01991R2568 — ET — 20.10.2019 — 032.001

Käesolev tekst on üksnes dokumenteerimisvahend ning sel ei ole mingit õiguslikku mõju. Liidu institutsioonid ei vastuta selle teksti sisu eest. Asjakohaste õigusaktide autentsed versioonid, sealhulgas nende preambulid, on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning on kättesaadavad EUR-Lexi veebisaidil. Need ametlikud tekstid on vahetult kättesaadavad käesolevasse dokumenti lisatud linkide kaudu

Muudetud:





Parandatud:







(*) Käesolevat akti ei ole eesti keeles avaldatud.









▼B

KOMISJONI MÄÄRUS (EMÜ) nr 2568/91,

11. juuli 1991,

oliiviõlide ja pressimisjääkide omaduste ja asjakohaste analüüsimeetodite kohta







▼M20

Artikkel 1

1. Õli, mille omadused vastavad käesoleva määruse I lisa punktides 1 ja 2 sätestatutele, käsitatakse neitsioliiviõlina määruse nr 136/66/EMÜ lisa punkti 1 alapunktide a ja b tähenduses.

2. Õli, mille omadused vastavad käesoleva määruse I lisa punktis 3 sätestatutele, käsitatakse lambiõlina määruse nr 136/66/EMÜ lisa punkti 1 alapunkti c tähenduses.

3. Õli, mille omadused vastavad käesoleva määruse I lisa punktis 4 sätestatutele, käsitatakse rafineeritud oliiviõlina määruse nr 136/66/EMÜ lisa punkti 2 tähenduses.

4. Õli, mille omadused vastavad käesoleva määruse I lisa punktis 5 sätestatutele, käsitatakse rafineeritud oliiviõlist ja neitsioliiviõlist koosnevaks oliiviõliks määruse nr 136/66/EMÜ lisa punkti 3 tähenduses.

5. Õli, mille omadused vastavad käesoleva määruse I lisa punktis 6 sätestatutele, käsitatakse töötlemata oliivijääkõlina määruse nr 136/66/EMÜ lisa punkti 4 tähenduses.

6. Õli, mille omadused vastavad käesoleva määruse I lisa punktis 7 sätestatutele, käsitatakse rafineeritud oliivijääk- õlina määruse nr 136/66/EMÜ lisa punkti 5 tähenduses.

7. Õli, mille omadused vastavad käesoleva määruse I lisa punktis 8 sätestatutele, käsitatakse oliivijääkõlina määruse nr 136/66/EMÜ lisa punkti 6 tähenduses.

▼M26

Artikkel 2

1. I lisas sätestatud õlide omadused määratakse kindlaks järgmiste analüüsimeetoditega:

a) oleiinhappe protsendina väljendatud vabad rasvhapped määratakse II lisas sätestatud meetodiga;

b) peroksiidarv määratakse kindlaks III lisas sätestatud meetodiga;

c) vahade sisaldus määratakse IV lisas sätestatud meetodiga;

d) steroolide ja triterpeendialkoholide koostis ja sisaldus määratakse gaasikromatograafiliselt kapillaarkolonniga, kasutades V lisas sätestatud meetodit;

e) 2-glütserüülmonopalmitaadi protsendiline sisaldus määratakse VII lisas sätestatud meetodiga;

f) spektrofotomeetriline analüüs tehakse IX lisas sätestatud meetodiga;

▼M28

g) rasvhapete koostis määratakse X lisas sätestatud meetodiga;

▼M26

h) halogeenitud lenduvad lahustid määratakse XI lisas sätestatud meetodiga;

i) neitsioliiviõli organoleptilisi omadusi hinnatakse XII lisas sätestatud meetodiga;

j) stigmastadieene määratakse XVII lisas sätestatud meetodiga;

k) ECN42-triglütseriidide sisaldus määratakse XVIII lisas sätestatud meetodiga;

▼M32

l) steroolide koostis ja sisaldus ning alkohoolsed ühendid määratakse kapillaargaasikromatograafiliselt XIX lisas sätestatud meetodiga;

▼M26

m) vahade, rasvhapete metüülestrite ja etüülestrite sisaldus määratakse XX lisas sätestatud meetodiga.

▼M28 —————

▼M26

2. Liikmesriikide ametiasutused või nende esindajad kontrollivad neitsioliiviõlide organoleptilisi omadusi liikmesriikide määratud degusteerimiskomisjonide kaudu.

Õli organoleptilised omadused, millele on osutatud esimeses lõigus, loetakse deklareeritud kategooriale vastavaks, kui liikmesriigi määratud degusteerimiskomisjon kinnitab klassifikatsiooni.

▼M32

Kui degusteerimiskomisjon organoleptiliste omaduste põhjal ei kinnita deklareeritud kategooriat, korraldavad ametiasutused või nende esindajad huvitatud isiku palvel viivitamata kaks kontrollhindamist, mille teevad teised heakskiidetud degusteerimiskomisjonid. Vähemalt ühel degusteerimiskomisjonil peab olema asjaomase tootja liikmesriigi heakskiit. Asjaomaseid omadusi peetakse vastavaks deklareeritud omadustele, kui neil kahel kontrollhindamisel kinnitatakse deklareeritud klassifikatsioon. Vastupidisel juhul, olenemata kontrollhindamiste käigus tuvastatud puuduste liigist, ei loeta klassifikatsiooni omadustele vastavaks ning kontrollhindamise kulud kannab huvitatud osaline.

▼M26

3. Kui riigi ametiasutused või nende esindajad kontrollivad õli omadusi, nagu on osutatud lõikes 1, võetakse proovid vastavalt rahvusvahelisele standardile EN ISO 661, mis käsitleb uuritavate proovide ettevalmistamist, ja EN ISO 5555, mis käsitleb proovide võtmist. Ent standardi EN ISO 5555 punktist 6.8 olenemata võetakse proov selliste esmapakendis õlipartiide korral vastavalt käesoleva määruse Ia lisale. Pakendamata õlide puhul, kui proove ei saa võtta vastavalt standardile EN ISO 5555, toimub proovide võtmine vastavalt liikmesriigi pädeva asutuse juhenditele.

Ilma, et see piiraks standardi EN ISO 5555 ja standardi EN ISO 661 6. peatüki kohaldamist, asetatakse võetud proovid võimalikult kiiresti pimedasse kohta ja eemale soojusallikatest ning saadetakse laborisse analüüsimiseks hiljemalt viiendal tööpäeval pärast võtmist; vastupidisel juhul hoitakse proove nii, et need vedamisel ega säilitamisel ei halveneks ega saaks kahjustatud enne laborisse saatmist.

4. Lõikes 3 osutatud kontrollimiste läbiviimisel tehakse pakendatud toodete puhul II, III, IX, XII ja XX lisas osutatud analüüsid ning vajaduse korral kõik siseriiklike seadustega nõutavad kontrollanalüüsid enne minimaalse säilimisaja tähtpäeva. Lahtiste õlide proovide puhul tehakse need analüüsid hiljemalt kuuendal kuul pärast proovi võtmist.

Muude käesolevas määruses sätestatud analüüside puhul ei kohaldata tähtaegu.

Kui analüüside tulemused ei vasta oliiviõli või oliivijääkõli deklareeritud kategooria omadustele, teatatakse huvitatud isikule sellest hiljemalt üks kuu enne esimeses lõigus sätestatud tähtaja lõppu, välja arvatud juhul, kui proov on võetud vähem kui kaks kuud enne minimaalse säilimisaja lõppu.

5. Oliiviõlide omaduste määramisel lõikes 1 ettenähtud meetoditega võrreldakse analüüsi tulemusi otse käesolevas määruses sätestatud piirväärtustega.

▼M25

Artikkel 2a

1. Käesolevas artiklis tähendab asjaomase liikmesriigi „turustatav oliiviõli” oliiviõli ja oliivijääkõli summaarset kogust, mis tarbitakse kõnealuses liikmesriigis või eksporditakse kõnealusest liikmesriigist.

2. Liikmesriik tagab, et vastavuskontrolle tehakse valikuliselt, toetudes riskianalüüsile, ja piisavalt sageli tagamaks, et turustatav oliiviõli vastab deklareeritud kategooriale.

3. Riski hindamise kriteeriumid võivad olla muu hulgas:

a) õli kategooria, tootmise ajavahemik, õli hind muude taimeõlidega võrreldes, segamis- ja pakkimistoimingud, hoidmisvõimalused ja -tingimused, päritoluriik, sihtkohariik, transpordivahend või partii maht;

b) käitaja asukoht turustamisahelas, tema turustatava õli kogus ja/või väärtus, tema turustatavate õlikategooriate sortiment, äritegevuse tüüp, nagu pressimine, säilitamine, rafineerimine, segamine, pakkimine või jaemüük;

c) eelmiste kontrollide tulemused, sealhulgas leitud vigade arv ja liik, turustatavate õlide tavapärane kvaliteet, kasutatavat tehnilist varustust iseloomustavad näitajad;

d) käitajate kasutatava turustamisstandarditele vastavuse alase kvaliteeditagamise süsteemi või enesekontrolli süsteemi usaldusväärsus;

e) kontrolli teostamise koht, eriti kui see on Euroopa Liitu esmase sisenemise koht, Euroopa Liidust väljumise viimane punkt või koht, kus õlisid toodetakse, pakitakse, laaditakse või müüakse lõpptarbijale;

f) mis tahes muu teave, mis võib viidata standarditele mittevastavuse ohule.

4. Liikmesriigid sätestavad eelnevalt järgmist:

a) partiide standarditele mittevastavuse ohu hindamise kriteeriumid;

b) iga riskikategooria riskianalüüsi põhjal minimaalne arv ettevõtjaid või partiisid ja/või koguseid, mille vastavust tuleb kontrollida.

Liikmesriigis turustatava oliiviõli iga tuhande tonni kohta tuleb teha vähemalt üks vastavuse kontroll aastas.

5. Liikmesriik kontrollib vastavust järgmiselt:

a) viies selleks ükskõik millises järjekorras läbi I lisas sätestatud analüüsid või

▼M32

b) Ib lisa vooskeemil sätestatud järjekorras, kuni saavutatakse mõni vooskeemil nimetatud otsustest.

▼M19 —————

▼M25

Artikkel 3

Kui selgub, et õli ei vasta oma kategooria kirjeldusele, kohaldab asjaomane liikmesriik tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid rahalisi karistusi, mis määratakse kindlaks eeskirjade eiramise raskusastet arvesse võttes, ilma et see piiraks muude karistuste kohaldamist.

Kui kontrolli tulemusel ilmnevad märkimisväärsed eeskirjade eiramised, suurendab liikmesriik turustamisstaadiumi, õli kategooria, päritolu või muude kriteeriumide alusel kontrollimise sagedust.

▼M5

Artikkel 4

▼M19

1. The Member States may approve assessment panels so that national authorities or their representatives can assess and verify organoleptic characteristics.

The terms of approval shall be set by Member States and ensure that:

— the requirements of Annex XII.4 are met,

— the panel head is given training recognised for this purpose by the Member State,

— continued approval depends on performance in annual checks arranged by the Member State.

Member States shall notify to the Commission a list of approved panels and the action taken under this paragraph.

▼M5

2. Kui liikmesriikidel on raskusi degusteerimiskomisjonide loomisega, võivad nad kasutada mõnes teises liikmesriigis heakskiidetud komisjoni.

3. Iga liikmesriik koostab kutseorganisatsioonide või kutsealadevaheliste organisatsioonide loodud degusteerimiskomisjonide loetelu vastavalt lõikes 1 sätestatud tingimustele ning tagab kõnealuste tingimuste järgimise.

▼M19 —————

▼B

Artikkel 6

1. Oliiviõli ekstraheerimisest tulenev õlikoogi ja muude jääkide õlisisaldus (CN-koodid 2306 90 11 ja 2306 90 19 ) määratakse kindlaks XV lisas sätestatud meetodil.

2. Lõikes 1 osutatud õlisisaldus väljendatakse õli massiprotsendina kuivaine massist.

▼M20

Artikkel 7

Kohaldatakse ühenduse sätteid, mis käsitlevad saasteainete olemasolu.

Halogeenitud lahustite puhul on kõikide oliiviõli kategooriate puhul piirmäärad järgmised:

— iga tuvastatud halogeenitud lahusti maksimaalne sisaldus: 0,1 mg/kg,

— iga tuvastatud halogeenitud lahusti maksimaalne üldsisaldus: 0,2 mg/kg.

▼M25

Artikkel 7a

Füüsilised või juriidilised isikud või isikute rühmad, kes omavad oliiviõli või oliivijääkõli alates eraldamisest pressimiskäitises kuni villimisetapini (kaasa arvatud) mis tahes kutseliseks või äriliseks otstarbeks, on kohustatud pidama iga sellise kategooria õli saamise ja väljaandmise registrit.

Liikmesriik tagab, et esimeses lõigus sätestatud kohustust korralikult täidetaks.

▼M25

Artikkel 8

1. Liikmesriik teatab komisjonile käesoleva määruse rakendamiseks võetud meetmed. Ta teavitab komisjoni kõigist hilisematest muudatustest.

2. Hiljemalt iga aasta 31. mail edastab liikmesriik komisjonile aruande käesoleva määruse rakendamise kohta eelmisel kalendriaastal. Aruanne sisaldab vähemalt oliiviõlide vastavuskontrolli tulemusi vastavalt XXI lisas sätestatud vormidele.

3. Käesolevas määruses osutatud teatised edastatakse vastavalt komisjoni määrusele (EÜ) nr 792/2009 ( 1 ).

▼B

Artikkel 9

Määrus (EMÜ) nr 1058/77 tunnistatakse kehtetuks.

Artikkel 10

1. Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas.

XII lisas sätestatud meetodit kohaldatakse siiski ►M1 1. november 1992 ◄ , välja arvatud sekkumissüsteemiga seotud toimingute puhul.

▼M5

Kõnealust meetodit ei kohaldata enne 1. novembrit 1992 pakendatud neitsioliiviõli suhtes.

▼B

2. Käesolevat määrust ei kohaldata enne käesoleva määruse jõustumist pakendatud ja kuni 31. oktoobrini 1992 turustatava oliiviõli ja oliivijääkõli suhtes.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.

▼M32









LISAD

ÜLEVAADE

I lisa Oliiviõli omadused Ia lisa Proovide võtmine oliiviõlist või oliivijääkõlist, mis on tarnitud esmapakendis Ib lisa Vooskeem, mille järgi kontrollitakse, kas oliiviõli proov on kooskõlas deklareeritud kategooriaga II lisa Vabade rasvhapete määramine külmmeetodil III lisa Peroksiidiarvu määramine IV lisa Vahade sisalduse gaasikromatograafiline määramine kapillaarkolonniga VII lisa 2-glütserüülmonopalmitaadi protsendilise sisalduse määramine IX lisa Spektrofotomeetriline analüüs ultraviolettpiirkonnas X lisa Rasvhapete metüülestrite gaasikromatograafiline määramine XI lisa Oliiviõli halogeenitud lenduvate lahustite määramine XII lisa Rahvusvahelise oliiviõlinõukogu meetod külmpressitud oliiviõlide organoleptiliseks hindamiseks XV lisa Oliivijääkõli õlisisaldus XVI lisa Joodiarvu määramine XVII lisa Meetod stigmastadieenide määramiseks taimeõlides XVIII lisa ECN 42-triatsüülglütseroolide tegeliku ja teoreetiliselt arvutatud sisalduse vahe määramine XIX lisa Steroolse koostise ja sisalduse ning alkoholiühendite määramine kapillaargaasikromatograafiaga XX lisa Meetod vahade, rasvhapete metüülestrite ja etüülestrite sisalduse määramiseks kapillaargaasikromatograafiaga XXI lisa Oliiviõlide vastavuse artikli 8 lõikes 2 osutatud kontrollimise tulemused









I LISA

OLIIVIÕLI OMADUSED

Kvaliteediomadused







Kategooria Happesus (%) (*) Peroksiidiarv (mekv O2/kg) K232 K268 või K270 Δ-K Organoleptiline hinnang Rasvhapete etüülestrid (mg/kg) Puuduse mediaan (Md) Puuviljalisuse mediaan (Mf) 1. Esimese külmpressi oliiviõli ≤ 0,80 ≤ 20,0 ≤ 2,50 ≤ 0,22 ≤ 0,01 Md = 0,0 Mf > 0,0 ≤ 35 2. Külmpressitud oliiviõli ≤ 2,0 ≤ 20,0 ≤ 2,60 ≤ 0,25 ≤ 0,01 Md ≤ 3,5 Mf > 0,0 — 3. Lambiõli > 2,0 — — — — Md > 3,5 (1) — — 4. Rafineeritud oliiviõli ≤ 0,30 ≤ 5,0 — ≤ 1,25 ≤ 0,16 — — 5. Rafineeritud oliiviõlist ja külmpressitud oliiviõlist koosnev oliiviõli ≤ 1,00 ≤ 15,0 — ≤ 1,15 ≤ 0,15 — — 6. Töötlemata oliivijääkõli — — — — — — — 7. Rafineeritud oliivijääkõli ≤ 0,30 ≤ 5,0 — ≤ 2,00 ≤ 0,20 — — 8. Oliivijääkõli ≤ 1,00 ≤ 15,0 — ≤ 1,70 ≤ 0,18 — — (1) Puuduse mediaan võib olla kuni 3,5, kui puuviljalisuse mediaan on 0,0.

Puhtus







Kategooria Rasvhappeline koostis (1) Oleiinhappe transisomeeride kogusumma (%) Linool- ja linoleenhappe transisomeeride summa (%) Stigmasta-dieenid (mg/kg (2)) Vahe: ECN42 (HPLC) ja ECN42 (teoreetiline arvutus) 2-glütserüülmonopalmitaat (%) Müristiinhape (%) Linoleenhape (%) Arahhiinhape (%) Eikoseenhape (%) Beheenhape (%) inhape (%) 1. Esimese külmpressi oliiviõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ |0,20| ≤ 0,9, kui palmitiinhappe üldsisaldus ≤ 14,00 % ≤ 1,0, kui palmitiinhappe üldsisaldus > 14,00 % 2. Külmpressitud oliiviõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ |0,20| ≤ 0,9, kui palmitiinhappe üldsisaldus ≤ 14,00 % ≤ 1,0, kui palmitiinhappe üldsisaldus > 14,00 % 3. Lambiõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,10 ≤ 0,10 ≤ 0,50 ≤ |0,30| ≤ 0,9, kui palmitiinhappe üldsisaldus ≤ 14,00 % ≤ 1,1, kui palmitiinhappe üldsisaldus > 14,00 % 4. Rafineeritud oliiviõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,30 — ≤|0,30| ≤ 0,9, kui palmitiinhappe üldsisaldus ≤ 14,00 % ≤ 1,1, kui palmitiinhappe üldsisaldus > 14,00 % 5. Rafineeritud oliiviõlist ja külmpressitud oliiviõlist koosnev oliiviõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,30 — ≤ |0,30| ≤ 0,9, kui palmitiinhappe üldsisaldus ≤ 14,00 % ≤ 1,0, kui palmitiinhappe üldsisaldus > 14,00 % 6. Töötlemata oliivijääkõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,30 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,10 — ≤ |0,60| ≤ 1,4 7. Rafineeritud oliivijääkõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,30 ≤ 0,20 ≤ 0,40 ≤ 0,35 — ≤ |0,50| ≤ 1,4 8. Oliivijääkõli ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,30 ≤ 0,20 ≤ 0,40 ≤ 0,35 — ≤ |0,50| ≤ 1,2 (1) Muude rasvhapete sisaldus (%): palmitiinhape: 7,50–20,00; palmitoleiinhape: 0,30–3,50; heptadekaanhape: ≤ 0,40; heptadetseenhape ≤ 0,60; steariinhape: 0,50–5,00; oleiinhape: 55,00–83,00; linoolhape: 2,50–21,00. (2) Kokku isomeere, mis õnnestus (mida ei õnnestunud) lahutada kapillaarkolonniga.







Kategooria Steroolne koostis Steroolid kokku (mg/kg) Erütrodiool ja uvaool (%) (**) Vahad (mg/kg) (**) Kolesterool (%) Brassikasterool (%) Kampesterool (1) (%) Stigmasterool (%) Näiline β–sitosterool (2) (%) Δ-7-stigmastenool (1) (%) 1. Esimese külmpressi oliiviõli ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C42 + C44 + C46 ≤ 150 2. Külmpressitud oliiviõli ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C42 + C44 + C46 ≤ 150 3. Lambiõli ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 — ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 (3) C40 + C42 + C44 + C46 ≤ 300 (3) 4. Rafineeritud oliiviõli ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 ≤ 350 5. Rafineeritud oliiviõlist ja külmpressitud oliiviõlist koosnev oliiviõli ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 ≤ 350 6. Töötlemata oliivijääkõli ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 4,0 — ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 2 500 > 4,5 (4) C40 + C42 + C44 + C46 > 350 (4) 7. Rafineeritud oliivijääkõli ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 4,0 < kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 800 > 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 > 350 8. Oliivijääkõli ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 4,0 < kamp. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 600 > 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 > 350 (1) Vt käesoleva lisa juurde kuuluv liide. (2) Näiline β-sitosterool: Δ-5,23-stigmastadienool + klerosterool + β-sitosterool + sitostanool + Δ-5-avenasterool + Δ-5,24-stigmastadienool. (3) Õlisid vahasisaldusega 300–350 mg/kg käsitatakse lambiõlidena, kui alifaatsete alkoholide üldsisaldus on kuni 350 mg/kg või kui erütrodiooli ja uvaooli sisaldus on kuni 3,5 %. (4) Õlisid vahasisaldusega 300–350 mg/kg käsitatakse töötlemata oliivijääkõlidena, kui alifaatsete alkoholide üldsisaldus on üle 350 mg/kg ning kui erütrodiooli ja uvaooli sisaldus on suurem kui 3,5 %.

Märkused

a) Analüüside tulemused peavad olema väljendatud sama arvu kümnendkohtadega kui iga omaduse puhul on ette nähtud. Viimast numbrit tuleb suurendada ühe ühiku võrra, kui järgmine number on suurem kui 4.

b) Õli kategooriat võib muuta või deklareerida õli käesoleva määruse nõuetele mittevastavaks, kui ainult üks omadus ei vasta märgitud väärtusele.

c) Lambiõli puhul võivad mõlemad tärniga (*) märgistatud kvaliteediomadused korraga erineda kõnealuse kategooria jaoks ette nähtud piirmääradest.

d) Kui omadus on tähistatud kahe tärniga (**), osutab see, et töötlemata oliivijääkõli puhul võivad mõlemad asjaomased näitajad korraga erineda märgitud väärtustest. Töötlemata oliivijääkõli ja rafineeritud oliivijääkõli puhul võib üks asjakohastest piirmääradest erineda märgitud väärtustest.









Liide

Vooskeemid

Kampesterooli vooskeem külmpressitud oliiviõli ja esimese külmpressi oliiviõli kohta:

Muud näitajad peavad vastama käesoleva määrusega kehtestatud piirmääradele.

Δ-7-stigmastenooli vooskeem

— Esimese külmpressi oliiviõli ja külmpressitud oliiviõli kohta —

Muud näitajad peavad vastama käesoleva määrusega kehtestatud piirmääradele.

— Oliivijääkõlid (toor- ja rafineeritud) —

Muud näitajad peavad vastama käesoleva määrusega kehtestatud piirmääradele.

▼M26









Ia LISA

PROOVIDE VÕTMINE OLIIVIÕLIST VÕI OLIIVIJÄÄKÕLIST, MIS ON TARNITUD ESMAPAKENDIS

Seda proovivõtumeetodit kohaldatakse esmapakendisse pakendatud oliiviõli või oliivijääkõli partiidele. Kasutatakse eri meetodeid sõltuvalt sellest, kas esmapakendi maht ületab 5 liitrit või mitte.

Partii on hulk kaubaüksuseid, mis toodetakse, valmistatakse ja pakitakse sellistes tingimustes, et igas kaubaüksuses olev õli on kõikide analüütiliste omaduste osas homogeenne. Partii tähistus peab vastama Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2011/91/EL ( 2 ).

„Osaproov” – õli kogus, mis on esmapakendis ja mis on võetud partii juhuslikult valitud punktist.

1. ÜKSIKPROOVI SISALDUS

1.1. Esmapakend ei ole suurem kui 5 liitrit

„Üksikproov” esmapakendi puhul, mis ei ole suurem kui 5 liitrit – partiist vastavalt tabelile 1võetud osaproovide arv.







Tabel 1 Üksikproovi maht peab olema vähemalt järgmine Kui esmapakendi maht on Üksikprooviks tuleb võtta õli a) 1 liiter või rohkem a) 1 kontaktpakendist; b) vähem kui 1 liiter b) väikseimast arvust pakenditest, mille kogumaht on vähemalt 1,0 liiter

Tabelis 1 osutatud pakendite arvu, mis moodustavad üksikproovi, võib iga liikmesriik suurendada vastavalt oma vajadustele (nt organoleptiline hindamine muus laboris kui keemilised analüüsid, kontrollanalüüsid jne).

1.2. Esmapakend on suurem kui 5 liitrit

„Üksikproov” esmapakendi puhul, mis on suurem kui 5 liitrit – kogutud osaproove esindav osa, mis on saadud vähendamise meetodiga ja vastavalt tabelile 2. Üksikproov peab koosnema eri näidistest.

„Näidis” – üksikproovi näidis on iga pakkeüksus nendest, mis kokku moodustavad üksikproovi.







Tabel 2 Valitavate osaproovide miinimumarv Pakendite arv partiis Valitavate osaproovide miinimumarv kuni 10 1 alates … 11 kuni 150 2 alates … 151 kuni 500 3 alates … 501 kuni 1 500 4 alates … 1 501 kuni 2 500 5 kui > 2 500 , siis iga 1 000 pakkeüksuse kohta 1 täiendav osaproov

Selleks et vähendada esmapakendite võtmisega saadud mahtu, ühtlustatakse üksikproovi valmistamiseks võetud osaproovide sisu. Eri osaproovide õlikogused valatakse mahutisse, et ühtlustada proov segamisega; seejuures kaitstakse proovi nii hästi kui võimalik kokkupuute eest õhuga.

Üksikproovi sisu tuleb valada pakenditesse mahuga vähemalt 1,0 liiter; igas sellises pakendis on üksikproovi näidis.

Üksikproovi näidiste arvu võib iga liikmesriik suurendada vastavalt oma vajadustele (nt organoleptiline hindamine muus laboris kui keemilised analüüsid, kontrollanalüüsid jne).

Iga pakend peab olema täidetud nii, et õhku oleks selles võimalikult vähe, seejärel sobivalt suletud ja plommitud, et tagada toote võltsimiskindlus.

Need näidised peavad olema märgistatud, et tagada õige tuvastamine.

2. ANALÜÜSID JA TULEMUSED

▼M32

2.1. Iga üksikproov tuleb jagada laboriproovideks vastavalt standardi EN ISO 5555 punktile 2.5 ja analüüsida vastavalt Ib lisa vooskeemis näidatud järjekorrale või muus juhuslikus järjekorras.

▼M26

2.2. Kui kõik analüüside tulemused vastavad deklareeritud õlikategooria omadustele, loetakse kogu asjaomane partii vastavaks.

Kui kas või üks analüüsitulemus ei vasta deklareeritud õlikategooria omadustele, loetakse kogu asjaomane partii mitte vastavaks.

3. PARTII KATEGOORIA KONTROLLIMINE

3.1. Partii kategooria kontrollimiseks võib pädev asutus suurendada partii eri kohtadest võetavate üksikproovide arvu vastavalt järgmisele tabelile:







Tabel 3 Partii suurusega määratud üksikproovide arv Partii suurus (liitrites) Üksikproovide arv alla 7 500 2 7 500 kuni vähem kui 25 000 3 25 000 kuni vähem kui 75 000 4 75 000 kuni vähem kui 125 000 5 Alates 125 000 st 6 + 1 iga täiendava 50 000 liitri kohta

Iga osaproov, millest koosneb üksikproov, tuleb võtta partii jätkuvast kohast; on vaja märkida iga üksikproovi koht ja tähistada see üheselt mõistetavalt.

Iga üksikproovi moodustamine toimub punktides 1.1 ja 1.2 osutatud korras.

Iga üksikprooviga tehakse seejärel artikli 2 lõikes 1 osutatud analüüsid.

3.2. Kui artikli 2 lõikes 1 osutatud analüüside tulemuste poolest vähemalt üks üksikproov ei vasta õli deklareeritud kategooria omadustele, tunnistatakse kogu proovivõtupartii nõuetele mittevastavaks.

▼M32









Ib LISA

VOOSKEEM, MILLE JÄRGI KONTROLLITAKSE, KAS OLIIVIÕLI PROOV ON KOOSKÕLAS DEKLAREERITUD KATEGOORIAGA

Üldine tabel

Tabel 1. Esimese külmpressi oliiviõli – kvaliteedinõuded

Tabel 2. Külmpressitud oliiviõli – kvaliteedinõuded

Tabel 3. Esimese külmpressi oliiviõli ja külmpressitud oliiviõli – puhtusenõuded

Tabel 4. Lambiõli – puhtusenõuded

Tabel 5. Rafineeritud oliiviõli – kvaliteedinõuded

Tabel 6. Oliiviõli (rafineeritud oliiviõlist ja külmpressitud oliiviõlidest koosnev oliiviõli) – kvaliteedinõuded

Tabel 7. Oliiviõli (rafineeritud oliiviõlist ja külmpressitud oliiviõlidest koosnev oliiviõli) – puhtusenõuded

Tabel 8. Töötlemata oliivijääkõli – puhtusenõuded

Tabel 9. Rafineeritud oliivijääkõli – kvaliteedinõuded

Tabel 10. Oliivijääkõli – kvaliteedinõuded

Tabel 11. Rafineeritud oliivijääkõli ja oliivijääkõli – puhtusenõuded

▼M29









II LISA

VABADE RASVHAPETE MÄÄRAMINE KÜLMMEETODIL

1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALA

Kõnealuse meetodi puhul kirjeldatakse rasvhapete kindlaksmääramist oliiviõlides ja oliivijääkõli. Vabade rasvhapete sisaldust väljendatakse oleiinhappe protsendina arvutatud happesusena.

2. PÕHIMÕTE

Proov lahustatakse lahustite segus ja vabad rasvhapped tiitritakse kaaliumhüdroksiidi või naatriumhüdroksiidi lahuses.

3. REAGENDID

Kõik reagendid peavad olema tunnustatud analüütilise kvaliteediga ja vesi peab olema kas destilleeritud või samaväärse puhtusega.

3.1. Dietüüleeter; 95 % etanool (v/v), segu võrdsetes osades Segu neutraliseeritakse kasutamise hetkel kaaliumhüdroksiidi lahusega (3.2), lisades 100 ml segu kohta 0,3 ml fenoolftaleiini lahust (3.3). Märkus 1. Dietüüleeter on väga kergesti süttiv ning võib moodustada plahvatusohtlikke peroksiide. Selle kasutamisel tuleb olla ettevaatlik. Märkus 2. Kui dietüüleetrit ei ole võimalik kasutada, võib kasutada etanooli ja tolueeni sisaldavate lahustite segu. Vajaduse korral võib etanooli asendada 2-propanool.

3.2. Kaaliumhüdroksiid või naatriumhüdroksiid, tiitritud etanoolilahusena, c(KOH) [või c(NaOH)] 0,1 mol/l või vajaduse korral c(KOH) [või c(NaOH)] ligikaudu 0,5 mol/l. Saadaval on kaubanduslikud lahused. Kaaliumhüdroksiidi lahuse (või naatriumhüdroksiidi lahuse) täpne kontsentratsioon peab olema teada ning seda tuleb enne kasutamist kontrollida. Kasutatakse lahust, mis on valmistatud vähemalt viis päeva enne kasutamist, ning see dekanteeritakse kummist punniga tumedasse klaaspudelisse. Lahus peab olema värvitu või helekollase värvusega. Kui kaaliumhüdroksiidi (või naatriumhüdroksiidi) vesilahuse kasutamisel võib täheldada faaside eraldumist, võib vesilahuse asendada etanoolilahusega. Märkus 3. Kaaliumhüdroksiidi (või naatriumhüdroksiidi) stabiilset värvusetut lahust saab valmistada järgmiselt. 1 000 ml etanooli või vett lastakse koos 8 g kaaliumhüdroksiidi (või naatriumhüdroksiidi) ja 0,5 g alumiiniumilaastudega keema ning keedetakse püstjahutiga kolvis tund aega. Destilleeritakse kohe. Destillaadis lahustatakse vajalik kogus kaaliumhüdroksiidi (või naatriumhüdroksiidi). Lahus jäetakse mitmeks päevaks seisma ja kaaliumkarbonaadi (või naatriumkarbonaadi) sademest dekanteeritakse selge supernatant. Lahuse võib valmistada ilma destilleerimiseta järgmiselt: 1 000 ml etanoolile (või veele) lisatakse 4 ml alumiiniumbutülaati ja segu jäetakse mitmeks päevaks seisma. Supernatant dekanteeritakse ja selles lahustatakse vajalik kogus kaaliumhüdroksiidi (või naatriumhüdroksiidi). Lahus on kasutamisvalmis.

3.3. Fenoolftaleiin, 10 g/l lahus 95–96 % etanoolis (v/v) või alkalisinises 6B või tümoolftaleiinis, 20 g/l lahus 95–96 % etanoolis (v/v). Väga tugeva värviga õlide puhul tuleks kasutada alkalisinist või tümoolftaleiini.

4. SEADMED

Tavalised laboriseadmed, sealhulgas:

4.1. Analüütiline kaal,

4.2. 250 ml kooniline kolb,

4.3. 10 ml bürett, klassist A, mõõtskaala ühikutega 0,05 ml, või samaväärne automaatbürett.

5. MÄÄRAMISE KÄIK

5.1. Katseproovi ettevalmistamine

Kui proov on hägune, tuleb see filtreerida.

5.2. Katsekogus

Proov võetakse eeldatava happesuse alusel vastavalt järgmisele tabelile.







Eeldatav happesus (oleiinhape g / 100 g) Proovi mass (g) Kaalumistäpsus (g) 0–2 10 0,02 > 2–7,5 2,5 0,01 > 7,5 0,5 0,001

Proov kaalutakse koonilises kolvis (4.2).

5.3. Kindlaksmääramine

Proov (5.2) lahustatakse 50–100 ml dietüüleetri ja etanooli (3.1) varem neutraliseeritud segus.

Lahus tiitritakse, segades sellesse kaaliumhüdroksiidi (või naatriumhüdroksiidi) 0,1 mol/l lahust (3.2) (vt märkus 4), kuni indikaator muutub (värvunud indikaatori värvus püsib vähemalt 10 sekundit).

Märkus 4. Kui kaaliumhüdroksiidi (või naatriumhüdroksiidi) 0,1 mol/l lahuse nõutav kogus ületab 10 ml, kasutatakse 0,5 mol/l lahust või asendatakse proovi mass vastavalt eeldatavale vabade hapete sisaldusele ja tabelis pakutule.

Märkus 5. Kui lahus muutub tiitrimise ajal häguseks, tuleb lisada nii palju lahustit (3.1), kui on vaja selge lahuse saamiseks.

Teine määramine tehakse üksnes juhul, kui esimene tulemus on kõrgem kui vastava õlikategooria puhul kehtestatud piirmäär.

6. TULEMUSTE VÄLJENDAMINE

Happesus oleiinhappe massiprotsendina arvutatakse järgmiselt:

kus:

V = kasutatud tiitritud kaaliumhüdroksiidi (või naatriumoksiidi) maht milliliitrites;

c = täpne kontsentratsioon moolides kasutatud kaaliumhüdroksiidi (või naatriumoksiidi) tiitritud lahuse liitri kohta;

M = 282 g/mol, molaarmass grammides oleiinhappe mooli kohta;

m = proovi mass grammides.

Oleiinhapet väljendatakse järgmiselt:

a) 0–1 puhul (viimane kaasa arvatud) kahe kümnendkoha täpsusega;

b) 1–100 puhul (viimane kaasa arvatud) ühe kümnendkoha täpsusega.

▼M30









III LISA

PEROKSIIDIARVU MÄÄRAMINE

1. Kohaldamisala

Käesolevas lisas kirjeldatakse loomse ja taimse õli ja rasva peroksiidiarvu määramise meetodit.

2. Määratlus

Peroksiidiarv on nende proovis olevate ainete kogus aktiivse hapniku milliekvivalendina kilogrammi kohta, mis kirjeldatud töötamistingimustel kaaliumjodiidi oksüdeerivad.

3. Põhimõte

Katsekogust töödeldakse äädikhappe ja kloroformi lahuses kaaliumjodiidi lahusega. Eraldunud jood tiitritakse naatriumtiosulfaadi standardlahusega.

4. Seadmed

Seadmetel ei tohi olla redutseerivaid või oksüdeerivaid aineid.

Märkus 1. Lihvitud pindu ei tohi määrdeainega määrida.

4.1. 3 ml klaasist kühvel.

4.2. Lihvitud kaela ja korgiga 250 ml mahuga kolvid, enne kuivatatud ja täidetud puhta kuiva väärisgaasiga (lämmastik või soovitatavalt süsinikdioksiid).

4.3. 5 ml, 10 ml või 25 ml bürett mõõtskaala ühikutega vähemalt 0,05 ml, soovitavalt automaatse nullimisnupuga, või samaväärne automaatbürett.

4.4. Analüütilised kaalud.

5. Reagendid

5.1. Analüütiliselt puhta reaktiivi kvaliteediga kloroform, millest hapnik on vabastatud puhta, kuiva inertgaasi barboteerimisel.

5.2. Analüütiliselt puhta kvaliteediga jää-äädikas, millest hapnik on vabastatud puhta, kuiva inertgaasi barboteerimisel.

5.3. Kaaliumjodiidi küllastunud vesilahus, värskelt valmistatud ning joodi ja jodaatideta. Lahustada ligikaudu 14 g kaaliumjodiidi 10 ml toatemperatuuril vees.

5.4. Naatriumtiosulfaat, 0,01 mol/l (0,01 N), vahetult enne kasutamist täpselt standarditud vesilahus.

Valmistada iga päev 0,1 mol/l naatriumtiosulfaadi standardlahusest vahetult enne kasutamist 0,01 mol/l naatriumtiosulfaadi lahus, või määrata kindlaks täpne molaarsus. Kogemused näitavad, et lahuse stabiilsus on piiratud ning sõltub pH-väärtusest ja vaba süsinikdioksiidi sisaldusest. Lahjendamiseks kasutada ainult värskelt keedetud vett, mis on võimaluse korral lämmastikuga läbi puhutud.

Naatriumtiosulfaadi lahuse täpse molaarsuse kindlaksmääramiseks soovitatakse kasutada järgmist menetlust.

Kaaluda mõõtekolbi (250 ml või 500 ml) 0,001 g täpsusega 0,27–0,33 g kaaliumjodaati (mKIO3) ja lahjendada märgini, kasutades värskelt keedetud vett (V2), mis on jahutatud toatemperatuurini. Viia 5 ml või 10 ml eespool kirjeldatud kaaliumjodaadi lahust (V1) pipeti abil 250 ml Erlenmeyeri kolbi. Lisada 60 ml värskelt keedetud vett, 5 ml 4 mol/l vesinkkloriidhapet ja 25–50 mg kaaliumjodiidi või 0,5 ml küllastunud kaaliumjodiidi lahust. Tiitrida see lahus naatriumtiosulfaadi lahusega (V3), et määrata kindlaks naatriumtiosulfaadi lahuse täpne molaarsus.

kus

mKIO3 on kaaliumjodaadi mass grammides;

V1 on kaaliumjodaadi lahuse maht milliliitrites (5 ml või 10 ml);

V2 on kaaliumjodaadi lahuse kogumaht milliliitrites (250 ml või 500 ml);

V3 on naatriumtiosulfaadi lahuse maht milliliitrites;

wKIO3 on kaaliumjodaadi puhtus (g/100 g);

MKIO3 on kaaliumjodaadi molekulmass (214 g/mol);

T on kasutatud naatriumtiosulfaadi lahuse täpne molaarsus (mol/l).

5.5. Tärkliselahus, 10 g/l vesidispersioon, värskelt looduslikust lahustuvast tärklisest valmistatud. Kasutada võib ka samaväärseid reaktiive.

6. Proov

Tagatakse proovi võtmine ja selle säilitamine varjus, jahedas ja täielikult täidetud klaasmahutites, mis on lihvkorgi või korgist punniga hermeetiliselt suletud.

7. Menetlus

Katsed tuleb teha hämara päevavalguse või kunstliku valgustusega. Klaasist kühvlisse (4.1) või selle puudumise korral kolbi (4.2) kaalutakse 0,001 g täpsusega järgmisele tabelile vastava massiga proov, mille aluseks on eeldatav peroksiidiarv:







Hinnanguline peroksiidiarv (meq) Katsekoguse mass (g) 0–12 5,0–2,0 12–20 2,0–1,2 20–30 1,2–0,8 30–50 0,8–0,5 50–90 0,5–0,3

Kolvilt (4.2) eemaldatakse kork ning sellesse pannakse klaasist kühvel, millel on katsekogus. Lisatakse 10 ml kloroformi (5.1). Katsekogus lahustatakse kiiresti segamise teel. Lisatakse 15 ml äädikhapet (5.2) ja seejärel 1 ml kaaliumjodiidi lahust (5.3). Kolvile pannakse kiiresti kork, loksutatakse üks minut ja jäetakse siis viieks minutiks temperatuurile 15–25 °C varju seisma.

Lisatakse umbes 75 ml destilleeritud vett. Vabastatud jood tiitritakse kõvasti loksutades naatriumtiosulfaadi lahusega (5.4), kasutades indikaatorina tärkliselahust (5.5).

Ühe ja sama prooviga tehakse 2 määramist.

Samal ajal tuleb teha ka pimekatse. Kui pimekatse tulemus on suurem kui 0,05 ml 0,01 N naatriumtiosulfaadi lahust (5.4), asendatakse puhastamata reaktiivid.

8. Tulemuste esitamine

Peroksiidiarv aktiivse hapniku milliekvivalentidena kilogrammi kohta saadakse valemiga

kus:

V on katses kasutatud naatriumtiosulfaadi standardlahuse (5.4) milliliitrite arv, mida on pimekatse arvessevõtmiseks parandatud;

T on kasutatud naatriumtiosulfaadi lahuse (5.4) täpne molaarsus (mol/l);

m on katsekoguse mass grammides.

Tulemus on kahe määramise aritmeetiline keskmine.

Määramise tulemus esitatakse ühe kümnendkoha täpsusega.

▼M21









IV LISA

VAHADE SISALDUSE MÄÄRAMINE KAPILLAARGAASIKROMATOGRAAFIA ABIL

1. EESMÄRK

Käesoleva meetodiga määratakse vahade sisaldust oliiviõlides. Vahade eraldamine toimub süsinikuaatomite arvu alusel. Meetodit võib eeskätt kasutada pressimisega saadud oliiviõlide eristamiseks ekstraheerimisega saadud õlidest (oliivijääkõlidest).

2. PÕHIMÕTE

Rasvainele lisatakse sobivat sisestandardit, seejärel fraktsioneeritakse kromatograafiliselt, kasutades hüdrateeritud silikageelkolonni; katse tingimustes esimesena elueeritav fraktsioon ainetega, mis on triglütseriididest vähem polaarsed, eraldatakse ning seda analüüsitakse kapillaargaasikromatograafia abil.

3. SEADMED

3.1. 25milliliitrine Erlenmeyeri kolb.

3.2. Klaasist gaasikromatograafiakolonn sisediameeteriga 15,0 mm ja pikkusega 30–40 cm, mis on varustatud kraaniga.

3.3. Sobiv kapillaarkolonniga gaasikromatograaf, mis on varustatud süsteemiga, mis võimaldab otse kolonni süstimist ja koosneb järgmistest osadest: 3.3.1. programmeeritava temperatuuriga termostaatkapp kolonnide jaoks; 3.3.2. külminjektor proovi viimiseks otse kolonni; 3.3.3. leekionisatsioondetektor ja muundurvõimend; 3.3.4. integraatormeerik, mida saab kasutada koos muundurvõimendiga (3.3.3), mille reageerimisaeg on alla 1 sekundi ning mille paberi kiirust saab muuta; (võib kasutada ka infotehnoloogiasüsteeme, milles gaasikromatograafia andmed edastatakse arvuti vahendusel); 3.3.5. klaasist või sulatatud ränidioksiidist kapillaarkolonn pikkusega 8–12 m ja sisediameetriga 0,25–0,32 mm, mis on seestpoolt kaetud jaotusvedelikuga, mille kihi paksus on ühtlaselt 0,10–0,30 mm (võib kasutada müügilolevaid SE 52 või SE 54 tüüpi jaotusvedelikke).

3.4. 10mikroliitrine mikrosüstal otse kolonni süstimiseks, mille nõelal on tugevdatud pinnakiht.

3.5. Elektriline vibraator.

3.6. Pöördaurusti.

3.7. Muhvelahi.

3.8. Analüütiline kaal, kaalumistäpsus ± 0,1 mg.

3.9. Tavalised klaasist laborinõud.

4. REAKTIIVID

4.1. Silikageel, tera suurus 60–200 μm. Geel pannakse vähemalt neljaks tunniks ahju temperatuuriga 500 °C. Lastakse jahtuda, seejärel lisatakse vett koguses, mis vastab 2 %le silikageeli massist. Segatakse korralikult ühtlase massi saamiseni. Hoitakse pimedas vähemalt 12 tundi enne kasutamist.

4.2. n-heksaan, kromatograafias kasutamiseks.

4.3. Etüüleeter, kromatograafias kasutamiseks.

4.4. n-heptaan, kromatograafias kasutamiseks.

4.5. Laurüülarahidaadi 0,1 % (m/V) standardlahus heksaanis (sisestandard) (võib kasutada ka palmitüülpalmitaati või müristüülstearaati). 4.5.1. Sudaan 1 (1-fenüül-aso-2-naftool).

4.6. Kandegaas: puhas vesinik või heelium, gaasikromatograafias kasutamiseks.

4.7. Abigaasid: — puhas vesinik, gaasikromatograafias kasutamiseks; — puhas õhk, gaasikromatograafias kasutamiseks.

5. TÖÖ KÄIK

5.1. Kromatograafiakolonni valmistamine

n-heksaanis (4.2) suspendeeritakse 15 g silikageeli (4.1) ning viiakse kolonni (3.2). Lastakse settida. Homogeensema kromatograafilise kolonni saamiseks töödeldakse settinud kolonni elektrilise vibraatoriga (3.5) ja lisandite eemaldamiseks voolutatakse kolonni 30 ml n-heksaaniga. 25 milliliitrisesse Erlenmeyeri kolbi (3.1) kaalutakse täpselt kaalu (3.8) abil 500 mg proovi ning lisatakse sobiv kogus sisestandardit (4.5), arvestades eeldatavat vahasisaldust; nt oliiviõli puhul lisatakse 0,1 mg ja oliivijääkõli puhul 0,25–0,5 mg laurüülarahidaati. Eelkirjeldatud viisil ettevalmistatud proov kantakse kromatograafiakolonni, kasutades kahte n-heksaani (4.2) kogust mahuga à 2 ml.

Lahustil lastakse voolata, kuni absorbendi ülemise pinna kohale jääb 1 mm vedelikku, seejärel voolutatakse kolonni veel 70 ml n-heksaaniga, et eemaldada proovis tavaliselt sisalduvad n-alkaanid. Seejärel alustatakse voolutamist; kogutakse 180 ml n-heksaani-etüüleetri segu (vahekorras 99:1) voolukiirusel umbes 15 tilka 10 sekundi jooksul. Proovi elueerimine toimub toatemperatuuril 22 ± 4 °C.

NB:

— n-heksaani-dietüüleetri segu (99:1) tuleb valmistada igal päeval uuesti.

— Vahade nõuetekohase elueerimise visuaalseks kontrollimiseks võib proovi lahusele lisada 100 μl 1 % sudaani lahust elueerimissegus. Värvaine retentsiooniaeg on vahade ja triglütseriidide retentsiooniaegade vahel; kui värvaine jõuab kromatograafiakolonni põhjani, tuleb elueerimine peatada, sest kõik vahad on elueeritud.

Niimoodi saadud fraktsiooni aurustatakse pöördaurustis (3.6), kuni peaaegu kogu lahusti on eemaldatud. Viimased 2 ml lahustit eemaldatakse nõrga lämmastikuvoolu abil, seejärel lisatakse 2–4 ml n-heptaani.

5.2. Gaasikromatograafiline analüüs

5.2.1. Ettevalmistustööd

Kolonn pannakse gaasikromatograafi (3.3); sisselaskekoht ühendatakse on-column-süsteemiga ja väljalaskekoht detektoriga. Kontrollitakse, et gaasikromatograafiaseade oleks töökorras (gaasijuhtmete lekkekindlus, detektori tundlikkus, meerik jne).

Kui kolonni kasutatakse esimest korda, on soovitatav see tasakaalustada. Läbi kolonni hakatakse nõrga joana juhtima gaasi, seejärel lülitatakse gaasikromatograafiaseade sisse. Järk-järgult, 4 tunni jooksul, tõstetakse temperatuur 350 °C-ni. Sellist temperatuuri hoitakse vähemalt kaks tundi, seejärel reguleeritakse seade töörežiimile (reguleeritakse gaasivoolu kiirust, leegi süüdet, ühendatakse elektrilise meerikuga (3.3.4), reguleeritakse kolonni termostaatkapi temperatuuri, detektorit jne). Registreeritakse signaal vähemalt kaks korda suuremal tundlikkusel, kui on vaja analüüsi läbiviimiseks. Saadav nulljoon peaks olema sirge, ilma igasuguste piikideta, ning see ei tohiks kummalegi poole triivida.

Negatiivne sirge triiv näitab, et kolonn ei ole korralikult ühendatud; positiivne triiv osutab kolonni puudulikule tasakaalustamisele.

5.2.2. Töötingimuste valimine

Töötingimused on reeglina järgmised:

— kolonni temperatuur: —



20 °C/min 5 °C/min 20 °C/min algul 80 °C (1′) → 240 °C → 325 °C (6′) → 340 °C (10′)

— detektori temperatuur: 350 °C;

— sisestatava aine kogus: 1 μl lahust n-heptaanis (2–4 ml);

— kandegaas: heelium või vesinik asjaomase gaasi optimaalsel voolukiirusel (vt liide);

— seadme tundlikkus peab vastama järgmistele tingimustele:

Olenevalt kolonni ja gaasikromatograafi omadustest võib tingimusi muuta, et saavutada kõikide vahade eraldumine, piikide rahuldav lahutus (vt joonis) ja et C32 sisestandardi retentsiooniaeg oleks 18 ± 3 minutit. Vaha kõige tüüpilisem piik peab olema vähemalt 60 % täisskaalast.

Piigi integreerimisparameetrid määratakse kindlaks nii, et uuritavate piikide pindalasid oleks võimalik õigesti hinnata.

NB:Arvesse võttes kõrget lõpptemperatuuri, on lubatav positiivne triiv, mis ei tohi ületada 10 % skaala ulatusest.

5.3. Analüüsi läbiviimine

10mikroliitrisesse mikrosüstlasse võetakse 1 μl lahust; kolb tõmmatakse tagasi, kuni nõel on tühi. Nõel viiakse injektsioonisüsteemi ning 1–2 sekundi pärast tehakse kiire süst. Umbes 5 sekundi pärast tõmmatakse nõel ettevaatlikult välja.

Detektori signaali registreeritakse seni, kuni vahad on täielikult elueeritud.

Nulljoon peab kogu aeg vastama nõuetele.

5.4. Piikide määramine

Piigid määratakse retentsiooniaja põhjal, võrdlusest samadel tingimustel analüüsitud teadaoleva retentsiooniajaga vahade segudega.

Joonisel on esitatud neitsioliiviõli vahade kromatogramm.

5.5. Kvantitatiivne hindamine

Sisestandardile ja alifaatsetele estritele C40–C46vastavate piikide pindalad arvutatakse integraatori abil.

Iga estri vahasisaldus milligrammides rasvaine kilogrammi kohta arvutatakse järgmiselt:

kus:

Ax = iga estri piigi pindala ruutmillimeetrites;

As = sisestandardi piigi pindala ruutmillimeetrites;

ms = lisatud sisestandardi mass milligrammides;

m = määramisel kasutatud proovi mass grammides.

6. TULEMUSTE VÄLJENDAMINE

Märgitakse erinevate C40- kuni C46-vahade sisalduste summa milligrammides rasva kilogrammi kohta (ppm).

NB. Määratavate koostisosade puhul osutatakse vahade piikidele, mis paiknevad paarisarvulise süsinikuaatomite arvuga estrite C40 ja C46 vahel, vastavalt järgneval joonisel esitatud oliiviõli vahade kromatogrammile. Kui ester C46 esineb kahekordsena, on soovitatav selle identifitseerimiseks analüüsida pressimisjääkide õli vahafraktsiooni, kus C46 piiki on kerge ära tunda, sest see on oluliselt suurem.

Tulemused väljendatakse ühe kümnendkoha täpsusega.

Joonis

Oliiviõli vahade kromatogramm ( 3 )

Tähistused:

I.S. = laurüülarahidaat

1. = diterpeenestrid

2 + 2′ = estrid C40

3 + 3′ = estrid C42

4 + 4′ = estrid C44

5. = estrid C46

6. = steroolestrid ja triterpeenalkoholid.









Liide

Gaasi voolukiiruse määramine

Kui gaasikromatograaf on viidud tavapärasesse töörežiimi, süstitakse kolonni 1–3 μl metaani või propaani ning mõõdetakse stopperiga aeg süstimise hetkest kuni piigi alguseni (tM); selle ajaga läks metaan või propaan läbi kolonni.

Voolukiirus (cm/s) määratakse valemiga L/tM, kus L on kolonni pikkus sentimeetrites ja tM on stopperiga mõõdetud aeg sekundites.

▼M32 —————

▼M26 —————

▼M21









VII LISA

2-GLÜTSERÜÜLMONOPALMITAADI PROTSENDILISE SISALDUSE MÄÄRAMINE

1. EESMÄRK JA RAKENDAMISALA

Käesoleva meetodiga määratakse triglütseriidide 2. positsioonis oleva palmitiinhappe protsendilist sisaldust 2-glütserüülmonopalmitaadi hindamise abil.

Seda meetodit saab kasutada toatemperatuuril (20 °C) vedelate taimeõlide puhul.

2. PÕHIMÕTE

Pärast õliproovi ettevalmistamist lastakse proovil reageerida pankrease lipaasiga – toimub triglütseriidi molekuli spetsiifiline osaline hüdrolüüs 1. ja 3. positsioonis, mille tulemusena tekivad 2-monoglütseriidid. 2-glütserüülmonopalmitaadi sisaldus monoglütseriidi fraktsioonis määratakse pärast silaanimist kapillaarkolonn-gaasikromatograafia abil.

3. KASUTATAVAD SEADMED JA MATERJALID

3.1. 25milliliitrine Erlenmeyeri kolb

3.2. 100-, 250- ja 300milliliitrised keeduklaasid

3.3. Klaasist kromatograafiakolonn sisediameetriga 21–23 mm ja pikkusega 400 mm, mis on varustatud klaasfilterketta ja kraaniga

3.4. Gradueeritud 10-, 50-, 100- ja 200milliliitrised mõõtesilindrid

3.5. 100- ja 250milliliitrised ümarkolvid

3.6. Pöördaurusti

3.7. 10milliliitrised lihvkorgiga tsentrifuugitopsid, millel on kooniline põhi

3.8. Tsentrifuug tööks 10- ja 100milliliitriste tsentrifuugitopsidega

3.9. Termostaat, mis võimaldab hoida temperatuuri 40 ± 0,5 °C

3.10. Gradueeritud 1- ja 2milliliitrised pipetid

3.11. 1milliliitrine hüpodermiline süstal

3.12. 100mikroliitrine mikrosüstal

3.13. 1 000 milliliitrine jaotuslehter

3.14. Kapillaarkolonniga gaasikromatograaf, mis on varustatud süsteemiga, mis võimaldab proovi otse külmalt kolonni süstimist, ja ahjuga, mis hoiab soovitud temperatuuri 1 °C täpsusega

3.15. Külminjektor proovi viimiseks otse kolonni

3.16. Leekionisatsioondetektor ja elektromeeter

3.17. Koos elektromeetriga kasutatav integraatormeerik, mille reageerimisaeg on kuni 1 sekund ning mille paberi kiirust saab muuta

3.18. Klaasist või sulatatud ränidioksiidist kapillaarkolonn pikkusega 8–12 m ja sisediameetriga 0,25–0,32 mm, mis sobib tööks kuni 370 °C juures ja mis on seestpoolt kaetud 5 % metüülpolüsiloksaani või fenüül-metüülpolüsiloksaani kihiga, mille paksus on 0,10–0,30 μm

3.19. Vähemalt 7,5 cm pikkune 10mikroliitrine mikrosüstal otse kolonni süstimiseks, mille nõelal on tugevdatud pinnakiht

4. REAKTIIVID

4.1. Silikageel tera suurusega 0,063–0,200 mm (sõelaava 70–280), mis on ette valmistatud järgmisel viisil. Silikageel pannakse portselankaussi, kuivatatakse kuivatuskapis 160 °C juures 4 tundi, lastakse eksikaatoris jahtuda toatemperatuurini. Lisatakse vett koguses, mis vastab 5 % le silikageeli massist, tehes seda järgmisel viisil: 500milliliitrisesse Erlenmeyeri kolbi kaalutakse 152 g silikageeli ja lisatakse 8 g destilleeritud vett, suletakse korgiga ja segatakse ettevaatlikult, et tagada vee ühtlane jaotumine. Enne kasutamist lastakse seista vähemalt 12 tundi.

▼M32

4.2. n-heksaan (kromatograafiaks sobiva puhtusastmega). Heksaani võib asendada isooktaaniga (2,2,4-trimetüülpentaan, kromatograafiaks sobiva puhtusastmega), kui saavutatakse võrreldavad täpsusnäitajad.

▼M21

4.3. Isopropanool

4.4. Isopropanooli vesilahus (mahusuhe 1:1)

4.5. Pankrease lipaas. Kasutatava lipaasi aktiivsus peab olema vahemikus 2,0–10 lipaasiühikut mg kohta (müügilolevate lipaaside aktiivsus on 2–10 ühikut ensüümi mg kohta)

4.6. Puhverlahus: 1 M tris-hüdroksümetüülaminometaani lahuse pH reguleeritakse potentsiomeetriga kontrollides väärtusele 8, lisades selleks kontsentreeritud soolhapet (mahusuhe 1:1)

4.7. Naatriumkolaat, ensüümikvaliteediga, 0,1 % vesilahus (lahus tuleb ära kasutada 15 päeva jooksul pärast valmistamist)

4.8. Kaltsiumkloriid, 22 % vesilahus

4.9. Dietüüleeter, kromatograafias kasutamiseks

4.10. Elueerimislahus: n-heksaani ja dietüüleetri segu (mahusuhe 87:13)

4.11. Naatriumhüdroksiid, 12massiprotsendiline lahus

4.12. Fenoolftaleiin, 1 % lahus etanoolis

4.13. Kandegaas: vesinik või heelium gaasikromatograafias kasutamiseks

4.14. Abigaasid: kuiv vesinik, vähemalt 99 % puhtusega, ei tohi sisaldada orgaanilisi aineid; õhk kromatograafias kasutamiseks, sama puhtusastmega

4.15. Silaanimisreaktiiv: püridiini, heksametüüldisilasaani ja trimetüülklorosilaani segu (mahusuhe 9:3:1). (Müügil on vastavad valmissegud. Kasutada võib ka muid silaanimisreaktiive, näiteks bistrimetüülsilüültrifluoroatsetamiid + 1 % trimetüülklorosilaani, mis on lahustatud samas koguses veevabas püridiinis.)

4.16. Standardproovid: puhtad monoglütseriidid või proovile sarnaste mahusuhetega monoglütseriidide segud, mille teadaolevad mahusuhted on samad kui proovil.

5. TÖÖ KÄIK

5.1. Proovi ettevalmistamine

5.1.1. Õlisid, milles vabade hapete sisaldus on alla 3 %, ei ole vaja neutraliseerida enne kromatografeerimist silikageelkolonnis. Õlid, mille vabade hapete sisaldus on suurem kui 3 %, tuleb neutraliseerida vastavalt punktile 5.1.1.1. 5.1.1.1. 1 000 milliliitrisesse jaotuslehtrisse (3.13) kallatakse 50 g õli ja 200 ml n-heksaani. Lisatakse 100 ml isopropanooli ja selline kogus 12 % naatriumhüdroksiidi (4.11), mis on 5 % suurem kui vabade hapete kogus õlis. Loksutatakse tugevasti 1 minuti jooksul. Lisatakse 100 ml destilleeritud vett, loksutatakse uuesti ja lastakse seista. Pärast kihistumist eemaldatakse alumine kiht, mis sisaldab seepe. Eemaldatakse ka võimalikud vahepealsed kihid (lima ja mittelahustuvad ained). Neutraliseeritud õli lahust heksaanis pestakse järjestikuste 50–60milliliitriste isopropanooli vesilahuse (mahusuhe 1:1) (4.4) kogustega kuni fenoolftaleiini roosa värvuse kadumiseni. Vaakumdestilleerimisega (näiteks pöördaurusti abil) eemaldatakse suurem osa heksaanist ja õli kantakse üle 100milliliitrisesse ümarkolbi (3.5). Õli kuivatatakse vaakumis kuni lahusti täieliku eemaldamiseni. Selle toimingu tulemusena peab õli happelisus jääma alla 0,5 %.

5.1.2. 1,0 g eespool kirjeldatud viisil ettevalmistatud õli pannakse 25milliliitrisesse Erlenmeyeri kolbi (3.1) ja lahustatakse 10 ml elueerimislahuses (4.10). Enne kromatografeerimist silikageelkolonnis lastakse lahusel vähemalt 15 minutit seista. Kui lahus on hägune, tsentrifuugitakse see, et luua optimaalsed tingimused kromatograafia jaoks. (On lubatud kasutada müügilolevaid valmis SPE silikageelipadruneid (500 mg)).

5.1.3. Kromatograafiakolonni valmistamine Kolonni (3.3) kallatakse ligikaudu 30 ml elueerimislahust (4.10), kolonni alumisse otsa viiakse klaaspulga abil vatitükk ja pressitakse seda õhu eemaldamiseks. Keeduklaasis valmistatakse suspensioon 25 g silikageelist (4.1) ja ligikaudu 80 ml elueerimislahusest; suspensioon kallatakse lehtri abil kolonni. Kontrollitakse, et kogu silikageel oleks viidud kolonni, loputatakse seda elueerimislahusega (4.10), avatakse kraan ja lastakse vedelikul voolata, kuni silikageeli kohale jääb ligikaudu 2 mm vedelikku.

5.1.4. Kolonnkromatograafia 25 milliliitrisesse Erlenmeyeri kolbi (3.1) kaalutakse täpselt 1,0 g punkti 5.1 kohaselt ettevalmistatud proovi. Proov lahustatakse 10 ml elueerimislahuses (4.10). Lahus kantakse üle punkti 5.1.3 kohaselt valmistatud kromatograafiakolonni. Tuleb vältida kolonnitäidise pinna liigutamist. Avatakse kraan ja proovi lahusel lastakse välja voolata seni, kuni tase jõuab silikageeli tasemeni. Elueeritakse 150 ml elueerimislahusega. Elueerimislahust lisatakse kiirusega 2 ml/min (150 ml lisamine kolonni võtab aega ligikaudu 60–70 min). Eluaat kogutakse eelnevalt kaalutud 250milliliitrisesse ümarkolbi. Lahusti aurustatakse vaakumis, viimased lahusti jäljed eemaldatakse lämmastikuvoolus. Ümarkolb kaalutakse ja arvutatakse eraldatud aine kogus. (Juhul kui kasutatakse müügilolevaid valmis SPE silikageelipadruneid, toimitakse järgmiselt: 1 ml lahust (5.1.2) viiakse padrunitesse, mis on eelnevalt ette valmistatud 3 ml n-heksaaniga. Pärast lahuse nõrgumist kolonni elueeritakse 4 ml n-heksaani-dietüüleetri lahusega (mahusuhe 9:1). Eluaat kogutakse 10milliliitrisesse katseklaasi ja aurustatakse lämmastikuvoolus kuivaks. Kuivaine hüdrolüüsitakse pankrease lipaasiga (5.2). Oluline on kontrollida rasvainete sisaldust enne ja pärast SPE-padruni kasutamist).

5.2. Hüdrolüüs pankrease lipaasiga

5.2.1. Tsentrifuugitopsi kaalutakse 0,1 g punkti 5.1 kohaselt ettevalmistatud proovi. Lisatakse 2 ml puhverlahust (4.6), 0,5 ml naatriumkolaadi lahust (4.7) ja 0,2 ml kaltsiumkloriidi lahust; pärast iga lahuse lisamist segatakse hoolikalt. Tops suletakse lihvkorgiga ja asetatakse termostaati temperatuuriga 40 + 0,5 °C.

5.2.2. Lisatakse 20 mg lipaasi, segatakse hoolikalt (vältides korgi kokkupuutumist lahusega) ning asetatakse tops täpselt 2 minutiks termostaati, seejärel võetakse see termostaadist välja, loksutatakse tugevasti täpselt ühe minuti jooksul ning lastakse jahtuda.

5.2.3. Lisatakse 1 ml dietüüleetrit, suletakse tops korgiga ja loksutatakse tugevasti, seejärel segu tsentrifuugitakse ning eetrilahus kantakse mikrosüstla abil puhtasse ja kuiva topsi.

5.3. Silaanitud ühendite valmistamine ja gaasikromatograafia

5.3.1. Mikrosüstla abil viiakse 100 μl lahust (5.2.3) 10milliliitrisesse koonilise põhjaga topsi.

5.3.2. Lahusti eemaldatakse nõrga lämmastikuvoolu all, lisatakse 200 μl silaanimisreaktiivi (4.15), tops suletakse korgiga ja lastakse seista 20 minuti jooksul.

5.3.3. 20 minuti pärast lisatakse 1–5 ml n-heksaani (sõltuvalt kromatograafia läbiviimise tingimustest) – saadav lahus on valmis gaasikromatograafia läbiviimiseks.

5.4. Gaasikromatograafia

Töö põhitingimused on järgmised:

— injektori (on-column-injektor) temperatuur on madalam lahusti keemistemperatuurist (68 °C);

— detektori temperatuur: 350 °C;

— kolonni temperatuur: ahju temperatuuri muudetakse järgmise programmi kohaselt: 60 °C 1 minuti jooksul, temperatuuri tõstetakse 15 °C minutis kuni temperatuurini 180 °C, seejärel 5 °C minutis kuni temperatuurini 340 °C, 340 °C 13 minuti jooksul;

— kandegaas: vesinik või heelium, mille lineaarkiirust reguleeritakse nii, et saada joonisel 1 kujutatud lahutus; triglütseriidi C54 retentsiooniaeg peab olema 40 + 5 minutit (vt joonis 2); (Need töö põhitingimused on ligikaudsed. Töö teostaja peab neid soovitud tulemuste saamiseks kohandama. 2-glütserüülmonopalmitaadi piigi kõrgus peab olema vähemalt 10 % registreerimisseadme skaala ulatusest.);

— kolonni süstitava aine kogus on 0,5–1 μl n-heksaani lahust (5 ml) (5.3.3).

5.4.1. Piikide määramine

Piigid määratakse retentsiooniaja põhjal, võrdlusest samadel tingimusel analüüsitud monoglütseriidide standardsegude puhul saadud tulemustega.

5.4.2. Kvantitatiivne hindamine

Elektroonilise integraatori abil leitakse iga piigi pindala.

6. TULEMUSTE VÄLJENDAMINE

Glütserüülmonopalmitaadi protsendiline sisaldus arvutatakse vastava piigi pindala ja monoglütseriidide piikide kogupindala suhtena (vt joonis 2) vastavalt järgmisele valemile:

Gycéril monopalmitate (%):

kus:

Ax = glütserüülmonopalmitaadi piigi pindala;

ΣA = monoglütseriidide piikide kogupindala.

Tulemus esitatakse ühe kümnendkoha täpsusega.

7. ANALÜÜSI PROTOKOLL

Analüüsi protokollis tuleb esitada järgmine teave:

— viide käesolevale meetodile;

— kogu teave, mis on vajalik proovi täielikuks identifitseerimiseks;

— analüüsi tulemus;

— kõik kõrvalekaldumised käesolevast meetodist, kas asjaomaste poolte kokkuleppe tõttu või muudel põhjustel;

— andmed laboratooriumi kohta, analüüsi läbiviimise kuupäev ja analüüsi läbiviimise eest vastutavate isikute allkirjad.

Joonis 1

Silaanimisreaktsiooni saaduste kromatogramm (rafineeritud oliiviõlile on lisatud 20 % täielikult esterdatud õli, segu on töödeldud lipaasiga ja reaktsioonisaadused on silaanitud)

Kirjad joonisel: Acides gras libres = vabad rasvhapped Huile d’olive raffinée + 20 % huile estérifiée = rafineeritud oliiviõli + 20 % esterdatud õli 1–2 monopalmitoléine = 1–2 monopalmitoleiin 1–2 monopalmitine = 1–2 monopalmitiin 1–2 monoC18 insat. = 1–2 monoC18 küllastamata Squalene = skvaleen]

Joonis 2

Kromatogramm:

A) esterdamata oliiviõli pärast lipaasiga töötlemist; pärast silüülimist; kõnealuste tingimuste juures (kapillaarkolonni pikkus 8–12 m) elueeritakse vahafraktsioon samaaegselt diglütseriidi fraktsiooniga või veidi hiljem. Pärast lipaasiga töötlemist ei tohi triglütseriidide sisaldus ületada 15 %. Tähistused: 1 = vabad rasvhapped 2 = monoglütseriidid 3 = diglütseriidid 4 = triglütseriidid * = 2-monopalmitiin ** = triglütseriid C54

Kromatogramm:

B) esterdatud õli pärast lipaasiga töötlemist; pärast silaanimist; kõnealuste tingimuste juures (kapillaarkolonni pikkus 8–12 m) elueeritakse vahafraktsioon samaaegselt diglütseriidi fraktsiooniga või veidi hiljem. Pärast lipaasiga töötlemist ei tohi triglütseriidide sisaldus ületada 15 %. Tähistused: 1 = vabad rasvhapped 2 = monoglütseriidid 3 = diglütseriidid 4 = triglütseriidid * = 2-monopalmitiin ** = triglütseriid C54

8. MÄRKUSED

LIPAASI VALMISTAMINE

Müügil on rahuldava aktiivsusega lipaase. Lipaasi saab valmistada ka laboris järgmisel viisil:

5 kg värsket seapankreast jahutatakse temperatuurini 0 °C. Eemaldatakse tahke rasvkude ja seda ümbritsev sidekude ning pankreas peenestatakse lõikenugadega peenestajas kuni ühtlase vedela massi saamiseni. Saadud massi segatakse 4–6 tunni jooksul 2,5 liitri veevaba atsetooniga, seejärel tsentrifuugitakse. Saadud jääki ekstraheeritakse veel kolm korda sama koguse veevaba atsetooniga, seejärel kaks korda sama koguse atsetooni/dietüüleetri seguga (mahusuhe 1:1) ning veel kaks korda dietüüleetriga.

Saadud jääki kuivatatakse 48 tunni jooksul vaakumis; tulemusena saadakse stabiilne pulber, mida on võimalik külmkapis kuivas pikemaajaliselt hoida.

LIPAASI AKTIIVSUSE KONTROLLIMINE

Valmistatakse oliiviõli emulsioon järgmisel viisil:

Mikseris segatakse 10 minuti jooksul järgmist segu: 165 ml kummiaraabiku lahust kontsentratsiooniga 100 g/l, 15 g purustatud jääd ja 20 ml eelnevalt neutraliseeritud oliiviõli.

50milliliitrisesse keeduklaasi viiakse 10 ml saadud emulsiooni, seejärel 0,3 ml naatriumkolaadi lahust kontsentratsiooniga 0,2 g/ml ja 20 ml destilleeritud vett.

Keeduklaas asetatakse termostaati temperatuuriga 37 °C, lahusesse viiakse pH-meetri elektroodid ja spiraalsegaja.

Büreti abil lisatakse tilkhaaval naatriumhüdroksiidi 0,1 N lahust, kuni pH saavutab väärtuse 8,3.

Lisatakse teatav kogus lipaasi suspensiooni vees (0,1 g/ml lipaasi). Kui pH-meeter näitab pH väärtust 8,3, käivitatakse stopper ja hakatakse tilkhaaval lisama naatriumhüdroksiidi lahust sellise kiirusega, et hoida pH-d väärtusel 8,3. Iga minuti möödudes märgitakse üles selleks kulunud lahuse kogus.

Andmed kantakse graafikule, võttes abstsissteljeks ajatelje ja kandes ordinaatteljele 0,1 N leelise lahuse kogused milliliitrites, mis on kulunud pH väärtuse hoidmiseks konstantsena. Graafik peab olema lineaarne.

Lipaasi aktiivsus, mida väljendatakse lipaasi ühikutes mg kohta, arvutatakse järgmise valemi abil:

kus:

A aktiivsus lipaasi ühikutes mg kohta;

V 0,1 N naatriumhüdroksiidi lahuse kulu milliliitrites minuti kohta (arvutatud graafiku alusel);

N naatriumhüdroksiidi lahuse normaalsus;

m prooviks võetud lipaasi mass, mg.

Lipaasi ühik on määratletud kui ensüümi kogus, mis vabastab 10 mikroekvivalenti hapet ühe minuti jooksul.

▼M20 —————

▼M28









IX LISA

SPEKTROFOTOMEETRILINE ANALÜÜS ULTRAVIOLETTPIIRKONNAS

EESSÕNA

Spektrofotomeetriline analüüs ultraviolettpiirkonnas võib anda teavet rasva kvaliteedi, säilivusseisundi ja tehnoloogilistest protsessidest tulenenud muutuste kohta. Käesolevas meetodis osutatud lainepikkustel esinev neeldumine on tingitud konjugeeritud dieen- ja trieensüsteemide olemasolust olenevalt oksüdeerumisprotsessist ja/või rafineerimisviisist. Valguse neeldumine väljendatakse eriekstinktsioonina

(1-protsendilise (w/v) rasvalahuse ekstinktsioon teatavas lahustis 10 mm läbimõõduga küvetis), mida tavaliselt tähistatakse K-ga ja nimetatakse ka ekstinktsioonikoefitsiendiks.

1. KOHALDAMISALA

Käesolevas lisas kirjeldatakse oliiviõli spektrofotomeetrilist analüüsi ultraviolettpiirkonnas.

2. MEETODI PÕHIMÕTE

Proov lahustatakse ettenähtud lahustis ja lahuse neeldumist mõõdetakse teatavatel lainepikkustel, kasutades võrdluslahusena puhast lahustit.

Arvutatakse eriekstinktsioon 232 nm ja 268 nm juures isooktaanis või 232 nm ja 270 nm juures tsükloheksaanis kontsentratsioonil 1 % (mass/maht) küvetis läbimõõduga 10 mm.

3. SEADMED

3.1. Spektrofotomeeter, mis sobib mõõtmiseks ultraviolettkiirguse lainepikkustel (220–360 nm) ja mis võimaldab tulemusi lugeda ühe nanomeetri täpsusega. Neeldumise ja lainepikkuse skaala täpsust ja korratavust ning hajuvat valgust soovitatakse korrapäraselt kontrollida. 3.1.1. Lainepikkuse skaala. Selle kontrollimiseks võib kasutada võrdlusmaterjali, milleks on optilisest klaasist filter, mis sisaldab holmiumoksiidi, või holmiumoksiidi lahus (kinnijoodetud ampullis või lahtiselt), millel on selged neeldumisribad. Võrdlusmaterjal on ette nähtud selliste nähtava ja ultraviolettvalguse spektrofotomeetrite lainepikkuse skaala kontrollimiseks ja kaliibrimiseks, mille spektririba nimilaius on 5 nm või väiksem. Vastavalt viitematerjalides lisatud juhenditele tehakse mõõtmised lainepikkuse vahemikus 640–240 nm, kasutades võrdluseks õhku. Tehakse nulljoone parandi leidmise katse iga pilulaiuse juures; selleks jäetakse valguskiire tee tühjaks. Standardlainepikkused on loetletud võrdlusmaterjali sertifikaadis. 3.1.2. Neelduvuse skaala. Kontrollimiseks võib kasutada müügilolevat kinnijoodetud ampullis võrdlusmaterjali, milleks on kaaliumdikromaadi lahused (neli kaaliumdikromaadi lahust perkloorhappes, mis on pandud nelja UV-piirkonnas töötamiseks ettenähtud kvartsküvetti; küvetid on suletud ja nendega mõõdetakse UV-piirkonnas skaala lineaarsust ja määramise fotomeetrilist täpsust), mis on teataval kontsentratsiooniastmel ja sertifikaadile vastava neeldumisväärtusega selle maksimaalsel lainepikkusel (λmax). Mõõdetakse kaaliumdikromaadi lahuseid, võrreldes tühikatsega (tühikatseks on kasutatav happelahus), ja võetakse arvesse nulljoone parandit, nagu on kirjeldatud juhendites, mis on lisatud võrdlusmaterjalile. Neelduvuse väärtused on loetletud võrdlusmaterjali sertifikaadis. Muud võimalused fotoelemendi ja fotokordisti tulemuste kontrollimiseks on järgmised: 1 000 ml mõõtekolbi kaalutakse 0,2000 g puhast kaaliumkromaati, see lahustatakse 0,05 N kaaliumhüdroksiidi lahuses ning täidetakse kuni 1 000 ml märgini. Seejärel võetakse 25 ml saadud lahust, kantakse 500 ml mõõtekolbi ning täidetakse sama kaaliumhüdroksiidi lahusega märgini. Saadud lahuse ekstinktsioon mõõdetakse 275 nm juures, kasutades võrdluslahusena kaaliumhüdroksiidi lahust. 1 cm küvetiga mõõtmisel peaks ekstinktsioon olema 0,200 ± 0,005.

3.2. 10 mm optilise teepikkusega risttahukakujulised korgiga kvartsküvetid, mis sobivad mõõtmiseks ultraviolettkiirguse lainepikkusel (220–360 nm). Vee või mõne muu sobiva lahustiga täidetuna ei tohiks küvettide tulemuste erinevus olla suurem kui 0,01 ekstinktsiooniühikut.

3.3. Sama kaubamärgi alla kuuluvad A-klassi mõõtekolvid mahuga 25 ml.

3.4. Analüütiline kaal, millelt saab andmeid lugeda täpsusega 0,0001 g.

4. REAGENDID

Kui ei ole öeldud teisiti, kasutatakse analüüsi käigus ainult tunnustatud analüütiliselt puhtaid reagente ja demineraliseeritud või destilleeritud või samaväärse puhtusastmega vett.

Lahusti: isooktaan (2,2,4-trimetüülpentaan) mõõtmiseks 232 nm ja 268 nm juures või tsükloheksaan mõõtmiseks 232 nm ja 270 nm juures, mille neelduvus 10 mm küvetis 232 nm juures on väiksem kui 0,12 ja neelduvus 270 nm juures destilleeritud vee puhul mõõtmisel on väiksem kui 0,05.

5. TÖÖ KÄIK

5.1. Proov peab olema täiesti homogeenne ja hõljuvate lisanditeta. Kui see nii ei ole, tuleb proov filtreerida läbi paberi temperatuuril ligikaudu 30 °C.

5.2. 25 ml mõõtekolbi kaalutakse ligikaudu 0,25 g (täpsusega 1 mg) eespool kirjeldatud viisil ettevalmistatud proovi, täidetakse ettenähtud lahustiga kuni märgini ning homogeenitakse. Tekkiv lahus peab olema täiesti selge. Opalestsentsi või hägususe korral tuleb proov kiiresti läbi paberi filtreerida. MÄRKUS: üldiselt on kaal 0,25–0,30 g piisav neitsioliiviõli ja ekstra-neitsioliiviõli neelduvuse mõõtmiseks 268 nm ja 270 nm juures. Mõõtmiseks 232 nm juures on proovi nõutav kaal üldiselt 0,05 g, seega valmistatakse tavaliselt ette kaks eri lahust. Oliivijääkõli, rafineeritud oliiviõli ja võltsitud oliiviõli neelduvuse mõõtmiseks on nende suurema neeldumise tõttu vaja üldjuhul väiksemat proovi (kaaluga 0,1 g).

5.3. Vajaduse korral korrigeeritakse nulljoont (220–290 nm) lahustiga mõlemas kvartsküvetis (proov ja võrdlusmaterjal), seejärel täidetakse proovi kvartsküvett testlahusega ja mõõdetakse ekstinktsioonid vahemikus 232, 268 või 270 nm, võttes võrdluseks kasutatud lahusti. Registreeritud ekstinktsiooniväärtused peavad jääma vahemikku 0,1–0,8 või spektrofotomeetri lineaarsusvahemikku, mida tuleks kontrollida. Vastasel korral tuleb mõõtmisi korrata ja kasutada vajaduse korral vähem või rohkem lahjendatud lahuseid.

5.4. Pärast neelduvuse mõõtmist lainepikkusel 268 või 270 nm mõõdetakse neelduvus λmax, λmax + 4 ja λmax – 4. Neelduvuse väärtusi kasutatakse selleks, et määrata kindlaks eriekstinktsiooni variatsioon (ΔΚ). MÄRKUS: lahustina kasutatava isooktaani neelduvus (λmax) peab olema 268 nm ja tsükloheksaani neelduvus 270 nm.

6. TULEMUSTE VÄLJENDAMINE

6.1. Registreeritakse eriekstinktsioonid (ekstinktsioonikoefitsiendid) eri lainepikkustel, mis arvutatakse järgmise võrrandi alusel: kus: Kλ on eriekstinktsioon lainepikkusel λ; Eλ on ekstinktsioon lainepikkusel λ; c on lahuse kontsentratsioon g/100 ml; s on kvartsküveti teepikkus sentimeetrites; väljendatud kahe kümnendkoha täpsusega.

6.2. Eriekstinktsiooni (ΔΚ) variatsioon Ekstinktsiooni (ΔΚ) absoluutväärtuse variatsioon on esitatud olukorras, kus Km on eriekstinktsioon maksimaalse neeldumise lainepikkusel 270 nm ja 268 nm, sõltuvalt kasutatud lahustist, väljendatud kahe kümnendkoha täpsusega.









X LISA

RASVHAPETE METÜÜLESTRITE GAASIKROMATOGRAAFILINE MÄÄRAMINE

1. KOHALDAMISALA

Käesolevas lisas antakse juhised, kuidas määrata gaasikromatograafiliselt vabu ja seotud rasvhappeid taimses rasvas ja õlis pärast nende teisendamist rasvhapete metüülestriteks (FAME).

Triatsüülglütseroolide (TAG) seotud rasvhapped ning sõltuvalt esterdusmeetodist vabad rasvhapped (FFA) teisendatakse rasvhapete metüülestriteks, mis määratakse kapillaarkolonnkromatograafiaga.

Käesolevas lisas kirjeldatud meetod võimaldab määrata rasvhapete metüülestreid vahemikus C12–C24, sealhulgas küllastunud, cis- ja trans-monoküllastumata ning cis- ja trans-polüküllastumata rasvhapete metüülestrid.

2. PÕHIMÕTE

Gaasikromatograafiat kasutatakse rasvhapete metüülestrite kvantitatiivseks analüüsiks. Rasvhapete metüülestrid valmistatakse vastavalt A osale. Seejärel süstitakse need gaasikromatograafi ja aurustatakse injektoris. Rasvhapete metüülestrid eraldatakse konkreetse polaarsuse ja pikkusega analüüsikolonnide abil. Rasvhapete metüülestrite kindlaksmääramiseks kasutatakse leekionisatsioonidetektorit. Analüüsi tingimused on esitatud B osas.

Rasvhapete metüülestrite kindlaksmääramisel leekionisatsioonidetektoris kasutatav kandegaas (liikuv faas) võib olla vesinik või heelium. Vesinik kiirendab eraldamist ja annab teravamad piigid. Statsionaarne faas on mikroskoopiliselt õhuke kiht tihedat vedelikku kvartsklaasist inertsel tahkel pinnal.

Kapillaarkolonni läbimisel analüüsitakse lenduvate ühendite ja kolonni sisepinda katva statsionaarse faasi omavahelist suhet. Eri ühendite erineva koosmõju tõttu on nende elueerumisaeg erinev ning seda nimetatakse ühendi peetumisajaks konkreetsetel analüüsiparameetritel. Eri ühendid identifitseeritakse peetumisaegade võrdlemise teel.

A OSA

RASVHAPETE METÜÜLESTRITE VALMISTAMINE OLIIVIÕLIST JA OLIIVIJÄÄKÕLIST

1. RAKENDUSALA

Käesolevas osas esitatakse üksikasjalikult rasvhapete metüülestrite valmistamisviis. Osa sisaldab meetodeid rasvhapete metüülestrite valmistamiseks oliiviõlist ja oliivijääkõlist.

2. KOHALDAMISALA

Rasvhapete metüülestrite valmistamiseks oliiviõlist ja oliivijääkõlist ümberesterdatakse kaaliumhüdroksiid metanoolilahusega toatemperatuuril. Vajadus proovi enne ümberesterdamist puhastada sõltub proovi vabade rasvhapete sisaldusest ja kindlaksmääratavatest analüütilistest parameetritest, vajaduse üle võib otsustada vastavalt järgmisele tabelile:







Õli kategooria Meetod Neitsioliiviõli happesusega ≤ 2,0 % 1. Rasvhapped 2. Trans-rasvhapped 3. ΔECN42 (pärast puhastamist tahkefaasekstraktsiooni meetodil SPE silikageeliga) Rafineeritud oliiviõli Rafineeritud õlist ja neitsioliiviõlist koosnev oliiviõli Rafineeritud oliivijääkõli Oliivijääkõli Neitsioliiviõli happesusega > 2,0 % Töötlemata oliivijääkõli 1. Rasvhapped (pärast puhastamist SPE silikageeliga) 2. Rasvhapped (pärast puhastamist SPE silikageeliga) 3. ΔECN42 (pärast puhastamist SPE silikageeliga)

3. METOODIKA

3.1. Ümberesterdus kaaliumhüdroksiidi metanoolilahusega toatemperatuuril

3.1.1. Põhimõte

Metüülestrid tekivad ümberesterdusel kaaliumhüdroksiidi lahusega metanoolis, estrite teke on vaheetapp enne seebistumist.

3.1.2. Reagendid

3.1.2.1. Metanool, mille veesisaldus on kuni 0,5 massiprotsenti.

3.1.2.2. Heksaan, kromatograafias kasutamiseks.

3.1.2.3. Heptaan, kromatograafias kasutamiseks.

3.1.2.4. Dietüüleeter, analüüsiks stabiliseeritud.

3.1.2.5. Atsetoon, kromatograafias kasutamiseks.

3.1.2.6. Elueerimislahusti õli puhastamiseks kolonnkromatograafia/SPE-kromatograafia abil: heksaani ja etüüleetri segu komponentide suhtega 87/13 (v/v).

3.1.2.7. Kaaliumhüdroksiid, ligikaudu 2M metanoolilahus: 100 ml metanoolis lahustatakse 11,2 g kaaliumhüdroksiidi.

3.1.2.8. Silikageelpadrunid, 1 g (6 ml), tahkefaasekstraktsiooni jaoks.

3.1.3. Seadmed

3.1.3.1. Keeratava korgiga 5 ml katseklaasid, mille korgid on varustatud teflontihendiga.

3.1.3.2. Mõõtpipetid või automaatpipetid, 2 ml ja 0,2 ml.

3.1.4. Õliproovide puhastamine

Vajaduse korral puhastatakse proove õli juhtimisega läbi tahkefaasiekstraktsiooni silikageeli padruni. Silikageeli padrun (3.1.2.8) pannakse vaakumvoolutusseadmesse ja pestakse 6 ml heksaaniga (3.1.2.2); pesemine toimub ilma vaakumita. Seejärel kantakse õlilahus (ligikaudu 0,12 g) 0,5 ml heksaanis (3.1.2.2) kolonnile. Lahus imetakse kolonni sisse ja eludeeritakse siis vaakumit kasutades 10 ml heksaani-dietüüleetri seguga vahekorras 87:13 mahuosa (3.1.2.6). Ühendatud eluaadid homogeniseeritakse ja jagatakse võrdselt kaheks. Üks alikvoot aurutatakse rotaatoril vaakumis toatemperatuuril kuivaks. Jääk lahustatakse 1 ml heptaanis ja saadakse valmis lahus rasvhapete määramiseks gaasikromatograafia meetodil. Teine alikvoot aurutatakse kuivaks ja jääk lahustatakse 1 ml atsetoonis triglütseriidide määramiseks HPLC abil, kui see on vajalik.

3.1.5. Töö käik

5 ml keeratava korgiga katseklaasis (3.1.3.1) kaalutakse umbes 0,1 g õliproovi. Lisatakse 2 ml heptaani (3.1.2.2) ja loksutatakse. Lisatakse 0,2 ml kaaliumhüdroksiidi lahust metanoolis (3.1.2.7), suletakse teflontihendiga varustatud keeratava korgiga, keeratakse kork tugevasti kinni ja loksutatakse tugevalt 30 sekundit. Jäetakse kihistuma, kuni ülemine lahus muutub selgeks. Ülemine, metüülestreid sisaldav kiht kallatakse pealt ära. Heptaanilahus on valmis gaasikromatograafi süstimiseks. Kuni gaasikromatograafilise analüüsi tegemiseni soovitatakse lahust hoida külmkapis. Lahust ei ole soovitatav hoida kauem kui 12 tundi.

B OSA

RASVHAPETE METÜÜLESTRITE GAASIKROMATOGRAAFILINE ANALÜÜS

1. RAKENDUSALA

Käesolevas osas antakse üldjuhised kapillaarkolonnkromatograafia kohaldamiseks A osas kehtestatud meetodil saadud rasvhapete metüülestrite segu kvalitatiivse ja kvantitatiivse koostise kindlakstegemisel.

Käesolevat osa ei kohaldata polümeriseeritud rasvhapete suhtes.

2. REAGENDID

2.1. Kandegaas

Inertgaas (heelium või vesinik), põhjalikult kuivatatud ja hapnikusisaldusega kuni 10 mg/kg.

Märkus 1: vesinik võib analüüsi kiirust kahekordistada, kuid on ohtlik. Saadaval on ohutusseadmed.

2.2. Abigaasid

2.2.1. Vesinik (puhtus ≥ 99,9 %), orgaaniliste lisanditeta.

2.2.2. Õhk või hapnik, orgaaniliste lisanditeta.

2.2.3. Lämmastik (puhtus > 99 %).

2.3. Võrdlusstandard

Puhaste rasvhapete metüülestrite segu või teadaoleva, eelistatult analüüsitava rasvainega samaväärse koostisega rasva metüülestrid. Oktadekeenhappe, oktadekadieenhappe ja oktadekatrieenhappe metüülestrite cis- ja trans-isomeerid aitavad kindlaks teha küllastumata hapete trans-isomeere.

Tuleks tagada, et polüküllastumata rasvhapped ei oksüdeeruks.

3. SEADMED

Käesolevad juhendid hõlmavad tavapäraseid gaasikromatograafia seadmeid, kus kasutatakse kapillaarkolonne ja leekionisatsioonidetektorit.

3.1. Gaasikromatograaf

Gaasikromatograaf koosneb järgmistest osadest.

3.1.1. Injektorseade

Kasutada tuleb kapillaarkolonnidega injektorseadet, mis peab olema spetsiaalselt ette nähtud selliste kolonnide kasutamiseks. See võib olla jaotatud või jaotamata vooluga injektor.

3.1.2. Ahi

Kapillaarkolonni peab olema võimalik ahjus kuumutada vähemalt temperatuurini 260 °C ning ahi peab soovitud temperatuuri hoidma 0,1 °C täpsusega. Viimane nõue on eriti oluline juhul, kui kasutatakse kvartsklaasist kolonni.

Temperatuuriregulaatoriga kuumutamine on kõikidel juhtudel soovitav, eelkõige rasvhapete puhul, millel on vähem kui 16 süsinikuaatomit.

3.1.3. Kapillaarkolonn

3.1.3.1. Katseklaas, mis on valmistatud analüüsitava ainega inertsest materjalist (tavaliselt klaas või kvartsklaas). Sisediameeter on 0,20–0,32 mm. Sisekülge tuleb enne statsionaarse faasi kihiga katmist nõuetekohaselt töödelda (nt pinna ettevalmistamine, inaktiveerimine). Pikkus 60 m on rasvhapete ja rasvhapete trans-isomeeride jaoks piisav.

3.1.3.2. Statsionaarne faas, sobivad polaar-polüsiloksaani (tsüanopropüülsilikoon) seotud (võrkstruktuuriga) kolonnid. Märkus 2: polaar-polüsiloksaanid võivad raskendada linoleenhappe ja C20 hapete identifitseerimist ja eraldamist. Kiht peab olema õhuke, st 0,1–0,2 μm.

3.1.3.3. Kolonni monteerimine ja tasakaalustamine Järgitakse kapillaarkolonnide tavapäraseid ettevaatusabinõusid: kolonni asetus ahjus (tugirajatised), liitekohtade valik ja paigaldus (lekkekindlus), kolonni otste asetus injektoris ja detektoris (võimalikult vähe tühja ruumi). Läbi kolonni juhitakse kandegaas (nt 0,3 baari (30 kPa) läbi 25 m pikkuse ja 0,3 mm sisediameetriga kolonni). Kolonn tasakaalustatakse ahju reguleerides selliselt, et temperatuur tõuseb ümbritseva õhu temperatuurilt 3 °C minutis, saavutades sellise temperatuuri, mis on 10 °C madalam kui statsionaarse faasi hajumistemperatuur. Ahju hoitakse sellisel temperatuuril tund aega, kuni nulljoon stabiliseerub. Temperatuuri alandatakse taas tagasi 180 °C-le ja katset jätkatakse isotermilistel tingimustel. Märkus 3: nõuetekohaselt tasakaalustatud kolonnid on kaubandusvõrgus müügil.

3.1.4. Leekionisatsioondetektor ja muundurvõimendi

3.2. Süstal

Süstla ülemine mõõtepiir on 10 μl ning mõõtskaala on jagatud 0,1-mikroliitristeks ühikuteks.

3.3. Andmekogumissüsteem

Andmekogumissüsteem on internetipõhiselt ühendatud detektoritega ja seda kasutatakse piikide integreerimiseks ja normaliseerimiseks sobiva tarkvaraprogrammiga.

4. TÖÖ KÄIK

Punktides 4.1–4.3 kirjeldatud toimingud eeldavad leekionisatsioonidetektori kasutamist.

4.1. Katsetingimused

4.1.1. Kapillaarkolonni jaoks vajalike optimaalsete töötingimuste valik

Kapillaarkolonni tõhusus- ja täituvusomadused tingivad selle, et koostisosade eraldamine ja analüüsi kestus sõltuvad suuresti kandegaasi voolukiirusest kolonnis. Seetõttu on vaja töötingimusi optimeerida, muutes seda parameetrit (ehk lihtsalt kolonnipead vähendades) sõltuvalt sellest, kas soovitakse tõhustada eraldamist või kiirendada analüüsi.

Rasvhapete metüülestrite (C4–C26) eraldamiseks on osutunud sobivaks järgmised tingimused. Kromatogrammide näidised on esitatud B liites.







Injektori temperatuur: 250 °C Detektori temperatuur: 250 °C Ahju temperatuur: 165 °C (8 min) kuni 210 °C temperatuuri tõusuga 2 °C/min Kandegaas vesinik: kolonnipea rõhk: 179 kPa Koguvool: 154,0 ml/min; Jaotatud voolu suhe: 1:100 Sissesüstitav ruumala: 1 μl

4.1.2. Resolutsiooni määramine (vt A liide)

Kahe külgneva piigi (I ja II) resolutsioon (R) arvutatakse järgmise valemi abil:

R = 2 × ((dr ( II ) – d r(I))/(ω(I) + ω(II))) või R = 2 × ((tr ( II ) – t r(I))/(ω(I) + ω(II))) (USP) (USA farmakopöa)

või

R = 1,18 × ((tr ( II ) – tr(I))/(ω0,5(I) + ω0,5(II))) (EP, BP, JP, DAB), (JP (Jaapani farmakopöa), EP (Euroopa farmakopöa), BP (Briti farmakopöa))

kus:

d r(I) I piigi peetumisdistants;

d r(II) II piigi peetumisdistants;

t r(I) I piigi peetumisaeg;

t r(II) II piigi peetumisaeg;

ω(I) I piigi laius nulljoonel;

ω(II) II piigi laius nulljoonel;

ω0,5 konkreetse ühendi piigi laius, piigi poolel kõrgusel;

kui ω(I) ≈ ω(II), arvutatakse R järgmiste valemite abil:

R = (dr ( II ) – d r(I))/ω = (dr ( II ) – d r(I))/4σ

kus:

σ on standardhälve (vt A liide joonis 1).

Kui kahe piigi vaheline distants d r(II) – d r(I) võrdub 4σ, siis resolutsioonfaktor R = 1.

Kui kaks piiki ei ole täiesti eraldi, lõikuvad kahe piigi käänupunkti tõmmatud puutujad punktis C. Selleks et kahte piiki täielikult eraldada, peab kahe piigi vaheline kaugus olema järgmine:

d r(II) – d r(I) = 6 σ millest R = 1,5 (vt A liide joonis 3).

5. TULEMUSTE VÄLJENDAMINE

5.1. Kvalitatiivne analüüs

B liite joonise 1 kohase kromatogrammiga saadud proovi metüülestripiigid määratakse vajaduse korral interpolatsiooni abil või nende võrdlemise teel punktis 2.3 osutatud metüülestrite võrdlussegude piikidega.

5.2. Kvantitatiivne analüüs

5.2.1. Koostise määramine

Arvutada järgmisel viisil üksikute rasvhapete metüülestrite massiosa wi väljendatuna metüülestrite massiprotsendina.

5.2.2. Arvutusmeetod

5.2.2.1. Üldiselt

Teatava komponendi i sisaldus väljendatuna metüülestrite massiprotsendina arvutatakse selliselt, et määratakse piigipindala suhteline osa kõikide piikide pindalast järgmise valemi alusel.

wi = (Ai/ΣA) × 100

kus:

Ai on üksikute rasvhapete metüülestrite i piigipindala;

ΣA on kõikide üksikute rasvhapete metüülestrite piigipindalade summa.

Tulemused väljendatakse kahe kümnendkoha täpsusega.

Märkus 4: rasvade ja õlide puhul võrdub rasvhapete metüülestrite massiosa triatsüülglütseroolide massiosaga grammides 100 g kohta. Kui seda üldistust ei saa kohaldada, vt punkti 5.2.2.2.

5.2.2.2. Parandustegurite kasutamine

Teatavatel juhtudel, näiteks kui rasvhapetes on vähem kui kaheksa süsinikuaatomit või kui happes on sekundaarsed rühmad, tuleks piigipindalad korrigeerida kindla parandusteguriga (Fci). Parandustegur tuleb iga üksikjuhu puhul kindlaks määrata. Selleks tuleks kasutada sobivaid võrdlusmaterjale, mille vastavate vahemike rasvhapete koostis on sertifitseeritud.

Märkus 5: need parandustegurid ei ole samad mis teoreetilised leekionisatsioonidetektori parandustegurid, mis on esitatud A liites, vaid hõlmavad ka injektorseadme toimimist jne. Suuremate erinevuste esinemisel tuleb siiski kontrollida kogu süsteemi toimimist.

Selle võrdlussegu puhul määratakse rasvhapete metüülestrite massiprotsent i järgmise valemiga:

wi = (mi /Σm) × 100

kus:

m i on rasvhapete metüülestrite mass i võrdlussegus;

Σm on erinevate komponentide üldmass kui rasvhapete metüülestrite võrdlussegu.

Võrdlussegu kromatogrammi alusel arvutatakse rasvhapete metüülestrite pindala protsent i järgmiselt:

wi = (Ai/ΣA) × 100

kus:

Ai on rasvhapete metüülestrite pindala i võrdlussegus;

ΣA on kõikide rasvhapete metüülestrite pindalade summa võrdlussegus.

Parandustegur Fc on seega

Fc = (mi × ΣA)/(Ai/Σm)

Proovi iga rasvhappe metüülestri massiprotsent i on:

wi = (Fi × Ai)/Σ (Fi × Ai)

Tulemused väljendatakse kahe kümnendkoha täpsusega.

Märkus 6: arvutatud väärtus vastab iga üksiku rasvhappe massiprotsendile, mis on arvutatud kui triatsüülglütseroolid 100 grammi rasva kohta.

5.2.2.3. Sisestandardi kasutamine

Teatavate analüüside puhul (nt kui kõikide rasvhapete määr ei ole teada, juhul kui nelja ja kuue süsinikuaatomiga hapete kõrval esinevad ka 16 ja 18 süsinikuaatomiga happed, või kui on vaja määrata proovis olevate rasvhapete absoluutsumma) on vaja kasutada sisestandardit. Sageli kasutatakse 5, 15 või 17 süsinikuaatomiga rasvhappeid. Tuleks kindlaks määrata sisestandardi parandustegur (juhul kui see on vajalik).

Komponendi i massiprotsent väljendatuna metüülestritena arvutatakse valemiga:

wi = (mIS × Fi × Ai)/(m × FIS × AIS)

kus:

A i on rasvhapete metüülestrite pindala i;

A IS on sisestandardi pindala;

F i on rasvhapete parandustegur i, väljendatud rasvhapete metüülestritena;

F IS on sisestandardi parandustegur;

m on katsekoguse mass milligrammides;

m IS sisestandardi mass milligrammides.

Tulemused väljendatakse kahe kümnendkoha täpsusega.

6. KATSEARUANNE

Katsearuandesse märgitakse metüülestrite valmistamisel ja gaasikromatograafilisel analüüsimisel kasutatud meetodid. Selles märgitakse samuti kõik üksikasjad, mida ei ole nimetatud käesolevas standardmeetodis või mis on valikulised, samuti üksikasjad tulemust mõjutada võinud asjaolude kohta.

Katsearuandes peavad olema kõik proovi täielikuks tuvastamiseks vajalikud andmeid.

7. TÄPSUS

7.1. Laboritevahelise katse tulemused

Üksikasjad laboritevahelise katse meetodi täpsuse kohta on esitatud standardi IOC/T.20/Doc. nr 33 C lisas. Laboritevahelise katse põhjal saadud näitajaid tohib kohaldada üksnes esitatud kontsentratsioonivahemike ja põhiainete suhtes.

7.2. Korduvus

Absoluutne erinevus kahe sõltumatu üksikkatse (teostatud lühikese ajavahemiku jooksul samal meetodil, identse katsematerjaliga, samas laboris, sama teostaja poolt, samu katseseadmeid kasutades) tulemuste vahel võib üksnes 5 % juhtudest olla suurem kui r, mis on esitatud standardi IOC/T.20/Doc. nr 33 C lisa tabelites 1–14.

7.3. Korratavus

Absoluutne erinevus kahe üksikkatse (teostatud samal meetodil, identse katsematerjaliga, eri laborites, eri teostaja poolt, eri katseseadmeid kasutades) tulemuste vahe võib üksnes 5 % juhtudest olla suurem kui R, mis on esitatud standardi IOC/T.20/Doc. nr 33 C lisa tabelites 1–14.









A liide

Joonis 1

ω0,5 on laius kolmnurga (ABC) poolel kõrgusel ja b laius kolmnurga (NPM) poolel kõrgusel.







Joonis 2 Joonis 3









B liide

Joonis 1

Oliivijääkõli koostise gaasikromatograafiline määramine külmmetüleerimise meetodi abil

Kromatograafilised piigid vastavad metüül- ja etüülestritele, kui ei ole öeldud teisiti.

▼B









XI LISA

OLIIVIÕLI HALOGEENITUD LENDUVATE LAHUSTITE MÄÄRAMINE

1. MEETOD

Gaasikromatograafiline aurufaasi analüüs.

2. VAHENDID

2.1. Gaasikromatograafia seade, milles on elektronihaarde detektor (EHD).

2.2. Aurufaasi analüüsimise seade.

2.3. Klaasist gaasikromatograafia kolonn, pikkus 2 m ja läbimõõt 2 mm, statsionaarne faas. OV101 10 % või samaväärne, kaltsineeritud, happega pestud ja silaanitud kobediatomiiti immutatud, osakeste suurus 80–100 mesh’i.

2.4. Kande- ja abigaas: lämmastik gaasikromatograafia jaoks, sobiv elektronihaardedetektorile.

2.5. 10- kuni 15-milliliitrised klaaspudelid, teflonpinna ja alumiiniumpunniga, milles on koht nõela sisseviimise jaoks.

2.6. Klambrid hermeetiliseks sulgemiseks.

2.7. Gaasisüstal, 0,5- kuni 2-milliliitrine.

3. REAKTIIVID

Standard: halogeenitud lahustid, mille puhtusaste on gaasikromatograafia jaoks sobiv.

4. TÖÖ KÄIK

4.1. Klaaskolbi (ühekordselt kasutatav) kaalutakse umbes 3 g õli; suletakse hermeetiliselt. Pannakse termostaati temperatuurile 70 oC üheks tunniks. Süstlaga eemaldatakse ettevaatlikult 0,2–0,5 ml aurufaasi. See injekteeritakse järgmiselt reguleeritud gaasikromatograafiaseadme kolonni: — injektori temperatuur: 150 oC, — kolonni temperatuur: 70–80 oC, — detektori temperatuur: 200–250 oC. Kasutada võib ka teisi temperatuure tingimusel, et tulemused jäävad samaks.

4.2. Võrdluslahused: valmistatakse ette standardlahused, kasutades rafineeritud oliiviõli, milles ei ole 0,05–1 ppm (mg/kg) kontsentratsiooniga lahusteid, ja mis vastab proovi eeldatavale sisaldusele. Halogeenitud lahustid võib pentaaniga lahjendada.

4.3. Kvantitatiivne hindamine: võrreldakse proovi ja eeldatavalt kõige sarnasema kontsentratsiooniga standardlahuse piikide pindalasid või kõrgusi. Kui kõrvalekalle on suurem kui 10 %, tuleb analüüsi korrata mõne teise standardlahusega võrreldes, kuni kõrvalekalle jääb 10 % piiresse. Sisaldus määratakse kindlaks üksikute injekteerimiste keskmise põhjal.

4.4. Tulemuste esitamine: ppm (mg/kg). Meetodi avastamispiir on 0,01 mg/kg.

▼M26









XII LISA

RAHVUSVAHELISE OLIIVIÕLINÕUKOGU MEETOD NEITSIOLIIVIÕLIDE ORGANOLEPTILISEKS HINDAMISEKS

▼M28

1. EESMÄRK JA KOHALDAMISALA

Käesolevas lisas kirjeldatud rahvusvahelise meetodi eesmärk on kehtestada kord, kuidas hinnata neitsioliiviõlide organoleptilisi omadusi Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 ( 4 ) VII lisa VIII osa punkti 1 tähenduses ning määrata kindlaks metoodika, mille järgi oliiviõlisid klassifitseeritakse osutatud omaduste põhjal. Metoodika hõlmab ühtlasi juhiseid valikuliseks märgistamiseks.

Kirjeldatud meetodit kohaldatakse ainult neitsioliiviõlide puhul, nende klassifitseerimisel või märgistamisel, võttes arvesse täheldatud puuduste intensiivsust, samuti puuviljalisust, mille on kindlaks määranud valitud, koolitatud ja testitud degustaatorite rühm (hindamiskomisjon).

Käesolevas lisas nimetatud rahvusvahelise oliivinõukogu standardite puhul kasutatakse nende viimast versiooni.

▼M26

2. ORGANOLEPTILISEKS HINDAMISEKS VAJALIK ÜLDINE PÕHISÕNAVARA

Vt standard IOC/T.20/Doc. No 4 „Sensory Analysis: General Basic Vocabulary” (Organoleptiline analüüs: üldine põhisõnavara).

3. ERIALANE SÕNAVARA

3.1. Negatiivsed tunnused

Kopitanud/settene Iseloomulik maitse ja lõhn õlide puhul, mis on saadud kuhjas või ebakohastes tingimustes hoitud anaeroobse käärimise protsessis olevatest oliividest, või õlide puhul, mis on jäänud maa-alustes säilitusmahutites ja paakides settega seisma ja milles samuti on toimunud anaeroobne käärimine.

Hallitanud-niiske-mullane Iseloomulik maitse ja lõhn õlide puhul, mis on saadud oliividest, milles on arenenud palju hallitusseeni ja pärmseeni, kuna vilju on hoitud niisketes tingimustes mitu päeva, või oliividest, mis on kogutud mullase või mudasena ja mida ei ole pestud.

Veinine-äädikane/hapu-kibehapu Teatavatele õlidele iseloomulik maitse ja lõhn, mis meenutab veini või äädikat. Tingitud eelkõige oliivide või korralikult pesemata pressimismattide külge jäänud oliivimassi aeroobsest käärimisest, mille tulemusel tekivad äädikhape, etüülatsetaat ja etanool.

Räästunud Iseloomulik maitse ja lõhn õlide puhul, milles on toimunud intensiivne oksüdatsioon.

Külmavõetud oliivid (niiske puune) Puu otsas külma saanud oliividest valmistatud õlidele iseloomulik maitse ja lõhn.

▼M28

3.1.1. Muud negatiivsed tunnused







Kuumutatud või kõrbenud Iseloomulik maitse ja lõhn, mille põhjuseks on ülemäärane ja/või pikaajaline kuumutamine tootmise ajal, eelkõige pasta kuumsegamine ebasobival temperatuuril. Heinane-puune Iseloomulik maitse ja lõhn kuivatatud oliividest toodetud õlide puhul. Tihke Teatavate vanade õlide puhul suus tekkiv paks, pastat meenutav puuteaisting. Määrdeainene Diislikütust, määret või mineraalõli meenutav maitse ja lõhn. Taim mahlane Iseloomulik maitse õlide puhul, mis on olnud kaua kokkupuutes viljadest pressimisel eraldunud käärinud taimemahlaga. Soolveene Soolvees säilitatud oliividest toodetud õlide maitse ja lõhn. Metalline Maitse, mis meenutab metalli. See on iseloomulik õlidele, mis on olnud purustamise, segamise, pressimise või säilitamise ajal kaua kokkupuutes metallpindadega. Espartone Iseloomulik maitse õli puhul, mis on saadud uutes espartomattides pressitud oliividest. Maitse võib erineda sõltuvalt sellest, kas matid on valmistatud haljast või kuivatatud espartost. Tõugumaitse Iseloomulik maitse õli puhul, mis on saadud oliivikärbse (Bactrocera oleae) tõukude poolt kõvasti kahjustatud oliividest. Kurgimaitse Maitse, mis tekib siis, kui õli on liiga kaua olnud hermeetiliselt pakendatud, eelkõige plekkpurkides, seda maitset seostatakse 2,6-nonadienaali tekkimisega.

3.2. Positiivsed tunnused







Puuviljaline Õlile iseloomulik haistmisaistingute kogum, mis sõltub õli sordist ja tekib, kui oliivid on olnud veatud ja värsked, kas küpsed või toored. Seda tuntakse otse ja/või retronasaalselt. Mõru Iseloomulik esmane maitse õlide puhul, mis on valmistatud rohelistest oliividest või parajasti värvi muutvatest oliividest. Seda tuntakse keele V-piirkonnas asuvate keelenäsade kaudu. Terav Torkavusaisting, mis on iseloomulik viljelusaasta alguses peamiselt veel rohelistest oliividest toodetud õlidele. Seda võib tunda kogu suus ja eriti kurgus.

▼M32

3.3. Märgistamiseks vajalik valikuline terminoloogia

Taotluse korral võib hindamiskomisjoni esimees tõendada, et hinnatud õlid vastavad mõistetele ja väljendites esitatud vahemikele ning tunnuste intensiivsuste ja nende tajumist märkivatele omadussõnadele.

Positiivsed tunnused (puuviljaline, mõru ja terav): Vastavalt tajumise intensiivsusele:

— tugev, kui tunnuse mediaan on suurem kui 6,0;

— keskmine, kui tunnuse mediaan on rohkem kui 3,0, kuid mitte üle 6,0;

— õrn, kui tunnuse mediaan on kuni 3,0.







Puuviljalisus Õlile iseloomulik haistmisaistingute kogum, mis sõltub oliivisordist ja tekib, kui oliivid on olnud veatud ja värsked, ja milles ei domineeri ei roheline ega küps puuviljalisus. Seda tuntakse otse ja/või retronasaalselt. Roheline puuviljalisus Õlile iseloomulik haistmisaistingute kogum, meenutab rohelisi puuvilju, sõltub oliivisordist ja tekib, kui oliivid on olnud rohelised, veatud ja värsked. Seda tuntakse otse ja/või retronasaalselt. Küps puuviljalisus Õlile iseloomulik haistmisaistingute kogum, meenutab küpseid puuvilju, sõltub oliivisordist ja tekib, kui oliivid on olnud veatud ja värsked. Seda tuntakse otse ja/või retronasaalselt. Hästi tasakaalus Õli, mis ei ole tasakaalust väljas; selle all mõistetakse haistmis-, maitse- ja puuteaistingut, mille puhul mõru tunnuse mediaan ja terava tunnuse mediaan ei ole kõrgemad kui 2,0 punkti üle puuviljalisuse mediaani. Mahe õli Õli, mille puhul mõru ja terava tunnuse mediaan on kuni 2,0.

Omaduste loetelu vastavalt tajumise intensiivsusele:







Omadused, mille kohta antakse välja organoleptilise määramise sertifikaat. Tunnuse mediaan Puuviljalisus — Küps puuviljalisus — Roheline puuviljalisus — Õrn puuviljalisus ≤ 3,0 Keskmine puuviljalisus 3,0 < Me < 6,0 Tugev puuviljalisus > 6,0 Õrn küps puuviljalisus ≤ 3,0 Keskmine küps puuviljalisus 3,0 < Me < 6,0 Tugev küps puuviljalisus > 6,0 Õrn roheline puuviljalisus ≤ 3,0 Keskmine roheline puuviljalisus 3,0 < Me < 6,0 Tugev roheline puuviljalisus > 6,0 Õrn mõrudus ≤ 3,0 Keskmine mõrudus 3,0 < Me < 6,0 Tugev mõrudus > 6,0 Õrn teravus ≤ 3,0 Keskmine teravus 3,0 < Me < 6,0 Tugev teravus > 6,0 Hästi tasakaalus olev õli Mõruduse tunnuse mediaan ja teravuse tunnuse mediaan ei ole kõrgemad kui 2,0 punkti üle puuviljalisuse mediaani. Mahe õli Mõruduse tunnuse mediaan ja teravuse tunnuse mediaan on kuni 2,0.

▼M26

4. ÕLI DEGUSTEERIMISE KLAAS

Vt standard IOC/T.20/Doc. No. 5, „Glass for Oil Tasting” (Õli degusteerimise klaas).

5. DEGUSTEERIMISRUUM

Vt standard IOC/T.20/Doc. No. 6, „Guide for the Installation of a Test Room” (Degusteerimisruumi sisustamise juhised).

6. TÖÖVAHENDID

Selleks et degusteerija saaks oma ülesandeid nõuetekohaselt täita, peaksid igas boksis olema kergesti kättesaadavad järgmised töövahendid:

— proove sisaldavad (standarditud) klaasid, tähistatud numbrilise koodiga, kaetud kellaklaasiga, mida hoitakse temperatuuril 28 ± 2 °C;

— profiilileht (vt joonis 1) paberil; võib olla ka elektrooniline, kui profiililehe tingimused on täidetud ning juures on kasutusjuhend, kui see on vajalik;

— sulepea või kustumatu tint;

— kandikud õunaviilude ja/või veega, gaseeritud veega ja/või kuivikutega;

— klaas toatemperatuuril oleva veega;

— paberileht, millel on esitatud punktides 8.4 ja 9.1.1 loetletud üldreeglid;

— süljekausid.

7. HINDAMISKOMISJONI JUHATAJA JA DEGUSTEERIJAD

7.1. Hindamiskomisjoni juhataja

Hindamiskomisjoni juhataja peab olema piisava koolitusega ja ekspertteadmistega isik, kes tunneb väga hästi õlisid, millega ta töö käigus kokku puutuma hakkab. Ta on hindamiskomisjoni töös võtmeisik ja ta vastutab komisjoni töö korraldamise ja juhtimise eest.

Hindamiskomisjoni juhataja töö nõuab sensoorse analüüsi vahendite alast baaskoolitust, organoleptilise analüüsi vilumust, täpsust degusteerimiskatsete ettevalmistamisel, korraldamisel ja läbiviimisel ning vilumust ja kannatlikkust, et kavandada ja läbi viia katsed teaduslikul viisil.

Ta vastutab ainuisikuliselt degusteerijate valimise, koolitamise ja degustaatori võimekuse kontrolli eest. Seega vastutab ta degustaatorite heakskiitmise eest; degustaatorid peavad olema alati objektiivsed ja töötama selleks välja konkreetse korra, mis põhineb katsetel ja kindlatel heakskiitmise või tagasilükkamise kriteeriumidel. Vt standard IOC/t.20/doc. No. 14, „Guide for the selection, training and monitoring of skilled virgin olive oil tasters (Neitsioliiviõli vilunud degusteerijate valimise, koolitamise ja kontrolli juhised).

Komisjoni juhataja vastutab komisjoni töö ja seega ka hindamistegevuse eest, mille kohta ta peab esitama usaldusväärsed, objektiivsed tõendid. Igal juhul peab ta tõendama, et meetod ja degusteerijad on kontrolli all. Hindamiskomisjoni soovitatakse perioodiliselt kaliibrida (IOC/T.20/Doc. No 14, § 5).

Komisjoni juhatajal on lõplik vastutus komisjoni töö protokollimise eest. Komisjoni dokumendid peavad alati olema jälgitavad. Dokumendid peavad vastama kvaliteedi- ja selle tagamise nõuetele, mis on esitatud rahvusvahelistes organoleptilise analüüsi standardites, ja alati tagama proovide anonüümsuse.

Komisjoni juhataja vastutab seadmete ja varustuse üle arvestuse pidamise eest, samuti käesoleva meetodi nõuete täitmiseks vajalike seadmete ja varustuse nõuetekohase puhastamise ja töökorras hoidmise eest ning säilitab selle ja ka vajalike degusteerimistingimuste tagamise kohta kirjalikud tõendid.

Juhataja vastutab laborisse proovide saabumisel nende vastuvõtmise ja hoidmise eest, samuti nende hoidmise eest pärast degusteerimist. Seda tehes tagab ta alati proovide anonüümsuse ja vajaliku hoidmise ning koostab selleks kirjaliku korra, millega on tagatud kogu protsessi jälgitavus ja nõuete täitmise garanteeritus.

Lisaks sellele vastutab ta proovide ettevalmistamise, kodeerimise ja degusteerijatele esitamise eest vastavalt asjakohasele degusteerimise korraldusele, mis vastab eelnevalt koostatud töökirjeldusele, samuti degusteerijate saadud andmete kogumise ja statistilise töötlemise eest.

Juhataja vastutab kõigi muude töökorralduste ja menetluste koostamise eest, mis võivad olla vajalikud käesoleva standardi täiendamiseks ja hindamiskomisjoni nõuetekohase töö tagamiseks.

Juhataja peab otsima võimalusi hindamiskomisjoni tulemuste võrdlemiseks muude neitsioliiviõli hindamise komisjonide tulemustega, et kontrollida, kas komisjon toimib nõuetekohaselt.

Hindamiskomisjoni juhataja peab komisjoni liikmeid motiveerima, et suurendada nende huvi degusteerimise vastu, uudishimu ja konkurentsivaimu. Selleks soovitatakse tungivalt, et ta tagaks sujuva kahesuunalise teabevahetuse komisjoni liikmetega, hoiaks neid kursis teabega kõigi ülesannete kohta, mida nad täidavad, ja saadud tulemustega. Lisaks peab ta tagama, et tema enda arvamus ei oleks teada ning et võimalikud liidrid oma arvamust teistele degusteerijatele peale ei suruks.

Ta kutsub degusteerijad kohale piisavalt aegsasti ja vastab kõigile nende küsimustele katsete läbiviimise kohta, kuid ei ütle neile mingeid arvamusi proovi kohta.

▼M28

7.1.1. Hindamiskomisjoni juhataja asetäitja

Hindamiskomisjoni juhatajat võib põhjendatud juhtudel asendada hindamiskomisjoni juhataja asetäitja, kes võib täita katsete tegemisega seotud kohustusi. Asetäitjal peavad olema kõik vajalikud oskused, mis on nõutavad hindamiskomisjoni juhataja puhul.

▼M28

7.2. Degusteerijad

Oliiviõli organoleptilises analüüsis osalevad degusteerijad peavad tegema seda vabatahtlikult. Seepärast on soovitatav, et kandidaadid esitaksid kirjaliku avalduse. Hindamiskomisjoni juhataja valib kandidaadid, koolitab neid ja jälgib nende oskust eristada sarnaseid proove; tuleb arvestada, et eristamise täpsus suureneb koolitamisega.

Degusteerijad peavad tegutsema nagu tõelised organoleptilised vaatlejad, jätma kõrvale isiklikud maitse-eelistused ja teatama üksnes, milliseid aistinguid nad tajuvad. Selleks peavad nad alati töötama vaikuses, pingevabas õhkkonnas, kiirustamata, suunates kogu oma tähelepanu proovile, mida nad degusteerivad.

Katse tegemiseks on vaja 8–12 degusteerijat, kuid võimalike puudumiste puhuks oleks hea, kui on ka paar varudegusteerijat.

▼M26

8. DEGUSTEERIMISE TINGIMUSED

8.1. Proovi esitamine degusteerimiseks

Õli esitatakse analüüsiks standarditud degusteerimisklaasides, mis vastavad standardile IOC/t.20/doc. No. 5, „Glass for oil tasting” (Õli degusteerimise klaas).

Klaas sisaldab 14–16 ml õli või 12,8–14,6 g õli, kui proovid tuleb kaaluda, ning on kaetud kellaklaasiga.

Igale klaasile on märgitud kood, mis koosneb numbritest või numbrite ja tähtede kombinatsioonist ja on valitud juhuslikult. Kood kirjutatakse klaasile meetodiga, mis ei jäta lõhna.

8.2. Degusteerimistemperatuur ja proovi temperatuur

Õli degusteerimiseks ette nähtud proovid peavad klaasides olema 28 °C ± 2 °C kogu katse vältel. See temperatuur on valitud sellepärast, et organoleptilisi erinevusi on kergem tajuda sellel temperatuuril kui toatemperatuuril; madalamal temperatuuril lenduvad õlidele omased aromaatsed ühendid halvemini, samas kui kõrgem temperatuur võib põhjustada kuumutatud õlile omaste lenduvate ühendite ilmumist. Vt standard IOC/t.20/doc. Nr 5 „Glass for Oil Tasting” (Õli degusteerimise klaas), kuidas tuleb soojendada klaasi kallatud proove.

Degusteerimisruumis peab temperatuur olema vahemikus 20o and 25o C (vt IOC/T.20/Doc. No 6).

8.3. Degusteerimise aeg

Parim aeg õli degusteerimiseks on hommik. On teada, et maitse- ja lõhnaomaduste tajumiseks on olemas optimaalselt sobivamad ajad. Maitsmis- ja/või haistmistaju on tugevam enne söömist ning nõrgem pärast söömist.

Selle kriteeriumi rakendamisega ei tohi siiski liiale minna, kuna nälg võib hajutada degusteerijate tähelepanu ja nõrgendada sellega nende eristamisvõimet, seepärast soovitatakse korraldada degusteerimisseansse hommikupoolikul kella 10 ja 12 vahel.

8.4. Üldised tegutsemiseeskirjad

Degusteerijatel tuleks oma töös järgida järgmisi soovitusi.

Kui hindamiskomisjoni juhataja kutsub degusteerijad osalema organoleptilisel määramisel, peab degusteerijal olema võimalik ettenähtud ajal kohale tulla ning ta peab silmas pidama järgmist:

— vähemalt 30 minutit enne katse toimumise aega ei tohi ta suitsetada ega kohvi juua;

— ta ei tohi olla kasutanud lõhnaõli, kosmeetikatoodet ega seepi, mille lõhn võib püsida katse tegemise ajani. Ta tohib käte pesemisel kasutada ainult lõhnastamata seepi ning ta peab käsi nii kaua loputama ja kuivatama, kuni kaob igasugune lõhn;

— ta ei tohi vähemalt 1 tund enne katse tegemist süüa;

— kui ta tunneb end füüsiliselt halvasti, eelkõige kui tema lõhna- või maitsetaju on halvenenud või kui mõni psühholoogiline mõju ei lase tal keskenduda tööle, peab degusteerija maitsmisest loobuma ja teatama hindamiskomisjoni juhatajale oma loobumisest;

— kui degusteerija puhul on eelpool kirjeldatud nõuded täidetud, võtab ta rahulikult ja vaikselt sisse endale määratud koha boksis;

— degusteerija loeb hoolikalt läbi hindamislehel olevad instruktsioonid ega alusta proovi analüüsimist enne, kui on täielikult ette valmistunud, et täita oma ülesanne rahulikult ja kiirustamata. Iga kahtluse korral peaks ta pidama eraviisiliselt nõu hindamiskomisjoni juhatajaga;

— oma ülesannete täitmisel degusteerijad vaikivad;

— degusteerija mobiiltelefon peab olema välja lülitatud, et mitte segada kolleegide keskendumist ja tööd.

9. NEITSIOLIIVIÕLI ORGANOLEPTILISE HINDAMISE JA KLASSIFITSEERIMISE KORD

9.1. Degusteerimise meetod

▼M29

9.1.1. Degusteerija tõstab klaasi, hoides selle kellaklaasiga suletuna, ja kallutab seda ettevaatlikult; seejärel pöörab ta klaasi täisringi selles asendis, nii et katta siseseinast võimalikult suur osa õliga. Kui see etapp on lõpule viidud, võtab ta kellaklaasi ära ja õli hindamiseks nuusutab proovi ühtlaste sügavate hingetõmmetega. Proovi ei ole vaja nuusutada kauem kui 30 sekundit. Kui degusteerija ei jõua näitaja kohta selle aja jooksul arvamust kujundada, puhkab ta enne uut proovimist.

Kui nuusutamiskatse on lõpetatud, hindavad degusteerijad suutunnet (üldine retronasaalne haistmis-, maitsmis- ja puuteaisting). Selleks võtab ta väikse suutäie (umbes 3 ml) õli. On väga oluline, et õli kataks ühtlaselt kogu suuõõne, suu eesosast, keelest ja külgedest kuni tagaosa, suulae ja kurguni, kuna on teada, et nelja peamist maitset (magus, soolane, hapu ja mõru) ning puuteaistinguid tajutakse keele ja suulae eri osades erineva tugevusega.

Oluline on see, et piisava õlikogusega kaetaks väga aeglaselt keele pealmine pind kuni suulaega ühinemise koha ja kurguni samal ajal, kui degustaator keskendub sellele, millises järjekorras mõru ja terav maitse ilmnevad. Kui seda mitte teha, võivad mõlemad aistingud jääda mõne õli puhul märkamata või mõru aisting võib varjata terava aistingu.

Õhu läbi suu sissetõmbamine lühikeste järjestikuste hingetõmmetega võimaldab degusteerijal katta prooviga kogu suu pinna ning tajuda lenduvaid aromaatseid