1977L0388 — ET — 01.01.2006 — 013.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

►B NÕUKOGU KUUES DIREKTIIV, 17. mai 1977, kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (77/388/EMÜ) (EÜT L 145, 13.6.1977, p.1)

Muudetud:





Muudetud:







(*) Käesolevat akti ei ole eesti keeles avaldatud.







Käesolev konsolideeritud versioon sisaldab viiteid Euroopa arveldusühikule ja/või eküüle, mida alates 1. jaanuarist 1999 peaks käsitlema viitena eurole – nõukogu määrus (EMÜ) nr 3308/80 (EÜT L 345, 20.12.1980, lk 1) ja nõukogu määrus (EMÜ) nr 1103/97 (EÜT L 162, 19.6.1997, lk 1).









▼B

NÕUKOGU KUUES DIREKTIIV,

17. mai 1977,

kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta — ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas

(77/388/EMÜ)







EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 99 ja 100, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, võttes arvesse assamblee arvamust, ( 1 ) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust ( 2 ) ning arvestades, et: ning arvestades, et: kõik liikmesriigid on vastu võtnud käibemaksusüsteemi kooskõlas nõukogu esimese ja teise 11. aprilli 1967. aasta direktiiviga kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta; ( 3 ) 21. aprilli 1970. aasta otsusega liikmesriikide rahaliste osamaksete asendamise kohta ühenduse omavahenditega ( 4 ) nähakse ette ühenduste eelarve rahastamine täielikult ühenduste omavahenditega, olenemata muudest tuludest; nimetatud vahendite hulka peavad kuuluma vahendid, mis kogunevad käibemaksust ning mis saadakse ühtlustatud viisil kindlaksmääratava maksubaasi alusel ühise maksumäära kohaldamisel kooskõlas ühenduse eeskirjadega; tuleb edendada isikute, kaupade, teenuste ja kapitali vaba liikumise piirangute tõhusat kõrvaldamist ning riikide majanduste integreerimist; arvesse tuleb võtta eesmärki kaotada impordimaks ning ekspordi maksuvabastus liikmesriikidevahelises kaubanduses; tuleks tagada, et ühine kumuleeruvate käibemaksude süsteem ei diskrimineeriks kaupu ja teenuseid päritolu järgi, saavutamaks lõpuks ühisturu, mis võimaldab ausat konkurentsi ning sarnaneb tõelise siseturuga; maksu mittediskrimineeriva iseloomu tugevdamiseks on tarvis selgitada mõiste “maksukohustuslane” sisu, et liikmesriigid saaksid seda laiendada isikutele, kes aeg-ajalt teevad teatavaid tehinguid; mõiste “maksustatav tehing” on põhjustanud raskusi, eelkõige seoses maksustatavate tehingutena käsitatavate tehingutega; nimetatud mõisteid on tarvis selgitada; maksustatavate tehingute teostamise koha kindlaksmääramine on põhjustanud liikmesriikidevahelisi kohtualluvuse konflikte, eelkõige kauba tarnimise puhul koos kokkupanekuga ning teenuste osutamise puhul; kuigi teenuste osutamise kohaks tuleks põhimõtteliselt määratleda teenuseid osutava isiku peamine tegevuskoht, tuleks määratleda, et see koht asub selle isiku asukohariigis, kellele teenuseid osutatakse, eelkõige maksukohustuslaste vahel osutatavate teatavate teenuste puhul, kus teenuste hind sisaldub kauba hinnas; kui soovitakse, et ühenduse maksumäära kehtestamine ning edasised muudatused jõustuksid kõikides liikmesriikides ühel ajal, on tarvis ühtlustada maksustatava teokoosseisu ja maksu sissenõutavuse mõisted; maksubaas tuleb ühtlustada nii, et ühenduse maksumäära kohaldamine maksustatavatele tehingutele annaks kõikides liikmesriikides võrreldavaid tulemusi; liikmesriikide kohaldatavad maksumäärad peavad olema sellised, et eelneval etapil kohaldatud maks oleks võimalik tavalisel viisil maha arvata; koostada tuleks ühine maksuvabastuse liikide loetelu, et ühenduste omavahendeid saaks kõikides liikmesriikides koguda ühtlustatud viisil; mahaarvamist reguleerivad eeskirjad tuleks ühtlustada sedavõrd, kuivõrd need mõjutavad tegelikult kogutavaid summasid; mahaarvatavat osa tuleks kõikides liikmesriikides arvutada samal viisil; tuleks täpsustada, kes isikutest on maksukohustuslased, eelkõige teenuste puhul, mida osutab teises riigis asuv isik; võimalikult suurel määral tuleb ühtlustada maksumaksjate kohustused, et kindlustada vajalikud tagatised maksude ühtlustatud viisil kogumiseks kõikides liikmesriikides; maksumaksjad peaksid eelkõige esitama korrapäraselt tehingute ülddeklaratsiooni nii sisendite kui ka väljundite kohta, kui seda peetakse vajalikuks omavahendite maksubaasi kindlaksmääramiseks ja järelevalveks; liikmesriikidel peab kooskõlas ühiste sätetega ning suurema ühtlustamise huvides olema sellele vaatamata võimalus säilitada väikeettevõtjate jaoks eriskeemid; liikmesriigid peaksid saama vabalt rakendada eriskeemi, mis hõlmab sisendi käibemaksu kindlasummalist vähendamist põllumajandustootjatele, kelle suhtes tavapäraseid skeeme ei kohaldata; tuleks kindlaks määrata nimetatud skeemi aluspõhimõtted ning vastu võtta ühine meetod nimetatud põllumajandustootjate lisandväärtuse arvutamiseks omavahendite kogumise eesmärgil; tagada tuleks käesoleva direktiivi sätete ühetaoline kohaldamine; selleks on tarvis ette näha ühenduse konsulteerimiskord; käibemaksukomitee loomine võimaldaks liikmesriikidel ja komisjonil teha tihedat koostööd; liikmesriikidel peaks teatud piires ning teatud tingimustel olema võimalik võtta või säilitada käesolevast direktiivist erinevad erimeetmed, lihtsustamaks maksu kogumist ja hoidmaks ära pettust või maksustamise vältimist; näib olevat kohane lubada liikmesriikidel sõlmida mitteliikmesriikide või rahvusvaheliste organisatsioonidega lepinguid, mis sisaldavad erandeid käesolevast direktiivist; eriti oluline on ette näha üleminekuperiood, võimaldamaks ettenähtud valdkondade siseriiklikke õigusakte järk-järgult kohandada, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:







I JAOTIS

SISSEJUHATAVAD SÄTTED

Artikkel 1

Liikmesriigid muudavad oma olemasolevaid käibemaksusüsteeme kooskõlas järgmiste artiklitega.

Nad võtavad vastu vajalikud õigusnormid, mis võimaldavad muudetud süsteemidel jõustuda niipea kui võimalik ning hiljemalt 1. jaanuariks 1978.







II JAOTIS

REGULEERIMISALA

Artikkel 2

Käibemaksuga maksustatakse:

1. kauba tarnimine või teenuste osutamine tasu eest riigi territooriumil maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb;

2. kauba import.







III JAOTIS

TERRITORIAALNE KOHALDATAVUS

▼M4

Artikkel 3

1. Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

— liikmesriigi territoorium — riigi territoorium, nagu see on iga liikmesriigi puhul kindlaks määratud lõigetes 2 ja 3,

— ühendus ja ühenduse territoorium — liikmesriikide territoorium, nagu see on iga liikmesriigi puhul kindlaks määratud lõigetes 2 ja 3,

— kolmas territoorium ja kolmas riik — mis tahes territoorium, välja arvatud lõigetes 2 ja 3 liikmesriigi territooriumina kindlaksmääratud territooriumid.

2. Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab “riigi territoorium” Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu kohaldamise ala, nagu see on iga liikmesriigi puhul kindlaks määratud artiklis 227.

3. Järgmised üksikute liikmesriikide territooriumid ei kuulu riigi territooriumi alla:

— Saksamaa Liitvabariik: — Helgolandi saar, — Büsingeni territoorium,

— Hispaania Kuningriik: — Ceuta, — Melilla,

— Itaalia Vabariik: — Livigno, — Campione d'Italia, — Itaaliale kuuluv osa Lugano järvest.

Järgmised üksikute liikmesriikide territooriumid ei kuulu samuti riigi territooriumi alla:

— Hispaania Kuningriik: — Kanaari saared,

— Prantsuse Vabariik: — ülemeredepartemangud,

— Kreeka Vabariik: — Άγιο Όρος.

▼M6

4. Erandina lõikest 1 ei käsitata Monaco Vürstiriiki ja Mani saart käesoleva direktiivi kohaldamisel kolmandate territooriumitena, pidades silmas konventsioone ja lepinguid, mille nad on sõlminud vastavalt Prantsuse Vabariigi ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigiga.

Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid tagamaks, et tehinguid, mille puhul lähte- või sihtkoht on:

— Monaco Vürstiriik, käsitatakse tehingutena, mille lähte- või sihtkoht on Prantsuse Vabariik,

— Mani saar, käsitatakse tehingutena, mille lähte- või sihtkoht on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik.

▼M4

5. Kui komisjon leiab, et lõigete 3 ja 4 sätted ei ole enam põhjendatud eelkõige ausat konkurentsi või omavahendeid silmas pidades, teeb ta nõukogule vastavad ettepanekud.

▼B







IV JAOTIS

MAKSUKOHUSTUSLASED

Artikkel 4

1. “Maksukohustuslane” on iga isik, kes mis tahes paigas teostab iseseisvalt lõikes 2 sätestatud mis tahes majandustegevust, olenemata nimetatud tegevuse eesmärgist või tulemustest.

2. Lõikes 1 nimetatud majandustegevus on tootjate, ettevõtjate ja teenuseid osutavate isikute mis tahes tegevus, sealhulgas kaevandamine ja põllumajandus ning vabakutseline tegevus. Majandustegevuseks loetakse ka materiaalse või immateriaalse vara kasutamine kestva tulu saamise eesmärgil.

3. Liikmesriigid võivad maksukohustuslasena käsitada ka isikut, kes aeg-ajalt teeb lõikes 2 nimetatud tegevusega seotud tehingu, eelkõige mõne järgmistest tehingutest:

a) ehitiste, ehitiste osade või ehitiste aluse maa võõrandamine enne esmast kasutuselevõttu; liikmesriigid võivad ette näha tingimused käesoleva kriteeriumi kohaldamiseks ehitiste ümberkujundamise ning nende aluse maa suhtes. Liikmesriigid võivad kohaldada muid kriteeriume peale esmase kasutuselevõtu, näiteks ajavahemik ehitise valmimisest esmase võõrandamiseni või ajavahemik esmasest kasutuselevõtust järgmise võõrandamiseni, tingimusel et nimetatud ajavahemikud ei ületa vastavalt viit ning kahte aastat. “Ehitis” on mis tahes maaga püsivalt ühendatud rajatis;

b) ehitusmaa võõrandamine. “Ehitusmaa” on mis tahes hoonestamata või hoonestatud maa, mis vastab liikmesriikide vastavatele määratlustele.

4. Lõikes 1 kasutatud sõna “iseseisvalt” vabastab maksust töötajad ja teised isikud, kui nad on tööandjaga seotud töölepingu või muude õiguslike suhete kaudu, mis loovad töötingimusi, töötasu ning tööandja vastutust käsitleva suhte tööandja ja töötaja vahel.

Arvestades artiklis 29 sätestatud konsulteerimist, võib iga liikmesriik riigi territooriumil asuvaid isikuid, kes on õiguslikult iseseisvad, kuid rahaliste, majanduslike ja organisatsiooniliste sidemete kaudu tihedalt üksteisega seotud, käsitada ühe maksukohustuslasena.

5. Riike, regionaalsete ja kohalike omavalitsuste ametiasutusi ning teisi avalik-õiguslikke organisatsioone ei käsitata maksukohustuslasena tegevuse või tehingutega seoses, mida nad teevad ametivõimudena, isegi kui nad koguvad seoses nimetatud tegevuse või tehingutega makse, lõive, liikmemakse või tasusid.

Kui nad aga sellist tegevust või tehinguid teostavad, käsitatakse neid maksukohustuslasena seoses tegevuse ja tehingutega, mille puhul maksukohustuse kohaldamata jätmine tooks kaasa olulist konkurentsi moonutamist.

Igal juhul käsitatakse nimetatud organeid maksukohustuslasena seoses D lisas loetletud tegevusaladega, välja arvatud juhul, kui tegevuse mahu võib hinnata tühiseks.

Liikmesriigid võivad nende organite tegevuse, mis on artikli 13 või artikli 28 alusel maksust vabastatud, lugeda nende tegevuseks ametivõimudena.







V JAOTIS

MAKSUSTATAVAD TEHINGUD

Artikkel 5

Kaubatarne

1. “Kaubatarne” on materiaalse vara omanikuna käsutamise õiguse üleminek.

2. Elektrivool, gaas, soojusenergia, jahutusenergia jms loetakse materiaalseks varaks.

3. Liikmesriigid võivad materiaalse varana käsitada järgmist:

a) teatavad kinnisasjaõigused;

b) asjaõigused, mis annavad nende omanikule kinnisasja kasutamise õiguse;

c) osad või aktsiad, mis annavad nende omanikule kinnisasja või selle osa omandi- või valdusõiguse de jure või de facto.

4. Tarnena lõike 1 tähenduses võib käsitada ka:

a) ametivõimude poolt või nimel tehtud korralduse alusel või vastavalt õigusaktidele vara omandiõiguse üleminekut hüvitise eest;

b) kauba tegelikku üleandmist vastavalt lepingule kauba tähtajalise rendi kohta või järelmaksuga müügi kohta, millega nähakse ette, et tavaliselt läheb omandiõigus üle hiljemalt viimase osamakse tasumisega;

c) kauba üleandmist komisjonilepingu alusel.

▼M10

5. Liikmesriigid võivad käsitleda teatavate ehitustööde üleandmist tarnetena lõike 1 tähenduses.

▼B

6. Maksukohustuslase poolt tema põhivahendite hulka kuuluva kauba kasutamine tema enda või tema töötajate isiklikuks tarbeks või selle tasuta äraandmine või üldiselt kasutamine muuks kui majandustegevuse eesmärgil loetakse tarneks tasu eest, kui sellelt kaubalt või selle osadelt võis käibemaksu täielikult või osaliselt maha arvata. Tarnena tasu eest ei käsitata siiski näidiste jagamist või väikese väärtusega kinkide tegemist maksukohustuslase majandustegevuse eesmärgil.

7. Liikmesriigid võivad tarnena tasu eest käsitada:

a) maksukohustuslase poolt sellise kauba oma majandustegevuse eesmärgil kasutamist, mis on nimetatud majandustegevuse käigus valmistatud, ehitatud, kaevandatud, töödeldud, ostetud või imporditud, tingimusel et nimetatud kaubalt ei võiks käibemaksu täielikult maha arvata, kui see oleks omandatud teiselt maksukohustuslaselt;

b) maksukohustuslase poolt kauba kasutamist mittemaksustatava tehingu tegemiseks, kui nimetatud kaubalt võis omandamisel või punkti a kohasel kasutamisel käibemaksu täielikult või osaliselt maha arvata;

c) maksukohustuslase või tema õigusjärglaste poolt kauba säilitamist, kui nimetatud isik lõpetab maksustatava majandustegevuse ning nimetatud kaubalt võis omandamisel või punkti a kohasel kasutamisel käibemaksu täielikult või osaliselt maha arvata, välja arvatud lõikes 8 nimetatud juhtudel.

8. Kogu vara või selle osa tasu eest või tasuta või äriühingu kapitali sissemaksena üleandmise korral võivad liikmesriigid käsitada, et kaubatarnet ei ole toimunud ning sel juhul käsitatakse saajat üleandja õigusjärglasena. Vajaduse korral võivad liikmesriigid võtta vajalikke meetmeid konkurentsi moonutamise vältimiseks juhtudel, kus saajale maksukohustus täies ulatuses ei laiene.

Artikkel 6

Teenuste osutamine

1. “Teenuste osutamine” on mis tahes tehing, mis ei ole kaubatarne artikli 5 tähenduses.

Sellised tehingud on muu hulgas:

— omandiõigust tõendava dokumendiga varustatud või varustamata immateriaalse vara võõrandamine;

— kohustus hoiduda teatud teo tegemisest või taluda teatavat tegu või olukorda;

— teenuste osutamine vastavalt tellimusele, mis on esitatud ametivõimude poolt või nimel või seaduse alusel.

2. Tasu eest teenuste osutamisena käsitatakse järgmist:

a) põhivahendite hulka kuuluva kauba kasutamine maksukohustuslase või tema töötajate isiklikuks tarbeks või üldiselt muul kui majandustegevuse eesmärgil, kui sellelt kaubalt võib käibemaksu täielikult või osaliselt maha arvata;

b) maksukohustuslase poolt tasuta teenuste osutamine tema enda või tema töötajate isiklikuks tarbeks või üldiselt muul kui majandustegevuse eesmärgil.

Liikmesriigid võivad käesoleva lõike sätetest erandeid teha, kui see ei too kaasa konkurentsi moonutamist.

3. Konkurentsi moonutamise vältimiseks ning arvestades artiklis 29 sätestatud konsulteerimist, võivad liikmesriigid teenuste osutamisena tasu eest käsitada maksukohustuslase teenusetarnet oma ettevõtja huvides, tingimusel et selliselt teenuselt ei võiks käibemaksu täielikult maha arvata, kui selle osutaks teine maksukohustuslane.

4. Kui enda nimel, kuid teise maksukohustuslase eest tegutsev maksukohustuslane osaleb teenuse osutamises, loetakse, et nimetatud teenuse on osutanud ja saanud tema ise.

5. Artikli 5 lõiget 8 kohaldatakse samal viisil ka teenuste osutamise suhtes.

▼M4

Artikkel 7

Import

1. Kauba import:

a) sellise kauba ühendusse toomine, mille puhul ei ole täidetud Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu artiklites 9 ja 10 sätestatud tingimused või mis ei ole vabas ringluses, juhul kui tegemist on Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepinguga reguleeritava kaubaga;

▼M6

b) kauba, välja arvatud punktiga a hõlmatud kauba saabumine ühendusse kolmandalt territooriumilt.

▼M4

2. Kauba importimise kohaks on liikmesriik, mille territooriumil kaup ühendusse toomise ajal asub.

3. Olenemata lõikest 2, kui lõike 1 punktis a nimetatud kaup suunatakse ühendusse toomisel ühele artikli 16 lõike 1 B ►M6 alapunktid a, b, c ja d ◄ osas nimetatud protseduurile, ajutise impordi protseduurile täieliku vabastusega imporditollimaksust või välistransiidi protseduurile, siis sellise kauba importimise kohaks on liikmesriik, mille territooriumil nimetatud protseduure kauba suhtes enam ei kohaldata.

▼M6

Lõike 1 punktis b nimetatud kauba puhul, mis suunatakse ühendusse toomisel artikli 33a lõike 1 punktis b või c nimetatud ühenduse sisetransiidiprotseduurile, on importimise kohaks samuti liikmesriik, mille territooriumil nimetatud protseduuri enam ei kohaldata.

▼B







VI JAOTIS

MAKSUSTATAVATE TEHINGUTE KOHT

Artikkel 8

Kaubatarne

1. Kaubatarne koht on:

a) kauba puhul, mille on lähetanud või vedanud tarnija või tarnesaaja või kolmas isik: koht, kus kaup asub ajal, mil algab selle lähetamine või vedu tarnesaajale; tarnija poolt või nimel kauba paigaldamise või kokkupaneku korral, millega kaasneb või ei kaasne katsetamine, loetakse tarnekohaks koht, kus kaup paigaldatakse või kokku pannakse; kui paigaldamist või kokkupanekut teostatakse ►M4 liikmesriigis, mis ei ole ◄ tarnija asukohariik, võtab ►M4 liikmesriik, mille territooriumil paigaldamist või kokkupanekut teostatakse ◄ , kõik vajalikud meetmed topeltmaksustamise vältimiseks nimetatud riigis;

b) kauba puhul, mida ei lähetata ega veeta: kauba asukoht tarnimise ajal;

▼M6

c) laevadel, õhusõidukites või rongides sellise veo ajal tarnitava kauba puhul, mille lähte- ja sihtkoht asuvad ühenduse territooriumil: reisijateveo lähtepunktis. Selle sätte kohaldamisel: — on “ühenduses toimuva reisijateveo osa” sellise veo osa, mis kolmandal territooriumil peatumata kulgeb reisijateveo lähtekohast sihtkohta, — on “reisijateveo lähtekoht” esimene ühenduses asuv paik, kus on kavas reisijate pealeminek, kui see on vajalik pärast ühendusest väljaspool toimunud veoetappi, — on “reisijateveo sihtkoht” viimane ühenduses asuv paik, kus on kavas ühenduse peale läinud reisijate mahaminek, kui see on vajalik enne ühendusest väljaspool toimuvat veoetappi. Edasi-tagasiveo korral käsitatakse tagasivedu eraldi veona. Komisjon esitab hiljemalt 30. juuniks 1993 nõukogule aruande, millele vajadusel lisatakse ettepanekud seoses laevadel, õhusõidukites või rongides reisijatele tarbimiseks tarnitud kauba ja teenuste, sealhulgas restoraniteenuste maksustamiskohaga. 31. detsembriks 1993 teeb nõukogu pärast Euroopa Parlamendiga konsulteerimist komisjoni ettepaneku osas ühehäälse otsuse. 31. detsembrini 1993 võivad liikmesriigid kehtestada maksuvabastuse või jätkata maksuvabastust sõidukite pardal tarbimiseks tarnitava kauba osas, mille maksustamiskoht on kindlaks määratud eespool toodud sätete alusel, jättes endale õiguse varasemal etapil tasutud käibemaks maha arvata;

▼M23

d) maagaasi jaotusvõrgu kaudu gaasi tarnimise puhul või elektri tarnimise puhul maksukohustuslikule vahendajale: maksukohustusliku vahendaja tegevuskoht või kauba tarnimise püsiasukoht või sellise tegevuskoha või püsiasukoha puudumisel koht, kus on tarnija alaline või tavaline asukoht. Maksukohustuslik vahendaja on käesoleva sätte kohaldamisel maksukohustuslik isik, kelle põhitegevusala gaasi ja elektri hankimisel on selle kauba edasimüümine ja kelle omatarbimine selle kauba osas on tühine;

e) maagaasi jaotusvõrgu kaudu gaasi tarnimise puhul või elektri tarnimise puhul, kui sellist tarnimist ei reguleerita punktiga d: koht, kus tarbija kaupa kasutab ja tarbib. Kui see tarbija ei tarbi tegelikult kõike või osa sellest kaubast, loetakse tarbimata kaup kasutatuks ja tarbituks kohas, kus on tarbija tegevuskoht või püsiasukoht, mille jaoks kaup tarniti. Sellise tegevuskoha või püsiasukoha puudumisel loetakse kauba kasutamise ja tarbimise kohaks tarbija alaline või tavaline asukoht.

▼M4

2. Erandina lõike 1 punktist a võib juhul, kui kaubasaadetise või kaubaveo lähtekoht asub kolmandal territooriumil, importija tarnekohana ►M18 artikli 21 lõikele 4 ◄ tähenduses ning edasiste tarnete kohana käsitada liikmesriiki, kuhu kaup imporditakse.

▼B

Artikkel 9

Teenuste osutamine

1. Teenuse osutamise kohaks on teenuse osutaja tegevuskoht või teenuse osutamise asukoht või nimetatud tegevuskoha või asukoha puudumise korral tema alaline elu- või asukoht või peamine elukoht.

2. Sellest olenemata:

a) on kinnisvaraga seotud teenuste, sealhulgas kinnisvaramaaklerite ja -ekspertide teenuste, ning ehitustööde ettevalmistamise ja korraldamisega seotud teenuste, näiteks arhitektide ja kohapealset järelevalvet teostavate ettevõtjate teenuste osutamise kohaks kinnisvara asukoht;

b) on veoteenuste osutamise kohaks see koht, kus vedu toimub, võttes arvesse läbitud vahemaid;

c) on teenuste osutamise kohaks, mis on seotud: — kultuuri-, kunsti-, spordi-, teadus-, haridus-, meelelahutus- vms tegevusega, sealhulgas nimetatud liiki tegevuse korraldaja tegevusega ning vajaduse korral abiteenuste osutamisega, — veo abiteenustega, nagu laadimine, mahalaadimine, teisaldamine jms tegevus, — materiaalse vallasvara väärtuse hindamisega, — materiaalse vallasvaraga seonduva tööga, nimetatud teenuste tegeliku osutamise koht;

▼M2 —————

▼B

e) on allpool nimetatud teenuste osutamise korral väljaspool ühendust asuvatele klientidele või maksukohustuslastele, kes asuvad ühenduses, kuid mitte tarnijaga samas liikmesriigis, teenuste osutamise kohaks kliendi tegevuskoht või teenuste kasutamise asukoht või nimetatud tegevuskoha või asukoha puudumise korral tema alaline elu- või asukoht või peamine elukoht: — autoriõiguste, patentide, litsentside, kaubamärkide jms õiguste võõrandamine ja litsentsimine, — reklaamiteenused, — konsultantide, inseneride, konsultatsioonibüroode, juristide ja raamatupidajate teenused jms teenused, samuti andmetöötlus- ning teabeandmisteenused, — teatava majandustegevuse või punktis e nimetatud õiguse teostamisest täielikult või osaliselt loobumise kohustus, — panga-, finants- ja kindlustustehingud, sh edasikindlustamine, v.a seifide rendileandmine, — personali kasutada andmine, — teise isiku nimel ja eest tegutsevate agentide teenused, kui nad osutavad oma esindatavale punktis e nimetatud teenuseid, ▼M2 — materiaalse vallasvara, välja arvatud igasuguste veokite üürileandmine ►M15 , ◄ ▼M23 — juurdepääsu pakkumine maagaasi ja elektri jaotussüsteemidele, selle kaudu toimuv transport ja edastamine ning muude otseselt seotud teenuste pakkumine, ▼M15 — telekommunikatsiooniteenused. Telekommunikatsiooniteenusteks loetakse teenuseid, mis on seotud mis tahes laadi signaalide, kirjutiste, kujutiste ja helide või teabe edastamise, saatmise või vastuvõtmisega juhtme kaudu või raadio teel, optiliselt või muul elektromagnetilisel viisil, sealhulgas sellega seotud edastus-, saate- või vastuvõtumahtude kasutusõiguse üleandmine või võimaldamine. Telekommunikatsiooniteenused käesoleva sätte tähenduses hõlmavad ka ülemaailmsetesse teabevõrkudesse pääsu võimaldamist ►M21 , ◄ ▼M21 — raadio- ja televisiooniringhäälinguteenused, — elektroonilised teenused, sealhulgas L lisas loetletud teenused;

f) on teenuste osutamise kohaks mittemaksukohustuslase asukoht või alaline või peamine elukoht punkti e viimases taandes kirjeldatud teenuste puhul, mida osutab liikmesriigis asuvatele või alaliselt või peamiselt elavatele mittemaksukohustuslastele maksukohustuslane, kelle asu- või tegevuskoht, kust teenust osutatakse, asub väljaspool ühendust või kes sellise asu- või tegevuskoha puudumisel elab alaliselt või peamiselt väljaspool ühendust.

▼M21

3. Kahekordse maksustamise, maksustamata jätmise või konkurentsi moonutamise vältimiseks võivad liikmesriigid lõike 2 punktis e osutatud teenusetarnete puhul, mittemaksukohustuslastele osutatavad viimase taande kohased teenused välja arvatud, ja veovahendite rendileandmise puhul käsitada:

▼B

a) teenuste osutamise kohana, mis käesoleva artikli kohaselt asuks riigi territooriumil, väljaspool ühendust asuvat kohta, kui teenuste tegelik kasutamine ja neist kasusaamine toimub väljaspool ühendust;

b) teenuste osutamise kohana, mis käesoleva artikli kohaselt asuks väljaspool ühendust, riigi territooriumi, kui teenuste tegelik kasutamine ja nendest kasusaamine toimub riigi territooriumil.

▼M21

4. Lõike 2 punkti e kohaste telekommunikatsiooniteenuste ja raadio- ja televisiooniringhäälinguteenuste puhul, mida osutab liikmesriigis asuvatele või alaliselt või peamiselt elavatele mittemaksukohustuslastele maksukohustuslane, kelle asu- või tegevuskoht, kust teenust osutatakse, asub väljaspool ühendust või kes sellise asu- või tegevuskoha puudumisel elab alaliselt või peamiselt väljaspool ühendust, rakendavad liikmesriigid lõike 3 punkti b.

▼B







VII JAOTIS

MAKSUSTATAV TEOKOOSSEIS JA MAKSU SISSENÕUTAVUS

Artikkel 10

1.

a) “Maksustatav teokoosseis” on olukord, mille puhul on täidetud maksu sissenõutavaks muutumiseks vajalikud õiguslikud tingimused.

b) Maks muutub sissenõutavaks hetkest, kui maksuhalduril tekib seadusjärgne alus nõuda maksukohustuslaselt maksu tasumist, olenemata tasumise tähtaja edasilükkamise võimalusest.

2. Maksustatav teokoosseis tekib ning maks muutub sissenõutavaks pärast kauba kättetoimetamist või teenuse osutamist. Artikli 5 lõike 4 punktis b nimetamata sellise kauba kättetoimetamine ja sellise teenuse osutamine, millega kaasneb mitu järjestikust arvepidamist või makset, loetakse lõpetatuks pärast nimetatud arvepidamiste või maksete tähtaja lõppu. ►M18 Liikmesriigid võivad teatavatel juhtudel ette näha, et kaupade ja teenuste pidevaid tarneid, mis toimuvad teatava ajavahemiku jooksul, käsitatakse lõppenuna vähemalt ühe aasta järel. ◄

Kui aga enne kauba kättetoimetamist või teenuse osutamist tuleb tasuda ettemaks, muutub maks sissenõutavaks ettemaksu kättesaamisel ning saadud summalt.

Erandina eespool nimetatud sätetest võivad liikmesriigid ette näha, et maks muutub sissenõutavaks teatavate tehingute või teatavat liiki maksukohustuslaste puhul:

— hiljemalt arve ►M20 ————— ◄ väljastamisel, või

— hiljemalt müügihinna kättesaamisel, või

— kui arvet ►M20 ————— ◄ ei väljastata või väljastatakse hiljem, kindlaksmääratud tähtaja jooksul alates maksustatava teokoosseisu kuupäevast.

▼M4

3. Maksustatav teokoosseis tekib ja maks muutub sissenõutavaks kauba importimise hetkel. Kui kaup suunatakse ühendusse toomisel ühele artikli 7 lõikes 3 nimetatud protseduurile, tekib maksustatav teokoosseis ja maks muutub sissenõutavaks alles siis, kui nimetatud protseduure kauba suhtes enam ei kohaldata.

Kui aga imporditud kaup on maksustatud ühise poliitika kohaselt kohaldatavate tollimaksude, põllumajandusmaksude või samaväärse toimega maksudega, tekib maksustatav teokoosseis ja maks muutub sissenõutavaks siis, kui tekib nimetatud ühenduse maksude teokoosseis ja nimetatud maksud muutuvad sissenõutavaks.

Kui imporditud kaupa ei ole maksustatud ühtegi nimetatud ühenduse maksuga, siis kohaldavad liikmesriigid tollimakse reguleerivaid kehtivaid sätteid maksustatava teokoosseisu ja maksu sissenõutavaks muutumise aja kohta.

▼B







VIII JAOTIS

MAKSUSTATAV SUMMA

Artikkel 11

A. Riigi territooriumil

1. Maksustatava summa moodustab:

a) punktides b, c ja d nimetamata kauba tarnimise ja teenuste osutamise puhul kõik tasuna käsitatav, mille tarnija ostjalt, kliendilt või kolmandalt isikult nimetatud tarnete eest on saanud või saab, kaasa arvatud nimetatud tarnete hinnaga otse seotud toetused;

b) artikli 5 lõigetes 6 ja 7 nimetatud tarnete puhul kauba või sarnase kauba ostuhind või ostuhinna puudumise korral omahind, mis määratakse kindlaks tarnimise ajal;

c) artikli 6 lõikes 2 nimetatud tarnete puhul maksukohustuslase kogukulu teenuste osutamisele;

d) artikli 6 lõikes 3 nimetatud tarnete puhul osutatud teenuste turuväärtus.

Teenuste “turuväärtus” on summa, mille klient turustusetapil, kus tarne aset leiab, riigi territooriumil tarne ajal vaba konkurentsi tingimustes peaks sõltumatule tarnijale tasuma, et asjaomast teenust saada.

2. Maksustatava summa hulka kuuluvad:

a) maksud, tollimaksud, lõivud ja tasud, v.a käibemaks;

b) kõrvalkulud, nagu komisjoni-, pakkimis-, veo- ja kindlustuskulud, mille tarnija nõuab sisse ostjalt või kliendilt. Liikmesriigid võivad kõrvalkuludena käsitada ka eraldi lepingus käsitletavaid kulusid.

3. Maksustatava summa hulka ei kuulu:

a) ettemaksu puhul tehtavad hinnaalandused;

b) kliendile lubatud ning tarnimise ajal raamatupidamisdokumentides kajastatavad hinnaalandused ning hinnavähendid;

c) summad, mille maksukohustuslane saab ostjalt või kliendilt tagasimaksena viimase nimel ja eest tehtud kulude katteks ning on raamatupidamisdokumentides kajastatud vahekontol. Maksukohustuslane peab esitama tõendid oma kulude tegeliku summa kohta ega tohi maha arvata ühtki maksu, mida oleks võinud nimetatud tehingutelt sisse nõuda.

▼M8

4. Erandina punktidest 1, 2 ja 3 võivad liikmesriigid, kes 1. jaanuaril 1993 ei kasutanud artikli 12 lõike 3 punkti a kolmandas lõigus sätestatud võimalust, kasutada B osa punktis 6 sätestatud võimalust, tingimusel et artikli 12 lõike 3 punkti c teises lõigus osutatud tehingute puhul võrdub maksustatav summa punktide 1, 2 ja 3 kohaselt kindlaksmääratud summa murdosaga.

See murdosa määratakse kindlaks nii, et asjakohane tasumisele kuuluv käibemaks võrdub igal juhul vähemalt 5 protsendiga punktide 1, 2 ja 3 kohaselt kindlaksmääratud summast.

▼B

B. Kauba import

▼M6

1. Maksustatav summa on tolliväärtus, mis määratakse kindlaks kooskõlas kehtivate ühenduse õigusnormidega; sedasama kohaldatakse artikli 7 lõike 1 punktis b osutatud kauba impordi suhtes.

▼M4 —————

▼M4

3. Kui need juba summas ei sisaldu, lisatakse maksustatavale summale:

a) väljaspool importivat liikmesriiki ning seoses impordiga tasutavad maksud, tollimaksud, lõivud ja muud maksud, v.a võetav käibemaks;

b) kõrvalkulud, nagu komisjoni-, pakkimis-, veo- ja kindlustuskulud, mis on tekkinud enne kauba jõudmist esimesse sihtkohta importiva liikmesriigi territooriumil. “Esimene sihtkoht” on veokirjas või muus kaupa importivasse liikmesriiki importimiseks kasutatavas dokumendis märgitud koht. Nimetatud märke puudumise korral loetakse esimeseks sihtkohaks koht, kus veos importivas liikmesriigis esmakordselt üle antakse. Ka eespool osutatud ettenägemata kulud sisalduvad maksustatavas summas juhul, kui need tulenevad veost mõnda muusse sihtkohta ühenduse territooriumil ja see koht on maksustatava teokoosseisu ilmnemisel teada.

▼B

4. Maksustatav summa ei sisalda A osa lõike 3 punktides a ja b nimetatud tegureid.

5. Kui kaup on ►M4 ühendusest ◄ ajutiselt eksporditud ning reimporditakse pärast põhjalikku remonti, töötlemist, kohandamist, valmistamist või kokkupanemist ►M4 väljaspool ühendust ◄ ning ►M4 ————— ◄ , võtavad liikmesriigid meetmeid tagamaks, et kaupa koheldakse käibemaksu puhul samal viisil, kui seda oleks koheldud eespool nimetatud toimingute kõnealuse riigi territooriumil teostamise korral.

▼M8

6. Erandina punktidest 1–4 võivad liikmesriigid, kes 1. jaanuaril 1993 ei kasutanud artikli 12 lõike 3 punkti a kolmandas lõigus sätestatud võimalust, ette näha, et artikli 26a A osa punktides a, b ja c määratletud kunstiteoste, kollektsiooni- ja antiikesemete impordi puhul võrdub maksustatav summa punktide 1–4 kohaselt kindlaksmääratud summa murdosaga.

See murdosa määratakse kindlaks nii, et asjakohane impordilt võetav käibemaks võrdub igal juhul vähemalt 5 protsendiga punktide 1–4 kohaselt kindlaksmääratud summast.

▼B

C. Muud sätted

1. Tühistamise, keeldumise või osalise või täieliku mittetasumise korral või juhul, kui hinda alandatakse pärast tarne toimumist, vähendatakse maksustatavat summat sellele vastavalt ning liikmesriikide poolt kindlaksmääratavatel tingimustel.

Täieliku või osalise mittetasumise korral võivad liikmesriigid nimetatud reeglist siiski erandi teha.

▼M4

2. Kui impordi puhul maksustatava summa kindlaksmääramiseks vajalikud andmed on väljendatud muus vääringus kui selle liikmesriigi oma, kus hindamine toimub, määratakse vahetuskurss tolliväärtuse arvutamist reguleerivate ühenduse sätete kohaselt.

Kui muu tehingu kui imporditehingu puhul maksustatava summa kindlaksmääramiseks vajalikud andmed on väljendatud muus vääringus kui selle liikmesriigi oma, kus hindamine toimub, kohaldatakse vahetuskurssi, mis vastab viimasele registreeritud müügikursile maksu sissenõutavaks muutumise ajal asjaomase liikmesriigi kõige esindavama(te)l valuutaturul/valuutaturgudel, või kurssi, mis määratakse nimetatud turule/turgudele viidates selle liikmesriigi kehtestatud üksikasjalike eeskirjade kohaselt. Mõne nimetatud tehingu või teatavate maksukohustuslaseliikide suhtes võib liikmesriik siiski jätkata selle vahetuskursi kohaldamist, mis on määratud kehtivate tolliväärtuse arvutamist reguleerivate ühenduse sätete kohaselt.

▼B

3. Tagastuspakendite kulude puhul võivad liikmesriigid:

— need maksustatavast summast välja jätta ning võtta vajalikke meetmeid tagamaks, et summat pakendi tagastamata jätmise korral korrigeeritakse, või

— need maksustatava summa hulka arvata ning võtta vajalikke meetmeid tagamaks, et summat pakendi tagastamise korral korrigeeritakse.







IX JAOTIS

MAKSUMÄÄRAD

Artikkel 12

1. Maksustatavate tehingute suhtes kohaldatakse maksustatava teokoosseisu tekkimise ajal kehtivat maksumäära. Sellest olenemata:

a) kasutatakse artikli 10 lõike 2 teises ja kolmandas lõigus nimetatud juhtudel maksumäära, mis kehtib maksu sissenõutavaks muutumise ajal;

▼M6

b) kasutatakse artikli 10 lõike 3 teises ja kolmandas lõigus nimetatud juhtudel maksumäära, mis kehtib maksu sissenõutavaks muutumise ajal.

▼B

2. Maksumäärade muutmise korral võivad liikmesriigid:

— teha lõike 1 punktis a nimetatud juhtudel kohandusi, võtmaks arvesse kauba tarnimise või teenuste osutamise ajal kehtinud maksumäära,

— võtta mis tahes vajalikke üleminekumeetmeid.

▼M19

3.

a) Iga liikmesriik kehtestab ühtse käibemaksumäära protsendina maksustatavast summast, kusjuures maksumäär on kauba tarnimise ja teenuse osutamise puhul sama. Alates 1. jaanuarist 2006 ja kuni 31. detsembrini 2010 ei või see ühtne määr olla väiksem kui 15 %. Vastavalt asutamislepingu artiklile 93 teeb nõukogu otsuse pärast 31. detsembrit 2010 kohaldatava ühtse määra taseme kohta. Liikmesriigid võivad kohaldada ka üht või kaht vähendatud maksumäära. Need määrad kehtestatakse protsendina maksustatavast summast ega või olla väiksemad kui 5 %, kusjuures neid kohaldatakse üksnes H lisas nimetatud rühmadesse kuuluvate kaupade ja teenuste tarnete suhtes. Kolmas lõik ei kehti artikli 9 lõike 2 punkti e viimases taandes osutatud teenuste kohta.

▼M28

b) Liikmesriigid võivad kohaldada vähendatud maksumäära maagaasi-, elektri- ja kaugküttetarnete suhtes, tingimusel et puudub konkurentsi moonutamise oht. Sellist määra rakendada kavatsev liikmesriik peab sellest eelnevalt teatama komisjonile. Komisjon otsustab, kas on olemas konkurentsi moonutamise oht. Kui komisjon ei ole seda otsust teinud kolme kuu jooksul alates teabe saamisest, lähtutakse sellest, et konkurentsi moonutamise oht puudub.

▼M8

c) Liikmesriigid võivad ette näha, et vähendatud maksumäära või mõnda vähendatud maksumääradest, mida nad kohaldavad punkti a kolmanda lõigu kohaselt, kohaldatakse ka artikli 26a A osa punktides a, b ja c määratletud kunstiteoste, kollektsiooni- ja antiikesemete impordi suhtes. Kui liikmesriigid kasutavad seda võimalust, võivad nad kohaldada vähendatud määra ka artikli 26 A osa punktis a määratletud kunstiteoste tarnete suhtes, mida: — teostab nende looja või tema õigusjärglane, — teostab juhuti muu maksukohustuslane peale maksukohustusliku vahendaja, kui need kunstiteosed on maksukohustuslane ise importinud või kui nende looja või looja õigusjärglane on need talle tarninud või andnud talle õiguse käibemaks täies ulatuses maha arvata.

▼M11 —————

▼M13 —————

▼B

4. ►M5 ————— ◄ Vähendatud maksumäärad kehtestatakse nii, et nende kohaldamisel saadavast käibemaksu summast oleks võimalik tavapärasel viisil maha arvata kogu artikli 17 kohaselt mahaarvatav käibemaks.

▼M5

Komisjoni aruande alusel vaatab nõukogu 1994. aastast alates iga kahe aasta järel läbi vähendatud maksumäärade kohaldamisala. Nõukogu võib komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt otsustada muuta H lisas esitatud kaupade ja teenuste loendit.

▼M28

Komisjon esitab nõukogule ja Euroopa Parlamendile hiljemalt 30. juunil 2007 üldise hinnanguaruande kohapeal osutatud teenuste, sealhulgas restoraniteenuste suhtes kohaldatavate vähendatud maksumäärade mõju kohta, eelkõige töökohtade loomise, majanduskasvu ja siseturu nõuetekohase toimimise seisukohast, tuginedes sõltumatu ekspertrühma tehtud uuringule.

▼M8

5. Kui lõike 3 punktist c ei tulene teisiti, kohaldatakse kauba importimisel maksumäära, mida kohaldatakse samaväärse kauba tarnimisel riigi territooriumi piires.

▼A2

6. Portugali Vabariik võib Assooride ja Madeira autonoomsetes piirkondades sooritatud tehingute suhtes ja otsese impordi suhtes nendesse piirkondadesse kohaldada vähendatud maksumäärasid võrreldes mandri suhtes kohaldatavate määradega.

▼B







X JAOTIS

MAKSUVABASTUS

Artikkel 13

Maksuvabastus riigi territooriumil

A. Maksuvabastus teatava avalikes huvides tegutsemise puhul

1. Ilma et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, vabastavad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi, maksust järgmised tegevusalad:

a) riiklike postiteenistuste poolt teenuste, v.a reisijateveo- ja telekommunikatsiooniteenuste osutamine ja nendega seotud kauba tarnimine;

b) haiglaravi ja meditsiiniline abi ning nendega otseselt seotud tegevus, mida teostavad avalik-õiguslikud organisatsioonid või avalik-õiguslike organisatsioonidega võrreldavates sotsiaalsetes tingimustes tegutsevad haiglad, meditsiini- või diagnostikakeskused ning teised nõuetekohaselt tunnustatud sama laadi asutused;

c) meditsiinilise abi andmine asjaomase liikmesriigi määratletud meditsiini- ja abipersonali poolt;

d) inimorganite, inimvere ja rinnapiima tarnimine;

e) hambatehnikute poolt kutsealases tegevuses osutatavad teenused ning hambaarstide ja hambatehnikute tarnitavad hambaproteesid;

f) teenused, mida osutavad käibemaksust vabastatud või käibemaksuga maksustamata sõltumatud isikute rühmad oma liikmetele nende tegevuseks otseselt vajalike teenuste osutamiseks, kui need rühmad nõuavad, et liikmed hüvitavad üksnes täpselt oma osa ühistest kuludest, tingimusel et selline maksuvabastus ei põhjusta ilmselt konkurentsi moonutamist;

g) otseselt hoolekande ja sotsiaalkindlustusega seotud teenused (sh vanadekodus osutatavad teenused) ja kaup, mida osutavad või tarnivad avalik-õiguslikud organisatsioonid või teised asjaomases liikmesriigis heategevana tunnustatud organisatsioonid;

h) otseselt laste ja noorte kaitsmisega seotud teenused ja kaup, mida osutavad või tarnivad avalik-õiguslikud organisatsioonid või teised asjaomases liikmesriigis heategevana tunnustatud organisatsioonid;

i) laste ja noorte haridus, kooli- või ülikooliharidus, kutseõpe või ümberõpe, sh nendega otseselt seotud teenused ja kaup, mida osutavad või tarnivad nimetatud eesmärkidel tegutsevad avalik-õiguslikud organisatsioonid või teised asjaomases liikmesriigis sarnastel eesmärkidel tegutsevana tunnustatud organisatsioonid;

j) õpetajate antav eraõpe kooli- või ülikoolihariduse raames;

k) personali kasutada andmine usu- või filosoofiaorganisatsioonide poolt seoses käesoleva artikli punktidega b, g, h ja i ning eesmärgiga edendada vaimset heaolu;

l) poliitilistel, ametiühingutega seotud, usulistel, patriootlikel, filosoofilistel, heategevuslikel või kodanikega seotud eesmärkidel tegutsevate mittetulundusorganisatsioonide poolt nende eeskirjade kohaselt kehtestatud liikmemaksu eest teenuste osutamine ja nendega otseselt seotud kauba tarnimine oma liikmetele, tingimusel et selline maksuvabastus ei põhjusta ilmselt konkurentsi moonutamist;

m) teatavad otseselt spordi või kehakultuuriga seotud teenused, mida mittetulundusorganisatsioonid osutavad spordi või kehakultuuriga tegelevatele isikutele;

n) teatavad kultuuriteenused ja nendega otseselt seotud kaup, mida osutavad või tarnivad avalik-õiguslikud organisatsioonid või teised asjaomases liikmesriigis tunnustatud kultuuriasutused;

o) teenused ja kaup, mida osutavad või tarnivad üksnes oma tarbeks korraldatud rahakogumisürituste jaoks organisatsioonid, kelle tegevus on maksust vabastatud punktide b, g, h, i, l, m ja n kohaselt, tingimusel et selline maksuvabastus ei põhjusta ilmselt konkurentsi moonutamist; liikmesriigid võivad kehtestada vajalikud piirangud eelkõige ürituste arvu ning kogutavate summade suhtes, mis annavad õiguse saada maksuvabastust;

p) veoteenused haigetele või vigastatuile, mida eriotstarbeliste sõidukitega osutavad nõuetekohaselt volitatud organisatsioonid;

q) avalik-õiguslike raadio- ja televisiooniorganisatsioonide tegevus, v.a ärilist laadi tegevus.

2.

a) Liikmesriigid võivad muudele kui avalik-õiguslikele organisatsioonidele käesoleva artikli lõike 1 punktides b, g, h, i, l, m ja n sätestatud maksuvabastuse andmise suhtes kohaldada iga juhtumi puhul ühte või mitut järgmist tingimust: — nende eesmärk ei ole süstemaatiliselt kasumit teenida ning kui kasum tekib, ei jaotata seda, vaid kasutatakse osutatavate teenuste jätkamiseks või parandamiseks, — neid juhivad ja haldavad rangelt vabatahtlikul alusel isikud, kellel ei ole isiklikult ega vahendajate kaudu ei otseseid ega kaudseid huvisid seoses asjaomase tegevuse tulemustega, — nende hinnad on heaks kiidetud ametivõimude poolt või jäävad selliste heakskiidetud hindade piiresse või on heakskiitu mittevajavate teenuste puhul madalamad kui sarnaste teenuste hinnad, kui neid osutavad käibemaksustatavad äriühingud, — asjaomaste teenuste maksuvabastus ei põhjusta ilmselt konkurentsi moonutamist, näiteks seades käibemaksustatavad äriühingud ebasoodsasse olukorda.

b) Teenuste osutamisel või kauba tarnimisel ei anta lõike 1 punktides b, g, h, i, l, m ja n sätestatud maksuvabastust, kui: — see ei ole maksust vabastatavate tehingute jaoks tingimata vajalik, — selle põhieesmärk on teenida organisatsioonile lisatulu tehingute kaudu, mis otseselt konkureerivad käibemaksustatavate äriühingute tehingutega.

B. Muu maksuvabastus

Ilma et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, vabastavad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi, maksust järgmised tegevusalad:

a) kindlustus- ja edasikindlustustehingud, sh nendega seotud teenused, mida osutavad kindlustusmaaklerid ja kindlustusagendid;

b) kinnisvara liising ja rendileandmine, v.a: 1. liikmesriikide õigusaktides määratletud majutamine hotellisektoris või sama ülesandega sektorites, sh majutamine puhkelaagrites või kämpinguna kasutamiseks ettenähtud paikades; 2. ruumide ja maatükkide rendileandmine sõidukite parkimiseks; 3. alaliselt paigaldatud seadmete ja masinate rendileandmine; 4. seifide rendileandmine. Liikmesriigid võivad käesoleva maksuvabastuse kohaldamisalas teha lisaerandeid;

c) kauba tarnimine, mida kasutatakse täielikult käesoleva artikli kohaselt või artikli 28 lõike 3 punkti b kohaselt maksust vabastatud tegevuseks, kui nimetatud kauba puhul ei olnud õigust maksu maha arvata, või sellise kauba tarnimine, mille omandamisel või valmistamisel ei võinud artikli 17 lõike 6 kohaselt käibemaksu maha arvata;

d) järgmised tehingud: 1. krediidi andmine ja vahendamine ning krediidi haldamine krediidiandja poolt; 2. krediiditagatiste või muude tagatiste vahendamine või nendega seotud tehingud ja krediiditagatiste haldamine krediidiandja poolt; 3. hoiuste ja arvelduskontode, maksete, ülekannete, võlgade, tšekkide ja muude vabalt kaubeldavate maksevahenditega (v.a võlgade sissenõudmine ja faktooring) seotud tehingud, sh nende vahendamine; 4. seadusliku maksevahendina kasutatava vääringu, pangatähtede ja müntidega (v.a kollektsiooniesemed) seotud tehingud, sealhulgas nende vahendamine; “kollektsiooniesemetena” käsitatakse kuld-, hõbe- või muust metallist münte ning pangatähti, mida tavaliselt seadusliku maksevahendina ei kasutata, ja numismaatilise väärtusega münte; 5. tehingud, sh vahendamine, v.a haldamise ja hoidmisega seotud, mis on seotud aktsiate ja osadega, osalusega äriühingutes ja ühendustes, võlakirjadega ning teiste väärtpaberitega, v.a: — dokumendid, mis tõendavad omandiõigust kaubale, — artikli 5 lõikes 3 osutatud õigused või väärtpaberid; 6. liikmesriikide määratletud eriotstarbeliste investeerimisfondide haldamine;

e) riigi territooriumil postiteenuste kasutamiseks kõlblike postmarkide, maksumärkide jms märkide nimiväärtusega tarnimine;

f) kihlveod, loteriid jm hasartmängud vastavalt iga liikmesriigi kehtestatud tingimustele ja piiragutele;

g) ehitiste, ehitiste osade või ehitiste aluse maa võõrandamine, v.a artikli 4 lõike 3 punktis a nimetatud juhul;

h) hoonestamata maa, v.a artikli 4 lõike 3 punktis b nimetatud ehitusmaa võõrandamine.

C. Valikuõigus

Liikmesriigid võivad anda maksumaksjatele maksustamise suhtes valikuõiguse järgmistel juhtudel:

a) kinnisvara rendileandmine ja liisimine;

b) B osa punktidega d, g ja h hõlmatud tehingud.

Liikmesriigid võivad piirata nimetatud valikuõiguse kohaldamisala ning kehtestavad selle kasutamise üksikasjaliku korra.

Artikkel 14

Impordi maksuvabastus

1. Ilma et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, vabastavad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi, maksust järgmised tegevusalad:

a) sellise kauba lõplik import, mille tarnimine maksukohustuslase poolt oleks riigi piires igal juhul maksust vabastatud;

▼M4 —————

▼M6 —————

▼B

d) sellise kauba lõplik import, mis on kõlblik saama muud kui ühises tollitariifistikus sätestatud tollimaksuvabastust ►M4 ————— ◄ ; liikmesriikidel on siiski võimalus maksuvabastust mitte anda, kui see võiks oluliselt mõjutada konkurentsitingimusi ►M4 ————— ◄ ; Käesolevat maksuvabastust kohaldatakse ka artikli 7 lõike 1 punktis b määratletud selliste kaupade impordile, millele võiks kohaldada eespool sätestatud maksuvabastust, kui need oleks imporditud artikli 7 lõike 1 punkti a tähenduses;

e) kauba eksportinud isiku poolt kauba reimportimine samas seisus, kui see eksporditi, kui kaup on kõlblik saama tollimaksuvabastust ►M4 ————— ◄ ;

▼M4 —————

▼B

g) kauba import: — diplomaatiliste või konsulaarkokkulepete alusel, kui kaup on kõlblik saama tollimaksuvabastust ►M4 ————— ◄ ; — asukohariigi ametivõimude tunnustatud rahvusvaheliste organisatsioonide ja nende liikmete poolt vastavalt piirangutele ja tingimustele, mis on ette nähtud rahvusvaheliste konventsioonidega nimetatud organisatsioonide asutamise kohta või peakorterit käsitlevate kokkulepetega; — Põhja-Atlandi lepingu osaliste liikmesriikide territooriumile nimetatud lepingu teiste osalisriikide relvajõudude või nendega kaasas oleva tsiviilpersonali kasutuseks või nende messide ja sööklate varustamiseks, kui nimetatud jõud osalevad ühises kaitsetegevuses;

h) merekalapüügiettevõtjate poolt töötlemata või turustamiseks konserveeritud, kuid seni tarnimata saagi importimine sadamatesse;

i) kauba impordiga seotud teenuste osutamine, kui nimetatud teenuste maksumus kuulub artikli 11 B osa lõike 3 punkti b kohaselt maksustatava summa hulka;

j) kulla import keskpankade poolt;

▼M23

k) gaasi import maagaasi jaotussüsteemi kaudu või elektri import.

▼B

2. Komisjon esitab nõukogule niipea kui võimalik ettepanekud ühenduse maksueeskirjade kehtestamiseks, mis selgitavad lõikes 1 nimetatud maksuvabastuse kohaldamisala ning nende üksikasjalikku rakenduskorda.

Nimetatud eeskirjade jõustumiseni võivad liikmesriigid:

— säilitada eespool esitatud sätetega seotud küsimustes kehtivad siseriiklikud õigusnormid;

— kohandada siseriiklikke õigusnorme, vältimaks ühenduses konkurentsi moonutamist ning eelkõige käibemaksustamata jätmist või topeltkäibemaksustamist,

— võtta mis tahes haldusmeetmeid, mida nad maksuvabastuse saavutamiseks kõige kohasemaks peavad.

Liikmesriigid teavitavad eespool esitatud sätete kohaselt vastu võetud või võetavatest meetmetest komisjoni, kes teavitab teisi liikmesriike.

Artikkel 15

▼M4

Ühendusest eksportimise ja samalaadsete tehingute ning rahvusvahelise veo maksuvabastus

▼B

Ilma et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, vabastavad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi, maksust järgmised tegevusalad:

1. sellise kauba tarnimine, mille lähetab või veab ►M4 väljaspool ühendust ◄ asuvasse sihtkohta müüja või tema nimel tegutsev isik;

2. sellise kauba tarnimine, mille lähetab või veab ►M4 väljaspool ühendust ◄ asuvasse sihtkohta väljaspool riigi territooriumi asuv ostja või tema nimel tegutsev isik, v.a kauba puhul, mida ostja veab ise lõbusõidulaevade ja eraisikutele kuuluvate õhusõidukite või muude erakasutuseks ettenähtud veovahendite seadistamiseks, tankimiseks ja proviandiga varustamiseks. Reisijate isiklikus pagasis veetavate kaupade tarnimisel kehtib see vabastus tingimusel, et: — reisija ei asu ühenduses, — kaubad veetakse väljaspool ühendust olevasse sihtkohta kolme kuu jooksul tarne toimumise kuust, — tarne koguväärtus, sealhulgas käibemaks, võrdub omavääringus rohkem kui 175 eküüga, kindlaks määratuna direktiivi 69/169/EMÜ ( 5 ) artikli 7 lõike 2 kohaselt; liikmesriigid võivad siiski vabastada tarne, mille koguväärtus on sellest summast väiksem. Teise lõigu kohaldamisel: — tähendab ühenduses mitteasuv reisija reisijat, kelle alaline asu- või elukoht ei paikne ühenduses. Käesolevas sättes tähendab alaline asu- või elukoht kohta, mis on sellisena märgitud passi, isikutunnistusele või muule isikudokumendile, mida tunnustab tarne toimumiskohaks olev liikmesriik, — esitatakse eksporditõendina arve või seda asendav dokument, mille on kinnitanud tollipunkt, mille kaudu kaubad ühendusest väljusid. Iga liikmesriik edastab komisjonile nende templitest näidisjäljendid, mida ta kasutab kolmanda lõigu teises taandes osutatud kinnitamiseks. Komisjon edastab selle teabe teiste liikmesriikide maksuhalduritele.

▼M4

3. teenuste osutamine, mille sisuks on töö seoses vallasvaraga, mis on omandatud või imporditud selle töö tegemiseks ühenduse territooriumil ning mille lähetab või veab ühendusest välja teenuseid osutav isik või ►M6 mille registrijärgne asukoht on väljaspool kõnealust riiki ◄ klient või kummagi neist nimel tegutsev isik;

▼B

4. järgmiste laevade tankimiseks ja proviandiga varustamiseks ettenähtud kauba tarnimine: a) avamerel navigeerimiseks ja tasu eest reisijate vedamiseks või kaubandus-, tööstus- või kalastuseesmärgil kasutatavad laevad; b) merepäästeks või -abiks või rannalähedaseks püügiks kasutatavad laevad, v.a viimaste proviant; c) ühise tollitariifistiku alamrubriigi 89.01 A määratluse kohased sõjalaevad, mis lahkuvad riigist välismaa sadamatesse või ankrupaikadesse. Komisjon teeb niipea kui võimalik nõukogule ettepaneku kehtestada ühenduse maksunormid, milles sätestatakse käesoleva maksuvabastuse ning lõigetes 5–9 sätestatud maksuvabastuste kohaldamisala ning praktiline rakenduskord. Nimetatud normide jõustumiseni võivad liikmesriigid käesolevas lõikes sätestatud maksuvabastuse ulatust piirata;

5. lõike 4 punktides a ja b nimetatud merelaevade tarnimine, ümberehitamine, remont, hooldus, prahtimine ja rendileandmine ning nendes sisalduvate või kasutatavate seadmete, sh kalapüügiseadmete tarnimine, rendileandmine, remont ja hooldus;

6. tasu eest peamiselt rahvusvahelistel liinidel tegutsevate lennufirmade kasutatavate õhusõidukite tarnimine, ümberehitamine, remont, hooldus, väljaüürimine ja rendileandmine ning nendes sisalduvate või kasutatavate seadmete tarnimine, rendileandmine, remont ja hooldus;

7. lõikes 6 nimetatud õhusõidukite tankimiseks ja proviandiga varustamiseks ettenähtud kauba tarnimine;

8. lõikes 5 nimetamata teenuste osutamine, mis on otseselt vajalikud seoses nimetatud lõikes osutatud merelaevade või nende lastiga;

9. lõikes 6 nimetamata teenuste osutamine, mis on otseselt vajalikud seoses nimetatud lõikes osutatud õhusõidukite või nende lastiga;

10. kauba tarnimine ja teenuste osutamine: — diplomaatiliste või konsulaarkokkulepete alusel, — asukohariigi ametivõimude tunnustatud rahvusvahelistele organisatsioonidele ja nende liikmetele vastavalt piirangutele ja tingimustele, mis on ette nähtud rahvusvaheliste konventsioonidega nimetatud organisatsioonide asutamise kohta või peakorterit käsitlevate kokkulepetega, — Põhja-Atlandi lepingu osaliste liikmesriikide territooriumile nimetatud lepingu teiste osalisriikide relvajõudude või nendega kaasas oleva tsiviilpersonali kasutuseks või nende messide ja sööklate varustamiseks, kui nimetatud jõud osalevad ühises kaitsetegevuses, ▼M4 — teise liikmesriiki Põhja-Atlandi lepingu mis tahes muu osalise liikmesriigi kui sihtliikmesriigi relvajõudude või nendega kaasas oleva tsiviilpersonali kasutuseks või nende messide ja sööklate varustamiseks, kui nimetatud jõud osalevad ühises kaitsetegevuses. ▼B Ühenduse maksueeskirjade vastuvõtmiseni kohaldatakse käesolevat maksuvabastust ►M4 vastavalt vastuvõtva liikmesriigi kehtestatavatele ►M6 piirangud ◄ ◄ . Juhtudel, kus kaupa riigist välja ei lähetata ega veeta ning teenuste osas võib maksuvabastuse anda maksu tagastamise teel;

11. kullatarned keskpankadele;

12. kaup, mida tarnitakse volitatud asutustele, kes ekspordib selle ►M4 ühendusest ◄ oma humanitaarse, heategevusliku või koolitustegevuse jaoks ►M4 väljaspool ühendust ◄ ; seda maksuvabastust võib rakendada maksu tagasimaksmise kaudu;

▼M6

13. teenuste osutamisel, sealhulgas veoteenused ja seonduvad toimingud, kuid mitte artikli 13 alusel maksust vabastatud teenuste osutamisel, kui need on otseselt seotud artikli 7 lõike 3 või artikli 16 lõike 1 A osa sätetega hõlmatud kaupade ekspordi või impordiga;

▼B

14. teise isiku nimel ja eest tegutsevate maaklerite ja teiste vahendajate osutatavad teenused, kui need moodustavad osa käesolevas artiklis nimetatud või ►M4 väljaspool ühendust ◄ tehtavatest tehingutest. Käesolev maksuvabastus ei laiene reisibüroodele, kes reisija nimel ja eest osutavad teenuseid teises liikmesriigis;

▼A2

15. Portugali Vabariik võib mere- ja õhutransporti Assooride ja Madeira autonoomsetesse piirkondadesse kuuluvate saarte vahel ning nende piirkondade ja mandri vahel käsitleda samamoodi kui rahvusvahelist transporti.

▼B

Artikkel 16

Kauba rahvusvahelise liikumisega seotud erandlik maksuvabastus

1. Ilma et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, võivad liikmesriigid, arvestades artiklis 29 sätestatud konsulteerimist, võtta erimeetmed kõikide või mõningate allpool loetletud tehingute vabastamiseks käibemaksust, kui need ei ole ette nähtud lõppkasutuseks ja/või -tarbimiseks ning vabasse ringlusse lubamisel võetav käibemaks võrdub maksusummaga, mis oleks tulnud võtta iga nimetatud tehingu maksustamise korral impordi puhul, või riigi territooriumil:

▼M4

A. sellise kauba import, mis on ette nähtud suunamiseks muule ladustamisprotseduurile kui tolliladustamisprotseduur;

B. sellise kauba tarnimine, mis on ette nähtud a) tollile ettenäitamiseks ning vajaduse korral ajutiseks ladustamiseks; b) suunamiseks vabatsooni või vabalattu; c) suunamiseks tolliladustamisprotseduurile või seestöötlemise protseduurile; d) laskmiseks territoriaalvetesse: — paigaldamiseks puurimis- või tootmisplatvormidele nende ehitamise, remontimise, hooldamise, ümberehitamise või seadistamise eesmärgil või selliste puurimis- või tootmisplatvormide maismaaga ühendamise eesmärgil, — puurimis- või tootmisplatvormide kütuse- ja muude varude täiendamiseks; e) suunamiseks muule ladustamisprotseduurile kui tolliladustamisprotseduur. Punktides a, b, c ja d nimetatud kohad on määratletud ühenduse kehtivate tollisätetega;

C. selliste teenuste osutamine, mis on seotud B osas nimetatud kaubatarnetega;

D. kauba tarnimine ja teenuste osutamine, mis leiab aset B osas loetletud kohtades ning mille suhtes kohaldatakse endiselt ühte selles nimetatud protseduuridest;

▼M4

E. järgmise kauba tarnimine: — artikli 7 lõike 1 punktis a nimetatud kaup, mille suhtes kohaldatakse endiselt ajutise impordi protseduuri täieliku vabastamisega imporditollimaksust või välistransiidiprotseduuri, — artikli 7 lõike 1 punktis b nimetatud kaup, mille suhtes kohaldatakse endiselt artiklis 33a ettenähtud ühenduse sisetransiidiprotseduuri, ning ka selliste tarnetega seotud teenuste osutamine.

▼B

2. Arvestades artiklis 29 sätestatud konsulteerimist, võivad liikmesriigid otsustada vabastada maksust impordi ja kaubatarned maksukohustuslasele, kes kavatseb selle kauba samal kujul või pärast töötlemist eksportida, ja maksukohustuslase eksporditegevusega seotud teenuste osutamise kuni maksukohustuslase eelmise 12 kuu ekspordimahuga võrdses väärtuses.

3. Komisjon esitab nõukogule niipea kui võimalik ettepanekud lõigetes 1 ja 2 nimetatud tehingute suhtes käibemaksu kohaldamise ühise korra kohta.







XI JAOTIS

MAHAARVAMINE

Artikkel 17

Mahaarvamisõiguse tekkimine ja kohaldamisala

1. Mahaarvamisõigus tekib mahaarvatava maksu sissenõutavaks muutumise ajal.

2. Kui kaupa ja teenuseid kasutatakse maksukohustuslase maksustatavate tehingutega seoses, on maksukohustuslasel õigus tasumisele kuuluvast käibemaksust maha arvata:

a) käibemaks, mis tuleb tasuda või on tasutud tema poolt teisele maksukohustuslasele tarnitud või tarnitavalt kaubalt või osutatud või osutatavalt teenuselt;

b) imporditud kaubalt tasumisele kuuluv või tasutud käibemaks;

c) artikli 5 lõike 7 punkti a ja artikli 6 lõike 3 kohaselt tasumisele kuuluv käibemaks.

3. Liikmesriigid annavad kõikidele maksukohustuslastele ka õiguse lõikes 2 nimetatud käibemaks maha arvata või tagasi saada, kui kaupa ja teenust kasutatakse:

a) seoses artikli 4 lõikes 2 nimetatud majandustegevusega teises riigis tehtavate tehingutega, mis oleksid kõlblikud maksu mahaarvamiseks, kui need oleksid tehtud riigi territooriumil;

b) seoses tehingutega, mis on maksust vabastatud artikli 14 lõike 1 punkti i, artikli 15 ja artikli 16 lõike 1 B, C ja D osa ning lõike 2 kohaselt;

c) seoses mis tahes tehinguga, mis on maksust vabastatud artikli 13 B osa punkti a ja punkti d alapunktide 1–5 kohaselt, kui klient asub väljaspool ühendust või kui nimetatud tehingud on vahetult seotud väljaspool ühendust asuvasse riiki eksportimiseks ettenähtud kaubaga.

4. Nõukogu püüab 31. detsembriks 1977 komisjoni ettepanekul ning ühehäälselt vastu võtta ühenduse eeskirjad, millega nähakse ette väljaspool riigi territooriumi asuvatele isikutele lõike 3 kohaste tagasimaksete tegemise kord. Nimetatud ühenduse sätete jõustumiseni määravad liikmesriigid kõnealuse tagasimakse viisi kindlaks ise. Kui maksukohustuslase elukoht ei ole ühenduse territooriumil, võivad liikmesriigid tagasimaksest keelduda või kehtestada lisatingimusi.

5. Kauba ja teenuste puhul, mida maksukohustuslane kasutab seoses nii lõigetes 2 ja 3 sätestatud tehingutega, mille puhul võib käibemaksu maha arvata, kui ka seoses tehingutega, mille puhul käibemaksu maha arvata ei või, võib maha arvata üksnes käibemaksu selle osa, mis tekib esimesena nimetatud tehingutest.

Nimetatud osa määratakse artikli 19 kohaselt kindlaks kõikide maksukohustuslase tehingute kohta.

Sellest olenemata võivad liikmesriigid:

a) lubada maksukohustuslasel osa määrata iga oma tegevusvaldkonna kohta, kui iga valdkonna kohta peetakse eraldi arvestust;

b) kohustada maksukohustuslast osa määrama iga oma tegevusvaldkonna kohta ning pidama iga valdkonna kohta eraldi arvestust;

c) lubada maksukohustuslasel maha arvata kõikide kaupade ja teenuste või neist osa kasutamise alusel või kohustada teda seda tegema;

d) lubada maksukohustuslasel esimeses lõigus nimetatud korras maha arvata kõikide kaupade ja teenuste puhul, mida kasutatakse seoses kõikide selles nimetatud tehingutega, või kohustada teda seda tegema;

e) näha ette, et kui maksukohustuslase poolt mahaarvamisele mittekuuluv käibemaksusumma on tühine, seda ei arvestada.

6. Hiljemalt neli aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist otsustab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt, millised kulud ei ole kõlblikud käibemaksu mahaarvamiseks. Mingil juhul ei tohi lubada käibemaksu maha arvata kulude puhul, mis ei ole rangelt majanduskulud, näiteks kulutused luksuskaupadele, lõbustustele või meelelahutusele.

Eespool nimetatud eeskirjade jõustumiseni võivad liikmesriigid säilitada erandid, mis sisalduvad käesoleva direktiivi jõustumise ajal nende siseriiklikes õigusaktides.

7. Arvestades artiklis 29 sätestatud konsulteerimist, võib iga liikmesriik seoses majanduse tsüklilisusega mahaarvamissüsteemist osaliselt või täielikult välja arvata mõningad või kõik kapitalikaubad või muud kaubad. Identsete konkurentsitingimuste säilitamiseks võivad liikmesriigid mahaarvamisest keeldumise asemel maksustada maksukohustuslase enese toodetud või riigis ostetud või imporditud kaup nii, et maks ei ületaks käibemaksusummat, mis oleks nõutud sisse sarnase kauba omandamise korral.

Artikkel 18

Mahaarvamisõiguse kasutamise eeskirjad

1. Mahaarvamisõiguse kasutamiseks peab maksukohustuslane:

a) artikli 17 lõike 2 punkti a kohase mahaarvamise korral omama artikli 22 lõike 3 kohaselt koostatud arvet;

b) artikli 17 lõike 2 punkti b kohase mahaarvamise korral omama impordidokumenti, milles ta on märgitud kaubasaajaks või importijaks ning milles on näidatud või mille alusel on võimalik välja arvutada tasumisele kuuluva maksu summa;

c) artikli 17 lõike 2 punkti c kohase mahaarvamise korral täitma asjaomase liikmesriigi kehtestatud formaalsused;

d) kui ta peab ►M18 artikli 21 lõike 1 ◄ kohaldamise korral maksu tasuma kliendi või ostjana, täitma asjaomase liikmesriigi kehtestatud formaalsused.

2. Maksukohustuslane teeb mahaarvamise, lahutades vastava maksustamisperioodi tasumisele kuuluvast käibemaksu kogusummast maksu kogusumma, mille suhtes on samal perioodil tekkinud lõike 1 kohaselt teostatav mahaarvamisõigus.

Liikmesriigid võivad siiski nõuda, et artikli 4 lõike 3 määratluse kohaselt aeg-ajalt tehinguid tegevad maksukohustuslased kasutaksid mahaarvamisõigust üksnes tarnimise ajal.

3. Liikmesriigid määravad kindlaks tingimused ja protseduurid, mille kohaselt antakse maksukohustuslasele luba arvata maha muudel kui lõigetes 1 ja 2 sätestatud alustel.

4. Kui kõnealusel maksustamisperioodil ületab lubatud mahaarvamise summa tasumisele kuuluva maksu summa, võivad liikmesriigid teha tagasimakse või vastavalt enda kindlaksmääratavatele tingimustele kanda ülejäägi üle järgmisesse perioodi.

Liikmesriigid võivad siiski tagasimaksmisest või ülekandmisest keelduda, kui ülejäägi summa on tühine.

Artikkel 19

Mahaarvatava osa arvutamine

1. Artikli 17 lõike 5 esimese lõigu kohaselt mahaarvatav osa on murdarv, milles:

— lugeja on artikli 17 lõigete 2 ja 3 kohaselt käibemaksu mahaarvamise aluseks olevate tehingutega seotud aastakäibe käibemaksuta kogusumma,

— nimetaja on artikli 17 lõigete 2 ja 3 kohaselt käibemaksu mahaarvamise aluseks olevate lugejas sisalduvate tehingutega ning käibemaksu mahaarvamisele mittekuuluvate tehingutega seotud aastakäibe käibemaksuta kogusumma. Liikmesriigid võivad nimetajasse lisada ka toetuste summa, v.a artikli 11 A osa lõike 1 punktis a nimetatud toetused.

Osa määratakse kindlaks aasta kohta, esitatakse protsendina ning ümardatakse arvuni, mis ei ole suurem järgmisest ühikust.

2. Erandina lõike 1 sätetest jäetakse mahaarvatava osa väljaarvutamisel kõrvale käive, mis on tekkinud maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavate kapitalikaupade tarnimisest. Välja jäetakse ka artikli 13 B osa punktis d nimetatud tehingutega seotud käive, kui tegemist on juhuslike tehingutega, ning juhuslike kinnisvara- ja finantstehingutega seotud käive. Kui liikmesriigid kasutavad artikli 20 lõikes 5 sätestatud võimalust kapitalikaupade puhul korrigeerimist mitte nõuda, võivad nad mahaarvatava osa arvutamisel arvesse võtta ka kapitalikaupade võõrandamise tehingud.

3. Aastaks prognoositav osa arvutatakse ajutiselt välja eelmise aasta tehingute alusel. Selliste võrdlustehingute puudumise korral või nende tühise väärtuse korral annab mahaarvatava osa kohta maksuhalduri järelevalve all ajutise hinnangu maksukohustuslane ise oma prognooside kohaselt. Sellest olenemata võivad liikmesriigid säilitada oma senised eeskirjad.

Nimetatud ajutiselt prognoositava osa alusel tehtud mahaarvamised korrigeeritakse järgmisel aastal lõpliku osa kindlaksmääramise ajal.

Artikkel 20

Mahaarvamise korrigeerimine

1. Esialgset mahaarvamist korrigeeritakse liikmesriikide kehtestatud korras eelkõige järgmistel juhtudel:

a) mahaarvamine oli suurem või väiksem kui maksukohustuslasele lubatud;

b) pärast tagasimakse tegemist muutuvad mahaarvatava summa kindlaksmääramisel kasutatud tegurid, eelkõige ostudest loobumise või hinnaalanduste saamise korral; korrigeerimist ei teostata siiski tehingute puhul, mille eest on osaliselt või täielikult tasumata, vara nõuetekohaselt tõendatud või kinnitatud hävimise, kaotuse või varguse korral ega ka artikli 5 lõikes 6 nimetatud väikese väärtusega kinkide tegemise ja näidiste jagamise korral. Liikmesriigid võivad siiski nõuda korrigeerimist tehingute puhul, mille eest on täielikult või osaliselt tasumata, ning varguse puhul.

2. Kapitalikaupade puhul jagatakse korrigeerimine viie aasta peale, kaasa arvatud aasta, mil kaup omandati või toodeti. Iga-aastane korrigeerimine hõlmab üksnes üht viiendikku kaubale kehtestatud maksust. Korrigeerimine tehakse, võttes aluseks järgmiste aastate muutused mahaarvamisõiguses võrreldes õigusega sellel aastal, mil kaup omandati või toodeti.

Erandina eelmisest lõigust võivad liikmesriigid korrigeerimise aluseks võtta perioodi, mis hõlmab kauba esmasele kasutuselevõtule järgnevad viis täisaastat.

▼M10

Tootmisvahenditena omandatud kinnisvara puhul võib korrigeerimisperioodi pikendada kahekümne aastani.

▼B

3. Korrigeerimisperioodil võõrandamise korral loetakse, et maksukohustuslane kasutas kapitalikaupa majandustegevuse eesmärgil korrigeerimisperioodi lõpuni. Kui nimetatud kauba võõrandamine on maksustatud, eeldatakse, et nimetatud majandustegevus on täies ulatuses maksustatud; kui võõrandamine on maksust vabastatud, loetakse majandustegevus täielikult maksust vabastatuks. Korrigeerimine tehakse ülejäänud korrigeerimisperioodi kohta ühekorraga.

Viimasel juhul võivad liikmesriigid siiski korrigeerimisnõudest loobuda, kui ostja on maksukohustuslane, kes kasutab kõnealust kapitalikaupa üksnes tehinguteks, mille puhul saab käibemaksu maha arvata.

4. Lõigete 2 ja 3 kohaldamisel võivad liikmesriigid:

— määratleda kapitalikauba mõiste,

— kehtestada korrigeerimisel arvessevõetava maksusumma,

— võtta vastu kohased meetmed tagamaks, et korrigeerimine ei too kaasa põhjendamatuid soodustusi,

— lubada halduskorda lihtsustada.

5. Kui mõnes liikmesriigis oleks lõigete 2 ja 3 kohaldamise praktiline mõju tühine, võib see liikmesriik, arvestades artiklis 29 sätestatud konsulteerimist, loobuda nimetatud lõigete kohaldamisest, võttes arvesse konkurentsi moonutamise vältimise vajadust, üldist maksudealast mõju kõnealuses liikmesriigis ning halduse lihtsustamise vajadust.

6. Kui maksukohustuslane liigub tavapärase maksustamisskeemi alt maksustamise eriskeemi alla või vastupidi, võivad liikmesriigid võtta kõik vajalikud meetmed tagamaks, et nimetatud maksukohustuslane ei saa põhjendamatut kasu ega kahju.







XII JAOTIS

MAKSU TASUMISE EEST VASTUTAVAD ISIKUD

Artikkel 21

Ametiasutustele maksu tasumise eest vastutavad isikud

Käibemaksu tasumise eest vastutavad järgmised isikud:

1. siseriikliku süsteemi alusel: a) maksukohustuslased, kes teevad maksustatavaid tehinguid, v.a artikli 9 lõike 2 punktis e nimetatud tehingud, mida teeb välismaal elav maksukohustuslane; kui maksustatava tehingu teeb välismaal elav maksukohustuslane, võivad liikmesriigid vastu võtta korra, mille kohaselt on maksu välismaal asuva maksukohustuslase asemel kohustatud tasuma muu isik; teiste seas võib nimetatud muuks isikuks määrata maksuesindaja või isiku, kellele maksustatav tehing tehakse. Liikmesriigid võivad ka ette näha, et muu isik kui maksukohustuslane vastutab maksu tasumise eest solidaarselt; ▼M15 b) maksukohustuslased, kellele osutatakse artikli 9 lõike 2 punktiga e hõlmatud teenuseid, või isikud, kes on käibemaksukohustuslasena registreeritud riigi territooriumil ja kellele osutatakse artikli 28b C, D, E ja F osaga hõlmatud teenuseid, kui teenuseid osutab välismaal asuv maksukohustuslane; liikmesriigid võivad siiski nõuda, et teenuse osutaja vastutaks maksu tasumise eest solidaarselt; ▼B c) mis tahes isik, kes märgib arvele või selle aset täitvale dokumendile käibemaksu;

2. impordi puhul: isik või isikud, kelle on määranud või tunnistanud vastutavaks liikmesriik, kuhu kaup imporditakse.







XIII JAOTIS

MAKSU TASUMISE EEST VASTUTAVATE ISIKUTE KOHUSTUSED

Artikkel 22

Siseriikliku süsteemi järgsed kohustused

1. Maksukohustuslane teatab, millal tema tegevus maksukohustuslasena algab, muutub või lõpeb.

2. Maksukohustuslane peab pidama piisavalt üksikasjalikku raamatupidamisarvestust, mis võimaldab käibemaksu kohaldada ja maksuhalduri poolt kontrollida.

3.

a) Maksukohustuslane väljastab kõikide tema poolt teisele maksukohustuslasele tarnitud kaupade või osutatud teenuste kohta arve või selle aset täitva dokumendi ning säilitab selle koopia. Samuti väljastab maksukohustuslane arve talle teise maksukohustuslase poolt enne kauba tarnimist või teenuste osutamist tehtud ettemaksude kohta.

b) Arvel peab olema selgelt märgitud hind ilma maksuta ning kõnealune maks iga maksumäära järgi, aga ka võimalik maksuvabastus.

c) Liikmesriigid sätestavad kriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks, kas dokumenti saab arvena käsitada.

4. Maksukohustuslane esitab deklaratsiooni tähtajaks, mille määravad liikmesriigid. Nimetatud tähtaeg ei tohi ületada kaht kuud alates iga maksustamisperioodi lõppemisest. Maksustamisperioodiks võivad liikmesriigid määrata ühe kuu, kaks kuud või kvartali. Liikmesriigid võivad siiski määrata ka teistsuguseid perioode pikkusega kuni üks aasta.

Deklaratsioonis tuleb esitada kõik sissenõutavaks muutunud maksu ning tehtavate mahaarvamiste arvutamiseks vajalikud andmed, sh vajaduse korral ning kui see on vajalik maksubaasi kindlaksmääramiseks, nimetatud maksu ja mahaarvamisega seotud tehingute kogusumma ning maksuvabade tarnete kogusumma.

5. Maksukohustuslane tasub käibemaksu netosumma deklaratsiooni esitamisel. Liikmesriigid võivad summa tasumiseks kehtestada siiski muu tähtpäeva või nõuda vahemakset.

6. Liikmesriigid võivad maksukohustuslaselt nõuda deklaratsiooni esitamist, mis sisaldab lõikes 4 nimetatud andmeid kõigi eelmisel aastal tehtud tehingute kohta. Nimetatud deklaratsioonis tuleb esitada kõik võimalike kohanduste puhul vajalikud andmed.

7. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et isikud, kes ►M18 artikli 21 lõike 1 ◄ punktide a ja b kohaselt vastutavad maksu tasumise eest teises riigis asuva maksukohustuslase asemel või solidaarselt, täidaksid eespool nimetatud kohustused seoses deklareerimise ja tasumisega.

8. Ilma et see piiraks artikli 17 lõike 4 kohaselt vastuvõetavate sätete kohaldamist, võivad liikmesriigid kehtestada muid kohustusi, mida nad peavad vajalikuks maksu nõuetekohaseks kohaldamiseks ja kogumiseks ning pettuse vältimiseks.

9. Liikmesriigid võivad maksukohustuslased vabastada:

— teatavatest kohustustest,

— kõikidest kohustustest, kui kõnealused maksukohustuslased teevad üksnes maksust vabastatud tehinguid,

— tasumisele kuuluva tühise maksusumma tasumisest.

▼M20

Artikkel 22a

Õigus tutvuda muus liikmesriigis elektrooniliselt säilitatavate arvetega

Kui maksukohustuslane säilitab enda väljastatud või saadud arveid elektrooniliselt nii, et on tagatud sidusjuurdepääs andmetele, ja kui säilituskoht paikneb muus liikmesriigis kui selles, kus on tema registrijärgne asukoht, on tema asukohaliikmesriigi pädevatel asutustel käesoleva direktiivi kohaldamiseks õigus elektrooniliselt tutvuda, alla laadida ja kasutada neid arveid maksukohustuslase asukohaliikmesriigi eeskirjade kohaselt ulatuses, mis on selles liikmesriigis vajalik järelevalveks.

▼B

Artikkel 23

Impordiga seotud kohustused

Imporditud kauba puhul kehtestavad liikmesriigid deklareerimise ja tasumise üksikasjalikud eeskirjad.

Eelkõige võivad liikmesriigid ette näha, et käibemaksu, mida peavad kauba importimisel tasuma maksukohustuslased või maksu tasumise eest vastutavad isikud või nimetatud kahte liiki isikute teatavad kategooriad, ei pea maksma kauba importimisel, tingimusel et selline maks märgitakse artikli 22 lõike 4 kohaselt esitatavasse deklaratsiooni.







XIV JAOTIS

ERISKEEMID

Artikkel 24

Väikeettevõtjate eriskeem

1. Liikmesriikidel, kellel võib tavapärase maksuskeemi kohaldamisel väikeettevõtjate suhtes tekkida nende ettevõtjate tegevusest või struktuurist tulenevaid raskusi, on võimalus enda kehtestatud tingimustel ja piires, kuid arvestades artiklis 29 sätestatud konsulteerimist, kohaldada maksustamise ja maksukogumise suhtes lihtsustatud menetlusi, näiteks kindla maksumääraga skeeme, kui need ei too kaasa maksu vähenemist.

2. Tähtpäevani, mille nõukogu määrab kindlaks ühehäälselt ning komisjoni ettepanekul, kuid mitte hiljem kui tähtpäeval, mil kaotatakse impordimaks ja ekspordi maksuvabastus liikmesriikidevahelises kaubanduses:

a) võivad liikmesriigid, kes on kasutanud nõukogu teise 11. aprilli 1967. aasta direktiivi artikli 14 kohast võimalust kehtestada maksuvabastus või astmelised maksusoodustused, säilitada nimetatud meetmed ning nende kohaldamise korra, kui need on kooskõlas käibemaksusüsteemiga. Liikmesriigid, kes kohaldavad maksuvabastust maksukohustuslastele, kelle aastakäive omavääringus on käesoleva direktiivi vastuvõtmise päeval kehtiva ümberarvestuskursi kohaselt väiksem kui 5 000 Euroopa arvestusühikut, võivad nimetatud maksuvabastuse ülemmääraks kehtestada kuni 5 000 Euroopa arvestusühikut. Astmelisi maksusoodustusi kohaldavad liikmesriigid ei tohi astmeliste maksusoodustuste ülemmäära suurendada ega soodustuse andmise tingimusi soodsamaks muuta;

b) liikmesriigid, kes ei ole seda võimalust kasutanud, võivad anda maksuvabastuse maksukohustuslastele, kelle aastakäive omavääringus on käesoleva direktiivi vastuvõtmise päeval kehtivaümberarvestuskursi kohaselt kuni 5 000 Euroopa arvestusühikut; vajaduse korral võivad nad anda astmelisi maksusoodustusi maksukohustuslastele, kelle aastakäive ületab liikmesriikide poolt maksuvabastuse kohaldamiseks kehtestatud ülemmäära;

c) liikmesriigid, kes kohaldavad maksuvabastust maksukohustuslaste suhtes, kelle aastakäive omavääringus on käesoleva direktiivi vastuvõtmise päeval kehtiva ümberarvestuskursi kohaselt 5 000 või rohkem Euroopa arvestusühikut, võivad nimetatud maksuvabastuse ülemmäära suurendada, et säilitada selle reaalväärtus.

3. Maksuvabastuse ja astmeliste maksusoodustuste põhimõtet kohaldatakse väikeettevõtjate poolt kauba tarnimisele ja teenuste osutamisele.

Liikmesriigid võivad teatavad tehingud lõikes 2 sätestatud korra alt välja arvata. Igal juhul ei kohaldata lõike 2 sätteid artikli 4 lõikes 3 nimetatud tehingutele.

4. Lõike 2 sätete kohaldamise aluseks olev käive hõlmab artiklite 5 ja 6 kohaselt tarnitud kauba ja osutatud teenuste käibemaksuta summat ulatuses, milles need maksustamisele kuuluvad, sealhulgas artikli 28 lõike 2 kohaselt varem tasutud maksu tagasimaksmise kaudu maksust vabastatud tehinguid ja artikli 15 kohaselt maksust vabastatud tehingute summat, kinnisvaratehingute summat, artikli 13 B osa punktis d nimetatud finantstehinguid ja kindlustusteenuseid, juhul kui need tehingud ei ole oma olemuselt abitehingud.

Käibe arvutamisel ei võeta siiski arvesse ettevõtja materiaalse või immateriaalse põhivara võõrandamise tehinguid.

5. Maksust vabastatud maksukohustuslastel ei ole õigust artikli 17 kohaselt maksu maha arvata ega oma arvetesse ►M20 ————— ◄ maksu märkida.

6. Maksuvabastuse saamise õigusega maksukohustuslased võivad valida tavapärase maksuskeemi või lõikes 1 nimetatud lihtsustatud menetlused. Viimasel juhul on neil õigus saada võimalikke siseriiklike õigusaktidega ettenähtud astmelisi maksusoodustusi.

7. Lõike 1 kohaldamisel koheldakse astmelisi maksusoodustusi saavaid maksukohustuslasi samamoodi kui tavapärase käibemaksuskeemi alusel maksustatavaid maksukohustuslasi.

8. Iga nelja aasta järel ning esimest korda 1. jaanuaril 1982 esitab komisjon nõukogule pärast liikmesriikidega konsulteerimist käesoleva artikli sätete kohaldamise aruande. Sellele aruandele lisab ta vajaduse korral, võttes arvesse vajadust tagada siseriiklike õigusnormide kestev lähendamine, ettepanekud:

a) väikeettevõtjate eriskeemi vajalike paranduste kohta;

b) siseriiklike süsteemide kohandamise kohta seoses maksuvabastusega ja astmeliste maksusoodustustega;

c) lõikes 2 nimetatud 5 000 Euroopa arvestusühiku suuruse piirmäära korrigeerimise kohta.

9. Nõukogu otsustab sobival ajal, kas nõukogu esimese 11. aprilli 1967. aasta direktiivi artiklis 4 nimetatud eesmärgi saavutamiseks on tarvis kehtestada väikeettevõtjate eriskeem, ning teeb vajaduse korral otsuse selle skeemi piiride ning ühise rakendamise tingimuste kohta. Nimetatud skeemi kehtestamiseni võivad liikmesriigid säilitada oma eriskeemid, mida nad kohaldavad vastavalt käesoleva artikli sätetele ning nõukogu edaspidistele õigusaktidele.

▼M26

Artikkel 24a

Artikli 24 lõigete 2–6 rakendamisel võivad järgmised liikmesriigid vabastada käibemaksust maksukohustuslased, kelle aastakäive on väiksem kui järgmise summa väärtus omavääringus nende ühinemise kuupäeval kehtiva ümberarvestuskursi kohaselt:

— Tšehhi Vabariigis: 35 000 eurot;

— Eestis: 16 000 eurot;

— Küprosel: 15 600 eurot;

— Lätis: 17 200 eurot;

— Leedus: 29 000 eurot;

— Ungaris: 35 000 eurot;

— Maltal: Maltal 37 000 eurot, kui majandustegevus seisneb peamiselt kauba müügis, 24 300 eurot, kui majandustegevus seisneb peamiselt madala lisandväärtusega (suurte toomiskuludega) teenuste osutamises ning 14 600 eurot muudel juhtudel, eelkõige teenuseosutajate puhul, kes osutavad kõrge lisandväärtusega (väikeste tootmiskuludega) teenuseid;

— Poolas: 10 000 eurot;

— Sloveenias: 25 000 eurot;

— Slovakkias: 35 000 eurot.

▼B

Artikkel 25

Ühine kindla maksumääraga skeem põllumajandustootjatele

1. Kui tavapärase käibemaksuskeemi või artikliga 24 ettenähtud lihtsustatud skeemi kohaldamine põllumajandustootjate suhtes tooks kaasa raskusi, võivad liikmesriigid põllumajandustootjate suhtes kohaldada kindla maksumääraga skeemi, millega hüvitatakse käesoleva direktiivi kohastelt kindla maksumääraga põllumajandustootjatelt kauba ja teenuste ostmisel võetud käibemaks.

2. Käesolevas artiklis kasutatakse järgmisi mõisteid:

— põllumajandustootja — maksukohustuslane, kelle tegevus toimub mõnes allpool määratletud ettevõttes,

— põllumajandus-, metsandus- või kalandusettevõte — ettevõte, keda liikmesriik A lisas loetletud tegevusalade raames sellise ettevõttena käsitab,

— kindla maksumääraga põllumajandustootja — põllumajandustootja, kellele kohaldatakse lõikes 3 ja sellele järgnevates lõigetes sätestatud kindla maksumääraga skeemi,

— põllumajandustooted — liikmesriigis põllumajandus-, metsandus- või kalandusettevõtte poolt A lisas loetletud tegevusalade raames toodetud kaup,

— põllumajandusteenus — B lisas sätestatud teenus, mida osutab põllumajandustootja, kasutades oma tööjõudu ja/või seadmeid, mida tema käitatavas põllumajandus-, metsandus- või kalandusettevõttes tavapäraselt kasutatakse,

— sisendi käibemaksumäär — liikmesriigi kõikide kindla maksumääraga skeemiga hõlmatud põllumajandus-, metsandus- või kalandusettevõtete poolt ostetud kaubalt ja teenustelt tasumisele kuuluva käibemaksu kogusumma, kui nimetatud maksu võiks tavapärase käibemaksuskeemiga hõlmatud põllumajandustootja artikli 17 kohaselt maha arvata,

— kindlasummalise hüvitise protsendimäärad — protsendimäärad, mille liikmesriigid kehtestavad lõike 3 kohaselt ning mida nad kohaldavad lõikes 5 sätestatud juhtudel, võimaldamaks sisendi käibemaksumäära kindlasummalist hüvitamist kindla maksumääraga põllumajandustootjatele,

— kindlasummaline hüvitis — summa, mis saadakse lõikes 3 sätestatud kindlasummalise hüvitise protsendimäära kohaldamisel kindla maksumääraga põllumajandustootja käibe suhtes lõikes 5 nimetatud juhtudel.

3. Liikmesriigid kehtestavad vajaduse korral kindlasummalise hüvitise protsendimäärad ning teavitavad enne nende kohaldama hakkamist komisjoni. Nimetatud protsendimäärade aluseks on makromajanduse statistilised andmed üksnes kindla maksumääraga põllumajandustootjate kohta eelnenud kolme aasta lõikes. Neid ei või kasutada kindla maksumääraga põllumajandustootjatele suuremate tagasimaksete arvutamiseks kui sisendi käibemaksumäär. Liikmesriikidel on võimalus nimetatud protsendimäärasid vähendada nullini. Protsendi võib ümardada üles- või allapoole lähima poole protsendipunktini.

Liikmesriigid võivad metsandusele, põllumajanduse eri harudele ja kalandusele kehtestada erinevad kindlasummalise hüvitise protsendimäärad.

4. Liikmesriigid võivad kindla maksumääraga põllumajandustootjad vabastada artikli 22 kohaselt maksukohustuslastele kehtestatud kohustustest.

5. Lõikes 3 sätestatud kindlasummalisi protsendimäärasid kohaldatakse kindlasummalist hüvitist saavate põllumajandustootjate poolt maksukohustuslastele, v.a kindla maksumääraga põllumajandustootjatele tarnitavate põllumajandustoodete ja põllumajandusteenuste maksuta hinnale. Nimetatud hüvitise korral on välistatud mis tahes muud mahaarvamised.

6. Liikmesriigid võivad näha ette, et kindlasummalist hüvitist maksavad:

a) maksukohustuslased, kellele kaupa tarnitakse või teenuseid osutatakse; sellisel juhul on maksukohustuslasel, kellele kaup tarnitakse või teenus osutatakse, õigus liikmesriikide kehtestatud korras arvata tema poolt tasumisele kuuluvast käibemaksust maha kindla maksumääraga põllumajandustootjatele makstud kindlasummalise hüvitise summa;

b) ametivõimud.

7. Liikmesriigid kehtestavad vajalikud sätted, et nõuetekohaselt kontrollida kindlasummalise hüvitise maksmist kindla maksumääraga põllumajandustootjatele.

8. Lõikes 5 nimetamata põllumajandustoodete tarnimise ja põllumajandusteenuste osutamise korral loetakse kindlasummaline hüvitis makstuks ostja või kliendi poolt.

9. Liikmesriik võib kindla maksumääraga skeemi alt välja jätta teatavad põllumajandustootjate kategooriad ning põllumajandustootjad, kelle puhul tavapärase käibemaksuskeemi või artikli 24 lõikes 1 sätestatud lihtsustatud menetluste kohaldamine ei tooks kaasa haldusprobleeme.

10. Kindla maksumääraga põllumajandustootja võib liikmesriigi kehtestatud eeskirjade ja tingimuste kohaselt valida tavapärase käibemaksuskeemi või, kui tarvis, artikli 24 lõikes 1 sätestatud lihtsustatud menetlused.

11. Komisjon teeb hiljemalt käesoleva direktiivi jõustumisele järgneva viienda aasta lõpuks nõukogule uued ettepanekud põllumajandustoodete ja -teenustega seotud tehingute suhtes käibemaksu kohaldamise kohta.

12. Käesoleva artikliga ettenähtud võimaluse kohaldamise korral kehtestavad liikmesriigid ühtse käibemaksu arvutusbaasi, et C lisas esitatud ühist arvutusmeetodit kasutades omavahendite skeemi kohaldada.

Artikkel 26

Reisibüroode eriskeem

1. Liikmesriigid kohaldavad reisibüroode tegevuse suhtes käibemaksu käesoleva artikli kohaselt, kui reisibürood teevad klientidega tehinguid enda nimel ning kasutavad reisivõimaluste pakkumiseks teiste maksukohustuslaste tarneid ja teenuseid. Käesolevat artiklit ei kohaldata reisibüroode suhtes, kes tegutsevad üksnes vahendajana ning arvestavad maksu artikli 11 A osa lõike 3 punkti c kohaselt. Käesoleva artikli kohaldamisel loetakse reisibüroodeks ka reisikorraldajad.

2. Kõik tehingud, mida reisibüroo seoses reisiga teeb, loetakse üheks reisibüroo poolt reisijale osutatavaks teenuseks. See maksustatakse liikmesriigis, kus asub reisibüroo tegevuskoht või asukoht, kust reisibüroo teenuseid osutas. Selle teenuse maksustatav summa ja maksuta hind artikli 22 lõike 3 punkti b tähenduses on reisibüroo marginaal, st reisija poolt tasutud käibemaksuta kogusumma ning reisibüroo jaoks teistelt maksukohustuslastelt saadud tarnete ja teenuste tegeliku maksumuse vahe, kui nimetatud tehingud on tehtud otseselt reisija huvides.

3. Kui reisibüroo poolt teistele maksukohustuslastele usaldatud tehinguid teostavad nimetatud isikud väljaspool ühendust, loetakse reisibüroo teenus maksust vabastatud vahendustegevuseks vastavalt artikli 15 lõikele 14. Kui nimetatud tehinguid tehakse nii ühenduses kui ka väljaspool seda, võib maksust vabastada üksnes selle osa reisibüroo teenusest, mis on seotud tehingutega väljaspool ühendust.

4. Maksu, mis on võetud reisibüroolt teiste maksukohustuslaste poolt lõikes 2 kirjeldatud tehingutelt, mis on tehtud otseselt reisija huvides, ei või üheski liikmesriigis maha arvata ega tagasi maksta.

▼M8

Artikkel 26a

Kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooni- ja antiikesemete suhtes kohaldatav erikord

A. Mõisted

Käesolevas artiklis kasutatakse järgmisi mõisteid, ilma et see piiraks muude ühenduse sätete kohaldamist:

a) kunstiteosed — I lisa punktis a osutatud esemed. Liikmesriikidel on võimalus mitte käsitleda kunstiteostena I lisa punkti a viimases kolmes taandes nimetatud esemeid;

b) kollektsiooniesemed — I lisa punktis b osutatud esemed;

c) antiikesemed — I lisa punktis c osutatud esemed;

d) kasutatud kaubad — immateriaalne vallasvara, mis kõlbab edasiseks kasutamiseks samal kujul või parandatuna, välja arvatud kunstiteosed, kollektsiooni- ja antiikesemed ning liikmesriikide määratletud väärismetallid ja -kivid;

e) maksukohustuslik vahendaja — maksukohustuslane, kes oma majandustegevuse käigus ostab või omandab oma ettevõtte tarvis või impordib edasimüügiks kasutatud kaupu ja/või kunstiteoseid, kollektsiooni- või antiikesemeid, olenemata sellest, kas kõnealune maksukohustuslane tegutseb oma huvides või mõne teise isiku huvides lepingu alusel, mille kohaselt makstakse ostu või müügi pealt vahendustasu;

f) avaliku enampakkumise korraldaja — iga maksukohustuslane, kes oma majandustegevuse käigus pakub kaupu müügiks avalikul enampakkumisel eesmärgiga võõrandada need enim pakkunule;

g) avaliku enampakkumise korraldaja volitaja — isik, kes edastab kaubad avaliku enampakkumise korraldajale lepingu alusel, mille kohaselt makstakse müügilt vahendustasu järgmistel tingimustel: — avaliku enampakkumise korraldaja pakub kaupu müügiks oma nimel, kuid oma volitaja huvides, — avaliku enampakkumise korraldaja võõrandab kaubad avalikul enampakkumisel enim pakkunule oma nimel, kuid oma volitaja huvides.

B. Maksukohustuslikke vahendajaid käsitlev erikord

1. Maksukohustuslike vahendajate teostatavate kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooni- ja antiikesemete tarnete suhtes kohaldavad liikmesriigid erikorda maksukohustuslike vahendajate saadud kasumi maksustamiseks järgmiste sätete kohaselt.

2. Punktis 1 osutatud tarned on maksukohustusliku vahendaja teostatavad selliste/sellise kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooni- või antiikesemete tarned, mille talle on ühenduse piires tarninud:

— mittemaksukohustuslane — või

— mõni teine maksukohustuslane, kui selle teise maksukohustuslase kaubatarne on artikli 13 B osa punkti c kohaselt vabastatud, — või

— mõni teine maksukohustuslane, kui selle teise maksukohustuslase kaubatarne suhtes kehtib artiklis 24 sätestatud vabastus ja tegu on põhivaraga, — või

— mõni teine maksukohustuslik vahendaja, kui selle teise maksukohustusliku vahendaja kaubatarne suhtes kohaldati käibemaksu käesoleva erikorra kohaselt.

3. Punktis 2 osutatud kaubatarnete maksustatav summa on maksukohustusliku vahendaja kasuminorm miinus kasuminormiga seotud käibemaksu summa. See kasuminorm võrdub kaupade eest maksukohustusliku vahendaja võetava müügihinna ja ostuhinna vahega.

Käesolevas punktis kasutatakse järgmisi mõisteid:

— müügihind — kõik, mis moodustab tasu, mis maksukohustuslik vahendaja on saanud või saab ostjalt või kolmandalt isikult, kaasa arvatud vahetult selle tehinguga seotud toetused, maksud, lõivud ja kõrvalkulud nagu vahendus-, pakendus-, veo- ja kindlustuskulud, mis maksukohustuslik vahendaja nõuab ostjalt sisse, kuid välja arvatud artikli 11 A osa punktis 3 osutatud summad,

— ostuhind — kõik, mis moodustab esimeses taandes määratletud tasu, mis tarnija on saanud või saab maksukohustuslikult vahendajalt.

4. Liikmesriigid annavad maksukohustuslikele vahendajatele õiguse valida, kas kohaldada erikorda järgmiste esemete tarnimise suhtes:

a) kunstiteosed, kollektsiooni- või antiikesemed, mis nad on ise importinud;

b) kunstiteosed, mille on neile tarninud nende loojad või loojate õigusjärglased;

c) kunstiteosed, mille on neile tarninud mõni teine maksukohustuslane peale maksukohustusliku vahendaja, kui sellise teise maksukohustuslase teostatud tarne suhtes kohaldati artikli 12 lõike 3 punkti c kohaselt vähendatud määra.

Liikmesriigid kehtestavad selle vähemalt kaks kalendriaastat kehtiva õiguse kasutamiseks üksikasjalikud eeskirjad.

Kui valitakse erikorra kohaldamine, määratakse maksustatav summa kindlaks punkti 3 kohaselt. Maksukohustuslase enda imporditud kunstiteoste, kollektsiooni- või antiikesemete tarnete puhul on kasuminormi arvutamisel kasutatav ostuhind võrdne importimisel maksustatava summaga, mis määratakse kindlaks artikli 11 B osa kohaselt, pluss importimisel maksmisele kuuluv või makstud käibemaks.

5. Kui kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooni- või antiikesemete tarned, mille suhtes kohaldatakse kasuminormi maksustamise erikorda, tehakse artiklis 15 sätestatud tingimustel, vabastatakse need maksust.

6. Maksukohustuslastel ei ole õigust arvata oma tasumisele kuuluvast maksust maha käibemaksu, mis kuulub maksmisele või on makstud kaupade eest, mis neile on tarninud või tarnib maksukohustuslik vahendaja, kui kõnealuste kaupade tarnete suhtes, mida teostab maksukohustuslik vahendaja, kohaldatakse kasuminormi maksustamise erikorda.

7. Kui maksukohustuslik vahendaja tarnib kaupu kasuminormi maksustamise erikorra alusel, ei ole tal õigust arvata oma tasumisele kuuluvast maksust maha:

a) käibemaksu, mis kuulub maksmisele või on makstud kunstiteoste, kollektsiooni- või antiikesemete eest, mis ta on ise importinud;

b) käibemaksu, mis kuulub maksmisele või on makstud kunstiteoste eest, mille talle on tarninud või tarnivad nende loojad või loojate õigusjärglased;

c) käibemaksu, mis kuulub maksmisele või on makstud kunstiteoste eest, mille talle on tarninud või tarnib mõni maksukohustuslane, kes ei ole maksukohustuslik vahendaja.

8. Kui maksukohustuslik vahendaja kohaldab nii tavalist käibemaksukorda kui ka kasuminormi maksustamise erikorda, peab ta liikmesriikide kehtestatavate eeskirjade kohaselt oma raamatupidamises eraldi kajastama kummagi korra alla kuuluvaid tehinguid.

9. Maksukohustuslik vahendaja ei või eraldi märkida oma väljastatavatele arvetele ega ühelegi muule arve otstarvet ►M20 ————— ◄ maksu, mis on seotud kaubatarnega, mille suhtes ta kohaldab kasuminormi maksustamise erikorda.

10. Kui artiklis 29 sätestatud konsultatsioonist ei tulene teisiti, võivad liikmesriigid maksustamismenetluse lihtsustamiseks ette näha, et teatavate tehingute või teatavat liiki maksukohustuslike vahendajate puhul määratakse kasuminormi maksustamise erikorra alusel toimuvate kaubatarnete maksustatav summa kindlaks igaks maksustamisperioodiks, mille kohta maksukohustuslik vahendaja peab esitama artikli 22 lõikes 4 nimetatud deklaratsiooni.

Sel juhul on nende kaubatarnete maksustatav summa, mille suhtes kohaldatakse sama käibemaksumäära, maksukohustusliku vahendaja kogukasuminorm miinus selle kasuminormiga seotud käibemaksu summa.

Kogukasuminorm võrdub järgmiste tegurite vahega:

— kasuminormi maksustamise erikorra alusel maksustamisperioodil maksukohustusliku vahendaja teostatud kaubatarnete kogusumma; see summa võrdub punkti 3 kohaselt kindlaksmääratud müügihindade kogusummaga, — ja

— punktis 2 osutatud selliste kaubaostude kogusumma, mis maksukohustuslik vahendaja on kõnealusel perioodil sooritanud; see summa võrdub punkti 3 kohaselt kindlaksmääratud ostuhindade kogusummaga.

Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et asjaomased maksukohustuslased ei saa põhjendamatut kasu ega kannata põhjendamatut kahju.

11. Maksukohustuslik vahendaja võib kohaldada tavalist käibemaksukorda iga punktide 2–4 kohaselt erikorraga hõlmatud tarne suhtes.

Kui maksekohustuslik vahendaja kohaldab tavalist käibemaksukorda:

a) kunstiteoste, kollektsiooni- või antiikesemete suhtes, mis ta on ise importinud, on tal õigus arvata oma tasumisele kuuluvast maksust maha käibemaks, mis kuulub maksmisele või on makstud nende kaupade importimisel;

b) loojalt või looja õigusjärglaselt saadud kunstiteose tarnimise suhtes, on tal õigus arvata oma tasumisele kuuluvast maksust maha käibemaks, mis kuulub maksmisele või on makstud talle tarnitud kunstiteoselt;

c) mõnelt maksukohustuslaselt, kes ei ole maksukohustuslik vahendaja, saadud kunstiteose tarnimise suhtes, on tal õigus arvata oma tasumisele kuuluvast maksust maha käibemaks, mis kuulub maksmisele või on makstud talle tarnitud kunstiteoselt.

See mahaarvamisõigus tekib ajal, mil maks tarnelt, mille suhtes maksukohustuslik vahendaja otsustab kohaldada tavalist käibemaksukorda, muutub sissenõutavaks.

C. Avalikku enampakkumist käsitlev erikord

1. Erandina B osast võivad liikmesriigid järgmiste sätete kohaselt kindlaks määrata kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooni- või antiikesemete selliste tarnete maksustatava summa, mida teostab avaliku enampakkumise korraldaja, kes lepingu alusel, mille järgi makstakse nende kaupade avalikul enampakkumisel müümise eest vahendustasu, tegutseb enda nimel, kuid:

— mittemaksukohustuslase huvides — või

— mõne teise maksukohustuslase huvides, kui selle teise maksukohustuslase artikli 5 lõike 4 punktis c määratletud kaubatarne on artikli 13 B osa punkti c kohaselt maksust vabastatud, — või

— mõne teise maksukohustuslase huvides, kui selle teise maksukohustuslase artikli 5 lõike 4 punktis c määratletud kaubatarne suhtes kehtib artiklis 24 sätestatud vabastus ja tegu on põhivaraga, — või

— maksukohustusliku vahendaja huvides, kui selle teise maksukohustusliku vahendaja artikli 5 lõike 4 punktis c määratletud kaubatarnet maksustatakse B osas sätestatud kasuminormi maksustamise erikorra kohaselt.

2. Iga punktis 1 osutatud kaubatarne maksustatav summa on kogusumma, mille kohta avaliku enampakkumise korraldaja esitab ostjale punkti 4 kohaselt arve, miinus:

— puhassumma, mille avaliku enampakkumise korraldaja on maksnud või maksab oma volitajale ja mis määratakse kindlaks punkti 3 kohaselt, — ja

— maksusumma, mis avaliku enampakkumise korraldaja peab maksma oma tarne eest.

3. Puhassumma, mille avaliku enampakkumise korraldaja on maksnud või maksab oma volitajale, võrdub järgmiste summade vahega:

— kauba enampakkumisel kujunenud hind — ja

— vahendustasu summa, mis enampakkumise korraldaja on saanud või saab oma volitajalt lepingu alusel, mille järgi makstakse müümise eest vahendustasu.

4. Enampakkumise korraldaja peab esitama ostjale arve ►M20 ————— ◄ , millele on eraldi märgitud:

— kauba enampakkumisel kujunenud hind,

— maksud ja lõivud,

— kõrvalkulud, nagu vahendus-, pakendamis-, veo- ja kindlustuskulud, mis korraldaja nõuab sisse kauba ostjalt.

Sellele arvele ei tohi käibemaksu eraldi märkida.

5. Avaliku enampakkumise korraldaja, kellele anti kaubad üle lepingu alusel, mille järgi makstakse avalikul enampakkumisel müümise eest vahendustasu, peab esitama oma volitajale selgituse.

Selles selgituses tuleb märkida tehingu summa, s.o kauba enampakkumisel kujunenud hind miinus volitajalt saadud või saadava vahendustasu summa.

Kõnealune selgitus täidab arve otstarvet, mille volitaja, kui ta on maksukohustuslane, peab esitama avaliku enampakkumise korraldajale artikli 22 lõike 3 kohaselt.

6. Avaliku enampakkumise korraldajad, kes tarnivad kaupu punktis 1 sätestatud tingimustel, peavad oma raamatupidamises ajutistele kontodele märkima:

— kauba ostjalt saadud või saadava summa,

— kauba müüjale hüvitatud või hüvitatav summa.

Need summad peavad olema nõuetekohaselt tõendatud.

7. Kaubatarnet avaliku enampakkumise korraldajale käsitletakse toimununa siis, kui on toimunud nende kaupade müük avalikul enampakkumisel.

D. Üleminekukord liikmesriikidevahelise kaubanduse maksustamiseks

Artiklis 28l osutatud ajavahemikul kohaldavad liikmesriigid järgmisi sätteid:

a) artikli 28a lõikes 2 määratletud uute veovahendite tarnete suhtes, mis teostatakse artikli 28c A osas sätestatud tingimustel, ei kohaldata B ja C osas sätestatud erikorda;

b) erandina artikli 28a lõike 1 punktist a ei maksustata kasutatud kaupade, kunstiteoste, kollektsiooni- või antiikesemete ühendusesiseseid soetusi käibemaksuga, kui müüja on sellisena tegutsev maksukohustuslik vahendaja ja soetatud kaupu on maksustatud saadetise või veo lähteliikmesriigis B osas sätestatud kasuminormi maksustamise erikorra kohaselt või kui müüja on sellisena tegutsev avaliku enampakkumise korraldaja ja soetatud kaupu on maksustatud saadetise või veo lähteliikmesriigis C osas sätestatud erikorra kohaselt;

c) artikli 28b B osa ja artikli 28c A osa punkte a, c ja d ei kohaldata kaubatarnete suhtes, mida maksustatakse käibemaksuga kas B või C osas sätestatud erikorra kohaselt.

▼M13

Artikkel 26b

Investeeringukulda käsitlev erikord

A. Määratlus

Ilma et see piiraks muude ühenduse sätete kohaldamist, tähendab käesolevas direktiivis “investeerimiskuld”:

i) kulda, mis on kullaturgudel heakskiidetud kaaluga kangi või tahvli kujul ja mille puhtusaste on vähemalt 995 tuhandikku, olenemata sellest, kas see käibib väärtpaberite vormis. Liikmesriigid võivad erikorra kohaldamisalast välja jätta väikesed kangid või tahvlid, mille kaal on 1 g või vähem;

ii) kuldmünte: — mille puhtusaste on vähemalt 900 tuhandikku, — mis on vermitud pärast 1800. aastat, — mis käibivad või on käibinud päritoluriigis seadusliku maksevahendina, ja — mida müüakse tavaliselt hinnaga, mis ei ületa müntides sisalduva kulla turuväärtust rohkem kui 80 % võrra. Selliseid münte ei käsitata käesolevas direktiivis müüdavat nende numismaatilise väärtuse põhjal. Iga liikmesriik teatab komisjonile igal aastal enne 1. juulit ja alustades 1999. aastast müntidest, mis vastavad nende tingimustele ja millega kaubeldakse asjaomases liikmesriigis. Komisjon avaldab tervikliku loendi nendest müntidest Euroopa Ühenduste Teataja C-seerias igal aastal enne 1. detsembrit. Avaldatud loendis sisalduvaid münte käsitatakse neid tingimusi täitvana kogu selle aasta vältel, mille kohta loend avaldatakse.

B. Investeeringukullatehinguid käsitlevad erisätted

Liikmesriigid vabastavad käibemaksust tarned, ühendusesisesed hanked ja impordi investeeringukulla puhul, sealhulgas väärtpaberitena käibiva investeeringukulla puhul, mis on kindlaksmääratud või kindlaksmääramata osades või millega kaubeldakse kullakontodel, ja eeskätt kullalaenude ja -vahetustehingute puhul, mis hõlmavad omandiõigust või nõuet investeeringukulla suhtes, ning investeeringukullatehingud, mis hõlmavad futuur- ja tähtpäevalepinguid, mille alusel läheb üle omandiõigus või nõue investeeringukulla suhtes.

Samuti vabastavad liikmesriigid nende vahendajate teenused, kes, osaledes investeeringukulla tarnimises oma volitaja ülesandel, tegutsevad kellegi teise nimel ja huvides.

C. Maksustamise valiku võimalus

Liikmesriigid annavad maksukohustuslastele, kes toodavad investeeringukulda või muudavad kulda i