02019X0253 — ET — 15.02.2019 — 000.001

Käesolev tekst on üksnes dokumenteerimisvahend ning sel ei ole mingit õiguslikku mõju. Liidu institutsioonid ei vastuta selle teksti sisu eest. Asjakohaste õigusaktide autentsed versioonid, sealhulgas nende preambulid, on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning on kättesaadavad EUR-Lexi veebisaidil. Need ametlikud tekstid on vahetult kättesaadavad käesolevasse dokumenti lisatud linkide kaudu





Parandatud:









▼B

Rahvusvahelise avaliku õiguse alusel on õiguslik toime ainult ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni originaaltekstidel. Käesoleva eeskirja staatust ja jõustumiskuupäeva tuleb kontrollida ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni staatusdokumendi TRANS/WP.29/343 viimasest versioonist, mis on kättesaadav internetis:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.

ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni (UNECE) eeskiri nr 83: ühtsed sätted, mis käsitlevad sõidukite tüübikinnitust seoses mootorist eralduvate saasteainete heitkogustega vastavalt mootorile ette nähtud kütusele [2019/253]

Sisaldab kogu kehtivat teksti kuni:

07-seeria muudatuste 7. täiendus – jõustumiskuupäev: 29. detsember 2018

SISUKORD EESKIRI 1. Kohaldamisala 2. Mõisted 3. Tüübikinnituse taotlemine 4. Tüübikinnitus 5. Spetsifikatsioonid ja katsed 6. Sõidukitüübi muutmine 7. Tüübikinnituse laiendamine 8. Tootmise nõuetele vastavus 9. Kasutusel olevate sõidukite vastavus 10. Karistused tootmise nõuetele mittevastavuse korral 11. Tootmise lõpetamine 12. Üleminekusätted 13. Tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste ja tüübikinnitusasutuste nimed ja aadressid 1. liide. Menetlus tootmise vastavuse kontrollimiseks, kui tootja esitatud standardhälve on nõuetekohane 2. liide. Menetlus tootmise vastavuse kontrollimiseks, kui tootja esitatud toodangu standardhälve ei ole nõuetekohane või puudub 3. liide. Kasutusel olevate sõidukite vastavuskontroll 4. liide. Kasutusel olevate sõidukite summutitoru heite vastavuskatsetes kasutatav statistiline meetod 5. liide. Kasutusel olevate sõidukite vastavusega seotud kohustused 6. liide. Nõuded sõidukitele, mille heitgaasi järeltöötlussüsteemis kasutatakse reaktiive LISAD 1. lisa. Mootori ja sõiduki omadused ning teave katsete tegemise kohta 2. lisa. Teatis 3. lisa. Tüübikinnitusmärgi paigutus 4.a lisa. I tüübi katse 5. lisa. II tüübi katse 6. lisa. III tüübi katse 7. lisa. IV tüübi katse 8. lisa. VI tüübi katse 9. lisa. V tüübi katse 10. lisa. Etalonkütuste spetsifikatsioonid 10.a lisa. Gaasiliste etalonkütuste spetsifikatsioonid 11. lisa. Mootorsõidukite pardadiagnostikaseade (OBD) 12. lisa. Euroopa Majanduskomisjoni tüübikinnituse andmine vedelgaasiga või maagaasiga/biometaaniga töötavale sõidukile 13. lisa. Perioodiliselt regenereeruva süsteemiga sõiduki heitkoguste katsemenetlus 14. lisa. Hübriidelektrisõidukite (HEV) heitkoguste katsemenetlus

1. KOHALDAMISALA

Käesoleva eeskirjaga kehtestatakse mootorsõidukite tüübikinnituse tehnilised nõuded.

Lisaks sellele on eeskirjas sätestatud eeskirjad kasutusel olevate sõidukite vastavuse, saastetõrjeseadmete töökindluse ja pardadiagnostikaseadmete (OBD) kohta.

1.1. ►C1 Käesolevat eeskirja kohaldatakse M1-, M2-, N1- ja N2-kategooria sõidukite suhtes, mille tuletatud mass ei ületa 2 610 kg ( 1 ). Tootja taotluse korral võib käesoleva eeskirja alusel antud tüübikinnitust laiendada eespool nimetatud sõidukitelt M1-, M2-, N1- ja N2-kategooria sõidukitele, mille tuletatud mass ei ületa 2 840 kg ja mis vastavad käesolevas eeskirjas sätestatud tingimustele. Tootja taotluse korral võib käesoleva eeskirja alusel antud tüübikinnitust laiendada eespool nimetatud sõidukitelt M1-, M2-, N1- ja N2-kategooria eriotstarbelistele sõidukitele olenemata nende tuletatud massi suurusest. Tootja peab tüübikinnituse andnud asutusele tõendama, et kõnealune sõiduk on eriotstarbeline. ◄

2. MÕISTED

Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid.

2.1. „Sõidukitüüp“ – sõidukid, mis ei erine üksteisest järgmiste tunnuste poolest:

2.1.1. tuletatud massi suhtes käesoleva eeskirja 4.a lisa tabeli A4a/3 kohaselt määratud ekvivalentne inerts ning

2.1.2. mootori ja sõiduki omadused käesoleva eeskirja 1. lisa määratluse kohaselt.

2.2. „Tuletatud mass“ – sõiduki tühimass, millele on käesoleva eeskirja 4.a ja 8. lisa kohaselt toimuva katse puhuks liidetud ühesugune mass 100 kg.

2.2.1. „Tühimass“ – töökorras sõiduki mass ilma juhi massita (ühetaoliselt 75 kg), sõitjate ja koormata, kusjuures kütusepaak on 90 % ulatuses kütusega täidetud ning sõidukis on tavapärane tööriistakomplekt ja tagavararatas, kui see on ette nähtud.

2.2.2. „Sõidukorras sõiduki mass“ – käesoleva eeskirja 1. lisa punktis 2.6 kirjeldatud mass; sõidukite puhul, mis on projekteeritud ja ehitatud rohkem kui 9 inimese veoks (lisaks juhile), lisatakse meeskonnaliikme mass (75 kg), kui üheksa või enama istme seas on ette nähtud koht meeskonnaliikmele.

2.3. „Täismass“ – tootja määratud täismass (see võib olla riikliku ametiasutuse lubatud maksimaalsest massist suurem).

2.4. „Gaasilised saasteained“ – heitgaasid, mis koosnevad süsinikmonooksiidist, lämmastikoksiididest, väljendatuna lämmastikdioksiidi (NO2) ekvivalendina, ning süsivesinikest järgmistes arvatavates suhetes:

a) vedelgaasi (LPG) puhul C1H2,525;

b) maagaasi ja biometaani puhul C1H4;

c) bensiini (E5) puhul C1H1,89O0,016;

d) bensiini (E10) puhul C1H1,93O0,033;

e) diislikütuse (B5) puhul C1H1,86O0,005;

f) diislikütuse (B7) puhul C1H1,86O0,007;

g) etanooli (E85) puhul C1H2,74O0,385;

h) etanooli (E75) puhul C1H2,61O0,329.

2.5. „Tahkete osakeste heide“ – heitgaasi komponendid, mis eraldatakse lahjendatud heitgaasist maksimaalsel temperatuuril 325 K (52 °C) käesoleva eeskirja 4.a lisa 4. liites kirjeldatud filtreid kasutades.

2.5.1. „Tahkete osakeste arv“ – üle 23 nm läbimõõduga tahkete osakeste koguarv lahjendatud heitgaasis pärast seda, kui sellest on eemaldatud lenduvad ained, nagu on kirjeldatud käesoleva eeskirja 4.a lisa 5. liites.

2.6. „Summutitoru heide“:

a) ottomootorite puhul gaasiline ja tahkete osakeste heide;

b) diiselmootorite puhul gaasiline ja tahkete osakeste heide ning tahkete osakeste arv.

2.7. „Kütuseaurud“ – mootorsõiduki kütusesüsteemist, kuid mitte summutitoru heitest kaduvad süsivesinike aurud.

2.7.1. „Kütusepaagi hingamiskaod“ – kütusepaagi temperatuuri muutuste põhjustatud süsivesinike heide (arvatavas suhtes C1H2,33).

2.7.2. „Mootori seiskamisel tekkivad kaod“ – seisva sõiduki kütusesüsteemist pärast sõiduperioodi eralduv süsivesinike heide (arvatavas suhtes C1H2,20).

2.8. „Mootori karter“ – mootori sees või väljaspool mootorit asuv ruum, mis on ühendatud karteripõhjaga sisemise või välimise torustiku abil, mille kaudu väljuvad gaasid ja aur.

2.9. „Külmkäivitusseadis“ – seadis, mis ajutiselt rikastab mootori õhu ja kütuse segu ning aitab seega mootoril käivituda.

2.10. „Käivitusseade“ – seade, mis aitab mootoril käivituda ilma mootori õhu ja kütuse segu rikastamata, nt hõõgküünlad, sissepritse ajastuse muutmine vms.

2.11. „Mootori töömaht“:

2.11.1. kolbmootorite puhul mootori nimitöömaht;

2.11.2. rootormootorite (vankelmootorite) puhul põlemiskambri kahekordne nimitöömaht kolvi kohta.

2.12. „Saastetõrjeseadmed“ – sõiduki osad, mis reguleerivad ja/või piiravad heite ja kütuseaurude eraldumist.

2.13. „Pardadiagnostikaseade (OBD)“ – pardadiagnostikasüsteem heitkoguste piiramiseks, mis võimaldab arvutimällu salvestatud veakoodi abil kindlaks määrata tõrke arvatava asukoha.

2.14. „Kasutusel oleva sõiduki katse“ – vastavuse katsetamine ja hindamine käesoleva eeskirja punkti 9.2.1 kohaselt.

2.15. „Nõuetekohaselt hooldatud ja kasutatud“ – katsesõiduki vastavus väljavalitud sõidukite vastuvõetavuse kriteeriumidele, mis on sätestatud käesoleva eeskirja 3. liite punktis 2.

2.16. „Katkestusseade“ – konstruktsioonielement, mille abil mõõdetakse temperatuuri, sõiduki kiirust, mootori pöörlemissagedust, ülekandemehhanismi, sisselasketorustiku rõhku või muid näitajaid, et heitekontrollisüsteemi mõne osa tööd selliselt aktiveerida, muuta, aeglustada või deaktiveerida, et heitekontrollisüsteemi tõhusus sõiduki tavapärasel kasutamisel esinevates tingimustes väheneb. Sellist konstruktsioonielementi ei või pidada katkestusseadmeks, kui:

2.16.1. seade on vajalik mootori kaitsmiseks kahjustuse või õnnetuse eest ning sõiduki ohutuks kasutamiseks või

2.16.2. seade töötab ainult kuni mootori käivitamiseni või

2.16.3. tingimused sisalduvad sisuliselt I või VI tüübi katsemenetluses.

2.17. „Sõidukitüüpkond“ – sõidukitüüpide rühm, mis määratakse kindlaks algsõiduki põhjal käesoleva eeskirja 12. lisa tähenduses.

2.18. „Biokütus“ – transpordis kasutatav vedel- või gaaskütus, mis on toodetud biomassist.

2.19. „Sõiduki tüübikinnitus“ – sõiduki tüübikinnitus seoses järgmiste tingimuste piiramisega ( 2 ):

2.19.1. pliivaba bensiiniga töötavate sõidukite või kas pliivaba bensiini või vedelgaasiga või maagaasi/biometaani või biokütusega töötavate sõidukite puhul piirangud summutitoru heitele, kütuseaurudele ja karteri heitele, saastetõrjeseadmete töökindlusele, saasteainete heitkogustele külmkäivitusel ja pardadiagnostikaseadmetele (tüübikinnitus B);

2.19.2. diislikütusel töötavate sõidukite puhul (tüübikinnitus C) või sõidukite puhul, mis töötavad kas diislikütuse ja biokütusega või biokütusega, piirangud gaasilisele ja tahkete osakeste heitele, saastetõrjeseadmete töökindlusele ja pardadiagnostikaseadmetele;

2.19.3. vedelgaasi või maagaasi/biometaaniga töötavate sõidukite puhul piirangud mootori gaasilistele saasteainetele ning karteri heitele, saastetõrjeseadmete töökindlusele, külmkäivitusega seotud heitele ja pardadiagnostikaseadmetele (tüübikinnitus D).

2.20. „Perioodiliselt regenereeruv süsteem“ – saastetõrjeseade (nt katalüüsmuundur, tahmafilter), mis peab sõiduki tavapärase käitamise korral perioodiliselt enne 4 000 km läbimist regenereeruma. Regeneratsioonitsüklite ajal võib heitenorme ületada. Kui saastetõrjeseadme regeneratsioon toimub vähemalt kord I tüübi katse jooksul ja on sõiduki ettevalmistustsükli jooksul toimunud juba vähemalt ühe korra, loetakse seda pidevalt regenereeruvaks süsteemiks, mis ei nõua spetsiaalset katsemenetlust. Pidevalt regenereeruvate süsteemide suhtes ei kohaldata käesoleva eeskirja 13. lisa.

Tootja taotluse korral ei kohaldata perioodiliselt regenereeruvatele süsteemidele omast katsemenetlust regeneratiivse seadme suhtes, kui tootja esitab tüübikinnitusasutusele andmed selle kohta, et regeneratsioonitsüklite ajal on heide väiksem punktis 5.3.1.4 esitatud normidest, mida kohaldatakse asjaomase sõidukikategooria suhtes pärast tehnilise teenistuse nõusolekut.

2.21. Hübriidsõidukid

2.21.1. Hübriidsõidukite üldmõiste:

„hübriidsõiduk“ – sõiduk, millel on liikumapanemiseks vähemalt kaks erinevat energiamuundurit ja kaks erinevat energiatalletussüsteemi (sõidukile paigaldatud).

2.21.2. Hübriidelektrisõidukite mõiste:

„hübriidelektrisõiduk“ –

sõiduk (sealhulgas sõidukid, mis saavad tarbitavast kütusest energiat vaid elektrilise energiasalvesti laadimiseks), mis mehaaniliseks käitamiseks tarbib energiat kummastki allpool nimetatud salvestatud energiaallikast, mis on sõidukile paigaldatud:

a) tarbitav kütus;

b) aku, kondensaator, hooratas/generaator või muu elektrisalvesti.

2.22. „Ühekütuseline sõiduk“ – sõiduk, mis on konstrueeritud töötama peamiselt üht tüüpi kütusel.

2.22.1. „Ühekütuseline gaasisõiduk“ – sõiduk, mis on konstrueeritud pidevalt töötama vedelgaasil või maagaasil/biometaanil või vesinikkütusel, kuid millel on hädajuhtumiks või käivitamiseks ka bensiiniseadmed, kusjuures bensiinipaagi mahutavus ei ületa 15 liitrit.

2.23. „Kahekütuseline sõiduk“ – kahe eraldi kütusemahutiga sõiduk, mis on konstrueeritud töötama korraga ühel kütusel ning mis suudab mõlemat kütust samaaegselt kasutada vaid piiratud koguses ja lühikest aega.

2.23.1. „Kahekütuseline gaasisõiduk“ – sõiduk, mis töötab osalt bensiinkütusel ja osalt kas vedelgaasil, maagaasil/biometaanil või vesinikkütusel.

2.24. „Alternatiivkütust kasutav sõiduk“ – sõiduk, mille konstruktsioon lubab töötada vähemalt üht liiki kütusel, mis on kas gaaskütus atmosfääritemperatuuril ja -rõhul või kütus, mille peamine koostisosa ei ole mineraalõli.

2.25. „Segakütuseline sõiduk“ – ühe kütusemahutiga sõiduk, mis on konstrueeritud töötama mitmesugustel kahe või enama kütuse segudel.

2.25.1. „Segakütuseline etanoolisõiduk“ – segakütuseline sõiduk, mis töötab bensiinkütusel või bensiini ja etanooli segukütusel, mis sisaldab kuni 85 % etanooli (E85).

2.25.2. „Segakütuseline biodiiselsõiduk“ – segakütuseline sõiduk, mis töötab mineraaldiislikütusel või mineraaldiislikütuse ja biodiislikütuse segukütusel.

2.26. „Külmkäivitus“ – seirefunktsiooni M toimivuskoefitsiendi (IUPRM) puhul mootori käivitamine jahutusvedeliku temperatuuril (või samaväärsel temperatuuril) 35 °C või alla selle ning kõige rohkem 7 K üle ümbritseva õhu temperatuuri (kui see on teada).

2.27. „Otsesissepritsega mootor“ – mootor, mille tööpõhimõte võimaldab kütuse pritset sisselaskeõhku pärast seda, kui õhk on möödunud sisselaskeklappidest.

2.28. „Elektrijõuallikas“ – süsteem, mis koosneb ühest või mitmest elektrienergiasalvestist, ühest või mitmest võimsuse jaotust reguleerivast seadmest ja ühest või mitmest elektriseadmest, mis muundab salvestatud elektrienergia ratastele ülekantavaks, sõiduki käitamiseks vajalikuks mehaaniliseks energiaks.

2.29. „Täiselektrisõiduk“ – sõiduk, mida käitatakse ainult elektrijõuallikaga.

2.30. „Vesinikkütuseelemendiga sõiduk“ – sõiduk, mida käitatakse vesinikkütuseelemendiga, mis muundab vesinikust saadava keemilise energia sõiduki käitamisel kasutatavaks elektrienergiaks.

2.31. „Kasulik võimsus“ – võimsus, mis eeskirja nr 85 kohaselt katsetatuna ning kindlaksmääratud võrdluslikel keskkonnatingimustel saadakse katsestendil vastaval mootori pöörlemissagedusel väntvõlli või samaväärse seadise otsalt abiseadmete toel.

2.32. „Maksimaalne kasulik võimsus“ – kasuliku võimsuse maksimumväärtus, mis mõõdetakse mootori täiskoormusel.

2.33. „Maksimaalne võimsus 30 minuti jooksul“ – elektrilise ülekandeseadme maksimaalne kasulik võimsus eeskirja nr 85 punktis 5.3.2 määratletud alalispingel.

2.34. „Külmkäivitus“ – mootori käivitamine jahutusvedeliku temperatuuril (või samaväärsel temperatuuril) 35 °C või alla selle ning kõige rohkem 7 K üle ümbritseva õhu temperatuuri (kui see on teada).

3. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE

3.1. Sõiduki tüübikinnitustaotluse seoses sõiduki summutitoru heite, karteri heite, kütuseaurude, saastetõrjeseadmete töökindluse ning pardadiagnostikaseadmega esitab tüübikinnitusasutusele sõiduki tootja või tema volitatud esindaja. 3.1.1. Lisaks peab tootja esitama järgmised andmed: a) ottomootoriga sõidukite puhul töötakti vahelejättude minimaalne protsendimäär töötaktide koguarvust, millest tekkivad heitkogused oleksid ületanud käesoleva eeskirja 11. lisa punktis 3.3.2 esitatud piirnorme, kui kõnealune vahelejättude protsendimäär oleks esinenud alates käesoleva eeskirja 4.a lisas kirjeldatud I tüübi katse algusest, või mis võiks kaasa tuua heitgaasikatalüsaatori(te) ülekuumenemise ning põhjustada pöördumatu kahjustuse; b) üksikasjalikud kirjalikud andmed, mis sisaldavad pardadiagnostikaseadme tööomaduste täielikku kirjeldust koos loeteluga sõiduki heitekontrollisüsteemi kõigist asjakohastest osadest, mille seire toimub pardadiagnostikaseadme abil; c) rikkeindikaatori kirjeldus, mille abil pardadiagnostikaseade teatab sõiduki juhile tõrkest; d) tootja deklaratsioon, et pardadiagnostikaseade vastab käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktis 7 sätestatud talitlusnõuetele kõikide mõistlikult eeldatavate sõiduolude korral; e) kava, milles kirjeldatakse üksikasjalikke tehnilisi kriteeriume ja esitatakse põhjendused iga seirevahendi lugeja ja nimetaja suurendamiseks, mis peab vastama käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktide 7.2 ja 7.3 nõuetele, ning lugejate, nimetajate ja üldnimetaja deaktiveerimiseks käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktis 7.7 kirjeldatud olukorras; f) meetmed, mida on võetud heitekontrolliarvuti rikkumise ja omavolilise muutmise vastu; g) vajaduse korral sõidukitüüpkonna üksikasjalikud andmed vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 2. liitele; h) vajaduse korral muude tüübikinnituste koopiad koos tüübikinnituste laiendamist ja halvendustegurite kindlaksmääramist võimaldavate andmetega. 3.1.2. Käesoleva eeskirja 11. lisa punktis 3 kirjeldatud katseteks esitatakse tüübikinnituskatse eest vastutavale tehnilisele teenistusele sõidukitüübi või -tüüpkonna näidissõiduk, millele on paigaldatud tüübikinnitust vajav pardadiagnostikaseade. Kui tehniline teenistus otsustab, et esitatud sõiduk ei esinda täiel määral käesoleva eeskirja 11. lisa 2. liites kirjeldatud sõidukitüüpi või -tüüpkonda, siis esitatakse käesoleva eeskirja 11. lisa punktile 3 vastavaks katseks teine sõiduk ja vajaduse korral lisasõiduk.

3.2. Summutitoru heidet, kütuseaurusid, töökindlust ja pardadiagnostikaseadet (OBD) käsitleva andmelehe näidis on esitatud käesoleva eeskirja 1. lisas. Käesoleva eeskirja 1. lisa punktis 3.2.12.2.7.6 nimetatud andmed lisatakse käesoleva eeskirja 2. lisas esitatud tüübikinnitusteatise 1. liitesse „Pardadiagnostikaseadmega seotud teave“. 3.2.1. Vajaduse korral esitatakse muude tüübikinnituste koopiad, mis sisaldavad tüübikinnituste laiendamist ja halvendustegurite kindlaksmääramist võimaldavaid andmeid.

3.3. Käesoleva eeskirja punktis 5 kirjeldatud katsete jaoks esitatakse tüübikinnituskatsete eest vastutavale tehnilisele teenistusele kinnitatavat sõidukitüüpi esindav sõiduk. 3.3.1. Käesoleva eeskirja punktis 3.1 nimetatud taotlus koostatakse käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidisandmelehe alusel. 3.3.2. Punkti 3.1.1 alapunkti d kohaldamisel peab tootja kasutama käesoleva eeskirja 2. lisa 2. liites esitatud näidist tootja tõendist pardadiagnostikaseadmete talitlusnõuetele vastavuse kohta. 3.3.3. Punkti 3.1.1 alapunkti e kohaldamisel teeb tüübikinnitust andev tüübikinnitusasutus selles punktis nimetatud andmed taotluse korral kättesaadavaks teistele tüübikinnitusasutustele. 3.3.4. Käesoleva eeskirja punkti 3.1.1 alapunktide d ja e kohaldamisel ei anna tüübikinnitusasutused sõidukile tüübikinnitust, kui tootja esitatud andmetest ei piisa käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punkti 7 nõuete täitmiseks. Kõikide mõistlikult eeldatavate sõiduolude puhul kohaldatakse käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punkte 7.2, 7.3 ja 7.7. Esimese ja teise alapunkti nõuete täitmist hinnates võtavad tüübikinnitusasutused arvesse tehnoloogia taset. 3.3.5. Käesoleva eeskirja punkti 3.1.1 alapunkti f kohaldamisel peavad heitekontrolliarvuti rikkumise ja omavolilise muutmise vältimiseks kehtestatavad sätted sisaldama ajakohastamisvõimalust tootja poolt heaks kiidetud programmi või kalibreerimise abil. 3.3.6. Tabelis A esitatud katseteks esitab tootja tüübikinnituskatsete eest vastutavale tehnilisele teenistusele kinnitatavat sõidukitüüpi esindava sõiduki. 3.3.7. Segakütuseliste sõidukite tüübikinnituse taotlus peab vastama käesoleva eeskirja punktides 4.9.1 ja 4.9.2 sätestatud lisanõuetele. 3.3.8. Süsteemides, osades või eraldi seadmestikes pärast tüübikinnituse saamist tehtavad muudatused ei muuda tüübikinnitust automaatselt kehtetuks, juhul kui algsete omaduste või tehniliste näitajate muutmine ei halvenda mootori või saastetõrjesüsteemi talitlust.

4. TÜÜBIKINNITUS

4.1. Kui käesoleva muudatuse järel kinnitamiseks esitatud sõidukitüüp vastab käesoleva eeskirja punkti 5 nõuetele, antakse sellele tüübikinnitus.

4.2. Igale tüübikinnituse saanud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Selle kaks esimest kohta näitavad muudatuste seeriat, mille kohaselt tüübikinnitus on antud. Sama kokkuleppeosaline ei tohi anda sama numbrit teisele sõidukitüübile.

4.3. Teatis sõidukitüübile käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse andmise, laiendamise või andmata jätmise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele käesoleva eeskirja 2. lisas esitatud näidisele vastaval vormil. 4.3.1. Käesoleva teksti muutmise korral, näiteks kui nähakse ette uued piirnormid, antakse kokkuleppeosalistele teada, millised juba tüübikinnituse saanud sõidukitüübid vastavad uutele normidele.

4.4. Igale sõidukile, mis vastab käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud sõidukitüübile, paigaldatakse tüübikinnituse vormil kindlaksmääratud hästi märgatavasse ja kergesti juurdepääsetavasse kohta rahvusvaheline tüübikinnitusmärk, millel on: 4.4.1. ringjoonega ümbritsetud E-täht, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi tunnusnumber ( 3 ). 4.4.2. punktis 4.4.1 kirjeldatud ringjoonest paremal käesoleva eeskirja number, millele järgneb R-täht, mõttekriips ja tüübikinnitusnumber. 4.4.3. Tüübikinnitusmärgil on tüübikinnitusnumbri järel täiendav täht, mille eesmärk on eristada sõidukikategooriat ja -klassi, millele tüübikinnitus on antud. See täht valitakse käesoleva eeskirja 3. lisa tabeli A3/1 põhjal.

4.5. Kui sõiduk vastab sõidukitüübile, mis on käesolevale eeskirjale vastava tüübikinnituse andnud riigis saanud tüübikinnituse ühe või mitme asjaomasele kokkuleppele lisatud muu eeskirja alusel, ei ole punktis 4.4.1 sätestatud tähist vaja korrata; sellisel juhul märgitakse käesoleva eeskirja punktis 4.4.1 kirjeldatud sümbolist paremale tulpadesse nende eeskirjade numbrid, mille kohaselt on käesoleva eeskirja alusel tüübikinnituse andnud riigis tüübikinnitus antud, ning vastavad tüübikinnitusnumbrid ja täiendavad sümbolid.

4.6. Tüübikinnitusmärk peab olema selgelt loetav ja kustutamatu.

4.7. Tüübikinnitusmärk kinnitatakse sõiduki andmeplaadi lähedale või selle peale. 4.7.1. Käesoleva eeskirja 3. lisas on esitatud näiteid tüübikinnitusmärgi kujunduse kohta.

4.8. Lisanõuded vedelgaasil ja maagaasil/biometaanil töötavatele sõidukitele 4.8.1. Lisanõuded vedelgaasil ja maagaasil/biometaanil töötavatele sõidukitele on esitatud käesoleva eeskirja 12. lisas.

4.9. Segakütuseliste sõidukite tüübikinnituse lisanõuded 4.9.1. Segakütuselise etanooli- või biodiiselsõiduki tüübikinnituse saamiseks peab sõidukitootja kirjeldama sõiduki võimet kohaneda igasuguste turul pakutavate bensiini ja etanooli kütusesegudega (etanoolisisaldusega kuni 85 %) või diislikütuse ja biodiislikütuse segudega. 4.9.2. Segakütuseliste sõidukite puhul peab katsete käigus üleminek ühelt etalonkütuselt teisele toimuma ilma, et mootori seadeid käsitsi muudetaks.

4.10. Pardadiagnostikaseadme tüübikinnituse nõuded 4.10.1. Tootja peab tagama, et kõik sõidukid on varustatud pardadiagnostikaseadmega. 4.10.2. Pardadiagnostikaseade peab olema konstrueeritud, ehitatud ja sõidukile paigaldatud nii, et see võimaldab halvenemiste ja rikete liike kindlaks määrata sõiduki kogu kasutusaja jooksul. 4.10.3. Pardadiagnostikaseade peab tavapärastes kasutustingimustes vastama käesoleva eeskirja nõuetele. 4.10.4. Defektse osaga katsetamisel, nagu on sätestatud käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liites, peab käivituma pardadiagnostikaseadme rikkeindikaator. Pardadiagnostikaseadme rikkeindikaator võib selle katse käigus käivituda ka siis, kui heitkoguste tase jääb alla käesoleva eeskirja 11. lisas sätestatud pardadiagnostikaseadmete läviväärtuste. 4.10.5. Tootja peab tagama, et pardadiagnostikaseade vastab käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktis 7 sätestatud talitlusnõuetele kõikide mõistlikult eeldatavate sõiduolude korral. 4.10.6. Tootja peab käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punkti 7.6 kohaselt salvestatavad ja sõiduki pardadiagnostikaseadme kaudu esitatavad talitlusandmed tegema hõlpsasti ja krüpteerimata kujul kättesaadavaks riigi ametiasutustele ja sõltumatutele ettevõtjatele.

5. SPETSIFIKATSIOONID JA KATSED

Väiketootjad

Alternatiivina käesolevas punktis esitatud nõuetele võivad sõidukitootjad, kelle ülemaailmne aastatoodang on alla 10 000 ühiku, saada tüübikinnituse vastavate tehniliste nõuete põhjal, mis on määratletud alljärgnevas tabelis.







Õigusakt Nõuded California Code of Regulations, Title 13, paragrahvid 1961 (a) ja 1961(b)(1)(C)(1), mida kohaldatakse 2001. ja hilisemate mudeliaastate sõidukite suhtes, 1968.1, 1968.2, 1968.5, 1976 ja 1975; väljaandja Barclay's Publishing. Tüübikinnitus tuleb anda vastavalt California Code of Regulations'ile, mida kohaldatakse kõige hilisema mudeliaasta kergsõidukite suhtes.

Et saada käesoleva punkti alusel tüübikinnitus seoses heitkogustega, tuleb siiski läbida käesoleva eeskirja 5. lisas sätestatud tehnoülevaatuse heitekatsed ning täita käesoleva eeskirja 11. lisa punktis 5 sätestatud sõiduki pardadiagnostikateabe kättesaadavuse nõue.

Tüübikinnitusasutus peab teatama teiste kokkuleppeosaliste tüübikinnitusasutustele kõikidest käesoleva punkti alusel antud tüübikinnitusega seotud asjaoludest.

5.1. Üldosa

5.1.1. Osad, mis võivad mõjutada saasteainete heitkoguseid, peavad olema konstrueeritud, ehitatud ja paigaldatud nii, et normaaltingimustes kasutatav sõiduk vastab käesoleva eeskirja sätetele, sõltumata sellele mõjuda võivast vibratsioonist.

5.1.2. Tootja võetavad tehnilised meetmed peavad kooskõlas käesoleva eeskirja sätetega tagama heitgaaside ja kütuseaurude tõhusa piiramise sõiduki kogu normaalse kasutusaja jooksul ja tavapärastes kasutustingimustes. Turvalised peavad olema ka heitekontrollisüsteemides kasutatavad voolikud ning nende ühendused ja liited, mis peavad vastama originaalkonstruktsiooni eesmärkidele. Summutitoru heite puhul loetakse need sätted täidetuks, kui on täidetud käesoleva eeskirja punktide 5.3.1 ja 8.2 sätted. Kütuseaurude puhul loetakse need tingimused täidetuks, kui on täidetud käesoleva eeskirja punktide 5.3.4 ja 8.4 sätted. 5.1.2.1. Katkestusseadme kasutamine on keelatud.

5.1.3. Bensiinipaakide täiteavad 5.1.3.1. Kui käesoleva eeskirja punktist 5.1.3.2 ei tulene teisiti, peab bensiini- või etanoolipaagi täiteava olema konstrueeritud nii, et paaki ei oleks võimalik täita tankuri püstolist, mille välisläbimõõt on 23,6 mm või üle selle. 5.1.3.2. Käesoleva eeskirja punkti 5.1.3.1 ei kohaldata sõidukite suhtes, mille puhul on täidetud mõlemad järgmised tingimused: 5.1.3.2.1. sõiduk on konstrueeritud ja ehitatud nii, et pliibensiin ei kahjusta ühtki gaasiliste saasteainete piiramiseks ettenähtud seadet; ning 5.1.3.2.2. sõiduk on silmatorkavalt, loetavalt ja kustutamatult märgistatud ISO 2575:1982 kohase pliivaba bensiini tähisega kohas, kus see on bensiinipaaki täitvale isikule kohe nähtav. Lisamärgistus on lubatud.

5.1.4. Tuleb võtta meetmeid, et vältida ülemäärast kütuseaurude eraldumist ning kütuse väljavoolamist täiteava korgi puudumise tõttu. Selleks võib kasutada järgmist: 5.1.4.1. automaatselt avanev ja sulguv kütuse täiteava kork, mis ei ole eemaldatav; 5.1.4.2. konstruktsiooni iseärasused, mis täiteava korgi puudumise korral ei lase kütuseaurudel ülemäärases koguses eralduda; või 5.1.4.3. mis tahes muu samasuguse mõjuga meede. Näiteks täiteava korgi kinnitamine ketiga või muul viisil või sõiduki süütevõtme kasutamine täiteava lukustamiseks. Sellisel juhul peab võtit saama täiteava korgist välja tõmmata ainult juhul, kui täiteava on lukustatud.

5.1.5. Elektroonikasüsteemide turvalisust käsitlevad sätted 5.1.5.1. Igal heitekontrolliarvutiga sõidukil peab saama vältida andmete muutmist, välja arvatud tootja poolt lubatud juhul. Tootja annab andmete muutmise loa juhul, kui muutmine on vajalik sõiduki diagnostikaks, hoolduseks, kontrollimiseks, moderniseerimiseks või remondiks. Kõik ümberprogrammeeritavad arvutikoodid ja töönäitajad peavad olema võltsimiskindlad ning vastama 15. märtsi 2001. aasta standardile ISO DIS 15031-7; (SAE J2186, oktoober 1996). Kõik eemaldatavad kalibreerimismälukiibid peavad olema isoleermaterjaliga kapseldatud, kaetud pitseeritud ümbrisega või kaitstud elektronalgoritmidega ega tohi olla ilma erivahendeid või -meetodeid kasutamata muudetavad. Kaitstud võivad olla ka üksnes need osad, mis on otseselt seotud heite kalibreerimise ja sõiduki vargusevastase kaitsega. 5.1.5.2. Arvutikoodiga mootori töönäitajad ei tohi olla ilma erivahendeid või -meetodeid kasutamata muudetavad (näiteks joodetud või kapseldatud arvutiosad või pitseeritud (või joodetud) arvutikorpused). 5.1.5.3. Diiselmootoritesse paigaldatud mehaaniliste sissepritsepumpade puhul peavad tootjad võtma piisavaid meetmeid kaitsmaks kütuse maksimaalse etteande seadet omavolilise muutmise eest sõiduki kasutuseloleku ajal. 5.1.5.4. Tootjad võivad taotleda tüübikinnitusasutuselt erandit seoses ühe eelnimetatud nõudega sõidukite puhul, mis tõenäoliselt ei vaja kaitset. Kriteeriumide hulgas, mida tüübikinnitusasutus erandi kaalumisel arvesse võtab, on järgmised (kuid need ei tarvitse olla ainsad kriteeriumid): töökiipide kättesaadavus, sõiduki suur jõudlus ning sõiduki kavandatud müügimaht. 5.1.5.5. Tootjad, kes kasutavad programmeeritavaid arvutikoodide süsteeme (näiteks programmeeritav elekterkustutusega püsimälu, EEPROM), peavad tõkestama loata ümberprogrammeerimist. Tootjad peavad kasutama tugevdatud võltsimisvastase kaitse strateegiaid ja kirjutuskaitsefunktsioone, mis nõuavad elektroonilist juurdepääsu tootja välisarvutile. Meetodid peavad tagama piisava võltsimisvastase kaitse ning olema tüübikinnitusasutuse poolt heaks kiidetud. 5.1.6. Sõiduki tehnoseisundit peab olema võimalik kontrollida, et teha kindlaks selle sooritusvõime seoses punkti 5.3.7 kohaselt kogutud andmetega. Kui kontrollimiseks on vaja erimenetlust, peab see olema üksikasjalikult kirjeldatud kasutusjuhendis (või mõnel muul kandjal). Sellise erimenetluse tegemiseks ei ole vaja erivarustust, vaid piisab sellest, millega sõiduk on juba varustatud.

5.2. Katsemenetlus

Tabelis A on esitatud mitmesugused võimalused sõidukitüübi kinnitamiseks.

5.2.1. Ottomootoriga sõidukid ja ottomootoriga hübriidelektrisõidukid peavad läbima järgmised katsed: I tüübi katse (summutitoru heite keskmiste koguste kontroll pärast külmkäivitust), II tüübi katse (süsinikmonooksiidi heide tühikäigul), III tüübi katse (karterigaaside heide), IV tüübi katse (kütuseaurud), V tüübi katse (saastetõrjeseadmete töökindlus), VI tüübi katse (summutitoru keskmiste süsinikmonooksiidi ja süsivesinike heitkoguste kontroll pärast külmkäivitust madalal välisõhu temperatuuril), Pardadiagnostikaseadme katse; mootori võimsuse katse.

5.2.2. Ottomootoriga sõidukid ja ottomootoriga hübriidelektrisõidukid, mis kasutavad kütusena vedelgaasi või maagaasi/biometaani (ühe- või kahekütuselised), peavad läbima järgmised katsed (vastavalt tabelile A): I tüübi katse (summutitoru heite keskmiste koguste kontroll pärast külmkäivitust), II tüübi katse (süsinikmonooksiidi heitkogus tühikäigul), III tüübi katse (karterigaaside heide), vajaduse korral IV tüübi katse (kütuseaurud), V tüübi katse (saastetõrjeseadmete töökindlus), vajaduse korral VI tüübi katse (summutitoru süsinikmonooksiidi ja süsivesinike heite keskmiste koguste kontroll pärast külmkäivitust madalal välisõhu temperatuuril), Pardadiagnostikaseadme katse. mootori võimsuse katse.

5.2.3. Diiselmootoriga sõidukid ja diiselmootoriga hübriidelektrisõidukid peavad läbima järgmised katsed: I tüübi katse (summutitoru heite keskmiste koguste kontroll pärast külmkäivitust), V tüübi katse (saastetõrjeseadmete töökindlus), Pardadiagnostikaseadme katse.



Tabel A Nõuded Tüübikinnituse andmiseks ja laiendamiseks nõutavad katsed Sõidukikategooria Ottomootoriga sõidukid, sealhulgas hübriidsõidukid Diiselmootoriga sõidukid, sealhulgas hübriidsõidukid Ühekütuselised Kahekütuselised (1) Segakütuselised (1) Segakütuselised Ühekütuselised Etalonkütus Bensiin (E5/E10) (7) Vedelgaas Maagaas/biometaan Vesinik (sisepõlemismootor) (5) Bensiin (E5/E10) (7) Bensiin (E5/E10) (7) Bensiin (E5/E10) (7) Bensiin (E5/E10) (7) Diislikütus (B5/B7) (7) Diislikütus (B5/B7) (7) Vedelgaas Maagaas/biometaan Vesinik (sisepõlemismootor) (5) Etanool (E85) Biodiisel Gaasilised saasteained (I tüübi katse) Jah Jah Jah Jah (4) Jah (mõlemad kütused) Jah (mõlemad kütused) Jah (mõlemad kütused) (4) Jah (mõlemad kütused) Jah (ainult B5/B7) (2) (7) Jah Tahkete osakeste mass ja tahkete osakeste arv (I tüübi katse) Jah (6) — — — Jah (ainult bensiin) (6) Jah (ainult bensiin) (6) Jah (ainult bensiin) (6) Jah (mõlemad kütused) (6) Jah (ainult B5/B7) (2) (7) Jah heide tühikäigul (II tüübi katse) Jah Jah Jah — Jah (mõlemad kütused) Jah (mõlemad kütused) Jah (ainult bensiin) Jah (mõlemad kütused) — — Karteri heide (III tüübi katse) Jah Jah Jah — Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) — — Kütuseaurud (IV tüübi katse) Jah — — — Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) — — Töökindlus (V tüübi katse) Jah Jah Jah Jah Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult B5/B7) (2) (7) Jah Heide madalal temperatuuril (VI tüübi katse) Jah — — — Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (ainult bensiin) Jah (3) (mõlemad kütused) — — Kasutusel olevate sõidukite vastavus Jah Jah Jah Jah Jah (mõlemad kütused) Jah (mõlemad kütused) Jah (mõlemad kütused) Jah (mõlemad kütused) Jah (ainult B5/B7) (2) (7) Jah Pardadiagnostikaseade Jah Jah Jah Jah Jah Jah Jah Jah Jah Jah (1) Kui kahekütuseline ja segakütuseline sõiduk on ühendatud, kohaldatakse mõlemaid katsenõudeid. (2) Säte on ajutine, biodiislikütuse suhtes tehakse ettepanek lisanõuete kohta hiljem. (3) Katse tehakse mõlema kütusega. Katsetamiseks tuleb kasutada 10. lisas nimetatud etalonkütust E75. (4) Kui sõidukit käitatakse vesinikuga, määratakse vaid NOx heide. (5) Etalonkütuseks on 10.a lisas nimetatud vesinik sisepõlemismootorite jaoks. (6) Ottomootoriga sõidukite, sealhulgas hübriidsõidukite ottomootorite tahkete osakeste massi ja arvu piirnormi kohaldatakse ainult otsesissepritsega sõidukite suhtes. ( 7 ) Tootja valikul võib otto- ja diiselmootoriga sõidukite katsetamisel kasutada vastavalt kas kütuseid E5 ja E10 või B5 ja B7. Kuid: — hiljemalt kuusteist kuud alates punktis 12.2.1 sätestatud kuupäevadest kasutatakse kõikide uute sõidukitüüpide kinnitamisel kütust E10 ja B7; — hiljemalt alates punktis 12.2.4 sätestatud kuupäevadest kasutatakse kõikidele uutele sõidukitele tüübikinnituse andmisel kütust E10 ja B7.

5.3. Katsete kirjeldus

5.3.1. I tüübi katse (summutitoru heitkoguste kontroll pärast külmkäivitust).

5.3.1.1. Joonisel 1 on kujutatud I tüübi katse võimalused. See katse tehakse kõigi punktis 1 osutatud sõidukitega.

5.3.1.2. Sõiduk asetatakse koormus- ja inertsisimulaatoritega varustatud veojõustendile. 5.3.1.2.1. Tehakse katkestusteta katse, mis kestab kokku 19 minutit ja 40 sekundit ning koosneb kahest osast. Tootja nõusolekul võib katseseadmete reguleerimise hõlbustamiseks teha esimese osa lõpu ja teise osa alguse vahel kuni 20-sekundilise pausi, mida ei arvata katse hulka. 5.3.1.2.1.1. Kütusena vedelgaasi või maagaasi/biometaani tarvitavaid sõidukeid katsetatakse I tüübi katsel vedelgaasi või maagaasi/biometaani koostise variatsioonide suhtes, nagu sätestatud käesoleva eeskirja 12. lisas. Sõidukeid, mille kütus võib olla kas bensiin või vedelgaas või maagaas/biometaan, katsetatakse mõlema kütusega, kusjuures vedelgaas- või maagaas/biometaankütusega sõidukeid katsetatakse vedelgaasi või maagaasi/biometaani koostise variatsioonide suhtes, nagu sätestatud käesoleva eeskirja 12. lisas. 5.3.1.2.1.2. Olenemata punkti 5.3.1.2.1.1 nõuetest loetakse sõidukid, milles võib kütusena kasutada nii bensiini kui gaaskütust, kuid mille bensiiniseadmed on paigaldatud kasutamiseks üksnes hädaolukorras või käivitamiseks ning mille bensiinipaak mahutab kuni 15 liitrit bensiini, I tüübi katses sõidukiteks, milles tohib kütusena kasutada ainult gaaskütust. 5.3.1.2.2. Katse esimene osa koosneb neljast linnasõidu põhitsüklist. Igas linnasõidu põhitsüklis on viisteist etappi (tühikäigul töötamine, kiirendamine, püsikiirus, aeglustamine jne). 5.3.1.2.3. Katse teine osa koosneb ühest linnavälisest sõidutsüklist. Linnavälises sõidutsüklis on 13 etappi (tühikäigul töötamine, kiirendamine, püsikiirus, aeglustamine jne). 5.3.1.2.4. Heitgaase lahjendatakse katse ajal ning ühte või mitmesse kotti kogutakse proportsionaalne proov. Katsesõiduki heitgaase lahjendatakse, võetakse proov ja analüüsitakse allpool kirjeldatud meetodil ning mõõdetakse lahjendatud heitgaaside kogumaht. Lisaks süsinikmonooksiidi, süsivesinike ja lämmastikoksiidi heitkogustele registreeritakse ka diiselmootoriga sõidukite tahkete osakeste heide.

5.3.1.3. Katse tegemisel kasutatakse käesoleva eeskirja 4.a lisas kirjeldatud I tüübi katsemenetlust. Gaaside kogumise ja analüüsimise meetodit on kirjeldatud käesoleva eeskirja 4.a lisa 2. ja 3. liites ning tahkete osakeste proovide võtmise ja analüüsi meetod peab vastama käesoleva eeskirja 4.a lisa 4. ja 5. liitele.

5.3.1.4. Kui punkti 5.3.1.5 nõuetest ei tulene teisiti, korratakse katset kolm korda. Tulemused korrutatakse punkti 5.3.6 tabelist 3 saadud asjakohaste halvendusteguritega ja punktis 2.20 määratletud perioodiliselt regenereeruvate süsteemide korral tuleb need lisaks korrutada käesoleva eeskirja 13. lisast saadud teguritega Ki. Iga katse puhul tulemuseks saadud gaasilise heite mass ning tahkete osakeste mass ja arv peab olema tabelis 1 esitatud piirnormidest väiksem.



Tabel 1 Heitkoguste piirnormid Tuletatud mass (TM) (kg) Piirnormid Süsinikmonooksiidi (CO) mass Süsivesinike kogumass (THC) Metaanist erinevate süsivesinike mass (NMHC) Lämmastikoksiidide mass (NOx) Süsivesinike ja lämmastikoksiidide mass kokku (THC + NOx) Tahkete osakeste mass (PM) Tahkete osakeste arv (PN) L1 (mg/km) L2 (mg/km) L3 (mg/km) L4 (mg/km) L2 + L4 (mg/km) L5 (mg/km) L6 (#/km) Kategooria Klass O D O D O D O D O D O (1) D O (1) (2) D M — Kõik 1 000 500 100 — 68 — 60 80 — 170 4,5 4,5 6,0 × 1011 6,0 × 1011 N1 I TM ≤ 1 305 1 000 500 100 — 68 — 60 80 — 170 4,5 4,5 6.0 × 1011 6.0 × 1011 II 1 305 < TM ≤ 1 760 1 810 630 130 — 90 — 75 105 — 195 4,5 4,5 6.0 × 1011 6.0 × 1011 III 1 760 < TM 2 270 740 160 — 108 — 82 125 — 215 4,5 4,5 6.0 × 1011 6.0 × 1011 N2 — Kõik 2 270 740 160 — 108 — 82 125 — 215 4,5 4,5 6.0 × 1011 6.0 × 1011 (1) Ottomootorite tahkete osakeste massi ja arvu piirnormi kohaldatakse ainult otsesissepritsega sõidukite suhtes. (2) Kuni kolm aastat pärast käesoleva eeskirja punktides 12.2.1 ja 12.2.2 sätestatud kuupäevi, mis kehtivad vastavalt uute sõidukitüüpide ja uute sõidukite tüübikinnituse suhtes, tuleb tootja valiku korral otsesissepritsega ottomootorite suhtes kohaldada heite tahkete osakeste arvulist piirnormi 6,0 × 1012 #/km. O ottomootor D diiselmootor 5.3.1.4.1. Punkti 5.3.1.4 nõuetest olenemata võib iga saasteaine või saasteainete kombinatsiooniga seotud kolmest tulemuseks saadud massist kõige rohkem üks olla ettenähtud piirnormist kuni 10 % suurem juhul, kui kolme katsetulemuse aritmeetiline keskmine on ettenähtud piirnormist väiksem. Kui rohkem kui ühe saasteaine kogused ületavad ettenähtud piirnormi, siis ei ole oluline, kas see selgub ühe ja sama katse või eri katsete tulemusena. 5.3.1.4.2. Gaaskütustega katsete puhul peab saadud gaasilise heite mass olema väiksem kui tabelis 1 esitatud bensiinimootoritega sõidukite piirnormid.

5.3.1.5. Punktis 5.3.1.4 ettenähtud katsete arvu vähendatakse järgnevalt määratletud tingimustel, kus V1 on esimese katse tulemus ja V2 teise katse tulemus iga piiratava saasteaine või kahe piiratava saasteaine kombineeritud heitkoguse mõõtmisel. 5.3.1.5.1. Kui esimeses katses on iga piiratava saasteaine või kahe saasteaine kombinatsiooni kohta saadud tulemus 0,70 L või väiksem (s.t V1 ≤ 0,70 L), tehakse ainult üks katse. 5.3.1.5.2. Kui punkti 5.3.1.5.1 nõuded ei ole täidetud, tehakse ainult kaks katset, juhul kui iga piiratava saasteaine heitkoguse või kahe saasteaine kombineeritud heitkoguse mõõtmisel on täidetud järgmised nõuded: V1 ≤ 0,85 L ja V1 + V2 ≤ 1,70 L ja V2 ≤ L.

5.3.2. II tüübi katse (süsinikmonooksiidi heitekatse tühikäigul)

5.3.2.1. See katse tehakse kõigi ottomootoriga sõidukitega vastavalt järgmistele tingimustele: 5.3.2.1.1. sõidukitega, mis tarvitavad kütusena kas bensiini või vedelgaasi või maagaasi/biometaani, tehakse II tüübi katse mõlema kütusega. 5.3.2.1.2. Olenemata punkti 5.3.2.1.1 nõuetest loetakse sõidukid, milles võib kütusena kasutada nii bensiini kui gaaskütust, kuid mille bensiiniseadmed on paigaldatud kasutamiseks üksnes hädaolukorras või käivitamiseks ning mille bensiinipaak mahutab kuni 15 liitrit bensiini, II tüübi katses sõidukiteks, milles tohib kütusena kasutada ainult gaaskütust.

5.3.2.2. Käesoleva eeskirja 5. lisas sätestatud II tüübi katse puhul on mootori tavapärase tühikäigu pöörlemissageduse korral heitgaaside maksimaalne lubatav süsinikmonooksiidi sisaldus sõiduki tootja deklareeritud sisaldus. Maksimaalne süsinikmonooksiidi sisaldus ei tohi siiski ületada 0,3 mahuprotsenti. Suure pöörlemissagedusega tühikäigul ei tohi süsinikmonooksiidi sisaldus heitgaasides ületada 0,2 mahuprotsenti, kusjuures mootori pöörlemissagedus peab olema vähemalt 2 000 min-1 ning lambda 1 ± 0,03 vastavalt tootja spetsifikatsioonidele.

5.3.3. III tüübi katse (karterigaaside heitkoguste kontroll)

5.3.3.1. See katse tehakse kõigi punktis 1 osutatud sõidukitega, välja arvatud diiselmootoriga sõidukid. 5.3.3.1.1. Sõidukitel, milles võib kütusena kasutada kas bensiini või vedel- või maagaasi, tehakse III tüübi katse ainult bensiiniga. 5.3.3.1.2. Olenemata punkti 5.3.3.1.1 nõuetest loetakse sõidukid, milles võib kütusena kasutada nii bensiini kui gaaskütust, kuid mille bensiiniseadmed on paigaldatud kasutamiseks üksnes hädaolukorras või käivitamiseks ning mille bensiinipaak mahutab kuni 15 liitrit bensiini, III tüübi katses sõidukiteks, milles tohib kütusena kasutada ainult gaaskütust.

5.3.3.2. Kui katseid tehakse vastavalt käesoleva eeskirja 6. lisale, ei tohi mootori karteri õhutussüsteem võimaldada karterigaaside paiskumist atmosfääri.

5.3.4. IV tüübi katse (ottomootoriga sõidukite kütuseaurude määramine)

5.3.4.1. See katse tehakse kõigi punktis 1 osutatud sõidukitega, välja arvatud diiselmootoriga sõidukid ning kütusena vedelgaasi või maagaasi/biometaani kasutavad sõidukid. 5.3.4.1.1. Sõidukitel, milles võib kütusena kasutada kas bensiini või vedelgaasi või maagaasi/biometaani, tehakse IV tüübi katse ainult bensiiniga. 5.3.4.2. Kui katseid tehakse vastavalt käesoleva eeskirja 7. lisale, peab kütuseaurude heitkogus olema väiksem kui 2 g katse kohta.

5.3.5. VI tüübi katse (summutitoru keskmiste süsinikmonooksiidi ja süsivesinike heitkoguste kontroll pärast külmkäivitust madalal välisõhu temperatuuril).

5.3.5.1. See katse tehakse kõigi punktis 1 osutatud sõidukitega, välja arvatud diiselmootoriga sõidukid. Diiselmootoriga sõidukitele tüübikinnitust taotledes peavad tootjad aga tüübikinnitusasutusele esitama andmed tõendamaks, et NOX järeltöötlusseade saavutab tõhusaks tööks piisavalt kõrge temperatuuri 400 sekundi jooksul alates VI tüübi katses kirjeldatud külmkäivitusest temperatuuril – 7 °C. Lisaks peab tootja esitama tüübikinnitusasutusele andmed heitgaasitagastussüsteemi kohta, sealhulgas selle toimimise kohta madalal temperatuuril. Neis andmetes tuleb kirjeldada ka võimalikku mõju heitele. Tüübikinnitusasutus ei anna tüübikinnitust, kui esitatud andmetest ei piisa tõendamaks, et järeltöötlusseade saavutab määratud aja jooksul ka tegelikult tõhusaks toimimiseks piisavalt kõrge temperatuuri. 5.3.5.1.1. Sõiduk asetatakse koormus- ja inertsisimulaatoritega varustatud veojõustendile. 5.3.5.1.2. Katse koosneb neljast linnasõidu põhitsüklist, mis moodustavad I tüübi katse esimese osa. Katse esimest osa on kirjeldatud käesoleva eeskirja 4.a lisa punktis 6.1.1 ja illustreeritud sama lisa joonisel A4a/1. Katse madalal välisõhu temperatuuril, mis kestab kokku 780 sekundit, peab toimuma katkestusteta ning peab algama mootori käivitamisest. 5.3.5.1.3. Katse madalal välisõhu temperatuuril tehakse ümbritseva õhu temperatuuril 266 K (– 7 °C). Enne katset konditsioneeritakse sõidukid ühel ja samal viisil, et tagada katsetulemuste korratavus. Sõidukite konditsioneerimine ja muud katsemenetlused peavad toimuma käesoleva eeskirja 8. lisas kirjeldatud viisil. 5.3.5.1.4. Heitgaase lahjendatakse katse ajal ning kogutakse proportsionaalne proov. Katsesõiduki heitgaase lahjendatakse, võetakse proov ja analüüsitakse käesoleva eeskirja 8. lisas kirjeldatud meetodil ning mõõdetakse lahjendatud heitgaaside kogumaht. Lahjendatud heitgaasides määratakse süsinikmonooksiidi sisaldus ja süsivesinike üldsisaldus.

5.3.5.2. Katset korratakse kolm korda, kui punktides 5.3.5.2.2 ja 5.3.5.3 ei ole ette nähtud teisiti. Katsete tulemusena saadud süsinikmonooksiidi ja süsivesinike mass peab olema tabelis 2 esitatud piirnormidest väiksem.



Tabel 2 Pärast külmkäivituskatset summutitorust väljuvate süsinikmonooksiidi ja süsivesinike heite piirnormid Katsetemperatuur 266 K (– 7 °C) Sõidukikategooria Klass Süsinikmonooksiidi mass (CO) L1 (g/km) Süsivesinike mass (HC) L2 (g/km) M — 15 1,8 N1 I 15 1,8 II 24 2,7 III 30 3,2 N2 — 30 3,2 5.3.5.2.1. Punkti 5.3.5.2 nõuetest olenemata võib iga saasteaine puhul kõige rohkem üks kolmest tulemuseks saadud massist olla ettenähtud piirnormist kuni 10 % suurem, juhul kui kolme katsetulemuse aritmeetiline keskmine on ettenähtud piirnormist väiksem. Kui rohkem kui ühe saasteaine kogused ületavad ettenähtud piirnormi, siis ei ole oluline, kas see selgub ühe ja sama katse või eri katsete tulemusena. 5.3.5.2.2. Punktis 5.3.5.2 ettenähtud katsete arvu võib tootja taotlusel suurendada kümneni, kui esimese kolme katse tulemuste aritmeetiline keskmine on alla 110 % piirnormist. Sellisel juhul on ainus katsetejärgne nõue, et kõigi kümne katse tulemuste aritmeetiline keskmine peab olema väiksem kui piirnorm.

5.3.5.3. Punktis 5.3.5.2 ettenähtud katsete arvu võib vähendada punktide 5.3.5.3.1 ja 5.3.5.3.2 kohaselt. 5.3.5.3.1. Juhul, kui esimeses katses iga saasteaine kohta saadud tulemus on 0,70 L või väiksem, tehakse ainult üks katse. 5.3.5.3.2. Kui punktis 5.3.5.3.1 esitatud nõuet ei täideta, siis tehakse kaks katset juhul, kui esimese katse tulemus iga saasteaine kohta on 0,85 L või väiksem ning esimeses kahes katses saadud väärtuste summa on 1,70 L või väiksem ning teise katse tulemus on L või väiksem. (V1 ≤ 0,85 L ja V1 + V2 ≤ 1,70 L ja V2 ≤ L).

5.3.6. V tüübi katse (saastetõrjeseadmete töökindluse kontrollimise kestvuskatse kirjeldus)

5.3.6.1. See katse tehakse kõigi punktis 1 osutatud sõidukitega, mille suhtes kohaldatakse punktis 5.3.1 nimetatud katset. Katse kujutab endast vanandamiskatset, mille puhul läbitakse vastavalt käesoleva eeskirja 9. lisas kirjeldatud programmile 160 000 km katserajal, maanteel või veojõustendil. 5.3.6.1.1. Sõidukitel, milles võib kütusena kasutada kas bensiini või vedelgaasi või maagaasi, tehakse V tüübi katse ainult bensiiniga. Sel juhul kasutatakse pliivaba bensiiniga leitud halvendustegurit ka vedelgaasi ja maagaasi puhul.

5.3.6.2. Punkti 5.3.6.1 nõudest olenemata võib tootja alternatiivina punkti 5.3.6.1 kohasele katsetamisele valida kasutamiseks halvendustegurid tabelist 3.



Tabel 3 Halvendustegurid Mootorikategooria Kindlaksmääratud halvendustegurid CO THC NMHC NOx HC + NOx Tahkete osakeste mass (PM) Tahked osakesed Ottomootor 1,5 1,3 1,3 1,6 — 1,0 1,0 Diiselmootor

5.3.6.3. Tootja taotlusel võib tehniline teenistus teha I tüübi katse enne V tüübi katse lõpuleviimist, kasutades eespool esitatud tabelis esitatud halvendustegureid. V tüübi katse lõpetamisel võib tehniline teenistus muuta käesoleva eeskirja 2. lisas registreeritud tüübikinnituskatsete tulemusi, asendades eeltoodud tabeli halvendustegurid V tüübi katsel mõõdetud teguritega.

5.3.6.4. Kuni diiselmootoriga sõidukitele ei ole halvendustegureid kehtestatud, kasutavad tootjad halvendustegurite määramiseks kogu sõiduki töökindluskatse või katsestendil vanandamisega tehtava töökindluskatse menetlust.

5.3.6.5. Halvendustegurid määratakse kindlaks punktis 5.3.6.1 ettenähtud menetluse või punktis 5.3.6.2 esitatud tabeli 3 väärtuste abil. Halvendustegureid kasutatakse punktide 5.3.1 ja 8.2 nõuetele vastavuse kontrollimiseks.

5.3.7. Tehnoseisundi kontrollimiseks vajalikud heitkoguste andmed

5.3.7.1. See nõue kehtib kõigi ottomootoriga sõidukite kohta, millele taotletakse tüübikinnitust käesoleva eeskirja kohaselt.

5.3.7.2. Katsetamisel käesoleva eeskirja 5. lisa kohaselt (II tüübi katse) normaalsel tühikäigul registreeritakse: a) heitgaaside süsinikmonooksiidisisaldus mahuprotsentides; ning b) mootori pöörlemissagedus katse ajal, kaasa arvatud võimalikud hälbed.

5.3.7.3. Katsetamisel suurel tühikäigu pöörlemissagedusel (st > 2 000 min– 1) registreeritakse: a) heitgaaside süsinikmonooksiidisisaldus mahuprotsentides, b) lambda väärtus ning c) mootori pöörlemissagedus katse ajal, kaasa arvatud võimalikud hälbed. Lambda väärtuse arvutamiseks kasutatakse järgmist lihtsustatud Brettschneideri valemit: kus: [ ] = kontsentratsioon mahuprotsentides K1 = teisendustegur NDIR-mõõtmisväärtuse teisendamisel FID-mõõtmisväärtuseks (esitab mõõteseadmete tootja) Hcv = vesiniku ja süsiniku aatomsuhe a) bensiini (E5) puhul 1,89 b) bensiini (E10) puhul 1,93 c) vedelgaasi puhul 2,53 d) maagaasi/biometaani puhul 4,0 e) etanooli (E85) puhul 2,74 f) etanooli (E75) puhul 2,61. Ocv = hapniku ja süsiniku aatomsuhe a) bensiini (E5) puhul 0 016 b) bensiini (E10) puhul 0 033 c) vedelgaasi puhul 0,0 d) maagaasi/biometaani puhul 0,0 e) etanooli (E85) puhul 0,39 f) etanooli (E75) puhul 0 329.

5.3.7.4. Mõõdetakse ja registreeritakse mootoriõli temperatuur katse ajal.

5.3.7.5. Täidetakse käesoleva eeskirja 2. lisa addendumi punktis 2.2 esitatud tabel.

5.3.7.6. Tootja peab kinnitama, et tüübikinnituskatsete ajal punkti 5.3.7.3 kohaselt registreeritud lambda väärtus on õige ja vastab 24 kuu jooksul pärast tüübikinnitusasutuse poolt antud tüübikinnituse kuupäeva tootmises olevate sõidukitüüpide lambda väärtusele. Hinnang antakse tootmises olevate sõidukite kontrollimise ja uurimise põhjal.

5.3.8. Pardadiagnostikaseadme (OBD) katse

See katse tehakse kõigi punktis 1 osutatud sõidukitega. Järgitakse käesoleva eeskirja 3. lisa punktis 11 kirjeldatud katsemenetlust.

6. SÕIDUKITÜÜBI MUUTMINE

6.1. Igast sõidukitüübi muudatusest teatatakse sõidukitüübile tüübikinnituse andnud tüübikinnitusasutusele. Seejärel võib kõnealune tüübikinnitusasutus kas: 6.1.1. leida, et tõenäoliselt ei kahjusta tehtud muudatused märgatavalt nõuetele vastavust ning et sõiduk vastab endiselt nõuetele; või 6.1.2. nõuda katsete tegemise eest vastutavalt tehniliselt teenistuselt täiendavat katsearuannet.

6.2. Muudatuste loetelu sisaldav teatis tüübikinnituse andmise või andmata jätmise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele punktis 4.3 määratletud korras.

6.3. Tüübikinnituse laienduse andnud tüübikinnitusasutus määrab kõnealusele laiendusele seerianumbri ja teatab sellest teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, kasutades käesoleva eeskirja 2. lisas esitatud näidisele vastavat teatisevormi.

7. TÜÜBIKINNITUSE LAIENDAMINE

7.1. Laiendus seoses summutitoru heitega (I, II ja VI tüübi katse)

7.1.1. Erineva tuletatud massiga sõidukid

7.1.1.1. Tüübikinnitust võib laiendada ainult sellise tuletatud massiga sõidukitele, mille puhul tuleb kasutada järgmist kahte suuremat ekvivalentset inertsi või mis tahes väiksemat ekvivalentset inertsi.

7.1.1.2. N-kategooria sõidukite puhul võib tüübikinnitust laiendada väiksema tuletatud massiga sõidukitele ainult juhul, kui tüübikinnituse saanud sõiduki heitkogused jäävad piiridesse, mis on ette nähtud sõiduki puhul, millele tüübikinnituse laiendamist taotletakse.

7.1.2. Erineva jõuülekandearvuga sõidukid

7.1.2.1. Tüübikinnitust laiendatakse erineva jõuülekandearvuga sõidukitele üksnes teatavatel tingimustel.

7.1.2.2. Tüübikinnituse laiendatavuse üle otsustamiseks tehakse igas I ja VI tüübi katses kasutatava ülekandearvu puhul kindlaks suhtarv E = |(V2 – V1)|/V1 kus mootori pöörlemissagedusel 1 000 min– 1 on V1 tüübikinnituse saanud sõiduki kiirus ja V2 selle sõidukitüübi kiirus, millele taotletakse tüübikinnituse laiendamist.

7.1.2.3. Kui iga ülekandearvu puhul E ≤ 8 %, siis antakse laiendus ilma I ja VI tüübi katset kordamata.

7.1.2.4. Kui kas või ühe ülekandearvu puhul E > 8 % ning iga ülekandearvu puhul E ≤ 13 %, siis tuleb I ja VI tüübi katseid korrata. Tehnilise teenistuse nõusolekul võib need katsed teha tootja valitud laboris. Katsearuanne saadetakse tüübikinnituskatsete eest vastutavale tehnilisele teenistusele.

7.1.3. Erineva tuletatud massi ja jõuülekandearvuga sõidukid

Tüübikinnitust laiendatakse erineva tuletatud massi ja jõuülekandearvuga sõidukitele üksnes juhul, kui on täidetud kõik punktides 7.1.1 ja 7.1.2 sätestatud tingimused.

7.1.4. Perioodiliselt regenereeruvate süsteemidega sõidukid

Perioodiliselt regenereeruva süsteemiga varustatud sõidukitüübi tüübikinnitust laiendatakse muudele perioodiliselt regenereeruvate süsteemidega sõidukitele, mille allpool kirjeldatud näitajad on identsed või jäävad lubatud kõikumise piiresse. Laiendus hõlmab üksnes kindlaksmääratud perioodiliselt regenereeruvale süsteemile iseloomulikke mõõtmisi.

7.1.4.1. Tüübikinnituse laiendamisel on identsed näitajad järgmised: Mootor: a) põlemisprotsess. Perioodiliselt regenereeruv süsteem (st katalüsaator, tahmafilter): a) konstruktsioon (st mõõtmisruumi tüüp, väärismetalli tüüp, substraadi tüüp, elemendi tihedus), b) tüüp ja tööpõhimõte. c) doseerimis- ja lisaainesüsteem, d) maht ± 10 %; e) asukoht (temperatuur ± 50 °C kiirusel 120 km/h või 5 % maksimaalse temperatuuri/rõhu erinevust).

7.1.4.2. K i tegurite kasutamine erineva tuletatud massiga sõidukite puhul Perioodiliselt regenereeruva süsteemiga sõidukite tüübi kinnitamiseks käesoleva eeskirja 13. lisa punktis 3 sätestatud korra kohaselt määratavat tegurit Ki võib kasutada ka muude sõidukite puhul, mis vastavad punktis 7.1.4.1 nimetatud tingimustele ning mille tuletatud mass jääb kahte järgmisse kõrgemasse ekvivalentse inertsi klassi või mis tahes madalamasse ekvivalentse inertsi klassi.

7.1.5. Laienduste kohaldamine muude sõidukite suhtes

Punktide 7.1.1–7.1.4.2 kohaselt antud laiendust ei laiendata omakorda teistele sõidukitele.

7.2. Laiendused kütuseaurude puhul (IV tüübi katse)

7.2.1. Tüübikinnitust võib laiendada sõidukitele, mille kütuseaurude kontrollsüsteem vastab järgmistele tingimustele: 7.2.1.1. kütuse/õhu mõõtmise põhisüsteem (nt ühepunktipritse) on sama; 7.2.1.2. kütusepaagi kuju ja materjal ning vedelkütuse voolikud on identsed; 7.2.1.3. katsetatakse sõidukit, mille vooliku ristlõikepindala ja ligikaudne pikkus on halvimad. Tüübikinnituskatsete eest vastutav tehniline teenistus otsustab, kas mitteidentsed auru/vedeliku eraldajad on vastuvõetavad; 7.2.1.4. kütusepaagi mahu erinevus jääb ± 10 % piiresse; 7.2.1.5. paagi rõhualandusventiili seaded on identsed; 7.2.1.6. kütuseaurude kogumise meetod on identne, st püüduri vorm ja maht, kogumiskeskkond, õhupuhasti (kui seda kasutatakse kütuseaurude reguleerimiseks) jms; 7.2.1.7. kogutud auru eemaldamise meetod on identne (st õhuvool, alguspunkt või eemaldamise maht eelkonditsioneerimistsükli jooksul) ning 7.2.1.8. kütuse mõõtmise süsteemi tihendus- ja õhutussüsteemid on identsed.

7.2.2. Tüübikinnitust laiendatakse sõidukitele, millel on: 7.2.2.1. erinevate mahtudega mootorid; 7.2.2.2. erinevad mootorivõimsused; 7.2.2.3. automaat- ja käsikäigukastid; 7.2.2.4. kahe ja nelja ratta jõuülekanne; 7.2.2.5. erinevad keretüübid ning 7.2.2.6. erinevad ratta ja rehvi suurused.

7.3. Laiendused saastetõrjeseadme töökindluse puhul (V tüübi katse)

7.3.1. Tüübikinnitust laiendatakse erinevatele sõidukitüüpidele tingimusel, et sõiduki, mootori või saastetõrjesüsteemi allpool loetletud näitajad on identsed või jäävad lubatud kõikumise piiresse. 7.3.1.1. Sõiduk Inertsikategooria: kaks vahetult kõrgemat inertsikategooriat ja kõik madalamad inertsikategooriad. Sõidutakistus kiirusel 80 km/h kokku: kuni 5 % suurem või kui tahes palju väiksem. 7.3.1.2. Mootor a) mootori töömaht (± 15 %) b) klappide arv ja juhtimine, c) kütusesüsteem, d) jahutussüsteemi tüüp; ning e) põlemisprotsess. 7.3.1.3. Saastetõrjesüsteemi näitajad a) Katalüüsmuundurid ja tahmafiltrid: i) katalüüsmuundurite, filtrite ja elementide arv; ii) katalüüsmuundurite ja filtrite suurus (monoliidi maht ± 10 %); iii) katalüüsreaktsiooni tüüp (oksüdatsioon, kolmeastmeline, lahja NOx püüdur, SCR, lahja NOx katalüsaator vm); iv) väärismetallide kogus (identne või suurem); v) väärismetallide liik ja suhe (± 15 %); vi) substraat (struktuur ja materjal); vii) Elemendi tihedus: ning viii) temperatuurierinevused kuni 50 K katalüüsmuunduri või filtri sisendil. Seda temperatuurierinevust kontrollitakse stabiilsetes tingimustes kiirusel 120 km/h ning I tüübi katse koormuse juures. b) Õhu sissepuhe: i) olemas või puudub; ii) tüüp (pulseeriv õhk, õhupumbad vm). c) Heitgaasitagastus: i) olemas või puudub; ii) tüüp (jahutusega või ilma, aktiiv- või passiivjuhtimisega, kõrg- või madalsurvega). 7.3.1.4. Töökindluse katse tegemisel võib kasutada sõidukit, mille kerekuju, käigukast (automaat- või käsikäigukast) ning rataste või rehvide suurus erineb selle sõidukitüübi omast, millele tüübikinnitust taotletakse.

7.4. Laiendused pardadiagnostikaseadme puhul

7.4.1. Tüübikinnitust laiendatakse sõidukitele, millel on identne mootor ja heitekontrollisüsteem vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 2. liite määratlusele. Tüübikinnituse laiendamisel ei võeta arvesse sõiduki järgmisi tunnuseid: a) mootori abiseadmed, b) rehvid, c) ekvivalentne inerts, d) jahutussüsteem, e) jõuülekandearv, f) jõuülekande tüüp ning g) keretüüp.

8. TOOTMISE NÕUETELE VASTAVUS

8.1. Iga käesolevas eeskirjas ettenähtud tüübikinnitusmärki kandva sõiduki mootori gaasiliste ja tahkete osakeste, karteri ja kütuseaurude heitkoguseid mõjutavad osad peavad vastama kinnitatud tüübile. Tootmise vastavus on kooskõlas 1958. aasta kokkuleppe 2. liites sätestatud korraga (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), arvestades järgmisi nõudeid: 8.1.1. Vajaduse korral tehakse I, II, III ja IV tüübi katse ning pardadiagnostikaseadme katse, nagu on kirjeldatud käesoleva eeskirja tabelis A. Tootmise vastavuse hindamise konkreetne kord on sätestatud punktides 8.2–8.6.

8.2. Sõiduki vastavuskontroll I tüübi katse tarvis 8.2.1. I tüübi katse tehakse sõidukiga, mille spetsifikatsioon vastab tüübikinnitustunnistuses kirjeldatule. Kui tuleb teha I tüübi katse ja sõiduki tüübikinnitusel on juba üks või mitu laiendust, tehakse I tüübi katsed kas algses tehnilises toimikus kirjeldatud sõidukiga või sõidukiga, mida on kirjeldatud asjaomase laiendusega seotud tehnilises toimikus. 8.2.2. Kui tüübikinnitusasutus on oma valiku teinud, et tohi tootja teha valitud sõidukitele ühtegi kohandust. 8.2.2.1. Seeriast valitakse juhuvaliku teel kolm sõidukit ning nendega tehakse katsed käesoleva eeskirja punkti 5.3.1 kohaselt. Halvendustegureid kasutatakse samamoodi. Piirnormid on esitatud punkti 5.3.1.4 tabelis 1. 8.2.2.2. Kui tüübikinnitusasutus jääb tootja esitatud toodangu standardhälbega rahule, tehakse katsed käesoleva eeskirja 1. liite kohaselt. Kui tüübikinnitusasutus ei jää tootja esitatud toodangu standardhälbega rahule, tehakse katsed käesoleva eeskirja 2. liite kohaselt. 8.2.2.3. Seeriast valitud sõidukil tehtud katse põhjal loetakse seeria toodang vastavaks juhul, kui asjakohases liites ettenähtud kriteeriumide kohane otsus on kõigi saasteainete kohta positiivne, ning mittevastavaks juhul, kui ühe saasteaine kohta tehtud otsus on negatiivne. Ühe saasteainega seotud positiivset otsust ei muudeta mitte ühegi täiendava katse põhjal, mis tehakse otsuse langetamiseks teiste saasteainete kohta. Kui kõigi saasteainete suhtes ei tehta positiivset otsust ja kui ühe saasteaine suhtes ei tehta negatiivset otsust, tehakse katse teise sõidukiga (vt joonis 2). Joonis 2 Sõiduki vastavuskontroll 8.2.3. Olenemata punkti 5.3.1 nõuetest, tehakse katsed otse tootmisliinilt tulnud sõidukitega. 8.2.3.1. Tootja taotluse korral võib katseid siiski teha ka sõidukitega, mille läbisõit on: a) kuni 3 000 km, kui tegemist on ottomootoriga sõidukiga; b) kuni 15 000 km, kui tegemist on diiselmootoriga sõidukiga. Sõiduki sõidab sisse tootja, kes kohustub hoiduma kõnealuseid sõidukeid mis tahes viisil kohandamast. 8.2.3.2. Kui tootja soovib sõidukid sisse sõita (x km, kus ottomootoriga sõidukite puhul x ≤ 3 000 km ja diiselmootoriga sõidukite puhul x ≤ 15 000 km), on menetlus järgmine: a) esimese katsesõiduki saasteainete heitkogused (I tüüp) määratakse 0 km ja x km juures; b) arvutatakse iga saasteaine heitkoguste 0 km ja x km vaheline eraldumiskoefitsient: heitkogus x km/heitkogus 0 km Eraldumiskoefitsient võib olla väiksem kui 1; ning c) teisi sõidukeid ei sõideta sisse, nende heitkogus 0 km juures korrutatakse eraldumiskoefitsiendiga. Sel juhul võetakse aluseks järgmised väärtused: i) esimese sõiduki x km väärtused; ii) teiste sõidukite 0 km väärtused, korrutatuna eraldumiskoefitsiendiga. 8.2.3.3. Kõik need katsed tehakse müügil oleva kütusega. Tootja taotlusel võib siiski kasutada ka käesoleva eeskirja 10. lisas või 10.a lisas kirjeldatud etalonkütuseid.

8.3. Sõiduki vastavuskontroll III tüübi katse tarvis 8.3.1. Kui tehakse III tüübi katse, tuleb see teha kõigi sõidukitega, mis on valitud punktis 8.2 sätestatud I tüübi tootmise vastavuse katseks. Sel juhul kohaldatakse käesoleva eeskirja 6. lisas sätestatud tingimusi.

8.4. Sõiduki vastavuskontroll IV tüübi katse tarvis 8.4.1. Kui tehakse IV tüübi katse, tuleb see teha käesoleva eeskirja 7. lisa kohaselt.

8.5. Sõiduki pardadiagnostikaseadme (OBD) vastavuskontroll 8.5.1. Kui kontrollitakse pardadiagnostikaseadme vastavust, peab see toimuma järgmiste nõuete kohaselt. 8.5.1.1. Kui tüübikinnitusasutuse arvates toodangu kvaliteet ei ole rahuldav, siis võetakse seeriast üks juhuvaliku teel valitud sõiduk ning sellega tehakse käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liites kirjeldatud katsed. 8.5.1.2. Toodang loetakse vastavaks, kui see sõiduk vastab käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liites kirjeldatud katsete nõuetele. 8.5.1.3. Kui seeriast valitud sõiduk ei vasta punktis 8.5.1.1 ette nähtud nõuetele, siis võetakse seeriast veel neli juhuvaliku teel valitud sõidukit, millega tehakse käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liites kirjeldatud katsed. Katsed võib teha sõidukitel, mille läbisõit on kuni 15 000 km. 8.5.1.4. Toodang loetakse vastavaks, kui vähemalt kolm sõidukit vastavad käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liites kirjeldatud katsete nõuetele.

8.6. Vedelgaasi või maagaasi/biometaaniga käitatava sõiduki vastavuskontroll 8.6.1. Tootmise vastavuse katsed võib teha müügil oleva kütusega, mille C3/C4 suhe vedelgaasi puhul on etalonkütuste C3/C4 vahemikus või mille Wobbe indeks maagaasi puhul asub piirvahemiku kahe äärmise etalonkütuse Wobbe indeksite vahemikus. Sellisel juhul tuleb tüübikinnitusasutusele esitada kütuse analüüs.

9. KASUTUSEL OLEVATE SÕIDUKITE VASTAVUS

9.1. Sissejuhatus

Käesoleva punktiga nähakse ette käesoleva eeskirja alusel tüübikinnituse saanud kasutusel olevate sõidukite summutitoru heite nõuded ning pardadiagnostikaseadme (sh IUPRM) vastavusnõuded.

9.2. Kasutusel olevate sõidukite vastavuse kontrollimine

9.2.1. Tüübikinnitusasutus kontrollib kasutusel olevate sõidukite vastavust, võttes aluseks kogu asjakohase teabe, mis tootjal on, ning tegutsedes sama korra kohaselt, nagu on ette nähtud 1958. aasta kokkuleppe (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) 2. liitega tootmise vastavuse kontrolliks. Tootja esitatavatele kasutusel olevate sõidukite vastavuskontrolli aruannetele võib täienduseks lisada tüübikinnitusasutuse andmed ja kokkuleppeosalise järelevalveandmed.

9.2.2. Kasutusel olevate sõidukite vastavuskontrolli menetlus on esitatud käesoleva eeskirja 4. liite joonistel App4/1 ja App4/2. Kasutusel olevate sõidukite vastavuskontrolli protsessi on kirjeldatud käesoleva eeskirja 5. liites.

9.2.3. Koos kasutusel olevate sõidukite vastavuskontrolli andmetega esitab tootja tüübikinnitusasutuse taotlusel viimasele aruande garantiinõuete, tehtud garantiiremondi ning hoolduse käigus registreeritud pardadiagnostikaseadmete tõrgete kohta, koostades selle tüübikinnituse andmisel kokku lepitud vormingus. See teave peab sisaldama andmeid heitega seotud osade ja seadmete tõrgete esinemissageduse kohta ja rikete kirjeldust. Aruanded esitatakse vähemalt üks kord aastas iga sõidukimudeli kohta seni, kuni sõiduk saab 5-aastaseks või täitub 100 000 km läbisõitu, olenevalt sellest, kumb on varasem.

9.2.4. Kasutusel oleva tüüpkonna määratlemise näitajad Kasutusel olevat tüüpkonda võib määratleda põhiliste konstruktsiooninäitajate alusel, mis peavad olema kõigil tüüpkonna sõidukitel ühised. Vastavalt sellele võib lugeda samasse kasutusel olevasse tüüpkonda kuuluvaks sõidukitüüpe, millel vähemalt järgmised näitajad on ühesugused või lubatud hälbe piires: 9.2.4.1. põlemisprotsess (kahetaktiline, neljataktiline, rootortsükkel); 9.2.4.2. silindrite arv; 9.2.4.3. silindriploki konfiguratsioon (reas-, V-, täht-, lamamootor või muu). Silindrite kalle ja suund ei ole olulised; 9.2.4.4. mootori kütusetoite viis (kaud- või otsesissepritse); 9.2.4.5. jahutussüsteemi tüüp (õhk-, vesi-, õlijahutus); 9.2.4.6. õhu sissevõtu viis (ülelaadimiseta, ülelaadimisega mootor); 9.2.4.7. mootorikütus (bensiin, diislikütus, maagaas/biometaan, vedelgaas vms). Kahekütuselised sõidukid võib arvata samasse rühma ühekütuselistega, kui üks kütustest on neil ühine; 9.2.4.8. katalüütilise reaktsiooni tüüp (kolmeastmeline katalüsaator, lahja NOx püüdur, SCR, lahja NOx katalüsaator vm); 9.2.4.9. tahmafiltri olemasolu (olemas või puudub); 9.2.4.10. heitgaasitagastus (heitgaasitagastusega või ilma, jahutusega või ilma) ning 9.2.4.11. tüüpkonna võimsaima mootori silindrimaht miinus 30 %.

9.2.5. Nõutav teave Tüübikinnitusasutus kontrollib kasutusel olevate sõidukite vastavust tootjalt saadud teabe põhjal. See teave peab sisaldama eelkõige järgmist: 9.2.5.1. tootja nimi ja aadress, 9.2.5.2. tootja teatises märgitud piirkondades volitatud esindaja nimi, aadress, telefoni- ja faksinumber ning e-posti aadress; 9.2.5.3. tootja teatises märgitud sõidukite mudeli(te) nimi (nimed); 9.2.5.4. vajaduse korral tootja teatises esitatud sõidukitüüpide nimekiri, s.o summutitoru heite puhul kasutusel oleva tüüpkonna rühm vastavalt punktile 9.2.4 ning pardadiagnostikaseadme ja IUPRM puhul pardadiagnostikaseadme tüüpkond vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 2. liitele; 9.2.5.5. tüüpkonda kuuluvate sõidukitüüpide puhul kasutatav tehasetähise (VIN) kood (VIN-prefiks); 9.2.5.6. tüüpkonda kuuluvatele sõidukitüüpidele antud tüübikinnituste numbrid, sealhulgas vajaduse korral kõigi tüübikinnituse laienduste ja tooteparanduste / sõidukite tagasivõtmiste numbrid; 9.2.5.7. tootja teatises märgitud sõidukite tüübikinnituste laienduste ja tooteparanduste / sõidukite tagasivõtmiste üksikasjad (tüübikinnitusasutuse nõudmisel); 9.2.5.8. tootja teatises märgitud andmete kogumise aeg; 9.2.5.9. tootja teatisega hõlmatud sõidukite tootmise ajavahemik (nt 2014. kalendriaasta jooksul toodetud sõidukid); 9.2.5.10. tootjapoolse kasutusel olevate sõidukite vastavuskontrolli menetlus, kaasa arvatud: a) sõidukite asukoha kindlakstegemise viis, b) sõidukite valimisse võtmise ja valimist väljajätmise kriteeriumid, c) programmis kasutatavate katsete tüübid ja katsemenetlused, d) tootjapoolsed kasutusel olevasse tüüpkonna rühma võtmise / rühmast väljajätmise kriteeriumid, e) geograafiline piirkond, kust tootja teavet kogus ning f) kasutatud valimi suurus ja valimi võtmise kava; 9.2.5.11. tootjapoolse kasutusel olevate sõidukite vastavuskontrolli tulemused, sealhulgas: a) programmi kaasatud (katsetatud või katsetamata) sõidukite kirjeldus. Kirjelduses tuleb esitada järgmised andmed: i) mudeli nimi, ii) tehasetähis (VIN), iii) sõiduki registreerimisnumber, iv) tootmiskuupäev, v) kasutuspiirkond (kui see on teada) ning vi) paigaldatud rehvid (ainult summutitoru heite puhul); b) sõiduki valimist väljajätmise põhjus(ed); c) iga valimisse kuuluva sõiduki hoolduse ajalugu (kaasa arvatud ümberehitamised); d) iga valimisse kuuluva sõiduki remondilugu (kui see on teada); ning e) katseandmed, sealhulgas: i) katse/allalaadimise kuupäev, ii) katse/allalaadimise toimumiskoht ning iii) läbisõidumõõdiku näit, ainult summutitoru heite puhul: iv) katsetamisel kasutatud kütuse spetsifikatsioon (nt etalonkütus või müügilolev kütus), v) katsetingimused (temperatuur, niiskus, veojõustendi inertsmass), vi) veojõustendi seaded (nt võimsuse seaded) ning vii) katsetulemused (vähemalt kolmelt sõidukilt iga tüüpkonna kohta); ainult IUPRM puhul: viii) kõik sõidukist alla laaditud nõutavad andmed ning ix) iga seirefunktsiooni kohta, mille kohta andmeid esitatakse, selle toimivuskoefitsient IUPRM; 9.2.5.12. Pardadiagnostikaseadme registreeritud näidud; 9.2.5.13. IUPRM valimi võtmise kohta järgmine teave: a) kõikide valimisse võetud sõidukite keskmine IUPRM iga seirefunktsiooni kohta vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktidele 7.1.4 ja 7.1.5; b) valimisse võetud sõidukite protsent, mille IUPRM on vähemalt võrdne selle seirefunktsiooni jaoks kehtiva miinimumväärtusega vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktidele 7.1.4 ja 7.1.5.

9.3. Kasutusel olevate sõidukite valimine vastavuskontrolliks

9.3.1. Tootja kogutud teave peab olema piisavalt põhjalik, tagamaks, et kasutusel olevate sõidukite tööd saaks hinnata tavapärastes kasutustingimustes. Tootja peab võtma valimi vähemalt kahest kokkuleppes osalevast riigist, kus sõidukite kasutustingimused on märkimisväärselt erinevad. Nende riikide valimisel võetakse arvesse selliseid tegureid nagu kütuste erinevused, keskkonnatingimused, keskmised sõidukiirused maanteedel ning linnasõidu ja maanteesõidu suhe. Pardadiagnostikaseadme IUPRM katsete jaoks võetakse valimisse ainult sõidukid, mis vastavad käesoleva eeskirja 3. liite punktis 2.2.1 esitatud kriteeriumeile.

9.3.2. Sõidukivalimi võtmiseks kokkuleppes osalevaid riike valides võib tootja valida sõidukeid ühest kokkuleppeosalisest, mida peetakse eriti tüüpiliseks. Sel juhul peab tootja tüübikinnituse andnud asutusele tõendama, et valim on tüüpiline (nt võetud turult, kus vastava kokkuleppeosalise selle sõidukitüüpkonna aastane läbimüük on suurim). Kui mõne sõidukitüüpkonna puhul on vaja punkti 9.3.5 kohaselt katsetada mitut valimit, tuleb teise ja kolmandasse valimisse valida sõidukid, mis esindavad teistsuguseid kasutustingimusi kui esimesse valimisse võetud sõidukid.

9.3.3. Heitekatseid võib teha katsetamisüksuses, mis asub muul turul või muus piirkonnas kui see, kust sõidukid pärinevad.

9.3.4. Tootja peab kasutusel olevate sõidukite summutitoru heite vastavuskontrolli tegema pidevalt ja nii, et see peegeldaks kehtivate sõidukitüüpide tootmistsüklit konkreetse kasutusel oleva sõidukitüüpkonna piires. Vaheaeg kasutusel olevate sõidukite kahe vastavuskontrolli vahel ei tohi ületada 18 kuud. Tüübikinnituse laienduse alla kuuluvatel sõidukitel, mille puhul heitekatseid ei nõutud, võib seda aega pikendada 24 kuuni.

9.3.5. Valimi suurus 9.3.5.1 Kui rakendatakse käesoleva eeskirja 4. liites summutitoru heite kohta sätestatud statistilist menetlust, sõltub valimite arv kasutusel oleva tüüpkonna aastasest müügimahust piirkondliku organisatsiooni (nt Euroopa Liit) territooriumil vastavalt tabelile 4.



Tabel 4 Valimi suurus Registreerimisi: — kalendriaastas (summutitoru heitekatsete puhul) — IUPRga pardadiagnostikaseadme tüüpkonda kuuluvate sõidukite registreerimisi proovivõtuperioodil Valimite arv kuni 100 000 1 100 001 kuni 200 000 2 üle 200 000 3 9.3.5.2. IUPRi puhul on võetavate valimite arv sätestatud tabelis 4 ning selle aluseks on pardadiagnostikaseadme tüüpkonna sõidukite arv, mis on saanud tüübikinnituse seoses toimivuskoefitsiendiga (valimi alusel). Pardadiagnostikaseadme tüüpkonna esimesel proovivõtuperioodil moodustatakse valim kõigist tüüpkonna sõidukitüüpidest, mis on saanud tüübikinnituse seoses toimivuskoefitsiendiga. Järgmistel proovivõtuperioodidel moodustatakse valim ainult sõidukitüüpidest, mida ei ole varem katsetatud või mis on saanud heitega seoses tüübikinnituse, mida on pärast eelmise proovivõtuperioodi lõppu laiendatud. Kui proovivõtuperioodil registreeritakse vähem kui 5 000 sõidukit, mis kuuluvad tüüpkonda, millest moodustatakse valim, peab valimi suurus olema vähemalt kuus sõidukit. Kõikide teiste tüüpkondade puhul peab valimi suurus olema vähemalt viisteist sõidukit. Iga valim peab olema müügilolevate sõidukite suhtarvude suhtes piisavalt tüüpiline, st seal peavad olema esindatud vähemalt suure müügimahuga (≥ 20 % kogu tüüpkonnast) sõidukitüübid. Väikeseeriatootmise sõidukid, mida toodetakse pardadiagnostikatüüpkonna kohta vähem kui 1 000 sõidukit, on vabastatud nii toimivuskoefitsiendi nõuete täitmisest kui ka nõudest neid tüübikinnitusasutusele tõendada.

9.4. Tüübikinnitusasutus peab punktis 9.2 nimetatud kontrolli põhjal vastu võtma ühe alljärgnevatest otsustest või meetmetest: a) otsustama, et asjaomase sõidukitüüpi esindavate kasutusel olevate sõidukite või kasutusel oleva tüüpkonna või pardadiagnostikaseadme tüüpkonna vastavus on nõuetekohane ja edasisi meetmeid ei ole vaja võtta; b) otsustama, et tootja esitatud andmed on otsuse tegemiseks ebapiisavad, ja nõudma tootjalt lisateavet või täiendavaid katseandmeid; c) otsustama, et tüübikinnitusasutuselt või kokkuleppeosalise järelevalveprogrammist saadud andmetest lähtudes on tootja esitatud andmed otsuse tegemiseks ebapiisavad, ning nõudma tootjalt lisateavet või täiendavaid katseandmeid või d) otsustama, et kasutusel olevasse tüüpkonda või pardadiagnostikaseadme tüüpkonda kuuluva kasutusel oleva sõidukitüübi vastavus ei ole nõuetekohane, ning algatama sõidukitüübi või pardadiagnostikaseadme tüüpkonna katsetamise vastavalt käesoleva eeskirja 3. liitele. Kui IUPRM kontrolli puhul selgub, et valimisse kuuluvad sõidukid vastavad käesoleva eeskirja 3. liite punkti 6.1.2 alapunktidega a ja b ettenähtud kriteeriumidele, peab tüübikinnitusasutus võtma edasisi meetmeid vastavalt käesoleva punkti alapunktile d. 9.4.1. Kui selleks, et kontrollida heitekontrolliseadmete vastavust sõiduki kasutuseloleku ajal kehtivatele töötamisnõuetele, peetakse vajalikuks I tüübi katseid, siis tuleb neis katsetes kasutada käesoleva eeskirja 4. liites määratletud statistilistele kriteeriumidele vastavat menetlust. 9.4.2. Tüübikinnitusasutus valib koostöös tootjaga sõidukite valimi, mis koosneb piisava arvu kilomeetreid läbinud sõidukitest ning mille puhul on võimalik usutavalt tõendada, et sõidukeid on kasutatud tavapärastes tingimustes. Tootjaga konsulteeritakse sõidukite valiku üle valimis ning talle antakse võimalus osaleda sõidukite vastavust kinnitavas kontrollimises. 9.4.3. Tootjal on õigus tüübikinnitusasutuse järelevalve all kontrollida sõidukeid, mille heitkogused ületavad piirnorme, sealhulgas teha purustavaid katseid, et teha kindlaks halvenemise võimalikud põhjused, mida ei saa omistada tootjale (näiteks pliibensiini kasutamine enne katsekuupäeva). Kui sellised põhjused leiavad kontrollimistel kinnitust, siis jäetakse vastavad katsetulemused vastavuse kontrollimisel arvesse võtmata.

10. KARISTUSED TOOTMISE NÕUETELE MITTEVASTAVUSE KORRAL

10.1. Sõidukitüübile käesoleva eeskirja kohaselt antud tüübikinnituse võib tühistada, kui punktis 8.1 sätestatud nõuded ei ole täidetud või kui valimisse võetud sõiduk või sõidukid ei läbi punktis 8.1.1 ettenähtud katseid.

10.2. Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tüübikinnituse, mille ta on eelnevalt andnud, teatab ta sellest kohe teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, kasutades käesoleva eeskirja 2. lisas esitatud näidisele vastavat teatise vormi.

11. TOOTMISE LÕPETAMINE

Kui tüübikinnituse omanik lõpetab täielikult käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud sõiduki tootmise, teatab ta sellest tüübikinnituse andnud asutusele. Pärast sellekohase teate saamist teatab kõnealune asutus sellest teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele 1958. aasta kokkuleppe osalistele, kasutades käesoleva eeskirja 2. lisas esitatud näidisele vastavat vormi.

12. ÜLEMINEKUSÄTTED

12.1. Üldsätted

12.1.1. Alates 07-seeria muudatuste jõustumiskuupäevast ei tohi ükski käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline keelduda andmast tüübikinnitust käesoleva eeskirja alusel, mida on muudetud 07-seeria muudatustega.

12.1.2. Pärast UNECE eeskirja nr 83 07-seeria muudatuste 5. täienduse ametlikku jõustumise kuupäeva ning erandina punktis 12.1.1 sätestatud kokkuleppeosaliste kohustustest üleminekuperioodil ei ole käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised, kes oma territooriumil kohaldavad ka ÜRO üldise tehnilise normiga nr 15 kehtestatud kergsõidukite ülemaailmse ühtlustatud katsemenetluse (WLTP) sätteid, enam kohustatud aktsepteerima käesoleva eeskirja kohaseid tüübikinnitusi alternatiivina oma riiklike/piirkondlike õigusnormide järgimisele.

12.2. Tüübikinnitused

12.2.1. M- ja N1-kategooria sõidukite (I klass) puhul alates 07-seeria muudatuste jõustumiskuupäevast ning N1-kategooria (II ja III klass) ja N2-kategooria sõidukite puhul alates 1. septembrist 2015 annavad käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised tüübikinnituse ainult sellistele uutele sõidukitüüpidele, mis vastavad: a) käesoleva eeskirja punkti 5.3.1.4 tabelis 1 esitatud I tüübi katse piirnormidele ning b) käesoleva eeskirja 11. lisa punkti 3.3.2.2 tabelis A11/2 esitatud ajutistele pardadiagnostikaseadme läviväärtustele.

12.2.2. M- ja N1-kategooria sõidukite (I klass) puhul alates 1. septembrist 2015 ning N1-kategooria (II ja III klass) ja N2-kategooria sõidukite puhul alates 1. septembrist 2016 ei pea käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised aktsepteerima tüübikinnitusi, mille andmisel ei ole lähtutud käesoleva eeskirja 07-seeria muudatustest ja mis ei vasta: a) käesoleva eeskirja punkti 5.3.1.4 tabelis 1 esitatud I tüübi katse piirnormidele ning b) käesoleva eeskirja 11. lisa punkti 3.3.2.2 tabelis A11/2 esitatud ajutistele pardadiagnostikaseadme läviväärtustele.

12.2.3. M- ja N1-kategooria sõidukite (I klass) puhul alates 1. septembrist 2017 ning N1-kategooria (II ja III klass) ja N2-kategooria sõidukite puhul alates 1. septembrist 2018 annavad 07-seeria muudatustega muudetud käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised tüübikinnituse ainult sellistele uutele sõidukitüüpidele, mis vastavad: a) käesoleva eeskirja punkti 5.3.1.4 tabelis 1 esitatud I tüübi katse piirnormidele ning b) käesoleva eeskirja 11. lisa punkti 3.3.2.1 tabelis A11/1 esitatud lõplikele pardadiagnostikaseadme läviväärtustele.

12.2.4. M- ja N1-kategooria sõidukite (I klass) puhul alates 1. septembrist 2018 ning N1-kategooria (II ja III klass) ja N2-kategooria sõidukite puhul alates 1. septembrist 2019 ei pea käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised aktsepteerima tüübikinnitusi, mille andmisel ei ole lähtutud käesoleva eeskirja 07-seeria muudatustest ja mis ei vasta: a) käesoleva eeskirja punkti 5.3.1.4 tabelis 1 esitatud I tüübi katse piirnormidele ning b) käesoleva eeskirja 11. lisa punkti 3.3.2.1 tabelis A11/1 esitatud lõplikele pardadiagnostikaseadme läviväärtustele.

12.3. Erisätted

12.3.1. Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised võivad jätkata tüübikinnituste andmist sõidukitele, mis vastavad varasemate seeriate muudatustele või käesoleva eeskirja mis tahes tasandile, tingimusel, et sõidukid on ette nähtud müügiks või ekspordiks riikidesse, mis kohaldavad vastavaid nõudeid oma siseriiklike õigusaktidega.

13. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE JA TÜÜBIKINNITUSASUTUSTE NIMED JA AADRESSID

Käesolevat eeskirja kohaldavad 1958. aasta kokkuleppe osalised edastavad ÜRO sekretariaadile tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste nimed ja aadressid ning nende tüübikinnitusasutuste nimed ja aadressid, kes annavad tüübikinnitusi ning kellele tuleb saata teistes riikides välja antud vormikohased teatised tüübikinnituse andmise, laiendamise, andmata jätmise ja tühistamise kohta.









1. LIIDE

Menetlus tootmise vastavuse kontrollimiseks, kui tootja esitatud standardhälve on nõuetekohane

1. Käesolevas liites kirjeldatakse tootmise vastavuse tõendamise menetlust I tüübi katse puhul, kui toodangu tootja esitatud standardhälve on nõuetekohane.

2. Valimi koostamise menetlus on ette nähtud nii, et vähemalt kolmest näidisest koosneva valimi puhul, kui 40 % toodangust on defektne, on partii katse läbimise tõenäosus 0,95 (tootjarisk 5 %) ning partii vastuvõtmise tõenäosus, kui 65 % toodangust on defektne, on 0,1 (tarbijarisk 10 %).

3. Iga punkti 5.3.1.4 tabelis 1 esitatud saasteaine puhul kasutatakse järgmist menetlust (vt punkti 8.2 joonis 2). Seejuures: L = saasteaine piirnormi naturaallogaritm, xi = naturaallogaritm valimisse kuuluva i-nda sõiduki mõõtmisel saadud väärtusest, s = toodangu arvestuslik standardhälve (pärast mõõtmisel saadud väärtusest naturaallogaritmi võtmist), n = konkreetse valimi suurus.

4. Arvutatakse valimi katsestatistik, mis võrdub piirnormi standardhälvete summaga ja määratletakse järgmiselt:

5. Seejärel: 5.1. kui katsestatistik on suurem kui tabelis App1/1 esitatud valimi suurusele vastav väärtus, mille korral tehakse positiivne otsus, siis tehakse saasteaine suhtes positiivne otsus; 5.2. kui katsestatistik on väiksem kui tabelis App1/1 esitatud valimi suurusele vastav väärtus, mille korral tehakse negatiivne otsus, siis tehakse saasteaine suhtes negatiivne otsus; muul juhul katsetatakse veel üht sõidukit ning arvutamisel võetakse aluseks ühe ühiku võrra suurendatud valim.



Tabel App1/1 Valimi suurusele vastav väärtus, mille korral tehakse positiivne otsus Katsetatud sõidukite koguarv (konkreetse valimi suurus) Positiivse otsuse lävi Negatiivse otsuse lävi 3 3,327 – 4 724 4 3,261 – 4,79 5 3,195 – 4 856 6 3,129 – 4 922 7 3,063 – 4 988 8 2,997 – 5 054 9 2,931 – 5,12 10 2,865 – 5 185 11 2,799 – 5 251 12 2,733 – 5 317 13 2,667 – 5 383 14 2,601 – 5 449 15 2,535 – 5 515 16 2,469 – 5 581 17 2,403 – 5 647 18 2,337 – 5 713 19 2,271 – 5 779 20 2,205 – 5 845 21 2,139 – 5 911 22 2,073 – 5 977 23 2,007 – 6 043 24 1,941 – 6 109 25 1,875 – 6 175 26 1,809 – 6 241 27 1,743 – 6 307 28 1,677 – 6 373 29 1,611 – 6 439 30 1,545 – 6 505 31 1,479 – 6 571 32 – 2 112 – 2 112









2. LIIDE

Menetlus tootmise vastavuse kontrollimiseks, kui tootja esitatud toodangu standardhälve ei ole nõuetekohane või puudub

1. Käesolevas liites kirjeldatakse tootmise vastavuse tõendamise menetlust I tüübi katse puhul, kui tootja esitatud toodangu standardhälve ei ole nõuetekohane või puudub.

2. Valimi koostamise menetlus on ette nähtud nii, et vähemalt kolmest näidisest koosneva valimi puhul, kui 40 % toodangust on defektne, on partii katse läbimise tõenäosus 0,95 (tootjarisk 5 %) ning partii vastuvõtmise tõenäosus, kui 65 % toodangust on defektne, on 0,1 (tarbijarisk 10 %).

3. Käesoleva eeskirja punkti 5.3.1.4 tabelis 1 esitatud saasteainete mõõtmistulemused loetakse logaritmiliselt normaalselt jaotunuteks ning need tuleb esmalt teisendada naturaallogaritmideks. Olgu valimi minimaalse ja maksimaalse suuruse tähised vastavalt m0 ja m (kus m0 = 3 ja m = 32) ning uuritava valimi suuruse tähis n.

4. Kui x1, x2 …, xi on seerias mõõdetud väärtuste naturaallogaritmid ning L on saasteaine piirnormi naturaallogaritm, siis: d1 = x1 – L ning

5. Tabelis App2/1 on esitatud konkreetsele valimi suurusele vastav väärtus, mille korral tehakse positiivne (An) või negatiivne (Bn) otsus. Katsestatistik kujutab endast suhet

, mille alusel tehakse seeria kohta positiivne või negatiivne otsus järgmisel viisil: kui mo ≤ n ≤ m, siis i) seeria kohta tehakse positiivne otsus, kui

ii) seeria kohta tehakse negatiivne otsus, kui

iii) tehakse uus mõõtmine, kui



6. Märkused Katsestatistiku järjestikuste väärtuse arvutamisel on kasulikud järgmised rekursiivsed valemid: (n = 2, 3, … ;

; V1 = 0)



Tabel App2/1 Valimi minimaalne suurus = 3 Valimi suurus (n) Positiivse otsuse lävi (An) Negatiivse otsuse lävi (Bn) 3 – 0,80381 16,64743 4 – 0,76339 7,68627 5 – 0,72982 4,67136 6 – 0,69962 3,25573 7 – 0,67129 2,45431 8 – 0,64406 1,94369 9 – 0,61750 1,59105 10 – 0,59135 1,33295 11 – 0,56542 1,13566 12 – 0,53960 0,97970 13 – 0,51379 0,85307 14 – 0,48791 0,74801 15 – 0,46191 0,65928 16 – 0,43573 0,58321 17 – 0,40933 0,51718 18 – 0,38266 0,45922 19 – 0,35570 0,40788 20 – 0,32840 0,36203 21 – 0,30072 0,32078 22 – 0,27263 0,28343 23 – 0,24410 0,24943 24 – 0,21509 0,21831 25 – 0,18557 0,18970 26 – 0,15550 0,16328 27 – 0,12483 0,13880 28 – 0,09354 0,11603 29 – 0,06159 0,09480 30 – 0,02892 0,07493 31 0,00449 0,05629 32 0,03876 0,03876









3. LIIDE

KASUTUSEL OLEVATE SÕIDUKITE VASTAVUSKONTROLL

1. SISSEJUHATUS

Käesolevas liites esitatakse käesoleva eeskirja punktides 9.3 ja 9.4 nimetatud kriteeriumid sõidukite katsetamiseks valimise kohta ning kasutusel olevate sõidukite vastavuskontrolli meetodid.

2. VALIKUKRITEERIUMID

Summutitoru heite katsetamiseks valitud sõiduki aktsepteerimise kriteeriumid on kindlaks määratud käesoleva liite punktides 2.1–2.8 ja IUPRM katsetamiseks valitud sõiduki aktsepteerimise kriteeriumid on kindlaks määratud käesoleva liite punktides 2.1–2.5. Andmete kogumine toimub sõiduki ülevaatamise ja omanikuga/juhiga vestlemise teel.

2.1. Sõiduk peab kuuluma käesoleva eeskirja alusel tüübikinnituse saanud sõidukitüüpi ning sellel peab olema 1958. aasta kokkuleppe kohane vastavussertifikaat. See peab olema registreeritud ja kasutusel kokkuleppeosalises riigis.

2.2. Sõiduk peab olema läbinud vähemalt 15 000 km või kasutusel olnud vähemalt 6 kuud, olenevalt sellest, kumb on hilisem, kuid läbitud kilomeetrite arv ei tohi olla üle 100 000 km või kasutusaeg üle 5 aasta, olenevalt sellest, kumb on varasem. 2.2.1. IUPRM kontrolliks võetakse valimisse ainult sõidukid, mis vastavad järgmistele tingimustele: a) neil on kogunenud piisaval hulgal sõidukikasutusandmeid, et seirefunktsiooni saaks testida. Seirefunktsioonide puhul, mis peavad vastama seirefunktsiooni toimivuskoefitsiendile ning salvestus- ja esitusnõuetele vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktile 7.6.1, tähendab piisav hulk sõidukikasutusandmeid, et nimetaja vastab allpool sätestatud kriteeriumile. Katsetatava seirefunktsiooni puhul peab käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktides 7.3 ja 7.5 määratletud nimetaja olema võrdne või suurem kui üks järgmistest väärtustest: i) 75, kui tegemist on kütuseaurude süsteemi seirefunktsioonide, lisaõhusüsteemi seirefunktsioonide ja selliste seirefunktsioonidega, mis kasutavad nimetajat, mida suurendatakse vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punkti 7.3.2 alapunktile a, b või c (nt külmkäivituse seirefunktsioon, õhukonditsioneeri seirefunktsioon jms), või ii) 25, kui tegemist on tahmafiltri seirefunktsioonide ja oksüdatsioonikatalüsaatori seirefunktsioonidega, mis kasutavad nimetajat, mida suurendatakse vastavalt lisa käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punkti 7.3.2 alapunktile d, või iii) 150, kui tegemist on katalüsaatori, hapnikuanduri, heitgaasitagastuse, muutuva klapiajastuse VVT-süsteemi ja kõigi muude osade seirefunktsioonidega; b) neid ei ole omavoliliselt muudetud, neid ei ole täiendatud lisavarustusega ega paigaldatud teisendosi, mille tulemusena pardadiagnostikaseade ei vastaks enam käesoleva eeskirja 11. lisa nõuetele.

2.3. Sõidukil peab olema hooldusregister, millest selgub, et sõidukit on nõuetekohaselt hooldatud, s.t et hooldustööd on tehtud tootja soovituste kohaselt.

2.4. Sõidukil ei tohi olla ebaotstarbeka kasutamise märke (näiteks võidusõit, ülekoormus, ebaõige kütus vms) või muid tegureid (näiteks omavolilised muudatused), mis võiksid mõjutada heidet. Arvesse võetakse arvutis salvestatud veakoode ja andmeid läbisõidu kohta. Sõidukit ei tohi katsetamiseks valida, kui arvutisse salvestatud andmed näitavad, et sõidukit on kasutatud pärast veakoodi salvestamist ega ole suhteliselt kiiresti remonditud.

2.5. Mootor ega sõiduk ei tohi olla ilma loata ulatuslikult remonditud.

2.6. Sõiduki kütusepaagist võetud kütuseproovi plii- ja väävlisisaldus peab vastama kehtivatele standarditele ning tõendeid ebaõige kütuse kasutamise kohta ei tohi olla. Võib kontrollida väljalaskesüsteemi jne.

2.7. Ei tohi olla viiteid ühelegi probleemile, mis võiks ohustada laboritöötajate ohutust.

2.8. Kõik sõiduki saastetõrjesüsteemi osad peavad vastama kehtivale tüübikinnitusele.

3. DIAGNOSTIKA JA TEHNOHOOLDUS

Katsetamiseks vastuvõetud sõidukite diagnostika ja vajalik tehnohooldus tehakse käesoleva eeskirja punktides 3.1–3.8 ettenähtud korras enne summutitoru heite mõõtmist.

3.1. Kontrollida tuleb järgmist: õhufilter, kõik turvavööd, kõigi vedelike tase, radiaatori kork, kõigi vaakumvoolikute ja saastetõrjesüsteemi elektrijuhtmete seisund; reguleerimisvigade ja/või omavoliliste muudatuste avastamiseks kontrollitakse süüdet, kütuse doseerimist ja saastetõrjeseadme osi. Kõik kõrvalekalded registreeritakse.

3.2. Kontrollitakse pardadiagnostikaseadme nõuetekohast toimimist. Kõik pardadiagnostikaseadme mälus sisalduvad rikketeated registreeritakse ning tehakse nõutavad parandused. Kui pardadiagnostikaseadme rikkeindikaator registreerib eelkonditsioneerimistsükli jooksul rikke, siis võib tõrke kindlaks teha ja parandada. Katse võib uuesti teha ning kõnealuse parandatud sõiduki katsetulemusi kasutada.

3.3. Kontrollitakse süütesüsteemi ja asendatakse defektsed osad, näiteks süüteküünlad, juhtmed jne.

3.4. Kontrollitakse survet. Kui tulemus ei vasta nõuetele, siis sõidukit ei kasutata.

3.5. Kontrollitakse mootori näitajate vastavust tootja spetsifikatsioonidele ning vajaduse korral reguleeritakse mootorit.

3.6. Kui sõidukile on hiljemalt järgmise 800 sõidukilomeetri täitumisel ette nähtud plaanipärane tehniline hooldus, siis tehakse kõnealune hooldus tootja juhendi kohaselt. Olenemata läbisõidumõõdiku näidust, võib tootja soovil vahetada õli- ja õhufiltri.

3.7. Sõiduki vastuvõtmisel asendatakse kütus asjakohase heitekatses kasutatava etalonkütusega, välja arvatud juhul, kui tootja aktsepteerib turul oleva kütuse kasutamist.

3.8. Käesoleva eeskirja punktis 2.20 määratletud perioodiliselt regenereeruvate süsteemidega sõidukite puhul kontrollitakse, et sõiduki regeneratsiooniperiood ei oleks lähenemas. (Tootjale tuleb anda võimalus seda kinnitada.) 3.8.1. Sel juhul tuleb sõidukiga regeneratsiooni lõpuni sõita. Kui regeneratsioon toimub heitkoguste mõõtmise ajal, tuleb teha täiendav katse veendumaks, et regeneratsioon on lõpule jõudnud. Seejärel tehakse uus täielik katse ning esimese ja teise katse tulemusi ei võeta arvesse. 3.8.2. Kui regeneratsioon läheneb, võib tootja alternatiivina punktile 3.8.1 taotleda, et kasutataks spetsiaalset konditsioneerimistsüklit, mis tagab regeneratsiooni toimumise. See võib hõlmata suurt kiirust, suure koormusega sõitmist vms. Tootja võib taotleda, et katsed tehakse kas vahetult pärast regeneratsiooni või pärast tootja poolt määratletud konditsioneerimistsüklit ja tavapärast katseteks eelkonditsioneerimist.

4. KASUTUSEL OLEVATE SÕIDUKITE KATSETAMINE

4.1. Kui sõidukite kontrollimist peetakse vajalikuks, siis tehakse käesoleva eeskirja 4.a lisa kohased heitekatsed eelkonditsioneeritud sõidukitega, mis on välja valitud käesoleva liite punktides 2 ja 3 sisalduvate nõuete kohaselt. Muid eelkonditsioneerimistsükleid lisaks neile, mis on sätestatud käesoleva eeskirja 4.a lisa punktis 6.3, lubatakse üksnes juhul, kui need vastavad tavapärastele sõiduoludele.

4.2. Pardadiagnostikaseadmega varustatud sõidukitel võib kontrollida rikkeindikaatori toimimist sõiduki kasutamisel (näiteks käesoleva eeskirja 11. lisas määratletud rikkenäitude piirnorme) jms, lähtudes tüübikinnitusspetsifikaatides ettenähtud heitkogustest.

4.3. Pardadiagnostikaseadmel võib näiteks kontrollida, kas esineb selliseid kehtestatud piirnorme ületavaid heitkoguseid, mida rikkeindikaator ei näita, kas esineb rikkeindikaatori korduvat ekslikku käivitumist ning kas pardadiagnostikaseadmes on leitud vigadega või kahjustatud osi.

4.4. Juhul kui osa või süsteemi toimimine ei ole kooskõlas kõnealuste sõidukitüüpide tüübikinnitustunnistuses ja/või teabepaketis esitatud andmetega ning selline kõrvalekalle ei ole 1958. aasta kokkuleppe kohaselt lubatud, kuid pardadiagnostikaseade ei näita rikke esinemist, ei tohi kõnealust osa või süsteemi asendada enne heitekatsete tegemist, välja arvatud juhul, kui tehakse kindlaks, et osa või süsteemi on omavoliliselt muudetud või valesti kasutatud viisil, mille tõttu pardadiagnostikaseade riket ei avasta.

5. HEITEKATSE TULEMUSTE HINDAMINE

5.1. Katsetulemusi hinnatakse käesoleva eeskirja 4. liites esitatud menetluse kohaselt.

5.2. Katsetulemusi ei korrutata halvendusteguritega.

5.3. Käesoleva eeskirja punktis 2.20 määratletud perioodiliselt regenereeruvate süsteemidega varustatud sõidukite puhul korrutatakse tulemused teguriga Ki, mis on saadud tüübikinnituse andmise ajal.

6. PARANDUSMEETMETE KAVA

6.1. Tüübikinnitusasutus nõuab tootjalt mittevastavuse kõrvaldamiseks vajalike parandusmeetmete kava esitamist järgmistel juhtudel. 6.1.1. Kui summutitoru heite puhul leitakse, et vähemalt kaks sõidukit on saastavad ning vastavad ühele järgmistest tingimustest: a) käesoleva eeskirja 4. liite punkti 3.2.2 tingimused, kusjuures nii tüübikinnitusasutus kui ka tootja nõustuvad, et ülemääraste heitkoguste põhjus on sama, või b) käesoleva eeskirja 4. liite punkti 3.2.3 tingimused, kusjuures tüübikinnitusasutus on teinud kindlaks, et ülemääraste heitkoguste põhjus on sama. 6.1.2. Mingile konkreetsele seirefunktsioonile M vastava IUPRM puhul vastab valim, mille suurus on määratud käesoleva eeskirja punkti 9.3.5 kohaselt, järgmistele statistilistele tingimustele. a) Sõidukite puhul, mille sertifitseeritud koefitsient on käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punkti 7.1.5 kohaselt 0,1, ilmneb sõidukitelt kogutud andmetest vähemalt ühe seirefunktsiooni M puhul, et katsevalimi keskmine toimivuskoefitsient on alla 0,1 või et vähemalt 66 % puhul valimi sõidukitest on kasutusel oleva seirefunktsiooni toimivuskoefitsient alla 0,1. b) Sõidukite puhul, mis vastavad käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punkti 7.1.4 kohaselt seirefunktsioonide täielikele nõuetele, ilmneb sõidukitelt kogutud andmetest vähemalt ühe seirefunktsiooni M puhul, et katsevalimi keskmine toimivuskoefitsient on väiksem kui Testmin (M) väärtus või et vähemalt 66 % puhul valimi sõidukitest on kasutusel oleva seirefunktsiooni toimivuskoefitsient väiksem kui Testmin (M). Testmin (M) väärtus on järgmine: i) 0,230, kui seirefunktsioonil M peab toimivuskoefitsient olema 0,26; ii) 0 460, kui seirefunktsioonil M peab toimivuskoefitsient olema 0,52; iii) 0 297, kui seirefunktsioonil M peab toimivuskoefitsient olema 0 336; (vastavalt käesoleva eeskirja 11. lisa 1. liite punktile 7.1.4).

6.2. Parandusmeetmete kava peab saabuma tüübikinnitusasutusse hiljemalt 60 tööpäeva jooksul pärast punktis 6.1 osutatud teatamise kuupäeva. Tüübikinnitusasutus teatab 30 tööpäeva jooksul, kas ta on parandusmeetmete kava kinnitanud või kinnitamata jätnud. Kui tootja suudab pädevale tüübikinnitusasutusele veenvalt tõendada, et vajab parandusmeetmete kava koostamisel lisaaega, et uurida nõuetest kõrvalekaldumist, siis antakse ajapikendust.

6.3. Parandusmeetmeid kohaldatakse kõigi sõidukite suhtes, millel tõenäoliselt esineb sama viga. Tehakse kindlaks tüübikinnitusdokumentide muutmise vajadus.

6.4. Tootja esitab kogu parandusmeetmete kavaga seotud kirjavahetuse koopiad, peab registrit toodangu turult tagasivõtmise kohta ning annab olukorrast tüübikinnitusasutusele korrapäraselt aru.

6.5. Parandusmeetmete kava peab sisaldama kõiki punktides 6.5.1–6.5.11 ettenähtud nõudeid. Tootja peab andma parandusmeetmete kavale kordumatu tunnusnime või -numbri. 6.5.1. Iga parandusmeetmete kavas sisalduva sõidukitüübi kirjeldus; 6.5.2. konkreetsete muudatuste, ümberkujunduste, hooldustööde, paranduste, reguleerimiste või muude sõiduki vastavusse viimiseks tehtavate muudatuste kirjeldus, mis sisaldab lühikokkuvõtet andmetest ja tehnilistest uuringutest, mis toetavad tootja otsust vastavusest kõrvalekaldumise parandamiseks võetavate konkreetsete meetmete kohta; 6.5.3. tootja poolt sõidukiomanike teavitamiseks kasutatava meetodi kirjeldus; 6.5.4. nõuetekohase hoolduse või kasutamise kirjeldus, mille tootja seab valikukõlblikkuse tingimuseks parandustööde tegemisel parandusmeetmete kava alusel, ning iga sellise tingimuse kehtestamist põhjendav selgitus. Hoolduse või kasutamisega seotud tingimusi võib kehtestada ainult juhul, kui see on tõendatavalt seotud mittevastavuse ja parandusmeetmetega; 6.5.5. menetluse kirjeldus, mida peavad järgima sõidukiomanikud, kes taotlevad mittevastavuse parandamist. Selles peab kirjas olema kuupäev, millest alates võib parandusmeetmeid võtta, parandustööde tegemise arvestuslik aeg töökojas ja tööde tegemise koht. Parandustööd tehakse kiiresti, mõistliku aja jooksul pärast sõiduki kohaletoimetamist; 6.5.6. sõidukiomanikule antud andmete koopia. 6.5.7. süsteemi lühikirjeldus, mida tootja kasutab, et tagada parandustööde tegemiseks vajalike osade või süsteemide piisavad varud. Tuleb teatada aeg, millal osade ja süsteemide varud on piisavad, et võiks alustada meetmete võtmist; 6.5.8. koopia kõikidest juhenditest, mis saadetakse parandustöid tegevatele isikutele; 6.5.9. kavandatavate parandusmeetmete mõju iga parandusmeetmete kava alusel parandatava sõidukitüübi heitkogustele, kütusekulule, juhitavusele ja turvalisusele, kaasa arvatud kõnealuseid järeldusi kinnitavad andmed, tehnilised uuringud jne; 6.5.10. muu teave, aruanded ja andmed, mida tüübikinnitusasutuse otsusel on vaja parandusmeetmete kava hindamiseks. 6.5.11. Kui parandusmeetmete kava sisaldab sõidukite tagasivõtmist, tuleb tüübikinnitusasutusele esitada sõidukite parandustööde registreerimise viisi kirjeldus. Märgise kasutamise korral esitatakse selle näidis.

6.6. Tootjat võib kohustada tegema asjakohaselt väljatöötatud ning vajalikke katseid osade ja sõidukitega, millele on tehtud kavandatud muudatus, parandus või ümberehitus, et tõendada sellise muudatuse, paranduse või ümberehituse tõhusust.

6.7. Tootja kohustus on pidada registrit kõigi tagasivõetud ja parandatud sõidukite ning kõigi parandustöid teinud töökodade kohta. Tüübikinnitusasutus peab taotluse korral saama andmeid kasutada 5 aasta jooksul, arvates parandusmeetmete kava rakendamisest.

6.8. Parandus- ja/või ümberehitustööd või uute seadmete lisamine kantakse sertifikaadile, mille tootja annab sõiduki omanikule.









4. LIIDE

KASUTUSEL OLEVATE SÕIDUKITE SUMMUTITORU HEITE VASTAVUSKATSETES KASUTATAV STATISTILINE MEETOD

1. Käesolevas liites kirjeldatakse meetodit, mida tuleb kasutada kasutusel olevate sõidukite vastavuse tõendamisel I tüübi katses.

2. Kasutada tuleb kahte eri menetlust: a) esimese puhul tegeldakse selliste valimisse kuuluvate sõidukitega, millel on avastatud heitkogustega seotud vigu, mis põhjustavad kõrvalekaldeid (käesoleva liite punkt 3); b) teise puhul tegeldakse kogu valimiga (käesoleva liite punkt 4).

3. Meetod, mida kasutatakse valimis esinevate saastavate sõidukite puhul 3.1. Valimist, mille minimaalne suurus on kolm ja maksimaalne suurus on kindlaks määratud käesoleva liite punktis 4 ettenähtud korras, võetakse juhuvalikuliselt sõiduk ja mõõdetakse reguleeritud saasteainete heitkogused, et teha kindlaks, kas sõiduk on saastav. 3.2. Sõiduk loetakse saastavaks, kui see vastab punktis 3.2.1 sätestatud tingimustele. 3.2.1. Juhul kui on tegemist sõidukiga, millele on antud tüübikinnitus käesoleva eeskirja punkti 5.3.1.4 tabelis 1 märgitud piirnormide põhjal, on sõiduk saastav, kui ükskõik millise reguleeritud saasteaine piirnorm ületatakse 1,5 korda. 3.2.2. Erijuhtum, kui reguleeritud saasteaine puhul jääb sõiduki heitkoguste mõõtmistulemus vahepiirkonda. ( 4 ) 3.2.2.1. Kui sõiduk vastab käesoleva punkti tingimustele, tehakse kindlaks ülemääraste heitkoguste põhjus ja valimist võetakse juhuvalikuliselt veel üks sõiduk. 3.2.2.2. Kui mitu sõidukit vastavad käesoleva punkti tingimustele, teevad tüübikinnitusasutus ja tootja kindlaks, kas ülemääraste heitkoguste põhjus on sama. 3.2.2.2.1. Kui tüübikinnitusasutus ja tootja nõustuvad, et ülemäärase heite põhjus on sama, lo