2003R1725 — ET — 12.05.2006 — 007.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

►B KOMISJONI MÄÄRUS (EÜ) nr 1725/2003, 29. september 2003, millega võetakse vastu teatavad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1606/2002 (EMPs kohaldatav tekst) (EÜT L 261, 13.10.2003, p.1)

Muudetud:









▼B

KOMISJONI MÄÄRUS (EÜ) nr 1725/2003,

29. september 2003,

millega võetakse vastu teatavad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1606/2002

(EMPs kohaldatav tekst)







EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. juuli 2002. aasta määrust (EÜ) nr 1606/2002 rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaldamise kohta, ( 1 ) eriti selle artikli 3 lõiget 3 ning arvestades järgmist: (1) Määrus (EÜ) nr 1606/2002 nõuab, et iga majandusaasta kohta, mis algab 1. jaanuaril 2005 või pärast seda, koostavad börsil noteeritud äriühingud, kelle suhtes kohaldatakse mõne liikmesriigi õigust, teatavatel tingimustel oma konsolideeritud finantsaruanded kooskõlas nimetatud määruse artiklis 2 määratletud rahvusvaheliste raamatupidamisstandarditega. (2) Olles arvesse võtnud raamatupidamise tehnilise komitee nõuandeid, on komisjon jõudnud järeldusele, et 14. septembri 2002. aasta seisuga olemasolevad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid vastavad määruse (EÜ) nr 1606/2002 artiklis 3 sätestatud vastuvõtukriteeriumidele. (3) Komisjon on samuti kaalunud olemasolevaid parandusprojekte, milles on tehtud ettepanek muuta mitmeid olemasolevaid standardeid. Nende ettepanekute finaliseerimisest tulenevate rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite vastuvõtmist kaalutakse siis, kui need standardid on lõpliku kuju saanud. Asjaolu, et olemasolevatesse standarditesse kavandatakse muudatusi, ei mõjuta komisjoni otsust toetada olemasolevaid standardeid, erandiks on üksnes IAS 32 “Finantsinstrumendid: avalikustamine ja esitamine”, IAS 39 “Finantsinstrumendid: kajastamine ja mõõtmine” ning vähesed nimetatud standarditega seonduvad tõlgendused, nimelt SIC 5 “Finantsinstrumentide liigitamine – tingimusliku arvelduse sätted”, SIC 16 “Aktsiakapital – tagasisaadud omakapitaliinstrumendid (omaaktsiad)” ja SIC 17 “Omakapital – kulutused omakapitalitehingutele”. (4) Kõrgekvaliteediliste standardite olemasolu, mis käsitlevad finantsinstrumente, sealhulgas tuletisinstrumente, on ühenduse kapitaliturul oluline. IAS 32 ja IAS 39 puhul võivad praegu kavandatavad muudatused osutuda nii märkimisväärseks, et on kohane neid standardeid praegu mitte vastu võtta. Niipea kui käimasolev paranduste projekt lõpule jõuab ja muudetud standardid välja antakse, kaalub komisjon esmatähtsa küsimusena muudetud standardite vastuvõtmist kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1606/2002. (5) Seega tuleks vastu võtta kõik 14. septembril 2002 olemasolevad rahvusvahelised raamatupidamisstandardid, välja arvatud IAS 32, IAS 39 ja nendega seonduvad tõlgendused. (6) Käesoleva määrusega ette nähtud meetmed on kooskõlas raamatupidamise regulatiivkomitee arvamusega, ning arvestades järgmist: ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:







Artikkel 1

Käesolevaga võetakse vastu lisas sätestatud rahvusvahelised raamatupidamisstandardid.

Artikkel 2

Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.









LISA

RAHVUSVAHELINE RAAMATUPIDAMISSTANDARDID IAS 1: Finantsaruannete esitamine IAS 2: Varud IAS 7: Rahavoogude aruanded (muudetud 1992) IAS 8: Arvestuspõhimõtted, arvestushinnangute muutused ja vead IAS 10: Bilansipäevajärgsed sündmused IAS 11: Ehituslepingud (muudetud 1993) IAS 12: Tulumaks (muudetud 2000) IAS 14: Segmendiaruandlus (muudetud 1997) IAS 16: Materiaalne põhivara IAS 17: Rent IAS 18: Tulu (muudetud 1993) IAS 19: Hüvitised töövõtjatele (muudetud 2002) IAS 20: Sihtfinantseerimise arvestamine ja valitsusepoolse abi avalikustamine (ümber kujundatud 1994) IAS 21: Valuutakursside muutuste mõjud IFRS 3: Äriühendused IFRS 4: Kindlustuslepingud IAS 23: Laenukasutuse kulutused (muudetud 1993) IAS 24: Seotud osapooli käsitleva informatsiooni avalikustamine IAS 26: Pensionihüvitiste plaanide arvestus ja aruandlus (ümber kujundatud 1994) IAS 27: Konsolideeritud ja eraldi raamatupidamisarvestus IAS 28: Sidusettevõtjatesse tehtud investeeringud IAS 29: Finantsaruandlus hüperinflatiivsetes majanduskeskkondades (ümber kujundatud 1994) IFRS 7: Finantsinstrumendid: avalikustatav teave IAS 31: Ühisettevõtmistes osalemine IAS 32: Finantsinstrumendid avalikustamine ja esitamine IAS 33: Aktsiatulu IAS 34: Vahearuandlus (1998) IFRS 5: Müügiks määratud põhivara ja lõpetatud tegevusalad IAS 36: Varade väärtuse langus IAS 37: Eraldised, tingimuslikud kohustised ja tingimuslikud varad (1998) IAS 38: Immateriaalne vara IAS 39: Rahastamisvahendid: kajastamine ja mõõtmine välja arvatud sätted, mis käsitlevad õiglase väärtuse hindamise õigust ja teatavad sätted seoses riskimaandamisinstrumentide arvestusega ►M9 , koos sätetega õiglase väärtuse meetodi kasutamise kohta ◄ IAS 40: Kinnisvarainvesteeringud IAS 41: Põllumajandus (2001) IFRS 2: Aktsiapõhine makse IFRS 6: Maavarade uurimine ja hindamine STANDARDITE TÕLGENDAMISE ALALISE KOMISJONI TÕLGENDUS SIC-7: Euro kasutuselevõtt IFRS 1: Rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite esmakordne kasutuselevõtmine SIC-10: Valitsusepoolne abi, kui puudub konkreetne seos põhitegevusega SIC-12: Konsolideerimine – eriotstarbelised majandusüksused ▼M8 SIC 12 muudatus (SIC 12 rakendusala; Konsolideerimine – eriotstarbelised majandusüksused) ▼B SIC-13: Ühiselt kontrollitavad majandusüksused – ühisettevõtjate mittemonetaarsed sissemaksed SIC-15: Kasutusrent – stiimulid SIC-21: Tulumaks – ümberhinnatud mitteamortiseeritavate varade katmine SIC-25: Tulumaks – ettevõtte või selle omanike maksustaatuse muutused SIC-27: Juriidiliselt rendilepingutena vormistatud tehingute sisu hindamine SIC-29: Avalikustamine – teenuste kontsessioonikokkulepped SIC-31: Tulu – reklaamiteenuseid sisaldavad bartertehingud SIC-32: Immateriaalne vara – kulutused veebileheküljele IFRIC 1: Muudatused olemasolevates tegevuse lõpetamise, taastamise ja sarnase tegevusega seotud kohustistes IFRIC 2: Liikmete osad ühistulistes ettevõtetes ja sarnased instrumendid IFRIC 4: Rendisuhte olemasolu kindlaksmääramine IFRIC 5: Õigus osaleda tegevuse lõpetamise ja taastamisega ja keskkonnakaitsega seotud fondides IFRIC 6: Konkreetsel turul osalemisest tekkivad kohustised — elektri- ja elektroonikaseadmete jäätmed IFRIC 7: Tõlgendus IFRIC 7 Korrigeerimise kohaldamine vastavalt standardile IAS 29 Finantsaruandlus hüperinflatiivsetes majanduskeskkondades

Märkus:ühtegi käesolevate standardite ja tõlgenduste lisa ei loeta käesolevate standardite ja tõlgenduste osaks ja seetõttu ei reprodutseerita.

Reprodutseerimine on lubatud Euroopa Majanduspiirkonnas. Väljaspool Euroopa Majanduspiirkonda ei ole olemasolevaid õigusi loovutatud, välja arvatud õigus reprodutseerida isiklikeks vajadusteks või muul õiguspärasel otstarbel. Edasist infot võib saada IASB-st www.iasb.org.uk.

▼M5

RAHVUSVAHELINE RAAMATUPIDAMISSTANDARD 1

Finantsaruannete esitamine

SISUKORD Eesmärk Rakendusala Finantsaruannete eesmärk Finantsaruannete komponendid Mõisted Üldpõhimõtted Õiglane esitlus ja vastavus rahvusvahelistele finantsaruandlusstandarditele (IFRSS) Tegevuse jätkuvus Tekkepõhine arvestus Esituse järjepidevus Olulisus ja summeerimine Saldeerimine Võrdlusandmed Struktuur ja sisu Sissejuhatus Finantsaruannete identifitseerimine Aruandeperiood Bilanss Lühi- ja pikaajaliste elementide eristamine Käibevarad Lühiajalised kohustised Bilansis esitatavad andmed Bilansis või lisades esitatav informatsioon Kasumiaruanne Aruandeperioodi kasum või kahjum Kasumiaruandes esitatavad andmed Kasumiaruandes või lisades esitatav informatsioon Omakapitali muutuste aruanne Rahavoogude aruanne Lisad Struktuur Arvestusmeetodite avalikustamine Hinnangute peamised allikad Muu avalikustatav informatsioon Jõustumiskuupäev IAS 1 (Muudetud 1997) Annulleerimine

See muudetud standard asendab IAS 1 (muudetud 1997) Finantsaruannete esitamine ja seda tuleks rakendada aastastele perioodidele alates 1. jaanuarist 2005 või hiljem. Varasem rakendamine on soovitatav.

EESMÄRK

1. Käesoleva standardi eesmärk on kehtestada üldkasutatavate finantsaruannete esitamise alused, et tagada võrreldavus nii ettevõtte varasemate perioodide finantsaruannetega kui ka teiste ettevõtete finantsaruannetega. Selle eesmärgi saavutamiseks kehtestab käesolev standard finantsaruannete esitamise nõuded, juhised nende struktuuri kohta ning miinimumnõuded nende sisu kohta. Konkreetsete tehingute ja teiste sündmuste kajastamist, mõõtmist ning avalikustamist käsitletakse teistes standardites ja tõlgendustes.

RAKENDUSALA

2. Käesolevat standardit rakendatakse kõigi üldkasutatavate finantsaruannete suhtes, mis on koostatud ja esitatud vastavalt rahvusvahelistele finantsaruandlusstandarditele.

3. Üldkasutatavad finantsaruanded on sellised aruanded, mis on ette nähtud vastama nende kasutajate vajadustele, kes ei saa nõuda aruannete koostamist konkreetselt nende vajadustest lähtudes. Üldkasutatavaid finantsaruandeid võib esitada eraldi või mõne teise avaliku dokumendi, nagu näiteks majandusaasta aruande või emissiooniprospekti, koosseisus. Käesolevat standardit ei rakendata kooskõlas standardiga IAS 34 Vahearuandluskoostatud lühendatud vahearuannete struktuuri ja sisu suhtes. Taoliste finantsaruannete suhtes on aga rakendatavad paragrahvid 13–41. Käesolev standard on võrdselt rakendatav kõigi majandusüksuste suhtes olenemata sellest, kas nad koostavad konsolideeritud või konsolideerimata finantsaruandeid nagu need on määratletud standardis IAS 27 Konsolideeritud ja eraldiseisvad finantsaruanded.

▼M12 —————

▼M5

5. Käesolevas standardis kasutatakse kasumit taotlevaile majandusüksustele, kaasa arvatud avaliku sektori äriüksustele, sobivaid mõisteid. Erasektori, avaliku sektori või valitsuse mittetulundusüksustel, kes soovivad käesolevat standardit rakendada, võib osutuda vajalikuks muuta finantsaruannete ja nende teatavate kirjete nimetusi.

6. Sarnaselt võib majandusüksustel, kellel ei ole vastavalt standardile IAS 32 Finantsinstrumendid: avalikustamine ja esitamineomakapitali (nt teatud avatud investeerimisfondid), ja majandusüksustel, kelle aktsiakapital ei ole omakapital (nt teatud kooperatiivsed üksused) osutuda vajalikuks kohandada finantsaruannetes liikmete või osanike osaluste esitamist.

FINANTSARUANNETE EESMÄRK

7. Finantsaruanded on majandusüksuse finantsseisundi ja finantstulemuste struktureeritud esitused. Üldkasutatavate finantsaruannete eesmärk on anda majandusüksuse finantsseisundi ja -tulemuse ning rahavoogude kohta informatsiooni, mida lai ring aruande kasutajaid saaks oma majandusotsuste tegemisel kasutada. Finantsaruanded näitavad ka juhtkonna oskust kasutada tema kätte usaldatud ressursse. Selle eesmärgi täitmiseks annavad finantsaruanded informatsiooni majandusüksuse: (a) varade; (b) kohustiste; (c) omakapitali; (d) tulude ja kulude; (e) omakapitali muude muutuste; ja (f) rahavoogude kohta. See informatsioon koos lisades sisalduva muu informatsiooniga aitab finantsaruannete kasutajatel prognoosida majandusüksuse tulevasi rahavoogusid ning eeskätt nende ajastust ja kindlust.

FINANTSARUANNETE KOMPONENDID

8. Täielikud finantsaruanded sisaldavad järgmisi komponente: (a) bilanss; (b) kasumiaruanne; (c) omakapitali muutuste aruanne, mis näitab kas: (i) kõiki muutuseid omakapitalis, või (ii) muutused omakapitalis välja arvatud need, mis tekivad tehingutest omanikega, kes tegutsevad oma omaniku otsustusvõime kohaselt; (d) rahavoogude aruanne; ja (e) lisad, mis koosnevad olulisemate arvestusmeetodite kokkuvõttest ja teistest selgitavatest lisadest.

9. Paljud majandusüksused esitavad peale finantsaruannete ka juhtkonna koostatud finantsülevaate, mis kirjeldab ja selgitab üksuse finantstulemuste ja -seisundi kujunemist ning peamisi ettevõtte tegevusega seotud riske. Selline aruanne võib sisaldada ülevaadet: (a) peamistest finantstulemust mõjutavatest teguritest, kaasa arvatud muutustest üksuse majanduskeskkonnas, üksuse reageeringutest nendele muutustele ja nende mõjudest ning üksuse finantstulemuste säilitamisele ja parandamisele suunatud investeerimispoliitikast, sealhulgas dividendipoliitikast; (b) majandusüksuse finantseerimisallikatest ning eesmärgiks seatud kohustiste ja omakapitali suhtarvust; ja (c) majandusüksuse ressurssidest, mida ei kajastata bilansis vastavalt rahvusvahelistele finantsaruandlusstandarditele.

10. Paljud majandusüksused esitavad lisaks finantsaruannetele ka selliseid raporteid ja aruandeid, nagu näiteks keskkonnaraportid ja lisandväärtuse aruanded, ja seda eelkõige sellistes tööstusharudes, kus keskkonnategurid on olulised ja kus töötajaid loetakse tähtsaks kasutajarühmaks. Finantsaruannetest eraldi esitatavad raportid ja aruanded ei kuulu rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite rakendusalasse.

MÕISTED

11. Käesolevas standardis kasutatakse järgmisi mõisteid järgmises tähenduses: Teostamatu. Nõude rakendamine on teostamatu, kui majandusüksus ei ole kõikvõimalikele mõistlikele jõupingutustele vaatamata võimeline seda rakendama. Rahvusvahelised finantsaruandlusstandardid (International Financial Reporting Standards – IFRS) on Rahvusvahelise Raamatupidamisstandardite Nõukogu (International Accounting Standards Board – IASB) poolt vastu võetud standardid ja tõlgendused. Need hõlmavad: (a) rahvusvahelisi finantsaruandlusstandardeid (IFRS); (b) rahvusvahelisi raamatupidamisstandardeid (IAS); ning (c) Rahvusvaheline Finantsaruandluse Tõlgenduste Komitee (International Financial Reporting Interpretations Committee – IFRIC) või selle eelkäija Standardite Tõlgendamise Alalise Komisjoni (Standing Interpretations Committee – SIC) tõlgendusi. Oluline. Väljajäetud või ebakorrektselt esitatud kirjed/informatsioon on olulised, kui nad võivad, eraldivõetuna või kombinatsioonis, mõjutada majandusotsuseid, mida kasutajad finantsaruannete põhjal teevad. Olulisus sõltub väljajätmise või ebakorrektselt esitamise ulatusest ja olemusest, hinnatuna antud tingimustes. Määravaks teguriks võib olla kas kirje/informatsiooni ulatus või olemus või nende kombinatsioon. Lisad sisaldavad informatsiooni lisaks bilansis, kasumiaruandes, omakapitali muutuste aruandes ja rahavoogude aruandes toodud teabele. Lisades on toodud nendes aruannetes avaldatud kirjete jutustav kirjeldus või üksikasjalikum analüüs ning informatsioon objektide kohta, mis ei vasta neis aruannetes kajastamise tingimustele.

12. Hindamaks, kas väljajätmised või ebakorrektne kajastamine võisid mõjutada kasutajate majandusotsuseid ning olla seega olulised, on vaja vaadelda neile kasutajaile iseloomulikke tunnusjooni. Finantsaruannete koostamise ja esitamise raampõhimõteteparagrahvis 25 on öeldud, et eeldatakse, et kasutajatel on piisavad teadmised äri- ja majandustegevusest ning raamatupidamise valdkonnast ning tahe saadud informatsiooni mõõduka hoolsusega analüüsida. Seetõttu tuleb hindamisel arvestada, millist mõju majandusotsuste tegemisel selliste tunnusjoontega kasutajatele eeldatavalt avaldatakse.

ÜLDPÕHIMÕTTED

Õiglane esitlus ja vastavus rahvusvahelistele finantsaruandlusstandarditele (IFRSs)

13. Finantsaruanded peavad õiglaselt kajastama majandusüksuse finantspositsiooni, finantstulemust ja rahavoogusid. Õiglane esitlus nõuab tehingute, muude sündmuste ja tingimuste mõjude esitlemist kooskõlasRaamistikus sätestatud varade, kohustuste, tulude ja kulude mõistete ja kriteeriumidega. Eeldatakse, et rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite asjakohase rakendamise ja vajadusel lisainformatsiooni avalikustamise tulemuseks on õiglase esitusega finantsaruanded.

14. Majandusüksus, mille finantsaruanded vastavad rahvusvahelistele finantsaruandlusstandarditele, peab selle fakti lisades selgesõnaliselt ja tingimusteta avalikustama. Finantsaruandeid ei tohi nimetada rahvusvaheliste finantsaruandluse standarditega vastavuses olevateks, välja arvatud juhul, kui need finantsaruanded järgivad kõiki rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite nõudeid.

15. Rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite rakendamisega on võimalik peaaegu kõikides tingimustes saavutada õiglane esitus. Õiglane esitlus nõuab, et majandusüksus: (a) peab kooskõlas standardiga IAS 8 Arvestusmeetodid, raamatupidamislike hinnangute muutused ja vead, milliseid arvestusmeetodeid rakendada. IAS 8 sätestab kindla juhiste- hierarhia, mida juhtkond peab kaaluma konkreetse standardi või tõlgenduse puudumisel. (b) peab esitama informatsiooni, sealhulgas arvestusmeetodid, viisil, mis tagab asjakohase, usaldusväärse, võrreldava ja arusaadava ülevaate. (c) peab täiendavalt avalikustama informatsiooni, kui rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite konkreetsed nõuded ei ole piisavad, et võimaldada finantsaruannete kasutajatel mõista konkreetsete tehingute, muude sündmuste ja tingimuste mõju majandusüksuse finantsseisundile ja finantstulemustele.

16. Ebasobivate arvestusmeetodite kasutamist ei heasta kasutatavate arvestusmeetodite avalikustamine, lisad ega selgitav materjal.

17. Äärmiselt erandlikel juhtudel, kui juhtkond jõuab järeldusele, et standardi või tõlgenduse nõude järgimine võib olla selliselt eksitav, et finantsaruanne satub vastuolluRaamistikus määratud finantsaruannete eesmärgiga, peab majandusüksus kõrvale kalduma sellest nõudest paragrahvis 18 toodud viisil, juhul kui asjakohane raamistik seda nõuab või sellist kõrvalekaldumist ei keela.

18. Juhul kui majandusüksus kaldub kõrvale standardi või tõlgenduse nõudest vastavalt lõikele 17, avalikustab majandusüksus: (a) juhtkonna järelduse, et finantsaruanded kajastavad õiglaselt majandusüksuse finantspositsiooni, -tulemust ja rahavoogusid; (b) et majandusüksus on järginud kehtivaid standardeid ja tõlgendusi, välja arvatud juhul, kui õiglase esituse saamiseks on konkreetsest nõudest kõrvale kaldutud; (c) standardi või tõlgenduse, millest majandusüksus on kõrvale kaldunud, pealkirja, kõrvalekalde olemuse, sealhulgas standardi või tõlgenduse nõutava käsitluse, põhjuse, miks see käsitlus oleks antud tingimustes selliselt eksitav, et selle tulemuseks oleks vastuollu sattumineRaamistikus määratud finantsaruannete eesmärgiga, ja valitud käsitlus; ja (d) iga esitatud perioodi kohta kõrvalekalde finantsmõju finantsaruande, mis oleks koostatud selle nõude järgmisel, igale kirjele.

19. Juhul, kui majandusüksus on eelneval perioodil standardi või tõlgenduse nõudest kõrvale kaldunud ja see kõrvalekaldumine mõjutab ka käesoleva perioodi finantsaruannetes kajastatud summasid, peab majandusüksus avalikustama informatsiooni, mis on nõutud paragrahvi 18 punktides (c) ja (d).

20. Paragrahvi 19 tuleb rakendada näiteks juhul, kui majandusüksus kaldus eelneval perioodil kõrvale standardi või tõlgenduse nõudest varade või kohustiste mõõtmisel ja see kõrvalekalle mõjutab aruandeperioodi finantsaruannetes kajastatud varade ja kohustiste muutuste mõõtmist.

21. Sellistel äärmiselt erandlikel juhtudel, kui juhtkond jõuab järeldusele, et mõne standardi või tõlgenduse nõude järgimine võib olla selliselt eksitav, et finantsaruanne satub vastuolluRaamistikus sätestatud finantsaruannete eesmärgiga, kuid asjakohane raamistik keelab nõudest kõrvalekaldumise, peab majandusüksus selliste eksitavate järgimiste aspekte maksimaalselt vähendama, avalikustades: (a) kõnealuse standardi või tõlgenduse pealkirja, nõude olemuse ja põhjuse, miks juhtkond on arvamusel, et nõude järgimine oleks antud tingimustes selliselt eksitav, et selle tulemuseks oleks finantsaruande vastuollu sattumineRaamistikus sätestatud finantsaruannete eesmärgiga; ja (b) iga esitatud perioodi kohta finantsaruannete iga kirje korrigeerimised, mida juhtkonna hinnangul oleks vaja teha, et saavutada õiglane esitus.

22. Paragrahvide 17–21 jaoks satuks informatsioon vastuollu finantsaruannete eesmärgiga, kui informatsioon ei esita tehinguid, muid sündmusi ja tingimusi usaldusväärselt, mida selle informatsiooniga kas soovitakse esitada või mida sellelt põhjendatult oodatakse, ja järelikult mõjutab see tõenäoliselt finantsaruannete kasutajate poolt tehtavaid majandusotsuseid. Hinnates, kas standard või tõlgendus on selliselt eksitav, et selle tulemuseks oleks finantsaruannete vastuollu sattumine Raamistikussätestud finantsaruannete eesmärgiga, kaalub juhtkond järgmist: (a) miks ei saavutata finantsaruannete eesmärki konkreetsetes tingimustes; ja (b) kuidas kõnealuse majandusüksuse tingimused erinevad teistest nõudeid järgivatest majandusüksustest. Juhul kui teised majandusüksused sarnastes tingimustes järgivad nõudeid, eeldatakse (ümberlükatavalt), et majandusüksuse poolt nõude järgimine ei ole selliselt eksitav, et selle tulemuseks oleks finantsaruannete vastuollu sattumine Raamistikussätestatud finantsaruannete eesmärgiga.

Tegevuse jätkuvus

23. Finantsaruandeid koostades peab juhtkond hindama majandusüksuse suutlikkust tegevust jätkata. Finantsaruanded koostatakse tegevuse jätkuvuse alusel, välja arvatud juhul, kui juhtkond kas plaanib majandusüksust likvideerida või selle tegevuse lõpetada või kui tal puudub muu realistlik alternatiiv ja ta on sunnitud seda tegema. Juhul kui juhtkond on oma hinnangu andmisel teadlik sellistest olulistest ebakindlust põhjustatavatest asjaoludest, mis võivad anda põhjust kahtlemiseks majandusüksuse võimes tegevust jätkata, tuleb need asjaolud avalikustada. Juhul, kui finantsaruandeid ei koostata tegevuse jätkuvuse alusel, tuleb see asjaolu avalikustada koos finantsaruannete koostamise alusega ja põhjusega, miks majandusüksust ei käsitleta jätkuvalt tegutsevana.

24. Tegevuse jätkuvuse eelduvuse põhjendatuse hindamisel arvestab juhtkond kogu kättesaadavat informatsiooni tuleviku kohta, mis peab hõlmama vähemalt kahteteist kuud alates bilansikuupäevast, kuid ei ole piiratud sellega. Hindamise aste sõltub iga juhtumi korral eraldi käsitletavatatest faktidest. Kui majandusüksuse tegevus on olnud tulutoov ja tal on olnud raskusteta juurdepääs rahalistele vahenditele, võib jõuda järelduseni, et tegevuse jätkuvuse eeldus on asjakohane, ka detailse analüüsita. Muudel juhtudel võib juhtkonnal osutuda vajalikuks kaaluda paljusid olemasolevaid ja prognoositavaid tasuvuse, võlgade tagasimaksegraafikute ja võimalike alternatiivsete finantseerimisallikatega seotud tegureid, enne kui on võimalik veenduda, et tegevuse jätkuvuse alus on asjakohane.

Tekkepõhine arvestus

25. Majandusüksus peab oma finantsaruanded, välja arvatud rahavoogusid käsitletav informatsioon, koostama tekkepõhisest arvestusest lähtudes.

26. Tekkepõhise arvestuse kasutamisel kajastatakse objekte varade, kohustiste, tulude ja kuludena (finantsaruannete elemendid), juhul kui need vastavad Raamistikustoodud kõnealuste elementide definitsioonidele ja kajastamiskriteeriumidele.

Esituse järjepidevus

27. Objektide esitamise ja liigitamise põhimõtted finantsaruannetes peavad püsima muutumatutena ühest perioodist teise, välja arvatud juhul, kui: (a) järgides olulist muutust majandusüksuse äritegevuses või majandusüksuse finantsaruannete läbivaatamist on ilmne, et teistsugune esitlus või liigitamine oleks sobivam, arvestades standardis IAS 8 esitatud arvestusmeetodite valiku- ja rakendamiskriteeriume; või (b) mõni standard või tõlgendus nõuab esitluses muutusi.

28. Oluline omandamine või müük või finantsaruannete esitusviisi läbivaatamine võib viidata asjaolule, et finantsaruanded tuleks esitada senisest erineval viisil. Majandusüksus muudab oma finantsaruannete esitlust ainult juhul, kui muudetud esitlus annab usaldusväärsemat ja finantsaruannete kasutajatele asjakohasemat informatsiooni ja uuendatud struktuuri kasutatakse tõenäoliselt ka tulevikus, nii et võrreldavuse põhimõtet ei rikuta. Selliste muudatuste tegemisel esitluses peab majandusüksus oma võrdlusandmed vastavalt paragrahvidele 38 ja 39 ümber liigitama.

Olulisus ja summeerimine

29. Iga sarnaste kirjete oluline klass esitatakse finantsaruannetes eraldi. Erineva olemuse või funktsiooniga kirjed esitatakse eraldi, välja arvatud juhul, kui need kirjed ei ole olulised.

30. Finantsaruanded valmivad suure hulga tehingute või muude sündmuste töötlemise tulemusena, mille puhul need tehingud ja sündmused koondatakse klassidesse vastavalt nende olemusele või funktsioonile. Summeerimise ja liigitamise protsessi lõppastmeks on koondatud ja liigitatud andmed, mis moodustavad kirjed bilansis, kasumiaruandes, omakapitali muutuste aruandes ja rahavoogude aruandes või lisades. Väheolulised kirjed summeeritakse finantsaruannete või lisade teiste kirjetega. Objekt, mis ei ole piisavalt olulinepõhiaruandes endas eraldi esitamiseks, võib olla piisavalt oluline eraldi esitamiseks selle lisades.

31. Olulisuse mõiste rakendamine tähendab, et standardi ja tõlgenduse avalikustamisnõudeid ei ole vaja täita, kui saadavad andmed ei ole olulised.

Saldeerimine

32. Varasid ja kohustisi ning tulusid ja kulusid ei saldeerita, välja arvatud juhul, kui mõni standard või tõlgendus seda nõuab või lubab.

33. On tähtis, et varad ja kohustised ning tulud ja kulud esitatakse aruandes eraldi. Saldeerimine kasumiaruandes või bilansis, välja arvatud juhul, kui saldeerimine peegeldab tehingu või muu sündmuse sisu, kahandab finantsaruande kasutajate võimet mõista aset leidnud tehinguid, muid sündmusi ja tingimusi ning hinnata majandusüksuse tulevasi rahavoogusid. Varade allahindluse mõõtmist varade väärtuse vähendusena — näiteks iganenud varude allahindlust ja ebatõenäoliselt laekuvate nõuete allahindlust — ei loeta saldeerimiseks.

34. IAS 18 Tulumääratleb tulu ja nõuab selle mõõtmist saadud või saadaolevate summade õiglase väärtuse alusel, arvestades kõiki majandusüksuse poolt antud allahindlusi. Majandusüksus võtab oma tavaliste tegevuste käigus ette ka selliseid tehinguid, mis ei tekita otseselt tulu, vaid on põhitegevuse seisukohast juhuslikud. Selliste tehingute tulemused esitatakse samast tehingust tulenevate tulude ja kulude saldeerimise teel, juhul kui selline esitus kajastab tehingu või muu sündmuse sisu. Näiteks: (a) pikaajalise vara, sealhulgas investeeringute ja äritegevuses kasutatava vara müügikasum ja -kahjum kajastatakse, lahutades müügitulust vara bilansiline maksumus ja seotud müügikulud; ja (b) kulutused, mis on seotud vastavalt IAS 37 Eraldised, tingimuslikud kohustised ja tingimuslikud varadkajastatud eraldisega ja mis hüvitatakse vastavalt lepingulisele kokkuleppele kolmanda osapoolega (näiteks tarnija garantiileping), saldeeritakse nendega seotud hüvitistega.

35. Lisaks esitatakse grupist sarnastest tehingutest tulenev kasum ja kahjum saldeerituna, näiteks valuutakursi muutuste kasum ja kahjum või kauplemiseks hoitavatest finantsinstrumentidest saadud kasum ja kahjum. Juhul kui selline kasum ja kahjum on oluline, esitatakse need siiski eraldi.

Võrdlusandmed

36. Võrdlusandmed eelmise perioodi kohta esitatakse kõikide finantsaruannetes esitatud summade osas, välja arvatud juhul, kui mõni standard või tõlgendus teistmoodi lubab või nõuab. Võrdlusandmed tuleb esitada seletava ja kirjeldava informatsiooni kohta siis, kui see on käesoleva perioodi finantsaruannete mõistmiseks asjakohane.

37. Mõningatel juhtudel on eelmis(t)e perioodi(de) finantsaruannetes esitatud seletav informatsioon jätkuvalt asjakohane ka käesoleval perioodil. Näiteks avalikustatakse käesoleval perioodil õigusvaidluse üksikasjad, mille tulemus oli eelmisel bilansipäeval ebakindel ega ole endiselt selgunud. Finantsaruande kasutajal on kasulik teada, et see ebakindlust tekitav asjaolu oli olemas juba eelmisel bilansipäeval ja milliseid abinõusid ettevõte on selle lahendamiseks käesoleval perioodil tarvitusele võtnud.

38. Juhul kui finantsaruannete objektide esitusviisi või liigitust muudetakse, tuleb võrdlusandmed ümber liigitada, välja arvatud juhul, kui see on teostamatu. Võrdlusandmete ümberliigitamisel avalikustab majandusüksus: (a) ümberliigitamise olemuse; (b) iga ümberliigitatud kirje või kirjete klassi summa; ja (c) ümberklassiliigitamise põhjuse.

39. Juhul kui võrdlusandmete ümberliigitamine on teostamatu, avalikustab majandusüksus: (a) summade ümberliigitamata jätmise põhjuse; ja (b) paranduste olemuse, mis oleks tulnud summade ümberliigitamisel läbi viia.

40. Vaheperioodi informatsiooni võrreldavuse parandamine aitab finantsaruannete kasutajatel teha majandusotsuseid, eriti võimaldades finantsinformatsiooni trendide hindamist ennustatavatel eesmärkidel. Mõnikord on võrreldavuse saavutamiseks eelneva perioodi võrdleva informatsiooni ümberliigitamine praktiliselt teostamatu. Näiteks võib juhtuda, et eelmis(t)el perioodi(de)l ei ole andmeid kogutud selliselt, mis lubaks ümberliigitamist ja informatsiooni uuesti kogumine ei pruugi olla teostatav.

41. IAS 8 käsitleb arvestusmeetodi muutusega või vigade parandamisega seotud võrdlusandmete korrigeerimist.

STRUKTUUR JA SISU

Sissejuhatus

42. Käesolev standard nõuab teatavate kirjete avalikustamisi bilansis, kasumiaruandes ja omakapitali muutuste aruandes ja teiste kirjete avalikustamist kas nendes põhiaruannetes või nende lisades. IAS 7 määrab rahavoogude aruande esitamise nõuded.

43. Käesolev standard kasutab mõnikord terminit “avalikustamine” laiemas tähenduses, hõlmates nii bilansis, kasumiaruandes, omakapitali muutuste aruandes ja rahavoogude aruandes kui ka nende lisades esitatavaid andmeid. Ka teistes standardites ja tõlgendustes on toodud avalikustamise nõudeid. Juhul, kui kõnealuses standardis või mõnes teises standardis või tõlgenduses ei ole toodud teisiti, toimub avalikustamine kas bilansis, kasumiaruandes, omakapitali muutuste aruandes või rahavoogude aruandes (mis iganes neist on asjakohane) või nende aruannete lisades.

Finantsaruannete identifitseerimine

44. Finantsruanded tuleb selgelt identifitseerida ja eraldada muust samas dokumendis sisalduvast informatsioonis.

45. Rahvusvahelised finantsaruandlusstandardid kehtivad ainult finantsaruannetele ja mitte muule aastaaruandes või muus dokumendis esitatud informatsioonile. Seetõttu on oluline, et finantsaruande kasutajad suudavad eristada rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite kohaselt koostatud informatsiooni muust informatsioonist, mis võib aruaande kasutajatele kasulik olla, kuid mida standardid ei käsitle.

46. Finantsaruande iga komponent peab olema selgelt identifitseeritud. Lisaks peavad alljärgnevad andmed olema selgesti välja toodud ja juhul, kui see on vajalik esitatud informatsiooni õigeks mõistmiseks, tuleb need andmed esitada korduvalt: (a) aruandva majandusüksuse nimi või muud identifitseerimiseks vajalikud andmed ja muutused kõnealuses informatsioonis võrreldes eelmise bilansikuupäevaga; (b) kas finantsaruanded hõlmavad üksikmajandusüksust või majandusüksuste gruppi; (c) bilansikuupäev või aruandeperiood, olenevalt kumb neist on asjakohane finantsaruannete kõnealusele komponendile; (d) esitusvaluuta nagu on määratletud standardis IAS 21Valuutakursside muutuste mõjud; ja (e) täpsusaste, mida kasutatakse finantsaruannetes arvandmete esitamisel.

47. Paragrahvi 46 nõudeid täidetakse harilikult nii, et finantsaruannete igal leheküljel esitatakse lehekülje pealdis ja veergude lühipealdised. Kõnealuse informatsiooni parima esitusviisi määramine tugineb hinnangul. Näiteks juhul, kui finantsaruanded esitatakse elektroonilisel kujul, ei kasutata alati eraldi lehekülgi ja eespool mainitud andmed esitatakse seetõttu piisavalt tihti, et kindlustada finantsaruannetes sisalduva informatsiooni õige arusaamine.

48. Finantsaruanded on tihti paremini mõistetavad, kui informatsioon esitatakse tuhandetes ja miljonites aruandevaluuta ühikutes. Selline esitusviis on aktsepteeritav niikaua, kui täpsusaste on avalikustatud ja oluline teave ei ole aruandest välja jäänud.

Aruandeperiood

49. Finantsaruanded esitatakse vähemalt üks kord aastas. Juhul, kui majandusüksuse bilansipäev muutub ja raamatupidamise aastaaruanne esitatakse ühest aastast pikema või lühema aruandeperioodi kohta, peab majandusüksus avalikustama lisaks finantsaruannetega hõlmatud perioodile ka: (a) lühema või pikema perioodi kasutamise põhjuse; ja (b) fakti, et kasumiaruande, omakapitali muutuste aruande, rahavoogude aruande ja nendega seotud lisade võrdlusandmed ei ole täielikult võrreldavad.

50. Harilikult koostatakse finantsaruanded järjepidevalt üheaastase perioodi kohta. Siiski mõned majandusüksused koostavad praktilistel põhjustel aruande 52-nädalase perioodi kohta. Käesolev standard ei välista sellise perioodi kasutamist, sest tulemuseks olevad finantsaruanded ei erine tõenäoliselt oluliselt finantsaruannetest, mida esitataks aastase perioodi kohta.

Bilanss

Lühi- ja pikaajaliste elementide eristamine

51. Majandusüksus esitab käibevarad ja põhivarad ning lühi- ja pikaajalised kohustised bilansis eraldi vastavalt paragrahvidele 57–67, välja arvatud siis, kui likviidsusel põhinev esitusviis annab usaldusväärse ja asjakohasema informatsiooni. Kui selline erand kehtib, esitatakse kõik varad ja kohustised üldjoontes nende likviidsuse järjekorras.

52. Ükskõik millist esitusmeetodit rakendatakse, peab majandusüksus iga vara ja kohustise kirje puhul, mis sisaldab summasid, mis eeldatavalt realiseeruvad või tasutakse (a) mitte rohkem kui kaheteist kuu jooksul pärast bilansikuupäeva ja (b) rohkem kui kaheteistmümne kuu jooksul pärast bilansikuupäeva, avalikustama selle summa, mis eeldatavalt realiseerub või tasutakse pärast kaheteistkümne kuu möödumist.

53. Kui majandusüksus tarnib kaupu või pakub teenuseid selgelt määratletava äritsükli jooksul, siis käibe- ja põhivara ning pika- ja lühiajaliste kohustiste eraldamine bilansis annab kasulikku informatsiooni, eristades käibekapitalina ringleva netovara majandusüksuse pikaajalise kasutusega objektidest. Samuti võimaldab see esile tuua varad, mis jooksva äritsükli jooksul eeldatavalt realiseeritakse, ning kohustised, mis tuleb sama perioodi vältel ära tasuda.

54. Mõnede majandusüksuste puhul, nagu näiteks finantsasutused, annab varade esitamine kasvavas või kahanevas likviidsusjärjekorras informatsiooni, mis on usaldusvääne ja asjakohasem kui esitamine lühi- ja pikaajaliste elementide eristuse alusel, kuna majandusüksus ei paku kaupu või teenuseid selgelt määratletava äritsükli jooksul.

55. Rakendades paragrahvi 51, on majandusüksusel lubatud esitada osad oma varad ja kohustised lühi- ja pikaajalise eristuse alusel ning teised likviidsusjärjekorras, kui selline esitus annab usaldusväärset ja asjakohasemat informatsiooni. Vajadus segaesituseks võib tekkida, kui majandusüksusel on erinevaid tegevusvaldkondi.

56. Informatsioon varade ja kohustiste eeldatavate realiseerimiskuupäevade kohta on kasulik majandusüksuse likviidsuse ja maksevõime hindamisel. ►M12 IFRS 7 Finantsinstrumendid: avalikustatav teave ◄ nõuab finantsvarade ja finantskohustiste tagasimaksetähtaegade avalikustamist. Finantsvarad hõlmavad nõudeid ostjate vastu ja muid nõudeid ning finantskohustised võlgnevusi tarnijatele ja muid võlgu. Informatsioon mittemonetaarsete varade ja kohustiste, nagu varude ja eraldiste, realiseerumise ja tasumise eeldatava tähtaja kohta on samuti kasulik, olenemata sellest, kas vara ja kohustised on liigitatud lühi- ja pikaajalisteks või mitte. Näiteks avalikustab majandusüksus sellised varud, mis eeldatavalt realiseeritakse pikema aja jooksul kui kaheteist kuu möödumisel bilansikuupäevast.

Käibevarad

57. Vara liigitatakse käibevaraks, kui ta vastab ühele järgnevatest kriteeriumidest: (a) eeldatavalt see realiseeritakse või on mõeldud müügiks või tarbimiseks ettevõtte tavapärase äritsükli jooksul; (b) seda hoitakse peamiselt kauplemise eesmärgil; (c) eeldatavalt see realiseeritakse kaheteist kuu jooksul pärast bilansikuupäeva; või (d) see on raha või raha ekvivalent (nagu see on määratletud standardis IAS 7Rahavoogude aruanded), välja arvatatud juhul, kui seda ei tohi vahetada või kohustise tasumiseks kasutada 12 kuu jooksul pärast bilansikuupäeva. Kõik teised varad liigitatakse põhivaradeks.

58. Käesolevas standardis kasutatav mõiste “põhivara” (“pikaajaline vara”) hõlmab pikaajalist materiaalset, immateriaalset ning finantsvara. Standard ei keela alternatiivsete nimetuste kasutamist, kui nende tähendus on selge.

59. Majandusüksuse äritsükkel on aeg, mis kulub protsessis kasutatavate varade omandamisest kuni nende realiseerimiseni raha või raha ekvivalentide vastu. Kui majandusüksuse tavaline äritsükkel ei ole selgelt määratletav, siis loetakse selle pikkuseks kaksteist kuud. Käibevarad hõlmavad varasid (nagu näiteks varud ja nõuded ostjate vastu), mis müüakse, tarbitakse või realiseeritakse osana tavalisest äritsüklist, isegi siis, kui neid eeldatavalt ei realiseerita kaheteist kuu jooksul pärast bilansikuupäeva. Käibevarad hõlmavad samuti varasid, mida hoitakse peamiselt kauplemise eesmärgil (finantsvarasid liigitatakse selle kategooria raames kauplemise eesmärgil hoitavateks vastavalt standardile IAS 39 Finantsinstrumendid: Kajastamine ja mõõtmine) ja põhivarade lühiajalist osa.

Lühiajalised kohustised

60. Kohustis liigitatakse lühiajaliseks, kui ta vastab ühele järgmistest kriteeriumidest: (a) eeldatavalt see tasutakse ettevõtte tavapärase äritsükli jooksul; (b) seda hoitakse peamiselt kauplemise eesmärgil; (c) selle tasumise tähtaeg on kaheteist kuu jooksul alates bilansikuupäevast; või (d) majandusüksusel pole tingimusteta õigust kohustise tasumist edasi lükata rohkem kui 12 kuud pärast bilansikuupäeva. Kõik muud kohustised liigitatakse pikaajalisteks.

61. Mõned lühiajalised kohustised, nagu võlad tarnijatele, töötajate palgakulude ja muude tegevuskuludega seotud viitvõlad, on osa majandusüksuse tavapärase äritsükli jooksul kasutatavast käibekapitalist. Sellised jooksva äritegevusega seotud objektid liigitatakse lühiajalisteks kohustisteks isegi siis, kui nende tasumise tähtaeg on hiljem kui 12 kuu jooksul alates bilansikuupäevast. Sama tavaline äritsükkel kehtib nii majandusüksuse varade kui ka kohustiste liigitamise puhul. Kui majandusüksuse tavaline äritsükkel ei ole selgelt määratletav, siis loetakse selle pikkuseks kaksteist kuud.

62. On teisi lühiajalisi kohustisi, mida ei tasuta osana jooksvast äritsüklist, kuid nende tasumise tähtaeg on kaheteist kuu jooksul alates bilansikuupäevast või neid hoitakse peamiselt kauplemise eesmärgil. Selliste kohustiste näideteks on finantskohustised, mida liigitatakse vastavalt standardile IAS 39 kauplemise eesmärgil hoitavateks, arvelduskrediidid ja lühiajaline osa pikaajalistest finantskohustistest, dividendivõlad, tulumaksuvõlg ja muud mitte jooksva äritegevusega seotud võlad. Pikaajaliseks finantseerimiseks kasutatavad finantskohustised (s.t need, mis ei ole osa majandusükuse tavalises äritsüklis kasutatavast käibekapitalist) ja mida ei tule tasuda kaheteist kuu jooksul alates bilansikuupäevast, kuuluvad pikaajaliste kohustiste alla, vastavalt paragrahvidele 65 ja 66.

63. Majandusüksus liigitab oma finantskohustised lühiajalisteks, kui need tuleb tasuda kaheteist kuu jooksul alates bilansikuupäevast, isegi sellisel juhul kui: (a) esialgne tähtaeg oli pikem kui kaksteist kuud; ja (b) pikaajaline refinatseerimise või maksegraafiku muutmise leping on sõlmitud peale bilansikuupäeva ja enne kui finantsaruanded on avaldamiseks heaks kiidetud.

64. Kui majandusüksus loodab ja otsustab kohustust olemasoleva laenu alusel refinatseerida või pikendada vähemalt kaheteistkümneks kuuks pärast bilansikuupäeva, liigitatakse kohustus pikaajaliseks, isegi juhul kui see muidu tuleks tasuda lühema perioodi jooksul. Kui aga kohustuse refinantseerimine või pikendamine ei sõltu majandusüksuse otsustest (näiteks juhul, kui puudub refinatseerimisleping), refinantseerimisvõimalust ei arvestata ja kohustus loetakse lühiajaliseks.

65. Kui majandusüksus rikub bilansikuupäeval või enne seda pikaajalise laenu lepingus seatud tingimusi, mille tõttu muutub kohustis nõudmisel väljamaksmisele kuuluvaks, liigitatakse kohustis lühiajaliseks, isegi kui laenuandja on nõustunud, pärast bilansikuupäeva ja enne finantsaruannete avalikustamise heakskiitmist, rikkumise tagajärjel laenu mitte välja nõudma. See kohustis loetakse lühiajaliseks, kuna bilansipäeval ei ole majandusüksusel vääramatut õigust seda arveldust bilansikuupäeva rohkem kui kaheteistkümneks kuuks edasi lükata.

66. Kui aga laenuandja on bilansikuupäevaks nõustunud andma laenu tagasimaksmiseks pikenduse, mis lõpeb vähemalt kaksteist kuud pärast bilansikuupäeva ning mille jooksul võib majandusüksus eksimuse heastada ja mille jooksul laenuandja ei saa nõuda kohest tagasimaksmist, liigitatakse kohustis pikaajaliseks.

67. Kui lühiajalisteks kohustisteks liigitatud laenude puhul toimuvad bilansikuupäeva ja finantsaruannete avaldamiseks heakskiitmise kuupäeva vahel järgnevad sündmused, siis need kuuluvad vastavalt standardile IAS 10 Bilansipäevajärgsed sündmusedmitte-korrigeerivate sündmustena avalikustamisele: (a) pikaajaline refinantseerimine; (b) pikaajalise laenu lepingu rikkumise heastamine; ja (c) laenuandjalt pikaajalise laenu lepingu rikkumise heastamiseks pikenduse saamine, mis lõpeb vähemalt kaksteist kuud pärast bilansikuupäeva.

Bilansis esitatavad andmed

68. Bilanss peab sisaldama vähemalt järgmisi kirjeid: (a) materiaalne põhivara; (b) kinnisvarainvesteeringud; (c) immateriaalne vara; (d) finantsvara (välja arvatud punktides e, h ja i toodud summad); (e) kapitaliosaluse meetodil arvestatud investeeringud; (f) bioloogiline vara; (g) varud; (h) nõuded ostjate vastu ja muud nõuded; (i) raha ja raha ekvivalendid; (j) võlad tarnijatele ja muud võlad; (k) eraldised; (l) finantskohustised (välja arvatud punktides j ja k toodud summad); (m) tasumisele kuuluva tulumaksu kohustised ja vara vastavalt standardile IAS 12Tulumaks; (n) edasilükkunud tulumaksu kohustised ja edasilükkunud tulumaksu vara vastavalt standardile IAS 12; (o) vähemusosalus (esitatakse omakapitali koosseisus); ja (p) emiteeritud kapital ja reservid, mis on omistatavad emaettevõtte omanikele.

69. Bilansis esitatakse täiendavaid kirjeid, alapealkirju ja vahesummasid, kui see on oluline majandusüksuse finantsseisundi mõistmiseks.

70. Kui majandusüksus esitab oma bilansis käibe- ja põhivara ning lühi- ja pikaajalised kohustised eraldi, ei tohi ta edasilükkunud tulumaksu vara (kohustisi) liigitada käibevaraks (lühiajalisteks kohustisteks).

71. Käesolev standard ei tee ettekirjutusi kirjete esitamise järjekorra ega vormingu kohta. Paragrahvis 68 üksnes loetletakse objekte, mille olemus või otstarve on piisavalt erinevad, et õigustada bilansis eraldi esitamist. Lisaks: (a) lisatakse täiendavaid kirjeid, kui objekti või samalaadsete objektide kogumi suurus, olemus või otstarve on selline, et eraldi esitamine on oluline majandusüksuse finantsseisundi mõistmiseks; ja (b) võib objektide või samalaadsete objektide kogumi nimetusi ja järjekorda muuta sõltuvalt majandusüksuse tegevuse ja tehingute laadist, et anda üksuse finantsseisundi mõistmiseks olulist teavet. ►M12 Näiteks võib finantsasutus muuta ülaltoodud nimetusi selleks, et pakkuda olulist teavet finantsasutuse tegevuse kohta. ◄

72. Otsustus täiendavate kirjete eraldi esitamise vajalikkuse kohta põhineb järgmiste asjaolude hindamisel: (a) varade olemus ja likviidsus; (b) varade otstarve majandusüksuses; ja (c) kohustiste summad, olemus ja tasumise tähtajad.

73. Erinevate mõõtmisaluste kasutamine vara erinevate rühmade puhul viitab asjaolule, et nende olemus või otstarve on erinev ja need tuleb esitada eraldi kirjetena. Näiteks materiaalse põhivara erinevaid rühmi võib vastavalt standardile IAS 16 Materiaalne põhivarakajastada soetusmaksumuses või ümberhinnatud maksumuses.

Bilansis või lisades esitatav informatsioon

74. Majandusüksus peab kas bilansis või selle lisades avalikustama esitatud kirjete täiendavaid alajaotusi, mis on liigitatud sobival viisil majandusüksuse tegevusest lähtudes.

75. Alajaotuste detailsus sõltub rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite nõuetest ja hõlmatud summade suurusest, olemusest ja otstarbest. Paragrahvis 72 välja toodud tegureid kasutatakse ka alajaotustesse liigitamise aluse üle otsustamisel. Avalikustamised erinevad iga objekti puhul, näiteks: (a) materiaalse põhivara objektid liigitatakse vastavalt standardile IAS 16; (b) nõuded liigitatakse nõueteks ostjate vastu, nõueteks seotud osapoolte vastu, ettemakseteks ja muudeks nõueteks; (c) varud liigitatakse vastavalt standardile IAS 2 Varudsellistesse alajaotustesse nagu kaup, tootmisvarud, materjalid, pooleli olevate tööde varud ja valmistooted; (d) eraldised liigitatakse töövõtjate hüvitistega seotud eraldisteks ja muudeks eraldisteks; ja (e) omakapital ja reservid liigitatakse näiteks järgmiselt - sissemakstud omakapital, ülekurss ja reservid.

76. Majandusüksus peab kas bilansis või lisades avalikustma järgmised andmed: (a) aktsiakapitali iga liigi kohta: (i) lubatud aktsiate arv; (ii) emiteeritud ja täielikult tasutud aktsiate arv ning emiteeritud ja mittetäielikult tasutud aktsiate arv; (iii) aktsia nimiväärtus või asjaolu, et aktsiatel nimiväärtus puudub; (iv) perioodi alguses ja lõpus ringluses olevate aktsiate arvu võrdlus; (v) antud liigiga seotud õigused, eelised ja piirangud, sealhulgas dividendide jaotamise ja kapitali tagasimaksmise piirangud; (vi) majandusüksuse enda või selle tütar- või sidusettevõtete valduses olevad aktsiad; (vii) optsioonide ja aktsiate müügilepingute alusel emiteerimisele kuuluvad aktsiad, sealhulgas tingimused ja summad; ning (b) iga omakapitali reservi olemuse ja eesmärgi kirjeldus.

77. Majandusüksus, millel ei ole aktsiakapitali, näiteks täis- või usaldusühing, peab avalikustama paragrahvi 76 punktis a nimetatuga võrdväärse informatsiooni, mis näitab igas omakapitali liigis aruandeperioodil toimunud muutusi ja iga omakapitali liigiga seotud õigusi, eeliseid ja piiranguid.

Kasumiaruanne

Aruandeperioodi kasum või kahjum

78. Kõik aruandeperioodi tulu- ja kuluobjektid arvatakse kasumisse või kahjumisse kui standard või tõlgendus ei näe ette teisiti.

79. Kõik aruandeperioodi tulu- või kuluobjektid sisalduvad tavaliselt kasumis või kahjumis. See hõlmab raamatupidamislike hinnangute muutuste mõju. Siiski võib olla olukordi, mil teatud objektid arvatakse jooksva perioodi kasumist või kahjumist välja. Standard IAS 8 käsitleb kahte sellist olukorda: vigade parandamine ja arvestusmeetodite muutuste mõju.

80. Teised standardid käsitlevad objekte, mis võivad vastata Raamistikus sätestatud tulude ja kulude mõistele, kuid on tavaliselt kasumist või kahjumist väja arvatud. Näideteks on ümberhindluse kasum (vaata standard IAS 16), välismaiste äriüksuste finantsaruannete ümberarvestusel tekkivad teatud kasumid ja kahjumid (vaata standard IAS 21) ning müügiootel finantsvarade ümberhindluse kasumid või kahjumid (vaata standard IAS 39).

Kasumiaruandes esitatavad andmed

81. Kasumiaruanne peab aruandeperioodi kohta sisaldama vähemalt järgmisi kirjeid: (a) müügitulu; (b) finantskulud; (c) kapitaliosaluse meetodil arvestatud sidus- ja ühisettevõtete kasumi- ja kahjumiosad; (d) lõpetatavate tegevusvaldkondadega seotud varade realiseerimisest või kohustiste tasumisest tulenev tulumaksu-eelne kasum või kahjum; (e) tulumaksu kulu; ja (f) kasum või kahjum.

82. Järgmised kirjed avalikustatkse kasumiaruandes aruandeperioodi kasumi või kahjumi jaotusena: (a) vähemusosalusele omistatav kasum või kahjum; ja (b) emaettevõtte omanikele omistatav kasum või kahjum.

83. Kasumiaruandes esitatakse täiendavaid kirjeid, alapealkirju ja vahesummasid, kui see on oluline majandusüksuse majandustulemuse mõistmiseks.

84. Kuna majandusüksuse mitmesuguste tegevuste, tehingute ja muude sündmuste mõjud erinevad sageduse, kasumi- või kahjumipotentsiaali ja prognoositavuse osas, aitab majandustulemuse elementide avalikustamine mõista saavutatud majandustulemust ja prognoosida järgmiste perioodide tulemusi. Kasumiaruandesse lisatakse täiendavaid kirjeid ning kirjete nimetusi või järjekorda muudetakse, kui see on vajalik majandustulemuse elementide selgitamiseks. Arvestama peab erinevate tulu- ja kuluelementide olulisust, olemust ja otstarvet. ►M12 Näiteks võib finantsasutus muuta nimetusi selleks, et pakkuda olulist teavet finantsasutuse tegevuse kohta. ◄ Tulu- ja kuluobjekte saldeeritakse ainult paragrahvi 32 tingimuste täitmise korral.

85. Majandusüksus ei tohi kasumiaruandes ega lisades esitada mingeid tulu- ja kuluobjekte erakorralise tulu või kuluna.

Kasumiaruandes või lisades esitatav informatsioon

86. Kui tulu- ja kuluobjektid on olulised, avalikustatakse nende olemus ja summa eraldi.

87. Tulu- ja kuluobjektide eraldi avalikustamist põhjustada võivad tingimused hõlmavad: (a) varude allahindlust neto realiseerimisväärtuseni või materiaalse põhivara allahindlust kaetava väärtuseni, samuti ka selliste allahindluste tühistamisi; (b) majandusüksuse tegevuste restruktureerimisi ja mis tahes restruktureerimiskulusid puudutavate eraldiste tühistamisi; (c) materiaalse põhivara objektide müüke; (d) investeeringute müüke; (e) lõpetatavaid tegevusvaldkondi; (f) kohtuvaidlustega kaasnevaid arveldusi; ja (g) muid eraldiste tühistamisi.

88. Majandusüksus esitab kulude analüüsi, mis põhineb kas kulude olemusel või nende otstarbel majandusüksuse tegevusess, kumb iganes neist annab tõepärast ja asjakohasemat teavet.

89. Majandusüksustel soovitatakse paragrahvis 88 ettenähtud analüüs esitada kasumiaruandes.

90. Kulud liigitatakse alajaotustesse, et tuua esile majandustulemuse elemendid, mis võivad erineda sageduse, kasumi- või kahjumipotentsiaali ja prognoositavuse poolest. See analüüs esitatakse ühel kahest võimalikust viisist.

91. Esimene analüüsiviis on olemuspõhine kululiigitusmeetod. Kasumiaruandes summeeritakse kulud vastavalt nende olemusele (näiteks amortisatsioon, materjalide ost, transpordikulu, töövõtjate hüvitised ja reklaamikulu) ja neid ei jaotata vastavalt majandusüksuse erinevatele funktsioonidele. Seda meetodit võib olla lihtne rakendada, sest kulude jaotamine otstarvete põhjal ei ole vajalik. Näide olemuspõhisest kululiigitusmeetodist:



Müügitulu X Muud tulud X Valmistoodete ja pooleli olevate tööde varude muutused X Kasutatud tooraine ja kaubad X Kulud töövõtjate hüvitistele X Amortisatsioonikulu X Muud kulud X Kulud kokku (X) Kasum X

92. Teine analüüsiviis on otstarbepõhine kululiigitusmeetod või “müüdud toodete maksumuse” meetod ja selles liigitatakse kulud nende otstarbe järgi müüdud toodete kuludeks või näiteks turustus- või halduskuludeks. Majandusüksus avalikustab selle meetodi kohaselt vähemalt oma müüdud toodete maksumuse teistest kuludest eraldi. See meetod annab kasutajatele asjakohasemat teavet kui olemuspõhine kululiigitusmeetod, kuid kulude jaotamine otstarbe järgi võib olla meelevaldne ja suurel määral hinnanguline. Näide otstarbepõhisest kululiigitusest:



Müügitulu X Müüdud toodete maksumus (X) Brutokasum X Muud tulud X Jaotuskulud (X) Halduskulud (X) Muud kulud (X) Kasum X

93. Otstarbepõhist kululiigitusmeetodit kasutavad majandusüksused peavad avalikustama lisainformatsiooni kulude olemuse kohta, sealhulgas amortisatsioonikulu ja kulud töövõtjate hüvitistele.

94. Otstarbepõhise ja olemuspõhise kululiigitusmeetodi vahel tehtav valik sõltub ajaloolistest ja tootmisharuga seotud teguritest ning majandusüksuse olemusest. Mõlemad meetodid toovad esile need kulud, mis võivad otseselt või kaudselt muutuda seoses majandusüksuse müügi- või tootmistasmega. Kuna mõlemal meetodil on erinevate majandusüksuse tüüpide puhul oma eelised, eeldab käesolev standard, et juhtkond valib kõige asjakohasema ja usaldusväärsema esitusviisi. Otstarbepõhist kululiigitust kasutades on siiski nõutav lisainformatsiooni esitamine kulude olemuse kohta, sest see on kasulik tulevaste rahavoogude prognoosimiseks. Paragrahvis 93 on “töövõtja hüvitised” sama tähendusega nagu standardis IAS 19 Töövõtjate hüvitised.

95. Majandusüksus peab kas kasumiaruandes või omakapitali muutuste aruandes või nende lisades avalikustama dividendide summa, mis on aruandeperioodi jooksul kajastatud väljamaksena osanikele ning vastava summa ühe aktsia kohta.

Omakapitali muutuste aruanne

96. Majandusüksus esitab omakapitali muutuste aruande, mis näitab: (a) perioodi kasumit või kahjumit; (b) kõik perioodi tulu ja kulu objektid, mis teiste standardite või tõlgenduste nõuete kohaselt on otse omakapitalis kajastatud, ja nende objektide kogusumma; (c) perioodi kogutulu ja –kulu (arvutatud (a) ja (b) summana), mis on näidatud eraldi emaettevőtte omanikele omistatava osa ja vähemusosalusele omistatava osa kogusummadena; ja (d) iga omakapitali komponendi kohta arvestusmeetodite muutuste ja vigade parandamiste kajastamise mõju kooskõlas standardiga IAS 8. Ainult neid kirjeid sisaldavat omakapitali muutuste aruannet nimetatakse kajastatud tulude ja kulude aruandeks.

97. Samuti esitab majandusüksus kas omakapitali muutuste aruandes vői lisades: (a) tehingud omanikega, kellel on võime omanikena käituda, näidates eraldi väljamaksed omanikele; (b) jaotamata kasumi (see on akumuleeritud kasumi või kahjumi) saldo perioodi alguses ja bilansikuupäeval ja sellel perioodil toimunud muutused; ja (c) kõigi sissemakstud omakapitali liikide ja kõigi reservide bilansiliste maksumuste võrdlus perioodi alguses ja lõpus, avalikustades igat muutust eraldi.

98. Muutused majandusüksuse omakapitalis kahe bilansipäeva vahel peegeldavad netovara suurenemist või vähenemist aruandeperioodil. Välja arvatud muutused, mis tulenevad tehingutest omanikega, kellel oma võime omanikuna käituda (sellised, nagu omakapitali sissemaksed, majandusüksuse omakapitaliinstrumentide tagasiostmine ja dividendid) ja selliste tehingutega otseselt seotud kulutustest, peegeldab omakapitali üldine muutus majandusüksuse tegevusest tulenevaid perioodi tulusid ja kulusid (olenemata kas need tulud ja kulud on kajastatud kasumiaruandes või otse omakapitali muutusena).

99. Käesolev standard nõuab, et kõik perioodi tulud ja kulud sisalduksid kasumis või kahjumis, välja arvatud sel juhul, kui mõni muu standard või tõlgendus nõuab teisiti. Teised standardid nõuavad mõnede tulude ja kulude (nagu ümberhindamise kasumid või kahjumid, teatud valuutakursside muutused, kasumid või kahjumid müügiootel finantsvarade ümberhindlusest ning nendega seotud tasumisele kuuluva tulumaksu ja edasilükkunud tulumaksu summad) kajastamist otse omakapitali muutustena. Kuna on oluline võtta arvesse kõiki tulusid ja kulusid majandusüksuse finantsseisundi muutuste hidamisel kahe bilansipäeva vahel, nõuab käesolev standard omakapitali muutuste aruande esitamist, mis tõstab esile majandusüksuse kogukasumi ja –kahjumi, kaasa arvatud selle osa, mis on kajastatud otse omakapitalis.

100. IAS 8 nõuab tagasiulatuvaid arvestusmeetodite muutuste mõjuga seotud korrigeerimisi nii suures ulatuses kui see on teostatav, välja arvatud juhul, kui üleminekutingimused mõnes teises standardis või tõlgenduses nõuavad teistmoodi. Samuti nõuab IAS 8, et korrigeerimised vigade parandamiseks tehtaks tagasiulatuvalt nii suures ulatuses kui see on teostatav. Tagasiulatuvad korrigeerimised tehakse läbi jaotamata kasumi saldo, välja arvatud juhul, kui standard või tõlgendus nõuab mõne muu omakapitali komponendi tagasiulatuvat korrigeerimist. Paragrahv 96(d) nõuab omakapitali muutuste aruandes kõigi omakapitali komponentidele tehtud kogukorrigeerimise, mis tuleneb eraldi arvestusmeetodite muutustest ja vigade parandamisest, avalikustamist. Need korrigeerimised avalikustatakse iga eelnenud perioodi kohta ja aruandeperioodi alguse seisuga.

101. Nõudeid paragrahvudes 96 ja 97 võib täita mitmel moel. Üks näide on veergvorming, milles võrreldakseomakapitali iga elemendi alg- ja lõppsaldot. Teine vőimalus on esitada omakapitali muutuste aruandes vaid paragrahvis 96 väljatoodud elemendid. Sellise lähenemise korral näidatakse paragrahvis 97 kirjeldatud elemendid ära lisades.

Rahavoogude aruanne

102. Rahavoogude informatsioon annab funantsaruannete kasutajatele aluse hinnata majandusüksuse võimet genereerida raha ja raha ekvivalente ja tema vajadust neid rahavooge kasutada. IAS 7 Rahavoogude aruandedsätestab nõuded rahavoogude aruande ja sellega seotud informatsiooni avalikustamiseks.

Lisad

Struktuur

103. Lisad: (a) esitavad informatsiooni finantsarannete koostamise aluste ja konkreetsete arvestusmeetodite kohta kooskõlas paragrahvidega 108–115; (b) avalikustavad rahvusvaheliste finantsaruandlusstandarditega nõutud informatsiooni, mis ei ole esitatud bilansis, kasumiaruandes, omakapitali muutuste aruandes ega rahavoogude aruandes; ja (c) annavad täiendavat informatsiooni, mis ei ole esitatud bilansis, kasumiaruandes, omakapitali muutuste aruandes ega rahavoogude aruandes, aga mis on asjakohane nendest arusaamiseks.

104. Lisad tuleb, nii palju kui võimalik, esitada süstemaatiliselt. Iga bilansi, kasumiaruande, omakapitali muutuste aruande ja rahavoogude aruande kirje juures peavad olema ristviited lisades sisalduvale selle kirjega seotud informatsioonile.

105. Lisad esitatakse tavaliselt järgnevalt toodud järjekorras, mis aitab kasutajatel finantsaruandeid paremini mõista ja neid teiste majandusüksuste finantsaruannetega võrrelda: (a) kinnitus aruannete rahvusvahelistele finantsaruandlusstandarditele vastavuse kohta (vaata paragrahv 14); (b) kokkuvõte olulistest rakendatud arvestusmeetoditest (vaata paragrahv 108); (c) toetav informatsioon bilansis, kasumiaruandes, omakapitali muutuste aruandes ja rahavoogude aruandes esitatud objektide kohta nende aruannete ja kirjete esitamise järjekorras; ja (d) muud avalikustatav informatsioon, sealhulgas: (i) tingimuslikud kohustised (vaata IAS 37) ja kajastamata lepingulised siduvad tulevikukohustused; ja (ii) mittefinantsinformatsioon, näiteks majandusüksuse finantsriskide juhtimise eesmärgid ja poliitikad (vaata ►M12 IFRS 7 ◄ ).

106. Mõnes olukorras võib osutuda vajalikuks või soovitavakse muuta kirjete järjestust lisades. Näiteks võib informatsiooni kasumiaruandes kajastatud õiglaste väärtuste muutuste kohta koos finantsinstrumentide lunastustähtaegu käsitletavate andmetega, kuigi esimesed on seotud kasumiaruandega ja viimased bilansiga. Siiski säilitatakse lisades süstemaatiline struktuur niipalju kui võimalik.

107. Lisad, mis annavad informatsiooni finantsaruannete koostamise aluste ja konkreetsete arvestusmeetodite kohta võivad olla esitatud finantsaruannete eraldi komponendina.

Arvestusmeetodite avalikustamine

108. Majandusüksus avalikustab kokkuvõtte olulistest arvestusmeetoditest: (a) finantsaruannete koostamisel kasutatud mõõtmisalus (või -alused); ja (b) muud kasutatud arvestusmeetodid, mis on olulised finantsaruande mõistmiseks.

109. Kasutajatele on oluline teada finantsaruannetes kasutatud mõõtmisalust või -aluseid (näiteks algne soetumusmaksumus, hetkemaksumus, neto realiseerimisväärtus, õiglane väärtus või kaetav maksumus), kuna see, millistel alustel on finantsaruanne koostatud, mõjutab oluliselt nende analüüsi. Kui finantsaruandes on kasutatud enamat kui ühte mõõtmisalust, näiteks kui konkreetseid varaliike hinnatakse ümber, piisab nende varade ja kohustiste liikidele näitamisest, mille suhtes üht või teist mõõtmisalust rakendatakse.

110. Otsustades selle üle, kas konkreetne arvestusmeetod tuleks avalikustada, kaalub juhtkond, kas see avalikustamine aitab kasutajatel mõista, kuidas tehingud, muud sündmused ja tingimused peegelduvad majandusüksuse finantstulemuses ja finantsseisundis. Konkreetsete arvestusmeetodite avalikustamine on kasutajaile eriti kasulik, kui need meetodid on valitud standardites ja tõlgendustest lubatud alternatiivide hulgast. Näiteks informatsiooni avalikustamist selle kohta, kas majandusüksus kajastab oma osalust ühiselt kontrollitud majandusüksuses kasutades proportsionaalset konsolideerimist või kapitaliosaluse meetodit (vaata IAS 31 Osalemine ühisettevõtmistes). Mõned standardid nõuavad spetsiifiliselt konkreetsete arvestusmeetodite avalikustamist, kaasa arvatud juhtkonnapoolsed valikud erinevate lubatud meetodite vahel. Näiteks nõuab IAS 16 materiaalsete põhivarade liikide mõõtmisaluste avalikustamist. IAS 23 Laenukasutuse kulutusednõuab informatsiooni avalikustamist selle kohta, kas laenukasutuse kulutused on koheselt kajastatud kuluna või kapitaliseeritud tingimustele vastavate varaobjektide soetusmaksumuse osana.

111. Iga majandusüksus otsustab oma äritegevusest lähtudes, milliste arvestusmeetodite avalikustamist võib tema finantsaruannete kasutajad eeldada sellise majandusüksuse tüübi puhul. Näiteks võib eeldada, et tulumaksu objektiks olevad majandusüksused avalikustavad arvestusmeetodi tulumaksu, kaasa arvatud edasilükkunud tulumaksukohustise ja –vara, kajastamise kohta. Kui majandusüksusel on olulisi välismaiseid äriüksusi või tehinguid välisvaluutas, eeldatakse valuutakursi muutustest tekkinud kasumi ja kahjumi kajastamise arvestusmeetodite avalikustamist. Äriühenduste puhul avalikustatakse firmaväärtuse ja vähemusosaluse arvestusmeetodid.

112. Arvestusmeetod võib olla oluline majandusüksuse äritegevuste olemusest tulenevalt isegi siis, kui aruandeperioodi ja eelnevate perioodide summad ei ole olulised. Samuti on asjakohane avalikustada kõik olulised arvestusmeetodid, mis ei ole rahvusvaheliste finantsaruandlusstandardite poolt spetsiifiliselt nõutud, aga mida majandusüksus on otsustanud rakendada vastavalt standarsile IAS 8.

113. Majandusüksus peab avalikustama oluliste arvestusmeetodite kokkuvõttes või muudes lisades juhtkonnapoolsed otsused, eraldi nendest, mis sisaldavad hinnanguid (vaata paragrahv 116), mis on tehtud finantsaruannetes kajastatud summadele kõige olulisemat mõju avaldanud arvestusmeetodite rakendamisel.

114. Arvestusmeetodite rakendamisel teeb juhtkond mitmesuguseid otsuseid, eraldi nendest, mis hõlmavad hinnanguid, mis võivad oluliselt mõjutada finantsaruannetes kajastatud summasid. Näiteks teeb juhtkond otsuseid, et määrata: (a) kas finantsvarad on lunastustähtajani hoitav investeering; (b) millal kantakse teistele majandusüksustele üle sisuliselt kőik finantsvarade ja renditavate varade omamisega seotud märkimisväärsed riskid ja hüved; (c) kas konkreetsed kaupade müügid on sisult finantseerimiskokkulepped ja ei tekita seega müügitulu; ja (d) kas ettevõtte ja eriotstarbelise majandusüksuse vahelise suhte olemus viitab sellele, et ettevõte kontrollib eriotstarbelist majandusüksust.

115. Osa kooskõlas paragrahviga 113 avalikustatud informatsioon on nõutud teiste standardite poolt. Näiteks nõuab IAS 27, et majandusüksus avalikustaks põhjused, miks majandusüksuse osalusega ei kaasne kontrolli seoses investeerimisobjektiga, mis ei ole tütarettevõte, kuigi majandusüksus omab otseselt või kaudselt läbi tütarettevõtete enam kui poolt investeerimisobjekti hääleõigusest või potentsiaalsest hääleõigusest. IAS 40 nõuab, et avalikustataks ettevõttes välja töötatud kriteeriumid, mille alusel tehakse vahet kinnisvarainvesteeringute ja omaniku poolt kasutatava kinnisvara või tavapärase majandustegevuse käigus müügiks hoitava kinnisvara vahel.

Hinnangute peamised allikad

116. Majandusüksus peab lisades avalikustama informatsiooni tulevikku puudutavatest peamistest eeldustest ja muudest hinnangute peamistest allikatest bilansipäeval, millel on märkimisväärne risk olla olulise põhjuseks varade ja kohustiste bilansiliste maksmuste korrigeerimisele järgmisel finantsaastal. Sõltuvalt neist varadest ja kohustistest peavad lisad sisaldama detaile: (a) nende olemusest; ja (b) nende bilansilise maksumuse kohta bilansipäeval.

117. Mõnede varade ja kohustiste bilansiliste maksumuste määramine nõuab hinnanguid ebakindlate tulevikusündmuste mõjude kohta nendele varadele ja kohustistele bilansipärval. Näiteks hiljutiste turuhindade, mida kasutatakse järgnevate varade ja kohustiste hindamisel, puudumisel, on vajalikud tulevikku suunatud hinnangud mõõtmaks materiaalse põhivara liikide kaetavat väärtust, varude tehnoloogilise iganemise mõju, käimasoleva kohtuasja tulemustega seotud eraldiste mõju ja selliste pikaajaliste töövõtjate hüvitiste nagu pensionikohustused mõju. Need hinnangud hõlmavad eeldusi selliste objektide kohta nagu rahavoogude või kasutatud diskontomäärade riskikorrigeerimised, tulevased muutused palkades ja tulevased muutused teisi kulutusi mõjutavates hindades.

118. Peamised eeldused ja hinnangute muud peamised allikad, mis on avalikustatud vastavalt paragrahvile 116, on seotud hinnangutega, mis nõuavad juhtkonnalt kõige raskemaid, subjektiivsemaid või keerulisemaid otsuseid. Kuna tõuseb varieeruvate asjaolude ja eelduste arv, mis puudutavad ebakindluste võimalikku tulevast lahendust, muutuvad need otsused subjektiivsemaks ja keerulisemaks ja nendele vastavalt suurenevad harilikult ka olulised korrigeerimised varade ja kohustiste bilansilistes maksumustes.

119. Paragrahvis 116 tootud avalikustatav informatsioon ei ole nõutud varade ja kohustiste osas, millel on märkimisväärne risk, et nende bilansilised maksumused võivad oluliselt järgmise finantsaasta sees muutuda, kui need varad ja kohustised on bilansipäeval mõõdetud hiljutistel turuhindadel baseeruvas õiglases väärtuses (nende õiglased väärtused võivad järgmise finantsaasta sees oluliselt muutuda, kuid need muutused ei tekiks eeldustest või hinnangute muudest allikatest bilansipäeval).

120. Paragrahvis 116 toodud avalikustatav informatsioon tuleb esitada viisil, mis aitab finantsaruannete kasutajatel mõista juhtkonna poolt tehtud otsuseid tuleviku kohta ja hinnangute muude allikate kohta. Antud informatsiooni olemus ja ulatus varieerub vastavalt eelduste ja muude asjaolude olemusele. Näited avalikustatud informatsiooni tüüpidest on: (a) eelduste või muude hinnangute olemus; (b) bilansiliste maksumuste tundlikkus nende arvutustel meetodite, eelduste ja hinnangute suhtes, kaasa arvatud tundlikkuse põhjused; (c) eeldatav lahendus ebakindlusele ja põhjendatult võimalike tulemuste vahemik järgmisel finantsaastal seoses mõjutatud varade ja kohustiste bilansiliste maksumustega; ja (d) seletus muutustele varem tehtud eeldustes, mis puudutavad neid varasid ja kohustisi, kui ebakindlus jääb lahendamata.

121. Eelarve informatsiooni või prognoose ei ole vaja avalikustada paragrahvis 116 nõutud informatsiooni avalikustamisel.

122. Kui on peamiste eelduste või hinnangute muude peamise allikate võimalike mõjude ulatuse avalikustamine bilansipäeva seisuga ei ole teostatav, avalikustab majandusüksus olemasolevatele teadmistele toetudes, et on põhjendatult võimalik, et järgmise finantsaasta tulemused, mis erinevad eeldustest, võivad nõuda nendega seotud varade või kohustiste bilansilise maksumuse olulist korrigeerimist. Kõigil juhtudel avalikustab majandusüksus spetsiifilise vara või kohustise (või varade ja kohustiste liigi), mis on eelduste poolt mõjutatud, bilansilise maksumuse ja olemuse.

123. Paragrahvis 113 nõutud avalikustatav informatsioon konkreetsete juhtkonnapoolsete otsuste kohta majandusüksuse arvestusmeetodite rakendamisel ei ole seotud paragrahvis 116 nõutud avalikustatava informatsiooniga hinnangute peamiste allikate kohta.

124. Mõnede peamiste eelduste avalikustamine, mis muidu oleks nõutud kooskõlas paragrahviga 116, on nõutud teiste standardite poolt. Näiteks IAS 37 nõuab, et konkreetsetes olukordades avalikustataks tuleviku sündmusi puudutavad peamised eeldused, mis mõjutavad eraldiste liike. ►M12 IFRS 7 ◄ nõuab, et avalikustataks olulised eeldused, mida rakendati õiglases väärtuses kajastatavate finantsvarade ja finantskohustiste õiglaste väärtuste hindamisel. IAS 16 nõuab, et avalikustataks olulised eeldused, mida rakendati materiaalse põhivara ümberhinnatud objektide õiglase väärtuse hindamisel.

▼M12

Kapital

124A. Ettevõte peab avalikustama informatsiooni, mis võimaldaks tema finantsaruannete kasutajal hinnata ettevõtte kapitali juhtimise eesmärke, poliitikat ja protsesse.

124B. Paragrahvi 124A nõuete järgimiseks peab ettevõte avalikustama: a) Kirjeldava informatsiooni oma kapitali juhtimise eesmärkidest, poliitikast ja protsessidest, sealhulgas, kuid mitte üksnes: i) juhitava kapitali kirjelduse; ii) kui ettevõttele on väljastpoolt kehtestatud kapitalinõudeid, nende nõuete olemuse ning kuidas need nõuded on kaasatud kapitali juhtimisse; ning iii) kuidas ettevõte täidab oma kapitali juhtimise eesmärke. b) kokkuvõtliku koguselise informatsiooni juhitava kapitali kohta. Mõned ettevõtted loevad mõningaid finantskohustisi (näiteks mõnda allutatud laenude liiki) kapitali osaks. Teised ettevõtted ei vaatle kapitalina mõningaid omakapitali osi (näiteks rahavoo riskimaandamisinstrumentidest tulenevaid osi). c) kõik punktis a ja b võrreldes eelmise perioodiga toimunud muudatused. d) kas ettevõte oli perioodi jooksul vastavuses talle väljastpoolt kehtestatud kapitalinõuetega. e) kui ettevõte ei olnud vastavuses selliste väljastpoolt kehtestatud kapitalinõuetega, siis sellise mittevastavuse tagajärjed. Nimetatud avalikustatav informatsioon peab tuginema ettevõtte sisesel teabel, mida jagatakse ettevõtte tippjuhtkonnale.

124C. Ettevõte võib juhtida kapitali mitmel erineval viisil ning talle võib olla kehtestatud erinevaid kapitalinõudeid. Näiteks võib segakontserni kuuluda kindlustuse ja pangandusega tegelevaid ettevõtteid ning need ettevõtted võivad tegutseda mitmes õigussüsteemis. Kui kapitalinõuete ja kapitali juhtimise viiside kohta avaldatav koondteave ei annaks kasulikku informatsiooni või moonutaks finantsaruande kasutajate arusaamist ettevõtte kapitali ressurssidest, peab ettevõte avaldama teavet iga talle kehtestatud kapitalinõude kohta eraldi.

▼M5

Muu avalikustatav informatsioon

125. Majandusüksus peab lisades avalikustama: (a) dividendide summa, mille kohta on tehtud jaotusettepanek või mille jaotamine on välja kuulutatud enne kui finantsaruanded said avaldamiseks heakskiidu, aga mida ei ole kajastatud aruandeperioodi väljamaksena omanikele, ja sellega seotud summa aktsia kohta; ja (b) eelisaktistae kõikide mittekajastatud kumulatiivsete dividendide summa.

126. Majandusüksus peab avalikustama järgmise informatsiooni, kui seda ei ole avalikustatud mujal finantsaruannetes: (a) majandusüksuse alaline asukoht ja õiguslik vorm, põhiasukohariik ja registreeritud asukoha aadress (või peamine tegevuskoht, kui see erined registreeritud asukohast); (b) majandusüksuse äritegevuse ja põhitegevusvaldkondade kirjeldus; ja (c) emaettevõtte ja kogu kontserni emaettevõtte nimi.

JÕUSTUMISKUUPÄEV

127. Majandusüksus peab käesolevat standardit rakendama majandusaastatele, mis algavad 1. jaanuaril 2005 või peale seda. Varasem rakendamine on soovitatav. Kui majandusüksus rakendab käesolevat standardit perioodile, mis algab enne 1. jaanuari 2005, peab ta selle asjaolu avalikustama.

IAS 1 (MUUDETUD 1997) ANNULLEERIMINE

128. Käesolev standard asendab IAS 1 Finantsaruannete esitaminemuudetud 1997.

LISA

Parandused teistes standardites ja tõlgendustes

Käesolevas lisas toodud parandusi tuleb rakendada majandusaastatele, mis algavad 1. jaanuarist 2005 või hiljem. Kui majandusüksus rakendab käesolevat standardit varasemale perioodile, rakenduvad sellele varasemale perioodile ka järgnevalt toodud parandused.

A1. Rahvusvahelistes finantsaruandlusstandardites, kaasa arvatud detsembri 2003 jõusolevates rahvusvahelistes raamatupidamisstandardites ja tõlgendustes: (a) muudetakse viited “puhaskasumi või -kahjum” viideteks “kasum või kahjum”. (b) muudetakse viited “finantsaruannete lisad” viideteks “lisad”; ja (c) muudetakse viited “omakapital” viideteks “sissemakstud omakapital”.

A2. [Parandus üksnes standardi puhul mitte rakendatav]

A3. Standardi IAS 12 Tulumaksparagrahve 69 ja 70 on kustutatud.

A4. Standardi IAS 19 Töövõtjate hüvitisedparagrahvi 23 on muudetud järgmiselt: 23. Kuigi käesolev standard ei nõua spetsiifilisi avalikustamisi töövõtjate lühiajaliste hüvitiste kohta, võivad avalikust nõuda teised standardid. Näiteks IAS 24 Seotud osapooli käsitleva informatsiooni avalikustaminenõuab informatsiooni avalikustamist juhtivpersonali liikmetele makstavate töövõtjate hüvitiste kohta. IAS 1 Finantsaruannete esitaminenõuab töövõtjate hüvitistega seotud kulude avalikustamist.

A5. [Parandus üksnes standardi puhul mitte rakendatav]

A6. Standardit IAS 34 Vahearuandluson parandatud alljärgnevalt: Paragrahvi 5 on parandatud järgmiselt: 5. IAS 1 sätestab, et täismahus finantsaruanne hõlmab järgnevaid komponente: (a) bilanss; (b) kasumiaruanne; (c) omakapitali muutuste aruanne, mis näitab kas: (i) kõiki muutusi omakapitalis, või (ii) muutusi omakapitalis, välja arvatud need, mis tulenevad tehingutest omanikega, kes käituvad oma võimete kohaselt omanikuna; (d) rahavoogude aruanne; ja (e) lisad, mis koosnevad olulisemate arvestusmeetodite kokkuvõttest ja teistest selgitavatest lisadest. Paragrahvi 12 on parandatud järgmiselt: 12. IAS 1 annab juhiseid finantsaruannete struktuuri kohta. Standardi IAS 1 Rakendusjuhend toob näiteid, kuidas bilanss, kasumiaruanne ja omakapitali muutuste aruanne võivad olla esitatud. Paragrahvi 13 on parandatud järgmiselt: 13. IAS 1 nõuab omakapitali muutuste aruande esitamist majandusüksuse finantsaruannetes eraldi komponendina ja lubab näidata informatsiooni muutuste kohta omakapitalis, mis tulenevad tehingutest omanikega, kes oma võimete kohaselt käituvad omanikena, (kaasa arvatud väljamaksed omanikele) kas omakapitali muutuste aruandes või selle lisades. Majandusüksus peab vahearuandes kasutama omakapitali muutuste aruande osas samasugust formaati nagu oma viimases aastaaruandes.

A7. Standardi IAS 35 Lõpetatavad tegevusvaldkonnadparagrahve 39 ja 40 on parandatud järgmiselt: 39. Paragrahvidega 27–37 nõutud avalikustatava informatsiooni, välja arvatud lõpetatud tegevusvaldkondadega seotud varade ja kohustiste realiseerimisest saadud tulumaksueelse kasumi või kahjumi vastavalt paragrahvile 31(a), võib esitada kas bilansis, kasumiaruandes või omakapitali muutuste aruandes või nende lisades. 40. IAS 1 Finantsaruannete esitaminenõuab lõpetatud tegevusvaldkondadega seotud varade ja kohustiste realiseerimisest saadud tulumaksueelse kasumi või kahjumi esitamist kasumiaruandes. Paragrahvidega 27(f) ja (g) nõutud informatsiooni on soovitatav avalikustada vastavalt kasumiaruandes ja rahavoogude aruandes.

A8. [Parandus üksnes standardi puhul mitte rakendatav]

A9. Standardit IAS 41 Põllumajanduson muudetud alljärgmiselt: Paragrahv 39 on kustutatud. Paragrahvi 53 on parandatud järmiselt: 53. Põllumajandustegevus on tihti seotud ilmastikust, haigustest ja muudest looduslikest asjaoludest tingitud riskidega. Kui toimub sündmus, mis põhjustab olulise tulu või kulu, avalikustatakse selle tulu või kulu olemus ja summa vastavalt standardile IAS 1 Finantsaruannete esitamine. Näiteks toimitakse nii viirushaiguse puhangu, üleujutuste, ränga põua või külma ja putukate rünnaku korral.

A10. [Parandus üksnes standardi puhul mitte rakendatav]

A11. Tõlgenduse SIC-32-s Immateriaalne vara - kulutused veebileheküljeleparagrahvi 5 on parandatud järgmiselt: 5. Seda tõlgendust ei rakendata veebileheküljega seotud riistvara (näiteks veebiserverid, katsetamisserverid, tootmisserverid ja internetiühendused) ostmis-, arendus- ja halduskulutustele. Selliste kulutuste üle peetakse arvestust kooskõlas standardiga IAS 16. Kui majandusüksusel tekivad lisaks kulutused ka seoses tasudega veebilehekülge haldavale internetiteenuse pakkujale, siis kajastatakse need kulutused standardi IAS 1.78 ja Raamistikukohaselt kuluna teenuste saamise hetkel.

RAHVUSVAHELINE RAAMATUPIDAMISSTANDARD 2

Varud

SISUKORD Eesmärk Rakendusala Mõisted Varude mõõtmine Varude soetusmaksumus Ostukulutused Töötlemiskulutused Muud kulutused Teenuse osutaja varude soetusmaksumus Bioloogiliste varade kaasabil saadud põllumajandustoodangu soetusmaksumus Varude soetusmaksumuse mõõtmise meetodid Soetusmaksumuse arvestusmeetodid Neto realiseerimisväärtus Kuluna kajastamine Avalikustatav informatsioon Jõustumiskuupäev Muudest seisukohtadest taganemine

See muudetud standard asendab IAS 2 (muudetud 1993) Varudja seda tuleks rakendada aastastele perioodidele alates 1. jaanuarist 2005 või hiljem. Varasem rakendamine on soovitatav.

EESMÄRK

1. Käesoleva standardi eesmärk on kehtestada varude raamatupidamiskäsitlus. Varude arvestuse põhiküsimuseks on soetusmaksumuse suurus, milles vara kajastada ja edasi kanda kuni seonduvate tulude kajastamiseni. Käesolev standard annab praktilisi juhiseid soetusmaksumuse määramise ning nende järgneva kuluna kajastamise kohta, kaasa arvatud allahindlus neto realiseerimisväärtuseni. Standard annab juhiseid ka soetusmaksumuse arvestusmeetodite kohta, mida kasutatakse varude soetusmaksumuse määramiseks.

RAKENDUSALA

2. Käesolevat standardit rakendatakse kõikide varude suhtes, välja arvatud: a) lõpetamata toodangut, mis tekib ehituslepingute, kaasa arvatud otseselt seotud teeninduslepingute raames (vt IAS 11Ehituslepingud); b) finantsinstrumente; ja c) põllumajandustegevusega seotud bioloogilisi varasid ja põllumajandustoodangut lõikuse hetkel (vt IAS 41Põllumajandus).

3. Käesolevat standardit ei rakendata varude mõõtmisele, mida omavad: a) põllumajandus- ja metsandussaaduste, põllumajandustoodangu lõikuse hetkel ning mineraalide ja mineraaltoodete omanikud määrani, mil neid mõõdetakse neto realiseerimisväärtuses vastavalt nende majandusharude heale tavale. Kui neid varusid mõõdetakse neto realiseerimisväärtuses, kajastatakse sellise väärtuse muutust sellel aruandeperioodil kasumis või kahjumis. b) kaupmehed, kes mõõdavad oma varusid õiglases väärtuses miinus müügikulud. Kui neid varusid mõõdetakse õiglases väärtuses miinus müügikulud, kajastatakse õiglase väärtuse muutust miinus müügikulud sellel aruandeperioodil kasumis või kahjumis.

4. Paragrahvi 3 punktis a nimetatud varusid mõõdetakse teatud tootmisetapis neto realiseerimisväärtuses. See toimub näiteks juhul, kui põllumajanduskultuurid on koristatud või mineraalid kaevandatud ning nende müük on kindlustatud forward-lepingu või riikliku garantiiga, või kui eksisteerib aktiivne turg ning müügi ebaõnnestumise oht pole märkimisväärne. Sellised varud ei kuulu ainult käesoleva standardi mõõtmisnõuetesse.

5. Kaupmehed, kes ostavad või müüvad kaupa teistele või omal käel. Paragrahvi 3 punktis b nimetatud varud on tavaliselt omandatud lähituleviku müügi eesmärgil ja kasumi tekitamiseks hinnas või kaupmehe määras kõikumise arvelt. Kui neid varusid mõõdetakse õiglases väärtuses miinus müügikulud, ei kuulu need ainult käesoleva standardi mõõtmisnõuetesse.

MÕISTED

6. Käesolevas standardis kasutatakse järgmisi mõisteid järgmises tähenduses: Varud on varad, mida: a) hoitakse müümiseks tavapärase äritegevuse käigus; b) parajasti toodetakse niisuguse müümise eesmärgil; või c) materjalid või tarvikud, mida tarbitakse tootmisprotsessis või teenuste osutamisel. Neto realiseerimisväärtus on tavapärases äritegevuses kasutatav hinnanguline müügihind, millest on maha arvatud toote lõpetamiseks ja müügi sooritamiseks vajalikud hinnangulised kulutused. Õiglane väärtus on summa, mille eest on teadlike, huvitatud ja mitteseotud poolte vahelises tehingus võimalik vahetada vara või arveldada kohustist.

7. Neto realiseerumisväärtus viitab netosummale, mida majandusüksus eeldab realiseerida varude müügist tavapärase äritegevuse käigus. Õiglane väärtus peegeldab summat, mille eest samu varusid võiks vahetada teadlike ja huvitatud mitteseotud ostjate ja müüjate vahel turul. Esimene on üksusespetsiifiline väärtus; viimane ei ole. Varude neto realiseerimisväärtus võib mitte võrduda õiglase väärtusega miinus müügikulud.

8. Varud hõlmavad ostetud ja edasimüügiks hoitavaid kaupu, kaasa arvatud näiteks jaemüüja ostetud ja edasimüügiks hoitav kaup või edasimüügiks hoitav maa ja muu vara. Samuti kuuluvad varude hulka majandusüksuse toodetud valmistoodang või tootmises olev lõpetamata toodang ning ka materjalid ja tarvikud, mis ootavad kasutamist tootmisprotsessis. Teenuste osutaja puhul hõlmavad varud teenuse kulutusi, mida kirjeldatakse paragrahvis 19 ja mille kohta majandusüksus ei ole veel kajastanud nendega seotud tulu (vt IAS 18 Tulu).

VARUDE MÕÕTMINE

9. Varusid tuleb mõõta kas soetusmaksumuses või neto realiseerimisväärtuses, sõltuvalt sellest, kumb on madalam.

Varude soetusmaksumus

10. Varude soetusmaksumus sisaldab kõiki ostu-, töötlemis- ja muid kulutusi, milleta varud ei oleks praeguses asukohas ega seisukorras.

Ostukulutused

11. Varude ostukulutuste hulka kuuluvad ostuhind, imporditollimaksud ja muud maksud (mida maksuamet majandusüksusele hiljem ei tagasta) ning transpordi-, käitlemis- ja muud lõpetatud toodangu, materjalide ja teenuste soetamisega otseselt seotud kulutused. Kaubanduslikud allahindlused, mahahindlused ja muud sellised hinnaalandused arvatakse ostukulutuste määramisel maha.

Töötlemiskulutused

12. Varude töötlemiskulutuste hulka kuuluvad toodanguühikutega otseselt seotud kulud, näiteks otsesed tööjõukulud. Need sisaldavad ka materjali valmistoodanguks muundamisel tekkivaid süstemaatiliselt toodetele jagatavaid tootmise püsivaid ja muutuvaid üldkulusid. Püsivad tootmislikud üldkulud on need kaudsed toodangu kulud, mis olenemata toodangu mahust jäävad suhteliselt muutumatuks, näiteks tehase hoonete ja seadmete amortisatsioon ja hooldus ning tehase juhtimis- ja halduskulud. Muutuvad tootmislikud üldkulud on need kaudsed toodangu kulud, mis muutuvad otseselt või peaaegu otseselt koos muutustega toodangu mahus, näiteks kaudsed materjalikulud ja kaudsed tööjõukulud.

13. Püsivate tootmislike üldkulude jaotamine töötlemiskulutustele põhineb tootmisseadmete normaalvõimsusel. Normaalvõimsus on teatud ajaperioodide või sessioonide jooksul normaalsetes tingimustes keskmine eeldatavalt toodetav toodang, arvestades regulaarsest hooldusremondist tekkivat võimsuskadu. Tegelikku tootmisvõimsuse taset võib kasutada juhul, kui see on ligilähedane normaalvõimsusele. Igale toodanguühikule jaotatud püsivate üldkulude maht ei suurene madala tootmistaseme või tootmisseisakute tõttu. Jaotamata üldkulusid kajastatakse kuludena nende tekkimise perioodil. Ebatavaliselt kõrge tootmismahuga perioodidel vähendatakse igale toodanguühikule jaotatud püsivate üldkulude mahtu nii, et varude maksumus ei kujuneks soetusmaksumusest kõrgemaks. Muutuvad tootmislikud üldkulud jaotatakse igale toodanguühikule tootmisseadmete tegeliku kasutamise alusel.

14. Tootmisprotsessis võidakse toota samaaegselt mitut toodet. See toimub näiteks ühistoodete tootmisel või juhul, kui väljundiks on põhi- ja kõrvaltoode. Kui iga toote töötlemiskulutusi pole võimalik eraldi määratleda, jaotatakse need toodetele põhjendatud ja järjepideval viisil. Jaotamine võib näiteks põhineda iga toote suhtelisel müügiväärtusel kas tootmisprotsessi etapis, mil tooted muutuvad üksteisest eristatavaks, või tootmise lõppjärgus. Enamik kõrvaltooteid on oma laadilt ebaolulised. Sellisel juhul mõõdetakse neid enamasti neto realiseerimisväärtuses ning see maksumus lahutatakse põhitoote soetusmaksumusest. Selle tulemusena ei erine põhitoote bilansiline maksumus oluliselt tema soetusmaksumusest.

Muud kulutused

15. Muud kulutused lülitatakse varude soetusmaksumusse ainult sel määral, mil neid tehakse varude praegusesse asukohta ja seisukorda viimisel. Näiteks võib olla kohane mõttekas lisada varude soetusmaksumusele mittetootmislikud üldkulud või eriklientidele toodete kavandamisega seotud kulutused.

16. Kulutused, mida ei arvata varude soetusmaksumuse hulka ning mida kajastatakse nende tekkeperioodi kuludena, on näiteks: a) ebatavaliselt suured kasutatud materjalikulud, tööjõukulu või muud tootmiskulutused; b) ladustamiskulutused, välja arvatud juhul, kui need on vajalikud tootmisprotsessis enne järgmist tootmisetappi; c) üldhalduskulud, mis ei ole seotud varude praegusesse asukohta ja seisukorda viimisega; ja d) müügikulud.

17. IAS 23 Laenukasutuse kulutusedmääratleb piiratud tingimused, mil arvatakse varude soetusmaksumusse ka laenukasutuse kulutused.

18. Majandusüksus võib osta varusid edasilükatud arveldustingimustel. Kui kokkulepe sisaldab tegelikult finantseerimisosa, kajastatakse seda osa, näiteks tavalise tasumisaja ostu hinna ja makstud summa vahet, finantseerimisperioodi jooksul intressikuluna.

Teenuse osutaja varude soetusmaksumus

19. Määral, mil teenuse osutaja omab varusid, mõõdetakse neid nende tootmiskuludes. Käesolevad kulud sisaldavad peamiselt tööjõukulutusi ja muid kulutusi teenuse osutamisega otseselt seotud personalile, kaasa arvatud kulutused juhendavale personalile ning seonduvad üldkulud. Müügi- ja üldhalduspersonaliga seotud tööjõu- ja muid kulutusi ei lisata soetusmaksumusse, neid kajastatakse vastava tekkeperioodi kulutustena. Teenuste osutaja varude soetusmaksumus ei sisalda kasumimäära ega mitteseotud üldkulusid, mis on sageli tegurina teenuste osutajate hinna sisse arvestatud.

Bioloogiliste varade kaasabil saadud põllumajandustoodangu soetusmaksumus

20. Vastavalt standardile IAS 41 Põllumajandusmõõdetakse majandusüksuse bioloogiliste varade kaasabil saadud põllumajandustoodangu varusid nende esmasel arvelevõtmisel õiglases väärtuses, millest on maha arvatud hinnangulised müügikohaga seotud kulud saagikoristushetkel. Seda loetakse käesoleva standardi mõistes varude soetusmaksumuseks antud kuupäeval.

Varude soetusmaksumuse mõõtmise meetodid

21. Varude soetusmaksumuse mõõtmise meetodeid, nagu normkulutuste meetod või jaehinna meetod, võib kasutada praktilistel kaalutlustel, kui tulemused on ligilähedased soetusmaksumusele. Normkulutuste meetodi puhul võetakse arvesse materjali ja tarvikute, tööjõu, efektiivsuse ja tootmisvõimsuse kasutamise normtasemeid. Neid vaadatakse regulaarselt üle ning vajaduse korral korrigeeritakse vastavalt tegelikele tingimustele.

22. Jaehinna meetodit kasutatakse sageli jaekaubanduses, et mõõta varusid, mis sisaldavad suurt arvu kiiresti muutuvaid samalaadse rentaabluse määraga objekte, mille suhtes on ebaotstarbekas kasutada teisi soetusmaksumuse mõõtmise meetodeid. Varude soetusmaksumus määratakse, vähendades varude müügiväärtust vastava käibe brutorentaabluse protsendi võrra. Kasutatav protsent võtab arvesse varud, mille maksumust on alandatud algsest müügihinnast allapoole. Tihti rakendatakse erinevate jaemüügi valdkondade suhtes erinevat keskmist protsenti.

Soetusmaksumuse arvestusmeetodid

23. Tavapäraselt üksteisest selgelt eristatavate varuobjektide ning konkreetsete projektide raames toodetud ja käsitletud kaupade ja teenuste soetusmaksumuse kindlaksmääramisel lähtutakse iga objektiga seotud kulutustest.

24. Iga objekti soetusmaksumuse kindlaksmääramine tähendab eraldi maksumuse omistamist üksikutele varuobjektidele. Käesolev on asjakohane käsitlus konkreetse projektiga seonduvate objektide puhul, olenemata sellest, kas need on ostetud või toodetud. Samas on iga objekti soetusmaksumuse eraldi kindlaksmääramine ebasobiv juhul, kui varud koosnevad suurest arvust samalaadsetest objektidest, mis ei ole tavapäraselt üksteisest selgelt eristatavad. Sellisel juhul võib kasutada varudesse allesjäävate objektide valikumeetodit, et leida ettemääratud mõju kasumile või kahjumile.

25. Varude soetusmaksumus, välja arvatud paragrahvis 23 kirjeldatud varude puhul, tuleb kindlaks määrata kasutades FIFO või kaalutud keskmise soetusmaksumuse meetodit. Majandusüksus peab kasutama kõigi samalaadsete ja üksuses sama kasutusega varude suhtes sama soetusmaksumuse arvestusmeetodit. Erinevat laadi ja kasutusega varude suhtes on erinevad soetusmaksumuse arvestusmeetodid põhjendatud.

26. Näiteks majandusüksuse ühes ärisegmendis kasutatud varudel võib olla teises ärisegmendis kasutatud sama tüüpi varudest erinev kasutus. Samas ei ole varude geograafilise asukoha (või vastavate maksureeglite) erinevus iseenesest piisav, õigustamaks erinevate soetusmaksumuse arvestusmeetodite kasutamist.

27. FIFO valem eeldab, et esimeses järjekorras ostetud või toodetud varude objektid müüakse esimesena, mistõttu aruandeperioodi lõpul jäävad varudesse need objektid, mis on ostetud või toodetud viimasena. Kaalutud keskmise soetusmaksumuse meetodist lähtuvalt määratakse iga objekti soetusmaksumus samalaadsete objektide aruandeperioodi alguse soetusmaksumuse ja aruandeperioodi jooksul ostetud või toodetud objektide soetusmaksumuse kaalutud keskmisena. Keskmist võib arvutada perioodipõhiselt või iga täiendava partii saamisel, sõltuvalt majandusüksuse konkreetsetest tingimustest.

Neto realiseerimisväärtus

28. Varude soetusmaksumus tuleb alla hinnata, kui varud on kahjustatud, täielikult või osaliselt aegunud või kui nende müügihind on langenud. Varude soetusmaksumus tuleb alla hinnata ka siis, kui toote eeldatavad viimistlemis- või müügikulutused on suurenenud. Tava hinnata varusid alla soetusmaksumuselt neto realiseerimisväärtuseni on kooskõlas seisukohaga, et varasid ei tohiks kajastada suuremas väärtuses, kui on nende hinnanguline müügi- või kasutusväärtus.

29. Varud hinnatakse tavaliselt alla neto realiseerimisväärtuseni üksikobjektide kaupa. Siiski võib teatud asjaoludel osutuda otstarbekaks grupeerida samalaadseid või omavahel seotud objekte. Selline olukord võib olla ühe ja sama tooteliiniga seotud varude objektide puhul, millel on samalaadne otstarve või lõppkasutus, mida toodetakse ja turustatakse samas geograafilises piirkonnas ning mida ei ole otstarbekas hinnata eraldi teistest sama tootmisliini objektidest. Ei ole asjakohane hinnata varusid alla nende grupikuuluvuse alusel, nagu näiteks valmistoodang või kõik teatud majandusharu või geograafilise segmendi varud. Teenuste osutajad määravad tavaliselt kindlaks kulutused iga teenuse kohta, millel on eraldi müügihind. Seetõttu käsitatakse igat sellist teenust eraldiseisva objektina.

30. Neto realiseerimisväärtuse hinnangud põhinevad kõige usaldusväärsematel tõenditel, mis on kättesaadavad hinnangute tegemise ajal varude oodatava realiseerimisväärtuse kohta. Nendes hinnangutes võetakse arvesse pärast aruandeperioodi lõppu aset leidnud sündmustega otseselt seotud hinna või kulude kõikumisi sel määral, mil need sündmused kinnitavad aruandeperioodi lõpul eksisteerinud olukorda.

31. Neto realiseerimisväärtuse hinnangutes võetakse arvesse ka varude hoidmise eesmärki. Näiteks müügi või teeninduse püsilepingute täitmiseks hoitavate varude neto realiseerimisväärtus põhineb lepinguhinnal. Kui müügilepingud ei kata hoitavate varude kogust, põhineb ülejäägi neto realiseerimisväärtus üldistel müügihindadel. Eraldised võivad tuleneda laoseisu ületavatest müügi või ostu püsilepingutest. Selliseid eraldisi käsitletakse standardis IAS 37 Eraldised, tingimuslikud kohustised ja tingimuslikud varad.

32. Varude tootmiseks hoitavaid materjale ja tarvikuid ei hinnata allapoole soetusmaksumust juhul, kui valmistoodangut, mille valmistamiseks neid kasutatakse, suudetakse eeldatavasti müüa soetusmaksumuse väärtuses või üle selle. Kui aga materjalide hinnalangus viitab sellele, et valmistoodangu soetusmaksumus ületab selle neto realiseerimisväärtuse, hinnatakse materjalid alla nende neto realiseerimisväärtuseni. Sellisel juhul võib materjalide asendusmaksumus olla nende neto realiseerimisväärtuse parimaks mõõdupuuks.

33. Igal järgneval aruandeperioodil hinnatakse neto realiseerimisväärtust uuesti. Kui tingimused, mis eelnevalt põhjustasid varude allahindamise, ei eksisteeri enam või kui on selge neto realiseermisväärtuse tõusu tõendus muutunud majandustingimuste tõttu, tühistatakse allahindlus (s.o tühistamine on piiratud esialgse allahindluseni) nii et uus maksumus on soetusmaksumusest ja muudetud neto realiseerimisväärtusest madalam. Selline olukord leiab aset näiteks siis, kui varuobjekt, mis müügihinna langemise tõttu kantakse edasi neto realiseerimisväärtuses, on järgneval aruandeperioodil endiselt alles ning tema müügihind on vahepeal tõusnud.

KULUNA KAJASTAMINE

34. Varude müügi korral tuleb nende bilansiline maksumus kajastada kuluna samal aruandeperioodil, mil kajastatakse seonduv tulu. Kõik varude allahindlused neto realiseerimisväärtuseni ning varude kaod tuleb kajastada kuluna allahindluse või kao toimumise perioodil. Kõik varude allahindluse tühistamisega seotud summad, mis tulenevad neto realiseerimisväärtuse tõusust, tuleb kajastada varude kulusumma vähenemisena tühistamise toimumise perioodil.

35. Mõned varud võib jaotada teiste varade koosseisu, näiteks varud, mida kasutatakse omatoodetud materiaalse põhivara koostisosadena. Sellisel viisil muu vara hulka arvestatud varud kajastatakse kuluna antud vara kasuliku tööea jooksul.

AVALIKUSTATAV INFORMATSIOON

36. Finantsaruannetes tuleb avalikustada: a) varude mõõtmisel kasutatud arvestusmeetodid, kaasa arvatud kasutatud soetusmaksumuse arvestusmeetod; b) varude bilansiline kogumaksumus ja majandusüksusele sobivalt liigitatud varude bilansilised maksumused; c) õiglases väärtuses miinus müügikulud kajastatud varude bilansiline maksumus; d) aruandeperioodi jooksul kuluna kajastatud varud; või e) kõigi varude allahindluste summad, mida kajastatakse vastavalt paragrahvile 34 perioodi kuluna; f) kõigi allahindluste tühistamissummad, mida kajastatakse varude summa vähendamisena, mida kajastatakse vastavalt paragrahvile 34 perioodi kuluna; g) varude allahindluse tühistamist põhjustanud asjaolud või sündmused vastavalt paragrahvile 34; ning h) kohustiste katteks panditud varude bilansiline maksumus.

37. Teave varude erinevate liikide bilansilise maksumuse ning nende varade muutuste ulatuse kohta on finantsaruande kasutajatele vajalik. Varud liigitatakse tavaliselt kaupadeks, tootmistarvikuteks, materjalideks, lõpetamata toodanguks ja valmistoodanguks. Teenuse osutaja varusid võib kirjeldada kui lõpetamata toodangut.

38. Varud, mis on aruandeperioodil kajastatud kuluna, mida sageli nimetatakse müügikuluks, koosnevad nüüdseks müüdud varuobjektide soetusmaksumusse eelnevalt lülitatud kulutustest ning jaotamata tootmislikest üldkuludest ja ebaharilikult suurtest varude tootmiskuludest. Teatavad majandusüksuse asjaolud võivad tingida ka muude summade hõlmamist, nagu näiteks turustamiskulud.

39. Mõned majandusüksused kasutavad teistsugust kasumiaruande vormi, avalikustades aruandeperioodi jooksul kuluna kajastatud varude soetusmaksumuse asemel muid summasid. Käesoleva vormi kohaselt esitab majandusüksus kulude analüüsi, kasutades liigitust, mis põhineb kulude iseloomul. Sellisel juhul avalikustab majandusüksus kuluna kajastatult tooraine ja tarbekaupade, tööjõukulude ja muude kulude maksumuse koos aruandeperioodil toimunud varude netomuutustega.

JÕUSTUMISKUUPÄEV

40. Raamatupidamiskohuslane rakendab seda standardit 1. jaanuaril 2005 või pärast seda algavate aruandeperioodide suhtes. Varasem rakendamine on soovitatav. Kui raamatupidamiskohuslane rakendab seda standardit enne 1. jaanuari 2005 algava perioodi suhtes, peab ta selle asjaolu avalikustama.

MUUDEST SEISUKOHTADEST TAGANEMINE

41. Käesoleva standardiga asendatakse IAS 2 Varud(muudetud 1993).

42. Käesolev standard asendab SIC-1 Järjepidevus – erinevad varude soetusmaksumuse arvestusmeetodid.

LISA

Teiste teadaannete muudatused

Käesolevas lisas toodud muudatused rakendatakse 1. jaanuaril 2005 või pärast seda algavate aruandeperioodide suhtes. Kui majandusüksus rakendab käesolevat standardit varasema perioodi suhtes, rakendatakse ka käesolevaid muudatusi selle varasema perioodi suhtes.

A1. Standardi IAS 14 Segmendiaruandlusparagrahvi 22 sõnastust on muudetud järgmiselt: 22. Mõningaid juhiseid kulude jaotamiseks võib leida teistest rahvusvahelistest raamatupidamisstandarditest. Näiteks standardi IAS 2 Varud(muudetud 2003) paragrahvid 11–20 on sätestatud suunised kulude omistamise ja jaotamise kohta varudele ja standardi IAS 11 Ehituslepingudparagrahvides 16–21 on esitatud suunised kulude omistamise ja jaotamise kohta lepingutele. Need juhised võivad kulude segmentidele omistamisel või jaotamisel kasulikuks osutuda.

A2. [Parandus üksnes standardi puhul mitte rakendatav]

A3. [Parandus üksnes standardi puhul mitte rakendatav].

▼B

RAHVUSVAHELINE RAAMATUPIDAMISSTANDARD IAS 7

(MUUDETUD 1992)

Rahavoogude aruanded

Käesoleva muudetud rahvusvahelise raamatupidamisstandardiga asendatakse standard IAS 7 “Finantsseisundi muutuste aruanne”, mille IASC juhatus kinnitas 1977. aasta oktoobris. Muudetud standard jõustus finantsaruannete suhtes, mis hõlmavad 1. jaanuaril 1994 või pärast seda algavaid aruandeperioode.

SISUKORD







Paragrahvid Eesmärk 36 Rakendusala 36 Rahavooge käsitlevast informatsioonist saadav kasu 36 Mõisted 37 Raha ja raha ekvivalendid 37 Rahavoogude aruande esitamine 37 Põhitegevus 38 Investeerimistegevus 38 Finantseerimistegevus 39 Põhitegevuse rahavoogude kajastamine 39 Investeerimis- ja finantseerimistegevuse rahavoogude kajastamine 40 Rahavoogude kajastamine netosummana 40 Välisvaluuta rahavood 41 Erakorralised kirjed 41 Intressid ja dividendid 41 Tulumaks 42 Investeeringud tütar- ja sidusettevõtetesse ning ühisettevõtmistesse 42 Tütarettevõtete ja muude äriüksuste omandamine ja võõrandamine 42 Mitterahalised tehingud 43 Raha ja raha ekvivalentide komponendid 43 Muu avalikustatav informatsioon 43 Jõustumiskuupäev 44

Standardeid, mis on esitatud poolpaksus kursiivkirjas, tuleb lugeda koos käesolevas standardis esitatud taustmaterjali ja rakendamisjuhiste ning “Rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite eessõnaga”. Rahvusvahelised raamatupidamisstandardid ei ole ette nähtud rakendamiseks ebaoluliste objektide suhtes (vt eessõna paragrahv 12).

EESMÄRK

Ettevõtte rahavooge käsitlev informatsioon on kasulik, kuna selle alusel saavad finantsaruannete kasutajad hinnata ettevõtte suutlikkust teenida ja vajadust kasutada raha ja raha ekvivalente. Majandusotsuste langetamiseks peavad kasutajad hindama ettevõtte võimet teenida raha ja raha ekvivalente ning nende teenimise ajastamist ja tõenäosust.

Käesoleva standardi eesmärk on nõuda ettevõtte raha ja raha ekvivalentide muutusi kajastava informatsiooni esitamist rahavoogude aruande näol, milles aruandeperioodi jooksul tekitatud rahavood liigitatakse põhi-, investeerimis- ja finantseerimistegevuse kaupa.

RAKENDUSALA

1. Ettevõte peab koostama käesoleva standardi nõuetele vastava rahavoogude aruande ja esitama selle finantsaruannete lahutamatu osana kõikidel aruandeperioodidel, mille kohta finantsaruanded esitatakse.

2. Käesoleva standardiga asendatakse 1977. aasta juulis kinnitatud standard IAS 7 “Finantsseisundi muutuste aruanne”.

3. Ettevõtte finantsaruannete kasutajad on huvitatud sellest, kuidas ettevõte teenib ning kasutab raha ja raha ekvivalente. Selline huvi eksisteerib sõltumata ettevõtte tegevuse laadist ja asjaolust, et raha võib mõnel juhul, näiteks finantsasutuse puhul, käsitleda ettevõtte toodanguna. Ettevõtted vajavad raha põhimõtteliselt samadel eesmärkidel, olenemata tulutoovate põhitegevusvaldkondade erinevustest. Nad vajavad raha tegutsemiseks, kohustuste tasumiseks ning tulu väljamaksmiseks investoritele. Sellest tulenevalt kohustab käesolev standard kõiki ettevõtteid esitama rahavoogude aruannet.

RAHAVOOGE KÄSITLEVAST INFORMATSIOONIST SAADAV KASU

4. Kui rahavoogude aruannet kasutatakse koos ülejäänud finantsaruannetega, annab see informatsiooni, mis võimaldab kasutajatel hinnata muutusi ettevõtte netovaras, ettevõtte finantsstruktuuri (sh selle likviidsust ja maksevõimet) ning ettevõtte võimet mõjutada rahavoogude mahtu ja ajastust, et kohaneda muutuvate tingimuste ja võimalustega. Rahavooge käsitlev informatsioon on kasulik, et hinnata ettevõtte võimet teenida raha ja selle ekvivalente ning see võimaldab kasutajatel töötada välja eri ettevõtete tulevaste rahavoogude nüüdisväärtuse hindamise ja võrdlemise mudelid. Samuti suurendab see eri ettevõtete tegevustulemuste võrreldavust, kuna kõrvaldatakse ühesuguste tehingute ja toimingute suhtes rakendatavate eri raamatupidamiskäsitluste kasutamise mõju.

5. Rahavoogusid käsitlevat varasemat informatsiooni kasutatakse tihti tulevaste rahavoogude mahu, ajastuse ja tõenäosuse näitajana. Samuti on see kasulik tulevaste rahavoogude varasemate prognooside paikapidavuse kontrollimisel ning kasumlikkuse, raha puhaskäibe ja hinnamuutuste mõju omavahelise suhte uurimisel.

MÕISTED

6. K