku tehnikat käsitlevas viitedokumendis (IRPP BREF) ( 28 ).

3.7.1. Tõhusad loomapidamishooned

Selle parima keskkonnajuhtimistava põhieesmärk on vähendada veisepidamishoonetest pärit ammoniaagiheidet sõnnikukäitluse kontekstis ja loomapidamishoonetest pärit metaaniheidet.

Tõhusate loomapidamissüsteemide ülesehituse põhikriteeriumid on järgmised:

— viia miinimumini sõnnikuga kaetud pind, nt paigaldades soontega põranda või automaatsed põrandakaabitsad;

— hoida sõnniku ja/või väljaheidetega kaetud pindade kohal temperatuur nii madal ja õhuliikumiskiirus nii väike kui võimalik, paigaldades katuseisolatsiooni ja automaatselt kontrollitava loomuliku ventilatsiooni süsteemi; mitte teha valdavasse tuule suunda jäävaid avausi;

— kõik loomapidamishoonetes ja neist väljaspool olevad alad hoitakse puhta ja kuivana;

— väljaheited eemaldatakse kiiresti ning roe eraldatakse uriinist nii kiiresti kui võimalik;

— suurtes kinnistes loomapidamissüsteemides eemaldatakse heitõhust ammoniaagiheide happeskraberite või niisutusega õhubiofiltrite abil.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada veisekasvatusettevõtetes. Seda saab rakendada väga kulutõhusalt uute loomapidamishoonete ehitamisel või olemasolevate loomapidamissüsteemide renoveerimisel. Suurte kapitalikuludega meetmed, nagu keemiline skraberpuhastus, võivad sobida suurtes kinnistes piimaveisepidamissüsteemides, kuid mitte tavapärastes piima- ja lihaveisepidamissüsteemides.

Tõhusas veisepidamissüsteemis tuleks viia tasakaalu võimalikud kompromissid keskkonnamõju vähendamise ja loomade heaolu tagamise vahel.

Enne kui hakata loomapidamishoonete ülesehitust parandama, saab teatavatel juhtudel vähendada ammoniaagi- ja metaaniheidet alustuseks kõige paremini sellega, et loomadel lastakse siseruumides olla võimalikult vähe aega.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n65) Paigaldatud on soontega põrandad ja automaatsed põrandakaabitsad (jah/ei). n66) Loomapidamissüsteemis loomühiku kohta aastas tekkinud ammoniaagiheide (kg NH3/loomühik/aasta). v32) Loomapidamishoonetesse on paigaldatud soontega põrand, katuseisolatsioon ning automaatselt kontrollitava loomuliku ventilatsiooni süsteemid.

3.7.2. Anaeroobne kääritamine

Parim keskkonnajuhtimistava on käidelda vedel- ja tahesõnnikut põllumajandusettevõttes asuvas anaeroobse kääritamise süsteemis või lähedalasuvas anaeroobsel kääritamisel töötavas jaamas, et toota biogaasi, mida saab koguda ning millest toota soojust ja elektrit või mida vääristada biometaaniks, tõrjudes seega kõrvale fossiilkütused. Anaeroobse kääritamisega saab ka orgaaniline lämmastik sellise kuju, mis on jaamas kasutamiseks sobivam, suurendades seega vedel- ja tahesõnniku väärtust muude väetiste asendajatena.

Vedel- ja tahesõnniku täiendamine muude põllumajandusettevõttes tekkinud orgaaniliste jääkidega ( 29 ) võib aidata kompenseerida lähteainete vähesemat saadavust karjatamisajal ning seega tagada tegevuse stabiilsuse ja biogaasi pideva tootmise.

Anaeroobse kääritamise süsteemide parim keskkonnatoime saavutatakse, kui välditakse metaani ja ammoniaagi hoiustamisel tekkivat kadu, hoiustades kääritussaadust gaasikindlalt.

Karjakasvatusettevõtetes võib kaaluda järgmisi tegevusvõimalusi:

— ettevõttes kääritatakse anaeroobselt vedel- ja tahesõnnikut, mis on pärit ettevõttest enesest;

— ettevõttes kääritatakse anaeroobselt vedel- ja tahesõnnikut, mis on sisse toodud mitmest karjakasvatusettevõttest;

— ettevõttes kääritatakse anaeroobselt orgaanilisi jäätmeid, mis on pärit ettevõttest enesest ja muudest allikatest;

— ettevõtte orgaanilised jäätmed (sh vedel- ja tahesõnnik) saadetakse käitlemiseks lähedalasuvasse anaeroobsel kääritamisel töötavasse kesksesse jaama, tingimusel et kääritussaadust saab hiljem tõhusalt kasutada põllumajandusmaa väetisena.

Rakendatavus

See parim keskkonnajuhtimistava on üldiselt rakendatav karjakasvatusettevõtetes ja sobib eriti hästi segapõllumajandusettevõtetele, kus on suured (süsinikuvaese) mulla alad, millel kasvatatakse põllu- või aiakultuure, millele oleks kasulik lisada kääritussaadust. Vedelsõnnik sobib anaeroobseks kääritamiseks paremini kui tahesõnnik, mida võib kompostida, kuigi sõnnikut on võimalik kasutada anaeroobsel kääritamisel töötavas jaamas vähemtähtsa lähteainena. Rakendamise ulatus ja jaama võimsus on põhitegurid, mis mõjutavad ettevõttes toimuva anaeroobse kääritamise majanduslikku elujõulisust. Seepärast võib selle parima keskkonnajuhtimistava rakendamise oluline tingimus olla koostöö naabruses asuvate põllumajandusettevõtjate või kohalike jäätmekäitlusorganisatsioonidega.

Seonduvad keskkonnatoime näitajad ja tipptaseme võrdlusalused







Keskkonnatoime näitajad Tipptaseme võrdlusalused n67) Sellise põllumajandusettevõttest pärit vedel-/tahesõnniku osakaal, mis on töödeldud anaeroobse kääritamise süsteemis, mille kääritussaadus viiakse tagasi põllumajandusmaale (%). n68) Põllumajandusettevõtte põllumajandusmaale väetisena tagasi viidud kääritussaaduse kogus (kg aastas). v33) Kogu põllumajandusettevõttes toodetud vedelsõnnik töödeldakse anaeroobse kääritamise süsteemis, kus kääritussaadust hoiustatakse gaasikindlalt ja see viiakse tagasi põllumajandusmaale.

3.7.3. Vedelsõnniku/kääritussaaduse eraldamine

Parim keskkonnajuhtimistava on eraldada põllumajandusettevõttest pärit vedelsõnnik või ettevõttes toimunud anaeroobse kääritamise saadus enne selle ladustamist ja põllumajandusmaale laotamist tahkeks ja vedelaks materjaliks. Selline eraldamine võimaldab vedelsõnnikus/kääritussaaduses sisalduvaid toitaineid täpsemini majandada, sest rohkem lämmastikku on vedelas ja rohkem fosforit tahkes materjalis. Vedelsõnnikus ja kääritussaaduses on suhteliselt suures koguses taimedele kättesaadavat fosforit võrreldes lämmastikuga. Eraldamise abil saab vältida mulla ülekoormamist fosforiga ning viia tahkes materjalis sisalduv orgaaniline aine ja fosfor loomapidamishoonetest kaugemal asuvatele põldudele.

Kasutusel on mitu eraldamismeetodit. Üks tõhusamaid viise fosfor säilitada ja kuivemat tahket materjali saada on kasutada dekanter-tsentrifuugi.

Eraldamist saab tõhustada, kui kasutada lisaaineid, nt pruunsütt, bentoniiti, tseoliiti, kristalle ja tõhusaid mikroorganisme, ja/või teha eeltöötlust, nt flokulatsioon, koagulatsioon ja sadestamine.

Rakendatavus

Seda parimat keskkonnajuhtimistava võib üldiselt rakendada karjakasvatusettevõtetes. Eriti kasulikuks võivad seda pidada ettevõtted, kus vedelsõnniku ladustamise võimalused on piiratud, sest väheneb vede