2002L0083 — ET — 01.01.2007 — 004.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

►B EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2002/83/EÜ, 5. november 2002, elukindlustuse kohta (EÜT L 345, 19.12.2002, p.1)

Muudetud:









▼B

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2002/83/EÜ,

5. november 2002,

elukindlustuse kohta







EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 47 lõiget 2 ja artiklit 55, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, ( 1 ) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, ( 2 ) toimides asutamislepingu artiklis 251 ettenähtud menetluse kohaselt ( 3 ) ning arvestades järgmist: (1) Esimest nõukogu 5. märtsi 1979. aasta direktiivi 79/267/EMÜ otsese elukindlustustegevuse alustamise ja jätkamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, ( 4 ) nõukogu teist 8. novembri 1990. aasta direktiivi 90/619/EMÜ otsese elukindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta, millega nähakse ette sätted teenuste osutamise vabaduse tegeliku kasutamise hõlbustamiseks ja muudetakse direktiivi 79/267/EMÜ, ( 5 ) ja nõukogu 10. novembri 1992. aasta direktiivi 92/96/EMÜ otsese elukindlustusega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta ning millega muudetakse direktiive 79/267/EMÜ ja 90/619/EMÜ (kolmas elukindlustusdirektiiv), ( 6 ) on mitu korda oluliselt muudetud. Täiendavate muudatuste tegemiseks tuleks need direktiivid selguse huvides uuesti sõnastada. (2) Elukindlustustegevuse alustamise ja jätkamise hõlbustamiseks on oluline kõrvaldada teatavad lahknevused järelevalvet käsitlevate siseriiklike õigusaktide vahel. Selle eesmärgi saavutamiseks ja samal ajal kõigis liikmesriikides kindlustusvõtjatele ja soodustatud isikutele piisava kaitse tagamiseks tuleks kooskõlastada elukindlustusseltsidelt nõutavaid finantsgarantiisid käsitlevad sätted. (3) On vaja välja kujundada otsese elukindlustuse valdkonnas siseturg nii asutamisõigust kui ka teenuste osutamise vabadust silmas pidades, et hõlbustada ühenduses asuva peakontoriga kindlustusseltsidel täita oma kohustusi ühenduse piires ja võimaldada kindlustusvõtjatel pöörduda peale oma riigis asuvate kindlustajate ka nende kindlustajate poole, kelle peakontor on ühenduses ja kes asuvad teistes liikmesriikides. (4) Asutamislepingu alusel on seoses teenuste osutamise vabadusega keelatud igasugune diskrimineerimine selle põhjal, et kindlustusselts ei ole asutatud liikmesriigis, kus teenuseid osutatakse. Seda keeldu kohaldatakse iga ühenduses asutatud kindlustusseltsi teenuste suhtes, olgu see kindlustusseltsi peakontor, esindus või filiaal. (5) Käesolev direktiiv on seetõttu oluline etapp siseriiklike turgude ühendamisel integreeritud turuks ja seda tuleb täiendada teiste ühenduse vahenditega, et võimaldada kõigil kindlustusvõtjatel pöörduda iga kindlustaja poole, kelle peakontor asub ühenduses ja kes seal tegutseb asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel, ja tagada neile piisav kaitse. (6) Käesolev direktiiv on osa elukindlustuse valdkonda käsitlevast ühenduse õigusest, mille hulka kuulub ka nõukogu 19. detsembri 1991. aasta direktiiv 91/674/EMÜ ( 7 ) kindlustusseltside raamatupidamise aastaaruannete ja konsolideeritud aastaaruannete kohta. (7) Vastuvõetud lähenemisviisi kohaselt peab ühtlustamine toimuma sellises ulatuses, mis on oluline, vajalik ja piisav, et saavutada tegevuslubade ja usaldatavusnormatiivide täitmise kontrolli süsteemide vastastikune tunnustamine, võimaldades sellega anda ühtse, kogu ühenduses kehtiva tegevusloa ja kohaldada päritoluliikmesriigi teostatava järelevalve põhimõtet. (8) Seetõttu nõutakse elukindlustustegevuse alustamiseks ja jätkamiseks ühtset ametlikku tegevusluba, mille väljastavad selle liikmesriigi pädevad asutused, kus asub elukindlustusseltsi peakontor. Selline tegevusluba võimaldab kindlustusseltsil tegutseda asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel kogu ühenduses. Liikmesriik, kus asub filiaal või kus teenuseid osutatakse, ei või nõuda, et seal elukindlustustegevust jätkata soovivad elukindlustusseltsid, kes on oma päritoluliikmesriigis juba tegevusloa saanud, taotleksid uut tegevusluba. (9) Pädevad asutused ei tohiks anda tegevusluba elukindlustusseltsile ega seda pikendada, kui on tõenäoline, et nimetatud kindlustusseltsi ja teiste füüsiliste või juriidiliste isikute märkimisväärse seose tõttu ei saa pädevad asutused teostada tõhusalt järelevalvet. Sellega seoses peavad juba tegevusloa saanud kindlustusseltsid samuti vastama pädevate asutuste nõuetele. (10) Käesolevas direktiivis sätestatakse mõistega “märkimisväärne seos” miinimumkriteeriumid ning see ei takista liikmesriikidel kohaldada seda ka muudes kui selle mõistega ettenähtud olukordades. (11) Äriühingu kapitalist märkimisväärse osaluse omandamine ei tähenda mõiste “märkimisväärne seos” kohaldamisel veel osalust, kui see osalus on saavutatud üksnes ajutise investeeringuna, mille puhul ei ole võimalik mõjutada äriühingu struktuuri või finantspoliitikat. (12) Vastastikuse tunnustamise ja päritoluliikmesriigi järelevalve põhimõtted näevad ette, et liikmesriikide pädevad asutused ei tohi anda tegevusluba või peavad selle kehtetuks tunnistama, kui sellised tegurid nagu tegevusplaanide sisu, geograafiline tegutsemiskoht või tegelik tegutsemine viitavad selgelt asjaolule, et elukindlustusselts on teinud valiku ühe liikmesriigi õigussüsteemi kasuks sel eesmärgil, et hoida kõrvale rangematest nõudmistest, mis kehtivad teises liikmesriigis, mille territooriumil ta peamiselt tegutseb või kavatseb tegutseda. Elukindlustusseltsil peab olema selle liikmesriigi antud tegevusluba, kus on tema registrijärgne asukoht. Lisaks sellele peavad liikmesriigid nõudma, et elukindlustusseltsi peakontor paikneks alati oma päritoluliikmesriigis ning et ta seal ka tegelikult tegutseks. (13) Praktilistel põhjustel on soovitatav määratleda teenuste osutamine, võttes arvesse nii kindlustaja asukohta kui kohustuse täitmise kohta. Seetõttu tuleks määratleda ka kohustus. Lisaks on soovitatav teha vahet asutamisel põhineval tegevusel ja teenuste osutamise vabadusel põhineval tegevusel. (14) Elukindlustusliikide kaupa liigitamine on vajalik eelkõige kohustusliku tegevusloa alusel toimuva tegevuse kindlaksmääramiseks. (15) Teatud vastastikused kindlustusseltsid, mis oma õigusliku seisundi tõttu vastavad tagatistele ja muudele konkreetsetele finantsgarantiidele esitatavatele nõuetele, tuleks käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja jätta. Samuti tuleks käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja jätta teatud organisatsioonid, mille tegevus hõlmab ainult väga kitsast sektorit ja on piiratud nende põhikirjaga. (16) Kõigis liikmesriikides on elukindlustuseks vaja ametlikku tegevusluba ja selle üle toimub järelevalve. Tuleks määratleda tegevusloa andmise või kehtetuks tunnistamise tingimused. Tuleks sätestada õigus pöörduda kohtusse tegevusloa andmisest keeldumise või selle kehtetuks tunnistamise korral. (17) Tuleks täpsustada pädevate asutuste järelevalvevolitusi ja -vahendeid. Lisaks on soovitatav ette näha erisätted, mis käsitlevad teenuste osutamise vabadusel põhinevat tegevuse alustamist, jätkamist ja järelevalvet. (18) Päritoluliikmesriikide pädevad asutused peaksid vastutama elukindlustusseltside varalise seisundi jälgimise eest, kaasa arvatud nende maksevõime, piisavate kindlustustehniliste eraldiste loomine ja nende eraldiste tagamine vastavuses olevate varadega. (19) On asjakohane ette näha teabevahetuse võimalus pädevate asutuste ja selliste ametiasutuste või organite vahel, kelle ülesanne on kaasa aidata rahandussüsteemi stabiilsuse tugevdamisele. Edastatud andmete konfidentsiaalsuse säilitamiseks peab adressaatide loetelu jääma rangelt piiratuks. (20) Teatavad toimingud nagu pettus ja siseringiinfo valdaja eeskirja rikkumine võivad kahjustada rahandussüsteemi stabiilsust ja ühtsust isegi siis, kui need puudutavad teisi ettevõtjaid peale elukindlustusseltside. (21) Tuleb täpsustada, missugustel tingimustel on selline teabevahetus lubatud. (22) Kui on kindlaks määratud, et andmeid võib avalikustada ainult pädevate asutuste selgesõnalise kokkuleppe alusel, võivad need asutused vajaduse korral seada kokkuleppele ranged tingimused. (23) Liikmesriigid võivad sõlmida lepinguid, mis käsitlevad teabevahetust kolmandate riikidega, tingimusel et edastatavat teavet kaitstakse ametisaladusena. (24) Elukindlustusseltside usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalve tugevdamiseks ning elukindlustusseltside klientide kaitsmiseks tuleks ette näha, et audiitor on kohustatud viivitamata teavitama pädevaid asutusi, kui ta käesolevas direktiivis ettenähtud viisil saab oma ametiülesandeid täites teada asjaoludest, millel võib olla tõsine mõju elukindlustusseltsi varalisele seisundile või haldus- ja raamatupidamiskorraldusele. (25) Silmaspeetava eesmärgi huvides peaksid liikmesriigid ette nägema, et selline kohustus kehtib kõikidel nendel juhtudel, kui audiitor saab oma tööülesandeid täites sellistest asjaoludest teada äriühingus, millel on elukindlustusseltsiga märkimisväärne seos. (26) Audiitorite kohustus teha vajaduse korral pädevatele asutustele teatavaks teatavad elukindlustusseltsi puudutavad asjaolud ja otsused, mis nad on oma tööülesannete täitmise käigus teada saanud mõnes teises äriühingus, mis ei ole elukindlustusselts, ei muuda iseenesest nende tööülesannete laadi nimetatud äriühingus ega ka nende täitmise viisi. (27) Grupipensionifondide haldamise toimingud ei tohi mingil juhul mõjutada volitusi, mis on vastavatele ametiasutustele antud hallatavaid varasid valdavate üksuste suhtes. (28) Käesoleva direktiivi teatavates sätetes määratletakse miinimumnõuded. Päritoluliikmesriik võib oma pädevatelt asutustelt tegevusloa saanud elukindlustusseltside kohta kehtestada rangemad eeskirjad. (29) Liikmesriikide pädevate asutuste käsutuses peavad olema järelevalvevahendid, mis on vajalikud elukindlustusseltside korrapärase tegutsemise tagamiseks kogu ühenduses kas asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel. Eriti peab neil olema võimalus kehtestada sobivaid kaitsemeetmeid või rakendada sanktsioone, mille eesmärk on takistada eeskirjade eiramist ja elukindlustuse järelevalve sätete rikkumist. (30) Vara üleandmist käsitlevate sätete hulka peaksid kuuluma konkreetselt teenuste osutamise vabaduse alusel sõlmitud lepingute portfelli üleandmist teisele ettevõtjale käsitlevad sätted. (31) Vara üleandmist käsitlevad sätted peavad olema kooskõlas käesolevas direktiivis ettenähtud ühtse seadusliku tegevusloa süsteemiga. (32) Pärast artikli 18 lõikes 3 nimetatud kuupäevi asutatud ettevõtjatele ei tohiks anda tegevusluba samaaegseks tegelemiseks elu- ja kahjukindlustusega. Liikmesriikidel peaks olema õigus lubada artikli 18 lõikes 3 nimetatud kuupäevadel nimetatud tegevustega samal ajal tegelenud ettevõtjatel jätkata oma tegevust tingimusel, et kummagi tegevuse jaoks on ette nähtud eraldi juhtimine, selleks et kaitsta elu- ja kahjukindlustusvõtjate vastavaid huve ja tagada, et ühest tegevusest tulenevaid minimaalseid rahalisi kohustusi ei kanta teise tegevuse arvelt. Liikmesriikidel peaks olema võimalik nõuda, et nende territooriumil juba tegutsevad kindlustusseltsid, kes pakuvad samal ajal nii elu- kui ka kahjukindlustust, lõpetaksid selle tegevuse. Spetsialiseerunud kindlustusseltside puhul tuleks kasutada erijärelevalvet, kui kahjukindlustusselts kuulub samasse finantsgruppi kui elukindlustusselts. (33) Käesolev direktiiv ei takista segakindlustusseltsi jagunemist kaheks kindlustusseltsiks, millest üks tegeleb elukindlustuse, teine kahjukindlustuse valdkonnas. Selleks et võimaldada sellist jagunemist parimates võimalikes tingimustes, on soovitatav lubada liikmesriikidel ühenduse konkurentsiõiguse eeskirjade kohaselt sätestada sobivad maksukokkulepped, pidades eelkõige silmas sellise jagunemisega kaasnevat võimalikku kapitali kasvutulu. (34) Liikmesriigid võivad soovi korral anda samale kindlustusseltsile tegevusloa I lisas nimetatud kindlustusliikide ja otsekindlustustegevuse, välja arvatud elukindlustustegevuse alustamise ja jätkamisega seotud õigusnormide kooskõlastamist käsitleva nõukogu 24. juuli 1973. aasta direktiivi 73/239/EMÜ ( 8 ) lisa liikide 1 ja 2 alla kuuluvaks kindlustustegevuseks. Selle võimaluse andmine võib siiski eeldada teatavate raamatupidamiseeskirjade ja likvideerimiseeskirjade tingimuste täitmist. (35) Elukindlustusvõtjate kaitsmiseks on vaja, et iga elukindlustusselts looks piisavad kindlustustehnilised eraldised. Selliste eraldiste arvutamine rajaneb enamasti kindlustusmatemaatilistel põhimõtetel. Need põhimõtted peaksid olema kooskõlastatud, et hõlbustada mitmesugustes liikmesriikides kohaldatavate usaldatavusnormatiivide vastastikust tunnustamist. (36) Usaldatavuse huvides on soovitatav ette näha kindlustustehniliste eraldiste arvutamisel kasutatava intressimäära piiramist käsitlevate eeskirjade minimaalne kooskõlastamine. Kõik olemasolevad meetodid on selliseks piiramiseks võrdselt õiged, usaldatavad ja samaväärsed, seepärast on asjakohane lubada liikmesriikidel valida kasutatav meetod. (37) Kindlustustehniliste eraldiste tagamiseks kasutatavate varade arvutamist, hajutamist, lokaliseerimist ja vastavust reguleerivad eeskirjad tuleb kooskõlastada, et hõlbustada liikmesriikide eeskirjade vastastikust tunnustamist. Selle kooskõlastamise ajal tuleb arvesse võtta asutamislepingu artiklis 56 ettenähtud kapitali liikumise liberaliseerimist ning ühenduse edusamme majandus- ja rahaliidu suunas. (38) Päritoluliikmesriik ei või elukindlustusseltsidelt nõuda kindlustustehniliste eraldiste kattevarade investeerimist teatavatesse varaliikidesse, sest selline nõue oleks vastuolus asutamislepingu artiklis 56 ettenähtud kapitali liikumise liberaliseerimisega. (39) Lisaks kindlustustehnilistele eraldistele, sealhulgas matemaatilistele eraldistele, mille summast piisab elukindlustusseltside lepinguliste kohustuste täitmiseks, peab elukindlustusseltsidel olema kaitseks kindlustustegevuse kõikumise vastu lisavaru, mida nimetatakse solventsusmarginaaliks ja mis koosneb vabadest varadest ja pädeva asutuse nõusolekul muudest bilansivälistest varadest. See nõue on usaldatavusnormatiivide täitmise järelevalve oluline osa kindlustatud isikute ja kindlustusvõtjate kaitsmiseks. Tagamaks, et sellistel eesmärkidel kehtestatud nõuded on määratletud objektiivsete kriteeriumide põhjal, mille kohaselt ühesuurused kindlustusseltsid konkureerivad võrdsetel alustel, on soovitatav sätestada, et nimetatud marginaal on seotud kindlustusseltsi kõigi kohustustega ja käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluva mitmesuguse tegevusega kaasnevate riskide laadi ja suurusega. Seetõttu peaks nimetatud marginaal varieeruma vastavalt sellele, kas riskid on seotud investeeringute, surma või ainult juhtimisega. Seetõttu tuleks see kindlaks määrata matemaatiliste eraldiste ja kindlustusseltsi kindlustatud riskikapitali, vastuvõetud kindlustusmaksete või sissemaksete, ainult kindlustustehniliste eraldiste või tontiinide varade kohaselt. (40) Direktiiviga 92/96/EMÜ sätestati reguleeritud turu ajutine mõiste enne väärtpaberituru investeerimisteenuseid käsitleva direktiivi vastuvõtmist selle mõiste ühtlustamiseks ühenduse tasandil. Nõukogu 10. mai 1993. aasta direktiiviga 93/22/EMÜ väärtpaberiturul pakutavate investeerimisteenuste kohta ( 9 ) sätestatakse reguleeritud turu mõiste, ehkki selle direktiivi reguleerimisalast jäetakse välja elukindlustustegevus. Seetõttu on asjakohane kohaldada reguleeritud turu mõistet ka elukindlustustegevusele. (41) Nende koostisosade loetelus, mida võib kasutada direktiiviga 73/239/EMÜ nõutava solventsusmarginaali moodustamiseks, tuleb võtta arvesse uusi finantsinstrumente ja teistele finantsasutustele nende omavahendite loomiseks antud võimalusi. Võttes arvesse esmakindlustajate ostetud edasikindlustuskatte laadi turusuundumuse muutust, tuleb pädevatele asutustele anda volitused solventsusmarginaalinõude alandamise piiramiseks teatavate asjaolude korral. Solventsusmarginaali kvaliteedi parandamiseks tuleks piirata võimalust siduda tulevane kasum kasutusel oleva solventsusmarginaaliga ja allutada see teatavatele tingimustele; see võimalus peaks igal juhul kaduma pärast 2009. aastat. (42) Vajalik on sellise garantiifondi olemasolu, mille summa ja koostis peavad kindlustama, et kindlustusseltsil on loomise ajal piisavad vahendid ja et edaspidise tegevuse käigus ei lange solventsusmarginaal mingil juhul julgeoleku miinimumtasemest madalamale. Nimetatud garantiifond peab tervikuna või mingis konkreetses osas koosnema bilansis kajastatud varadest. (43) Minimaalse garantiifondi suurte järskude tõusude vältimiseks tulevikus tuleks kasutusele võtta mehhanism, mille abil saaks fondi kohandada vastavalt Euroopa tarbijahinnaindeksi muutumisele. Käesolevas direktiivis tuleks sätestada solventsusmarginaalinõude miinimumtase ja päritoluliikmesriigid peaksid suutma kehtestada rangemad eeskirjad neile kindlustusseltsidele, kellele nende pädevad asutused tegutsemisloa annavad. (44) Liikmesriikides jõus olevad lepinguõigust käsitlevad sätted, mida kohaldatakse käesolevas direktiivis nimetatud tegevusele, erinevad üksteisest. Elukindlustuslepinguid käsitlevate õigusaktide ühtlustamine ei ole elukindlustuse siseturu saavutamise eeltingimus. Seetõttu tagab liikmesriikidele antud võimalus kohaldada oma õigust liikmesriigi oma territooriumil võetud kohustusi katvate elukindlustuslepingute suhtes tõenäoliselt piisava kaitse kindlustusvõtjatele. Teatavatel juhtudel võib konkreetseid olukordi arvesse võtvate eeskirjade kohaselt anda vabaduse valida lepingu suhtes kohaldatavaks õiguseks muu kui kohustuse liikmesriigi õiguse. (45) Elukindlustuslepingute puhul tuleks kindlustusvõtjatele anda võimalus tühistada leping 14—30 päeva pikkuse tähtaja jooksul. (46) Siseturu raames on kindlustusvõtja huvides, et tal on juurdepääs ühenduses pakutavate elukindlustustoodete võimalikult laiale valikule, et ta võiks valida nende seast oma vajadustele kõige paremini vastava toote. Kohustuse liikmesriik peab tagama, et tema territooriumil ei ole mingit takistust ühegi ühenduses pakutava elukindlustustoote turustamisele, kui need tooted ei ole vastuolus kohustuse liikmesriigis kehtivate üldist hüvangut kaitsvate õigusnormidega ja kui seda üldist hüvangut ei kaitse päritoluliikmesriigi eeskirjad, tingimusel et selliseid õigusnorme kohaldatakse eranditult kõigi selles liikmesriigis tegutsevate kindlustusseltside suhtes ning et need on objektiivselt vajalikud ja proportsionaalsed taotletava eesmärgiga. (47) Liikmesriigid peavad suutma tagada, et elukindlustustooted ja lepingudokumendid, mida asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse alusel kasutatakse nende territooriumil võetud kohustuste katmiseks, vastavad kohaldatavatele üldist hüvangut kaitsvatele konkreetsetele õigusnormidele. Kasutatavad järelevalvesüsteemid peavad vastama siseturu nõuetele, kuid nende kasutamine ei tohi olla elukindlustustegevuse eeltingimus. Sellest seisukohast ei ole lepingutingimuste eelneva heakskiitmise süsteemid õigustatud. Seetõttu on vaja ette näha teised süsteemid, mis vastavad paremini siseturu vajadustele ja võimaldavad liikmesriikidel tagada kindlustusvõtjatele piisava kaitse. (48) On vaja ette näha liikmesriikide pädevate asutuste ning nende pädevate asutuste ja komisjoni koostöö. (49) Tuleks sätestada sanktsioonide süsteem, mida kohaldatakse juhul, kui kindlustusselts ei täida kohustuse võtmise liikmesriigis tema suhtes kohaldatavaid üldist hüvangut kaitsvaid sätteid. (50) On vaja ette näha meetmed juhuks, kui ettevõtja varaline seisund muutub niisuguseks, et tal on raske täita oma lepingulisi kohustusi. Eriolukordades, kui kindlustusvõtjate õigused on ohustatud, tuleks pädevatele asutustele anda volitused sekkuda piisavalt varases etapis, kuid nimetatud volitusi kasutades peaksid pädevad asutused siiski teavitama kindlustusseltse sellise sekkumise põhjustest usaldusväärse halduse ja nõuetekohase menetluse põhimõtete kohaselt. Kuni niisugune olukord jätkub, ei tohiks pädevad asutused tõendada, et kindlustusseltsil on piisav solventsusmarginaal. (51) Kindlustusmatemaatiliste põhimõtete rakendamiseks käesoleva direktiivi kohaselt võib päritoluliikmesriik nõuda kindlustusmaksete tariifide ja kindlustustehniliste eraldiste arvutamiseks kasutatavate kindlustustehniliste aluste korrapärast teatamist, kusjuures selliste kindlustustehniliste aluste teatamine ei hõlma kindlustuse üld- ja eritingimuste ning kindlustusseltsi müügitariifide teatamist. (52) Elukindlustuse siseturg pakub tarbijale suuremat ja mitmekesisemat lepinguvalikut. Et tarbija võiks sellest mitmekesisusest ja suurenenud konkurentsist täit kasu saada, peab talle andma kogu vajaliku teabe, mis võimaldab tal valida tema vajadustele kõige sobivama lepingu. Teatamisnõue on veelgi olulisem seetõttu, et lepingute kehtivusaeg võib olla väga pikk. Seetõttu tuleb miinimumsätted kooskõlastada, et tarbija saaks selget ja täpset teavet talle pakutavate toodete põhiomaduste kohta ning organite kohta, kellele võib suunata kõik kindlustusvõtjate, kindlustatud isikute või soodustatud isikute kaebused. (53) Elukindlustustoodete reklaam on oluline vahend elukindlustustegevuse tõhustamiseks ühenduses. Elukindlustusseltsidele tuleb anda võimalus kasutada kõiki tavapäraseid reklaamivahendeid filiaali või teenuste osutamise liikmesriigis. Liikmesriigid võivad siiski nõuda oma siseriiklike reklaami vormi ja sisu käsitlevate eeskirjade täitmist, mis on kas sätestatud ühenduse reklaami käsitlevate õigusaktide kohaselt või liikmesriikides üldiseks hüvanguks vastu võetud. (54) Siseturu raames ei või ükski liikmesriik jätkuvalt keelata oma territooriumil elukindlustustegevust samal ajal asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse alusel. (55) Mõned liikmesriigid ei kohalda elukindlustustehingute suhtes ühtki kaudse maksustamise liiki, enamik aga kohaldab erimakse ja muid kindlustusmakseid. Kõnealuste maksude ja maksete struktuur ja määrad on neid kohaldavates liikmesriikides erinevad. On soovitatav vältida olemasolevatest erinevustest põhjustatud liikmesriikidevahelisi konkurentsimoonutusi elukindlustusteenuste valdkonnas. Kuni edasise ühtlustamiseni heastab sellise probleemi usutavasti kohustuse liikmesriigi sätestatud maksusüsteemide ja muude maksevormide kohaldamine ning liikmesriigid peavad kehtestama selliste maksude ja maksete kogumise korra. (56) On oluline kehtestada ühenduses elukindlustusseltside likvideerimise kooskõlastamine. Seetõttu on tähtis sätestada, et elukindlustusseltsi likvideerimise korral peab igas liikmesriigis kehtiv kaitsesüsteem tagama kõigi elukindlustuse võlausaldajate võrdse kohtlemise nende kodakondsusest ja kohustuse võtmise meetodist olenemata. (57) Otsekindlustustegevuse jätkamist ühenduses käsitlevaid kooskõlastatud eeskirju tuleks põhimõtteliselt kohaldada kõigi turul tegutsevate kindlustusseltside suhtes ja seega ka esinduste ja filiaalide suhtes, kui kindlustusseltsi peakontor asub väljaspool ühendust. Käesoleva direktiiviga nähakse ette erisätted selliste esinduste või filiaalide järelevalvemeetodite kohta, pidades silmas asjaolu, et nende kindlustusseltside vara, kuhu nad kuuluvad, asub väljaspool ühendust. (58) Selliste eritingimuste leevendamiseks on soovitatav ette näha vastastikuste kokkulepete sõlmimine ühe või mitme kolmanda riigiga, pidades samas silmas põhimõtet, et selliseid esindusi ja filiaale ei tohi kohelda soodsamalt kui ühenduse kindlustusseltse. (59) Tuleks sätestada paindlik kord, mis võimaldaks ühenduse tasandil hinnata vastastikuseid kokkuleppeid kolmandate riikidega. Et ühendus kavatseb hoida oma finantsturud ülejäänud maailmale avatuna, siis ei ole kõnealuse korra eesmärk mitte ühenduse finantsturgude sulgemine, vaid ülemaailmsete finantsturgude liberaliseerimise tõhustamine muudes kolmandates riikides. Käesoleva direktiiviga sätestatakse kolmandate riikidega peetavate läbirääkimiste kord. Viimase vahendina tuleks nõukogu otsuse 1999/468/EÜ ( 10 ) artiklis 5 sätestatud regulatiivmenetlust kasutades sätestada võimalus võtta meetmeid uute tegevusloataotluste peatamiseks või uute tegevuslubade andmise piiramiseks. (60) Käesoleva direktiiviga tuleks ette näha hea maine tõendamist ja varasema pankroti puudumise tõendamist käsitlevad sätted. (61) Käesoleva direktiiviga hõlmatud elukindlustustegevuse suhtes kohaldatava õigusliku režiimi selgitamiseks tuleks kohandada mõningaid direktiivide 79/267/EMÜ, 90/619/EMÜ ja 92/96/EMÜ sätteid. Selleks tuleks muuta mõningaid solventsusmarginaali kehtestamist ja enne 1. juulit 1994 asutatud elukindlustusseltside filiaalide omandatud õigusi käsitlevaid sätteid. Lisaks tuleks määratleda ühenduses asutatavate kolmandate riikide kindlustusseltside filiaalide tegevusprogrammide sisu. (62) Käesolevas direktiivis sätestatud üksikasjalikes eeskirjades võib aeg-ajalt vaja minna tehnilisi muudatusi, et võtta arvesse elukindlustuse valdkonna edasist arengut. Komisjon teeb vajaduse korral vajalikud muudatused pärast konsulteerimist nõukogu direktiiviga 91/675/EMÜ ( 11 ) loodud kindlustuskomiteega, kasutades talle asutamislepinguga antud rakendusvolitusi. Et nimetatud meetmed on otsuse 1999/468/EÜ artikli 2 tähenduses üldmeetmed, tuleks need vastu võtta selle otsuse artiklis 5 sätestatud regulatiivmenetlust kasutades. (63) Asutamislepingu artikli 15 kohaselt tuleks arvesse võtta jõupingutuste ulatust, mida peavad tegema teatavad arengu eri etappides olevad rahvamajandused. Seetõttu tuleks käesoleva direktiivi järkjärguliseks kohaldamiseks teatavate liikmesriikide tarvis vastu võtta üleminekukord. (64) Direktiividega 79/267/EMÜ ja 90/619/EMÜ tehti konkreetne erand mõnedele nimetatud direktiivide vastuvõtmise ajal olemas olnud kindlustusseltsidele. Need kindlustusseltsid on seejärel oma struktuuri muutnud. Seetõttu ei ole sellist konkreetset erandit enam tarvis. (65) Käesolev direktiiv ei tohiks mõjutada liikmesriikide kohustusi, mis on seotud V lisa B osas nimetatud direktiivide ülevõtmis- ja kohaldamistähtaegadega, ning arvestades järgmist: ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:







SISUKORD I JAOTIS MÕISTED JA REGULEERIMISALA Artikkel 1 Mõisted Artikkel 2 Reguleerimisala Artikkel 3 Väljaarvatud tegevus ja asutused II JAOTIS ELUKINDLUSTUSTEGEVUSE ALUSTAMINE Artikkel 4 Tegevusloa põhimõte Artikkel 5 Tegevusloa kohaldamisala Artikkel 6 Tegevusloa saamise tingimused Artikkel 7 Tegevuskava Artikkel 8 Olulise osalusega aktsionärid ja liikmed Artikkel 9 Tegevusloa andmisest keeldumine III JAOTIS ELUKINDLUSTUSTEGEVUST REGULEERIVAD TINGIMUSED 1. peatükk Finantsjärelevalve põhimõtted ja meetodid Artikkel 10 Pädevad asutused ja järelevalve objekt Artikkel 11 Teises liikmesriigis asutatud filiaalide järelevalve Artikkel 12 Osa kindlustuslepingute kohustusliku edasikindlustuse keelamine Artikkel 13 Raamatupidamine, usaldatavus- ja statistiline teave: järelevalvevolitused Artikkel 14 Lepinguportfelli üleandmine Artikkel 15 Oluline osalus Artikkel 16 Ametisaladus Artikkel 17 Audiitorite ülesanded Artikkel 18 Elukindlustus- ja kahjukindlustustegevuse jätkamine Artikkel 19 Elukindlustus- ja kahjukindlustustegevuse juhtimise eraldamine 2. peatükk Kindlustustehniliste eraldiste ja nende katmisega seotud eeskirjad Artikkel 20 Kindlustustehniliste eraldiste kindlaksmääramine Artikkel 21 Uue tegevusega seotud kindlustusmaksed Artikkel 22 Kindlustustehnilisi eraldisi katvad varad Artikkel 23 Lubatud varade liigid Artikkel 24 Investeeringute hajutamise eeskirjad Artikkel 25 Avatud investeerimisfondide (UCITS) või aktsiaindeksiga seotud lepingud Artikkel 26 Vastavuseeskirjad 3. peatükk Solventsusmarginaali ja garantiifondiga seotud eeskirjad Artikkel 27 Kasutusel olev solventsusmarginaal Artikkel 28 Nõutav solventsusmarginaal Artikkel 29 Garantiifond Artikkel 30 Garantiifondi summa läbivaatamine Artikkel 31 Varad, mida ei kasutata kindlustustehniliste eraldiste katmiseks 4. peatükk Lepinguõigus ja elukindlustuse tingimused Artikkel 32 Kohaldatav õigus Artikkel 33 Üldine hüvang Artikkel 34 Elukindlustuse tingimusi ja kindlustusmaksete tariife käsitlevad eeskirjad Artikkel 35 Tühistamistähtaeg Artikkel 36 Teave kindlustusvõtjatele 5. peatükk Raskustes olevad või eeskirju eiravad elukindlustusseltsid Artikkel 37 Raskustes olevad elukindlustusseltsid Artikkel 38 Rahaliste vahendite taastamise kava Artikkel 39 Tegevusloa tühistamine IV JAOTIS ASUTAMISÕIGUSE JA TEENUSTE OSUTAMISE VABADUSEGA SEOTUD SÄTTED Artikkel 40 Filiaali asutamise tingimused Artikkel 41 Teenuste osutamise vabadus: eelnev teatamine päritoluliikmesriigile Artikkel 42 Teenuste osutamise vabadus: päritoluliikmesriigi teade Artikkel 43 Teenuste osutamise vabadus: muudatused kohustuste laadis Artikkel 44 Keel Artikkel 45 Elukindlustuse tingimusi ja kindlustusmaksete tariife käsitlevad eeskirjad Artikkel 46 Elukindlustusseltsid, kes ei järgi õigusnorme Artikkel 47 Reklaam Artikkel 48 Likvideerimine Artikkel 49 Statistiline teave rahvusvahelise tegevuse kohta Artikkel 50 Kindlustusmaksete pealt võetavad maksud V JAOTIS EESKIRJAD, MIDA KOHALDATAKSE ÜHENDUSES ASUTATUD JA SELLISTELE KINDLUSTUSSELTSIDELE KUULUVATE ESINDUSTE VÕI FILIAALIDE SUHTES, KELLE PEAKONTOR ASUB VÄLJASPOOL ÜHENDUST Artikkel 51 Tegevusloa andmise põhimõtted ja tingimused Artikkel 52 Kolmandate riikide kindlustusseltside filiaalide suhtes kohaldatavad eeskirjad Artikkel 53 Lepinguportfelli üleandmine Artikkel 54 Kindlustustehnilised eraldised Artikkel 55 Solventsusmarginaal ja garantiifond Artikkel 56 Rohkem kui ühes liikmesriigis tegevusloa saanud kindlustusseltside soodustused Artikkel 57 Lepingud kolmandate riikidega VI JAOTIS EESKIRJAD, MIDA KOHALDATAKSE KOLMANDA RIIGI SEADUSTEGA REGULEERITAVA EMAETTEVÕTJA TÜTARETTEVÕTJATE NING SELLISE EMAETTEVÕTJA OMANDATAVATE OSALUSTE SUHTES Artikkel 58 Liikmesriikide teave komisjonile Artikkel 59 Ühenduse elukindlustusseltside kohtlemine kolmandates riikides VII JAOTIS ÜLEMINEKU- JA MUUD SÄTTED Artikkel 60 Erandid ja piiravate meetmete kaotamine Artikkel 61 Hea maine tõendamine VIII JAOTIS LÕPPSÄTTED Artikkel 62 Liikmesriikide ja komisjoni koostöö Artikkel 63 Aruanded teenuste osutamise vabadusel põhineva kindlustusturu arengu kohta Artikkel 64 Tehnilised kohandused Artikkel 65 Komiteemenetlus Artikkel 66 Olemasolevate filiaalide ja elukindlustusseltside saadud õigused Artikkel 67 Õigus pöörduda kohtusse Artikkel 68 Eurodes väljendatud summade läbivaatamine Artikkel 69 Uute sätete rakendamine Artikkel 70 Komisjoni teavitamine Artikkel 71 Üleminekuaeg seoses artikli 3 lõikega 6 ning artiklitega 27, 28, 29, 30 ja 38 Artikkel 72 Kehtetuks tunnistatud direktiivid ja nende vastavus käesolevale direktiivile Artikkel 73 Jõustumine Artikkel 74 Adressaadid I lisa Kindlustusliigid II lisa Vastavuseeskirjad III lisa Teave kindlustusvõtjale IV lisa V lisa A osa Kehtetuks tunnistatud direktiivid ja nende hilisemad muudatused (nimetatud artiklis 72) B osa Rakendamistähtajad (nimetatud artiklis 72) VI lisa Vastavustabel







I JAOTIS

MÕISTED JA REGULEERIMISALA

Artikkel 1

Mõisted

1. Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) elukindlustusselts — kindlustusselts, kes on saanud ametliku tegevusloa artikli 4 kohaselt;

b) filiaal — elukindlustusseltsi esindus või filiaal. Kindlustusseltsi igasugust pidevat kohalolekut liikmesriigi territooriumil käsitletakse samal viisil nagu esindust või filiaali, isegi kui see kohalolek ei võta esinduse ega filiaali kuju, vaid seisneb ainult kontoris, mida haldavad kindlustusseltsi enda töötajad või isik, kes on sõltumatu, kuid kellel on pidev volitus tegutseda esindajana kindlustusseltsi nimel;

c) üksus — ettevõtja peakontor, esindus või filiaal;

d) kohustus — kohustus, mida väljendab üks artiklis 2 nimetatud kindlustusliik või -tegevus;

e) päritoluliikmesriik — liikmesriik, kus asub kohustuse võtnud elukindlustusseltsi peakontor;

f) filiaali liikmesriik — liikmesriik, kus asub kohustuse võtnud filiaal;

g) kohustuse liikmesriik — liikmesriik, kus on kindlustusvõtja alaline elukoht või juhul kui kindlustusvõtja on juriidiline isik, liikmesriik, kus asub selle kindlustusvõtja lepingus käsitletav üksus;

h) teenuste osutamise liikmesriik — kohustuse liikmesriik, kui kohustuse täidab teises liikmesriigis asuv elukindlustusselts või selle filiaal;

i) valitsev mõju — nõukogu direktiivi 83/349/EMÜ ( 12 ) artiklis 1 määratletud suhe emaettevõtja ja tütarettevõtja vahel või samasugune suhe mis tahes füüsilise või juriidilise isiku ja ettevõtja vahel;

j) oluline osalus — otsene või kaudne osalus äriühingus, mis esindab 10 % või rohkem kapitalist või hääleõigusest või mis võimaldab avaldada olulist mõju selle äriühingu juhtimisele, milles on osalus. Käesoleva määratluse kohaldamisel võetakse artiklite 8 ja 15 ning artiklis 15 nimetatud muude osalustasemete puhul arvesse väärtpaberite ametlikku noteerimist väärtpaberibörsil ja nende väärtpaberite kohta avaldatavat teavet käsitleva Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. mai 2001. aasta direktiivi 2001/34/EÜ ( 13 ) artiklis 92 nimetatud hääleõigust;

k) emaettevõtja — direktiivi 83/349/EMÜ artiklites 1 ja 2 määratletud emaettevõtja;

l) tütarettevõtja — direktiivi 83/349/EMÜ artiklites 1 ja 2 määratletud tütarettevõtja; tütarettevõtja iga tütarettevõtjat loetakse ka selle ettevõtja tütarettevõtjaks, kes on nende ettevõtjate emaettevõtja;

m) reguleeritud turg: — liikmesriigis asuva turu korral direktiivi 93/22/EMÜ artikli 1 punktis 13 määratletud reguleeritud turg ja — kolmandas riigis asuva turu korral elukindlustusseltsi päritoluliikmesriigi poolt tunnustatud finantsturg, mis vastab võrreldavatele nõuetele. Kõikidel sellel turul kaubeldavatel finantsinstrumentidel peab olema kõnealuse liikmesriigi reguleeritud turul või turgudel kaubeldavate instrumentidega võrreldav kvaliteet;

n) pädevad asutused — riigi ametiasutused, kelle pädevusse on seadusega või määrusega antud elukindlustusseltside järelevalve;

o) vastavuses olevad varad — lepingulised kohustused, mille puhul võib nõuda nende täitmist teatavas valuutas varadega, mis esitatakse või on realiseeritavad samas valuutas;

p) varade asukoht — nii vallas- kui kinnisvara olemasolu liikmesriigis, mida ei tule tõlgendada sisaldavana nõuet, et vallasvara oleks hoiustatud või et kinnisvara kohta kehtiksid piiravad meetmed, nagu hüpoteekide registreerimine; vara, mis on esitatud nõuetena võlgnike vastu, loetakse asuvat liikmesriigis, kus saab selle vara realiseerida;

q) riskikapital — surma korral makstav summa, millest arvatakse maha põhiriski matemaatiline eraldis;

r) märkimisväärne seos — olukord, kus vähemalt kaks füüsilist või juriidilist isikut on seotud: i) osaluse kaudu, mis tähendab otseselt või kontrollsuhte kaudu vähemalt 20 % omamist ettevõtja hääleõigusest või kapitalist, või ii) valitseva mõju kaudu, mis tähendab ema- ja tütarettevõtja suhet kõikidel direktiivi 83/349/EMÜ artikli 1 lõigetes 1 ja 2 nimetatud juhtudel või samasugust suhet füüsilise või juriidilise isiku ja ettevõtja vahel; tütarettevõtja iga tütarettevõtjat loetakse ka kõnealuste ettevõtjate eesotsas oleva emaettevõtja tütarettevõtjaks. Olukorda, kus vähemalt kaks füüsilist või juriidilist isikut on valitseva mõju kaudu ühe ja sama isikuga alaliselt seotud, käsitletakse ka nimetatud isikute vahelise märkimisväärse seosena;

▼M3

s) edasikindlustusselts — on edasikindlustusselts Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2005. aasta direktiivi 2005/68/EÜ, mis käsitleb edasikindlustust, ( 14 ) artikli 2 punkti c tähenduses.

▼B

2. Kui käesolevas direktiivis nimetatakse eurot, võetakse omavääringu konverteerimisväärtuseks alates iga aasta 31. detsembrist väärtus eelmise oktoobrikuu viimasel päeval, mille kohta on olemas euro konverteerimisväärtus kõigis vastavates ühenduse valuutades.

Artikkel 2

Reguleerimisala

Käesolev direktiiv käsitleb liikmesriigis asutatud või asutada soovivate kindlustusseltside sõltumatu otsekindlustustegevuse alustamist ja jätkamist allpool määratletud tegevusega:

1) järgmised kindlustusliigid, kui nendega tegeldakse lepingulistel alustel: a) elukindlustus, see tähendab kindlustusliik, mis hõlmab eelkõige puhast üleelamiskindlustust, kindlustust surmajuhtumiks, kindlustust üleelamistähtajaks või surmajuhtumiks, elukindlustust kindlustusmaksete tagastamisega, abiellumiskindlustust ja sünnikindlustust; b) pensionikindlustus; c) elukindlustusseltside pakutav lisakindlustus, see tähendab eelkõige kindlustus tervisekahjustuste, sealhulgas töövõimetuse vastu, kindlustus surmaga lõppeva õnnetusjuhtumi vastu ja kindlustus invaliidsusega lõppeva õnnetusjuhtumi või haiguse vastu, kui selliste eri kindlustusliikide lepingud sõlmitakse lisaks elukindlustusele; d) Iirimaal ja Ühendkuningriigis kasutatav kindlustusliik, mida nimetatakse katkestamisõiguseta pikaajaliseks tervisekindlustuseks (permanent health insurance not subject to cancellation);

2) järgmine tegevus, kui see toimub lepingulistel alustel ja kui selle üle teostavad järelevalvet erakindlustuse järelevalve eest vastutavad asutused: a) tontiinid, millega luuakse liikmete ühendus eesmärgiga kapitaliseerida ühiselt oma sissemaksed ja jaotada selliselt kogutud vara üleelanute või soodustatud isikute vahel; b) kindlustusmatemaatikal põhinev kapitaliseerimistegevus, mille puhul eelnevalt kokkulepitud ühekordse makse või regulaarsete maksete eest võetakse konkreetse kestuse ja rahalise suurusega kohustused; c) grupipensionifondide haldamine, s.t tegevus, mis seisneb asjaomase kindlustusseltsi investeeringute haldamises, eelkõige selliste asutuste reservvarade haldamises, kes teevad makseid surma või üleelamise korral või tegevuse katkemise või piiramise korral; d) punktis c nimetatud tegevus, kui sellele lisandub kas kapitali hoidmise või minimaalse intressimäära tasumise kindlustus; e) Prantsuse Code des assurances IV köite 1. peatüki 4. jaotises nimetatud kindlustusseltside tegevus;

3) inimelu pikkusega seotud tegevus, mis on ette nähtud või sätestatud sotsiaalkindlustust käsitlevates õigusaktides, kui elukindlustusseltsid tegelevad sellega või haldavad seda omal vastutusel liikmesriigi õigusaktide kohaselt.

Artikkel 3

Väljaarvatud tegevus ja asutused

Käesolev direktiiv ei käsitle järgmist:

1) artikli 2 punkti 1 alapunkti c kohaselt direktiivi 73/239/EMÜ lisas nimetatud kindlustusliike;

2) selliste vastastikuste abistamis- ja toetuskassade tegevust, mille hüvitised muutuvad vastavalt kasutusel olevatele varadele ja mille liikmete kohustuslikud sissemaksed on kindlaks määratud kindla summaga;

3) muude organisatsioonide kui artiklis 2 nimetatud ettevõtjate tegevust, mille eesmärk on anda hüvitisi ettevõtja või ettevõtjate rühma või kutseala või kutsealade rühma töötajatele või füüsilisest isikutest ettevõtjatele surma või üleelamise korral või tegevuse katkemise või piiramise korral olenemata sellest, kas sellisest tegevusest tulenevad kohustused on alati täies ulatuses matemaatiliste eraldistega kaetud;

4) artikli 2 punkti 3 kohaselt kindlustustegevust, mis on seadusjärgse sotsiaalkindlustussüsteemi osa;

5) organisatsioone, kes kohustuvad andma hüvitist ainult surma korral ja kui hüvitise summa ei ületa keskmisi matusekulusid ühe surmajuhtumi puhul või kui hüvitis on mitterahaline;

6) vastastikuseid kindlustusseltse, kui: — vastastikuse kindlustusseltsi põhikiri sisaldab sätteid täiendavate sissemaksete sissenõudmise või hüvitiste vähendamise või abi palumise kohta teistelt isikutelt, kes on võtnud endale kohustuse seda anda, ja — käesoleva direktiiviga reguleeritud tegevuse sissemaksetest saadav aastakasum ei ületa kolmel järjestikusel aastal 5 miljonit eurot. Kui nimetatud summa ületatakse kolm aastat järjest, hakatakse käesolevat direktiivi kohaldama alates neljandast aastast. Käesoleva punkti sätted ei takista siiski vastastikusel elukindlustusseltsil taotleda litsentsi või säilitada seda käesoleva direktiivi kohaselt;

7) Saksamaal tegutsevat asutust Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorganisationen, kui selle põhikirjas ei muudeta selle tegevuse ulatust;

8) pensionikindlustusseltside pensionikindlustustegevust, mis on ette nähtud töötajate pensioniseadusega (TEL) ja teiste sellega seotud Soome õigusaktidega, kui: a) pensionikindlustusseltsid, kellel Soome õiguse kohaselt peab pensionikindlustustegevuse jaoks juba olema eraldi raamatupidamis- ja juhtimissüsteem, asutavad alates ühinemiskuupäevast nimetatud tegevuse jaoks eraldi juriidilised üksused; b) Soome ametiasutused lubavad kedagi diskrimineerimata kõikidel liikmesriikide kodanikel ja äriühingutel tegelda artiklis 2 nimetatud, kõnealuse erandiga seoses oleva tegevusega Soome õigusaktide kohaselt: — omandiõiguse või olemasolevas kindlustusseltsis või -kontsernis osalemise teel, — uute kindlustusseltside või -kontsernide, sealhulgas pensionikindlustusseltside asutamise või neis osalemise teel; c) Soome ametiasutused esitavad kolme kuu jooksul alates ühinemiskuupäevast komisjonile heakskiitmiseks aruande selle kohta, milliseid meetmeid on võetud TEL-tegevuse eraldamiseks Soome kindlustusseltside tavapärasest kindlustustegevusest, et järgida kõiki käesoleva direktiivi nõudeid.







II JAOTIS

ELUKINDLUSTUSTEGEVUSE ALUSTAMINE

Artikkel 4

Tegevusloa põhimõte

Käesoleva direktiiviga reguleeritud tegevuse alustamiseks on vaja eelnevat ametlikku tegevusluba.

Sellise tegevusloa peavad päritoluliikmesriigi ametiasutustelt taotlema:

a) kõik ettevõtjad, kes asutavad selle riigi territooriumil oma peakontori;

b) kõik ettevõtjad, kes pärast esimeses lõigus nõutava tegevusloa saamist laiendavad oma tegevust kogu kindlustusliigile või muudele kindlustusliikidele.

Artikkel 5

Tegevusloa kohaldamisala

1. Tegevusluba kehtib kogu ühenduses. See võimaldab elukindlustusseltsil seal tegutseda kas asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel.

2. Tegevusluba antakse I lisas loetletud kindlustusliigi jaoks. See hõlmab kogu kindlustusliiki, kui loa taotleja ei soovi kindlustada ainult üht osa selle liigiga seotud riskidest.

Pädevad asutused võivad piirata ühe liigi kohta taotletud tegevusluba artiklis 7 nimetatud tegevuskavas loetletud tegevusega.

Iga liikmesriik võib anda tegevusloa kahe või enama kindlustusliigi jaoks, kui tema siseriikliku õigusega on lubatud selliste kindlustusliikidega samal ajal tegelda.

Artikkel 6

Tegevusloa saamise tingimused

1. Päritoluliikmesriik nõuab, et iga tegevusluba taotlev elukindlustusselts peab:

a) tegutsema ühes järgmises vormis: — Belgia Kuningriigis: “société anonyme/naamloze vennootschap”, “société en commandite par actions/commanditaire vennootschap op aandelen”, “association d'assurance mutuelle/onderlinge verzekeringsvereniging”, “société coopérative/coöperatieve vennootschap”, ▼M4 — Bulgaarias: “акционерно дружество”, “взаимозастрахователна кооперация”, ▼M1 — Tšehhi Vabariigis: “akciová společnost”, “družstvo”, ▼B — Taani Kuningriigis: “aktieselskaber”, “gensidige selskaber”, “pensionskasser omfattet af lov om forsikringsvirksomhed (tværgående pensionskasser)”, — Saksamaa Liitvabariigis: “Aktiengesellschaft”, “Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”, “öffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherungsunternehmen”, ▼M1 — Eesti Vabariigis: “aktsiaselts”, ▼B — Prantsuse Vabariigis: “société anonyme”, “société d'assurance mutuelle”, “institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale”, “institution de prévoyance régie par le code rural” ja “mutuelles régies par le code de la mutualité”, — Iirimaal: “incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited”, “societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts”, ja “societies registered under the Friendly Societies Acts”, — Itaalia Vabariigis: “societá per azioni”, “societá cooperativa”, “mutua di assicurazione”, ▼M1 — Küprose Vabariigis: “Εταιρεία περιορισμένης ευθύνης με μετοχές ή εταιρεία περιορισμένης ευθύνης με εγγύηση”, — Läti Vabariigis: “apdrošināšanas akciju sabiedrība”, “savstarpējās apdrošināšanas kooperatīvā biedrība”, — Leedu Vabariigis: “akcinės bendrovės”, “uždarosios akcinės bendrovės”, ▼B — Luksemburgi Suurhertsogiriigis: “société anonyme”, “société en commandite par actions”, “association d'assurances mutuelles”, “société coopérative”, ▼M1 — Ungari Vabariigis: “biztosító részvénytársaság”, “biztosító szövetkezet”, “biztosító egyesület”, “külföldi székhelyű biztosító magyarországi fióktelepe”, — Malta Vabariigis: “kumpanija pubblika”, “kumpanija privata”, “fergħa”, “Korp ta' l- Assikurazzjoni Rikonnoxxut”, ▼B — Madalmaade Kuningriigis: “naamloze vennootschap”, “onderlinge waarborgmaatschappij”, — Ühendkuningriigis: “incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited”, “societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts”, “societies registered or incorporated under the Friendly Societies Acts”, “the association of underwriters known as Lloyd's”, — Kreeka Vabariigis: “ανώνυμη εταιρία”, — Hispaania Kuningriigis: “sociedad anonima”, “sociedad mutua”, “sociedad cooperativa”, — Portugali Vabariigis: “sociedade anónima”, “mútua de seguros”, ▼M4 — Rumeenias: “societăți pe acțiuni”, “societăți mutuale”, ▼M1 — Poola Vabariigis: “spółka akcyjna”, “towarzystwo ubezpieczeń wzajemnych”, ▼B — Austria Vabariigis: “Aktiengesellschaft”, “Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”, ▼M1 — Sloveenia Vabariigis: “delniška družba”, “družba za vzajemno zavarovanje”, — Slovaki Vabariigis: “akciová spoločnost”, ▼B — Soome Vabariigis: “keskinäinen vakuutusyhtiö/ömsesidigt försäkringsbolag”, “vakuutusosakeyhtiö/försäkringsaktiebolag”, “vakuutusyhdistys/försäkringsförening”, — Rootsi Kuningriigis: “försäkringsaktiebolag”, “ömsesidiga försäkringsbolag”, “understödsföreningar”. Elukindlustusselts võib tegutseda ka Euroopa äriühinguna, kui see on asutatud. Lisaks võivad liikmesriigid vajaduse korral asutada avalik-õiguslikke kindlustusseltse, kui nende eesmärk on tegelda kindlustustegevusega võrdväärsetel tingimustel eraõiguslike kindlustusseltsidega;

b) piirama oma eesmärke käesolevas direktiivis sätestatud tegevuse ja sellest otseselt tulenevate toimingutega, välistades kogu muu äritegevuse;

c) esitama tegevuskava artikli 7 kohaselt;

d) omama artikli 29 lõikes 2 ettenähtud minimaalset garantiifondi;

e) tegutsema hea maine ning vastava kutsekvalifikatsiooni või kogemusega isikute tõhusal juhtimisel.

2. Kui elukindlustusseltsi ja mõne teise füüsilise või juriidilise isiku vahel on märkimisväärne seos, annavad pädevad asutused tegevusloa ainult sel juhul, kui nimetatud seos ei takista neil teostada tõhusat järelevalvet.

Pädevad asutused keelduvad tegevusloa andmisest ka sel juhul, kui kolmanda riigi õigusnormid, mis hõlmavad ettevõtjaga märkimisväärses seoses olevat üht või mitut füüsilist või juriidilist isikut, või nende jõustamisega seotud raskused takistavad neil teostada tõhusat järelevalvet.

Pädevad asutused nõuavad elukindlustusseltsidelt vajalikku teavet, et pidevalt jälgida vastavust käesolevas lõikes nimetatud tingimustele.

3. Liikmesriigid nõuavad, et kindlustusseltside peakorterid oleksid samas liikmesriigis, kus on nende registrijärgne asukoht.

4. Elukindlustusseltsilt, kes taotleb luba oma tegevuse laiendamiseks muudele kindlustusliikidele või kes soovib laiendada ainult ühte liiki kuuluvaid mõningaid riske hõlmavat tegevusluba, nõutakse tegevuskava esitamist artikli 7 kohaselt.

Lisaks tuleb tal tõendada, et tal on artiklis 28 ettenähtud solventsusmarginaal ning artikli 29 lõigetes 1 ja 2 nimetatud garantiifond.

5. Liikmesriigid ei või võtta vastu sätteid, mis nõuavad kindlustuse üld- ja eritingimuste, kindlustusmaksete tariifide, eeskätt kindlustusmaksete tariifide ja kindlustustehniliste eraldiste arvutamiseks kasutatavate kindlustustehniliste aluste või vormide ja selliste trükitud dokumentide eelnevat heakskiitmist või süstemaatilist esitamist, mida elukindlustusselts kavatseb kasutada oma asjaajamises kindlustusvõtjatega.

Olenemata esimesest lõigust võib päritoluliikmesriik kindlustusmatemaatilisi põhimõtteid käsitlevate siseriiklike sätete täitmise kontrolliks nõuda kindlustustehniliste eraldiste ja kindlustusmaksete tariifide arvutamiseks kasutatavate kindlustustehniliste aluste korrapärast teatamist, ilma et see nõue oleks elukindlustusseltsi tegutsemise eeltingimus.

Käesolevas direktiivis sätestatu ei takista liikmesriikidel säilitada kehtivaid või kehtestada uusi õigus- või haldusnorme, mis nõuavad asutamislepingu ja põhikirja heakskiitmist ning kõigi muude harilikuks järelevalvetegevuseks vajalike dokumentide esitamist.

Komisjon esitab nõukogule aruande käesoleva lõike rakendamise kohta hiljemalt 1. juulil 1999.

6. Lõigetes 1—5 nimetatud sätted ei tohi sisaldada nõuet, et tegevusloa taotluste läbivaatamisel tuleb arvestada turu majandusnõudeid.

Artikkel 7

Tegevuskava

Artikli 6 lõike 1 punktis c ja lõikes 4 nimetatud tegevuskava sisaldab järgmisi üksikasju või tõendeid:

a) selliste kohustuste laad, mida elukindlustusselts kavatseb kindlustada;

b) edasikindlustuse juhtpõhimõtted;

c) vahendid, millest koosneb minimaalne garantiifond;

d) haldusteenuste ja kindlustustegevuse korraldamise hinnangulised kulud ning nende kulude katmiseks kavandatud rahalised vahendid;

lisaks esimese kolme majandusaasta kohta:

e) kava, milles esitatakse otsese majandustegevuse, sissetuleva edasikindlustuse ja väljamineva edasikindlustuse tulude ja kulude üksikasjalikud kalkulatsioonid;

f) bilansi prognoos;

g) kalkulatsioonid lepinguliste kohustuste ja solventsusmarginaali katmiseks kavandatud rahaliste vahendite kohta.

Artikkel 8

Olulise osalusega aktsionärid ja liikmed

Päritoluliikmesriigi pädevad asutused ei anna kindlustusseltsile elukindlustustegevuse alustamise luba enne, kui neile on teatatud kõigi otseselt või kaudselt kindlustusseltsis olulist osalust omavate füüsilisest või juriidilisest isikust aktsionäride või liikmete nimed ning nende osaluse suurus.

Samad asutused keelduvad tegevusloa väljaandmisest, kui nad elukindlustusseltsi aruka ja usaldusväärse juhtimise tagamise vajaduse arvessevõtmisel ei ole veendunud aktsionäride või liikmete sobivuses.

Artikkel 9

Tegevusloa andmisest keeldumine

Igast tegevusloa andmisest keeldumise otsusest teatatakse koos üksikasjaliku põhjendusega kõnealusele kindlustusseltsile.

Iga liikmesriik sätestab õiguse pöörduda tegevusloa andmisest keeldumise korral kohtusse.

Samasugune õigus sätestatakse juhtudeks, kui pädevad asutused ei ole tegevusloa taotlust kuue kuu jooksul alates selle kättesaamisest läbi vaadanud.

▼M3

Artikkel 9a

Eelnev konsulteerimine teise liikmesriigi pädeva asutusega

1. Teise kaasatud liikmesriigi pädeva asutusega tuleb konsulteerida enne tegevusloa andmist elukindlustusseltsile, kes on:

a) teises liikmesriigis tegevusloa saanud kindlustus- või edasikindlustusseltsi tütarettevõtja või

b) teises liikmesriigis tegevusloa saanud kindlustus- või edasikindlustusseltsi emaettevõtja tütarettevõtja või

c) sama füüsilise või juriidilise isiku valitseva mõju all, kelle valitseva mõju all on teises liikmesriigis tegevusloa saanud kindlustus- või edasikindlustusselts.

2. Krediidiasutuste või investeerimisühingute järelevalve eest vastutavate kaasatud liikmesriigi pädevate asutustega tuleb konsulteerida enne tegevusloa andmist elukindlustusseltsile, kes on:

a) ühenduses tegevusloa saanud krediidiasutuse või investeerimisühingu tütarettevõtja või

b) ühenduses tegevusloa saanud krediidiasutuse või investeerimisühingu emaettevõtja tütarettevõtja või

c) sama füüsilise või juriidilise isiku valitseva mõju all, kelle valitseva mõju all on ühenduses tegevusloa saanud krediidiasutus või investeerimisühing.

3. Lõigetes 1 ja 2 viidatud asjakohased pädevad asutused peavad konsulteerima esmajoones üksteisega, hinnates sama kontserni teise ettevõtja aktsionäride sobivust ja juhtimisega seotud isikute mainet ning kogemust. Nad peavad vastastikku üksteisele edastama aktsionäride sobivust ja juhtivate isikute mainet ning kogemust puudutavaid andmeid, mis on teiste kaasatud pädevate asutuste jaoks tegevusloa andmise ja samuti tegutsemistingimuste järgimise pideva hindamise seisukohalt asjakohased.

▼B







III JAOTIS

ELUKINDLUSTUSTEGEVUST REGULEERIVAD TINGIMUSED







1. PEATÜKK

FINANTSJÄRELEVALVE PÕHIMÕTTED JA MEETODID

Artikkel 10

Pädevad asutused ja järelevalve objekt

1. Elukindlustusseltsi finantsjärelevalve, kaasa arvatud filiaalide kaudu või teenuste osutamise vabaduse alusel toimuva tegevuse järelevalve, on ainult päritoluliikmesriigi kohustus. Kui kohustuse liikmesriigi pädevatel asutustel on alust arvata, et elukindlustusseltsi tegevus võib mõjutada selle majanduslikku usaldatavust, teatavad nad sellest kindlustusseltsi päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele. Need asutused teevad kindlaks, kas kindlustusselts järgib käesolevas direktiivis sätestatud usaldatavuspõhimõtteid.

2. Finantsjärelevalve hõlmab kogu elukindlustusseltsi tegevust silmas pidades tema maksevõime, kindlustustehniliste eraldiste, sealhulgas matemaatiliste eraldiste loomise ja nende kattevarade kontrollimist päritoluliikmesriigis ettenähtud eeskirjade või järgitavate tavade kohaselt ühenduse tasandil vastuvõetud sätete põhjal.

▼M3

Kindlustusseltsi päritoluliikmesriik ei tohi keelata kindlustusseltsi poolt edasikindlustuslepingu sõlmimist direktiivi 2005/68/EÜ alusel tegevusloa saanud edasikindlustusseltsiga või direktiivi 73/239/EMÜ või käesoleva direktiivi alusel tegevusloa saanud kindlustusseltsiga selle edasikindlustusseltsi või kindlustusseltsi usaldusväärsusega otseselt seotud põhjustel.

▼B

3. Päritoluliikmesriigi pädevad asutused nõuavad, et igal elukindlustusseltsil oleksid head juhtimis- ja raamatupidamistavad ning piisavad sisekontrollimehhanismid.

Artikkel 11

Teises liikmesriigis asutatud filiaalide järelevalve

Filiaali liikmesriik sätestab, et kui teises liikmesriigis tegevusloa saanud elukindlustusselts tegutseb filiaali kaudu, võivad päritoluliikmesriigi pädevad asutused pärast filiaali liikmesriigi pädevatele asutustele teatamist kontrollida kohapeal ise või nende poolt selleks määratud isikute vahendusel kindlustusseltsi finantsjärelevalve tagamiseks vajalikku teavet. Selles kontrollimises võivad osaleda filiaali liikmesriigi ametiasutused.

Artikkel 12

Osa kindlustuslepingute kohustusliku edasikindlustuse keelamine

Liikmesriigid ei või nõuda, et elukindlustusseltsid loovutaksid osa artiklis 2 loetletud kindlustusliikidega seotud tegevusest siseriiklike õigusaktidega kindlaksmääratud organisatsioonile või organisatsioonidele.

Artikkel 13

Raamatupidamine, usaldatavus- ja statistiline teave: järelevalvevolitused

1. Iga liikmesriik nõuab, et iga elukindlustusselts, kelle peakontor asub tema territooriumil, koostaks kõiki tegevusliike hõlmava aastaaruande oma varalise seisundi ja maksevõime kohta.

2. Liikmesriigid nõuavad, et nende territooriumil asuva peakontoriga elukindlustusseltsid esitaksid korrapäraselt aruanded koos järelevalveks vajalike statistiliste dokumentidega. Pädevad asutused edastavad üksteisele kõik dokumendid ja kogu teabe, mida järelevalveks vaja on.

3. Iga liikmesriik võtab kõik vajalikud meetmed tagamaks, et pädevatel asutustel on volitused ja vahendid, mis on vajalikud nende territooriumil asuva peakontoriga elukindlustusseltside tegevuse järelevalveks, kaasa arvatud tegevus väljaspool seda territooriumi, sellist tegevust reguleerivate nõukogu direktiivide kohaselt ning silmas pidades nende rakendamise kontrolli.

Eelkõige peavad need volitused ja vahendid võimaldama pädevatel asutustel:

a) korraldada üksikasjalikke küsitlusi elukindlustusseltsi olukorra ja kogu tegevuse kohta, muuhulgas: — kogudes teavet või nõudes elukindlustustegevust käsitlevate dokumentide esitamist, — korraldades kohapeal kontrollimisi elukindlustusseltsi ruumides;

b) võtta elukindlustusseltsi, selle direktorite või juhatajate või seda kontrollivate isikute suhtes kõik meetmed, mis on asjakohased ja vajalikud tagamaks, et selle kindlustusseltsi tegevus vastab nendele õigus- ja haldusnormidele, mida kindlustusselts peab igas liikmesriigis täitma, ja eriti tegevuskavale, kui see on kohustuslik, samuti kõigi kindlustatud isikute huve kahjustavate rikkumiste vältimiseks või kõrvaldamiseks;

c) tagada nende meetmete täitmine, vajaduse korral sundi kasutades või kohtulikul teel.

Lisaks võivad liikmesriigid sätestada, et pädevad asutused saavad kogu teabe vahendajate valduses olevate lepingute kohta.

Artikkel 14

Lepinguportfelli üleandmine

1. Siseriiklikes õigusaktides ettenähtud tingimustel lubab iga liikmesriik oma territooriumil asuva peakontoriga elukindlustusseltsidel osaliselt või tervikuna üle anda oma asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel sõlmitud lepingute portfelli ühenduses asuvale vastuvõtvale kindlustusseltsile, kui vastuvõtva kindlustusseltsi päritoluliikmesriigi pädevad asutused tõendavad, et viimasel on pärast üleandmise arvestamist vajalik solventsusmarginaal.

2. Kui filiaal kavatseb osaliselt või tervikuna üle anda oma asutamisõiguse või teenuste osutamise vabaduse alusel sõlmitud lepingute portfelli, konsulteeritakse filiaali liikmesriigiga.

3. Lõigetes 1 ja 2 nimetatud asjaolude korral lubavad üleandva elukindlustusseltsi päritoluliikmesriigi pädevad asutused üleandmist, kui nad on saanud selleks kohustuse liikmesriikide pädevate asutuste nõusoleku.

4. Liikmesriikide konsulteeritavad pädevad asutused esitavad oma arvamuse või annavad nõusoleku üleandva elukindlustusseltsi päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele kolme kuu jooksul pärast taotluse saamist; konsulteeritavate asutuste vastuse puudumine selle ajavahemiku jooksul loetakse võrdseks soodsa arvamuse või vaikiva nõusolekuga.

5. Käesoleva artikli kohaselt lubatud üleandmine avaldatakse siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel kohustuse liikmesriigis. Selline üleandmine jõustub automaatselt kindlustusvõtjate, kindlustatud isikute ja muude üleantud lepingutest tulenevate õiguste või kohustustega isikute suhtes.

Käesolev säte ei mõjuta liikmesriikide õigust anda kindlustusvõtjatele võimalus kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul pärast üleandmist lepingud lõpetada.

Artikkel 15

Oluline osalus

1. Liikmesriigid kohustavad iga füüsilist või juriidilist isikut, kes soovib kas otseselt või kaudselt omandada olulist osalust elukindlustusseltsis, teatama sellest kõigepealt päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele, näidates omandatava osaluse suuruse. Lisaks peab selline isik teavitama päritoluliikmesriigi pädevaid asutusi juhul, kui ta taotleb oma olulise osaluse suurendamist sel määral, et tema osa hääleõigusest või tema omanduses olevast kapitalist on 20 %, 33 % või 50 % või suurem või ulatub sellise määrani, et elukindlustusselts muutub tema tütarettevõtjaks.

Päritoluliikmesriigi pädevatel asutustel on esimeses lõigus ettenähtud teate esitamise kuupäevast alates kuni kolm kuud aega, et sellisele kavatsusele vastuväiteid esitada, kui nad elukindlustusseltsi kindla ja usaldusväärse juhtimise tagamise vajadust silmas pidades ei ole veendunud esimeses lõigus nimetatud isiku kvalifikatsioonis. Kui nad kõnealusele kavatsusele vastuväiteid ei esita, võivad nad kindlaks määrata selle elluviimise maksimumtähtaja.

▼M3

1a. Kui käesoleva artikli lõikes 1 viidatud osaluse omandaja on teises liikmesriigi tegevusloa saanud kindlustusselts, edasikindlustusselts, krediidiasutus või investeerimisühing või sellise ettevõtja emaettevõtja või sellist ettevõtja üle valitsevat mõju teostav füüsiline või juriidiline isik ja kui selle omandamise tulemusena see ettevõtja, kus omandaja soovib osalust saada, muutub omandaja tütarettevõtjaks või läheb tema valitseva mõju alla, tuleb enne omandamise hindamist konsulteerida vastavalt artiklile 9a.

▼B

2. Liikmesriigid näevad ette, et iga füüsiline või juriidiline isik, kes soovib kas otseselt või kaudselt võõrandada olulist osalust elukindlustusseltsis, teataks sellest kõigepealt päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele, näidates eeldatava osaluse suuruse. Lisaks peab see isik teavitama pädevaid asutusi juhul, kui ta taotleb oma olulise osaluse vähendamist sel määral, et tema osa hääleõigusest või tema omanduses olevast kapitalist langeb alla 20 %, 33 % või 50 % või sellisel määral, et elukindlustusselts lakkab olemast tema tütarettevõtja.

3. Kui elukindlustusselts saab teada, et tema kapitali osaluse omandamise või võõrandamise tõttu osalus kapitalis kasvab üle või langeb alla lõigetes 1 ja 2 nimetatud piirmäärade, teatab ta sellest päritoluliikmesriigi pädevatele asutustele.

Lisaks teatavad elukindlustusseltsid pädevatele asutustele vähemalt kord aastas olulisi osalusi omavate aktsionäride ja liikmete nimed ja kõnealuste osaluste suuruse, nagu see on esitatud aktsionäride ja liikmete üldkoosolekul või saadud börsil noteeritud äriühingutele kehtestatud eeskirjade täitmise tulemusena.

4. Kui lõikes 1 nimetatud isikute mõju tõenäoliselt kahjustab elukindlustusseltsi kindlat ja usaldusväärset juhtimist, nõuavad liikmesriigid, et päritoluliikmesriigi pädevad asutused võtaksid asjakohaseid meetmeid sellise olukorra lõpetamiseks. Sellised meetmed võivad olla näiteks ettekirjutused, sanktsioonid juhtkonna suhtes või kõnealuste aktsionäride või liikmete aktsiatest tuleneva hääleõiguse peatamine.

Samasuguseid meetmeid kohaldatakse füüsiliste või juriidiliste isikute suhtes, kes ei täida lõikes 1 sätestatud kohustust anda eelnevat teavet. Kui osalus omandatakse pädevate asutuste vastuseisust hoolimata, näevad liikmesriigid olenemata mis tahes muudest sanktsioonidest ette kas vastava hääleõiguse peatamise, hääletamisel antud häälte tühistamise või võimaluse need tühistada.

Artikkel 16

Ametisaladus

1. Liikmesriigid näevad ette, et kõik isikud, kes töötavad või on töötanud pädevate asutuste heaks, ning pädevate asutuste huvides tegutsevad audiitorid ja eksperdid on kohustatud hoidma ametisaladust. See tähendab, et nad ei tohi avaldada ühelegi isikule ega ametiasutusele neile ametikohustuste täitmisel teatavaks saanud konfidentsiaalset teavet, välja arvatud kokkuvõttena või üldistatuna, et elukindlustusseltsi poleks võimalik identifitseerida; ilma et see piiraks kriminaalõiguse kohaldamist.

Sellest olenemata võib elukindlustusseltsi pankroti või sundlikvideerimise korral tsiviilmenetluse või kaubandusõigusalase menetluse käigus avalikustada konfidentsiaalset teavet, mis ei puuduta kõnealuse kindlustusseltsi päästmise katsetega seotud kolmandaid isikuid.

2. Lõige 1 ei takista eri liikmesriikide pädevate asutuste teabevahetust elukindlustusseltside suhtes kohaldatavate direktiivide alusel. Sellise teabe kohta kehtib lõikes 1 ettenähtud ametisaladuse hoidmise kohustus.

3. Liikmesriigid võivad sõlmida kolmandate riikide pädevate asutuste või lõigetes 5 ja 6 määratletud kolmandate riikide ametiasutuste või organitega teabevahetust sätestavaid koostöölepinguid ainult tingimusel, et edastatava teabe kohta kehtib vähemalt käesolevas artiklis sätestatuga samaväärne ametisaladuse hoidmise kohustus. Sellise teabevahetuse eesmärk peab olema nimetatud ametiasutuste või organite järelevalvefunktsiooni täitmine.

Kui teave pärineb teisest liikmesriigist, võib seda avalikustada ainult selgesõnalisel kokkuleppel teabe avaldanud pädevate asutustega ja vajaduse korral üksnes nende asutustega kokkulepitud eesmärkidel.

▼M3

4. Pädev asutus, kes saab konfidentsiaalset teavet lõigete 1 või 2 alusel, võib seda kasutada ainult oma ametikohustuste täitmisel:

— elukindlustustegevuse alustamist reguleerivate tingimuste täitmise kontrolliks ja sellise tegevuse jälgimise hõlbustamiseks, pidades eriti silmas kindlustustehniliste eraldiste, solventsusmarginaalide, haldus- ja raamatupidamiskorra ja sisekontrollimehhanismide jälgimist,

— sanktsioonide rakendamiseks,

— pädeva asutuse otsuste vastu esitatud halduskaebuste korral või

— kohtuasjades, mis on algatatud vastavalt artiklile 67 või erisätetele, mis on ette nähtud käesoleva direktiiviga ja teiste elukindlustus- ja edasikindlustuse valdkonnas vastuvõetud direktiividega.

5. Lõiked 1 ja 4 ei välista teabevahetust liikmesriigi piires, kui ühes ja samas liikmesriigis on kaks või rohkem pädevat asutust, ega liikmesriikide vahel, kui teavet vahetavad pädev asutus ja:

— krediidi- ja muude finantseerimisasutuste ametliku järelevalve eest vastutav asutus ning finantsturgude järelevalve eest vastutav asutus,

— organid, kes tegelevad kindlustus- ja edasikindlustusseltside likvideerimise ja pankroti ning muude samalaadsete menetlustega, ning

— isikud, kes vastutavad kindlustus- ja edasikindlustusseltside ning muude finantseerimisasutuste raamatupidamise kohustusliku auditeerimise eest,

täites oma järelevalvefunktsiooni ja avaldades sundlikvideerimise menetlusi või garantiifonde haldavatele organitele nende ametikohustuste täitmiseks vajalikku teavet. Nende ametiasutuste, organite ja isikute saadud teabe suhtes kohaldatakse lõikes 1 sätestatud ametisaladuse hoidmise kohustust.

6. Olenemata lõigetest 1–4 võivad liikmesriigid anda loa teabevahetuseks pädeva asutuse ja:

— ametiasutuste vahel, kes vastutavad kindlustus- või edasikindlustusseltside likvideerimise ja pankrotiga ning muude selliste menetlustega seotud organite kontrollimise eest, või

— ametiasutuste vahel, kes vastutavad kindlustus- või edasikindlustusseltside, krediidiasutuste, investeerimisühingute ja teiste finantseerimisasutuste raamatupidamise kohustusliku auditeerimisega tegelevate isikute kontrollimise eest, või

— kindlustus- või edasikindlustusseltside üle õiguslikku järelevalvet teostavate sõltumatute aktuaaride vahel, samuti organite vahel, kes vastutavad nimetatud aktuaaride kontrollimise eest.

Liikmesriigid, kes kasutavad esimeses lõigus ettenähtud võimalust, nõuavad vähemalt järgmiste tingimuste täitmist:

— kõnealune teave on mõeldud esimeses lõigus nimetatud kontrolli või õigusliku järelevalve teostamiseks,

— selliselt saadud teabe kohta kehtib lõikes 1 kehtestatud ametisaladuse hoidmise kohustus,

— kui teave pärineb mõnest teisest liikmesriigist, ei või seda avalikustada ilma selgesõnalise kokkuleppeta teabe avaldanud pädeva asutusega ja vajaduse korral üksnes selle asutusega kokkulepitud eesmärkidel.

Liikmesriigid teevad komisjonile ja teistele liikmesriikidele teatavaks nende ametiasutuste, isikute ja organite nimed, kes käesoleva lõike kohaselt võivad teavet saada.

▼B

7. Olenemata lõigetest 1–4 võivad liikmesriigid rahandussüsteemi stabiilsuse ja terviklikkuse tugevdamise eesmärgil anda loa teabevahetuseks pädevate asutuste ja nende ametiasutuste või organite vahel, kes seaduse järgi vastutavad äriühinguõiguse rikkumiste tuvastamise ja uurimise eest.

Liikmesriigid, kes kasutavad esimeses lõigus ettenähtud võimalust, nõuavad vähemalt järgmiste tingimuste täitmist:

— kõnealune teave on mõeldud esimeses lõigus nimetatud ülesande täitmiseks,

— selliselt saadud teabe kohta kehtib lõikes 1 kehtestatud ametisaladuse hoidmise kohustus,

— kui teave pärineb mõnest teisest liikmesriigist, võib seda avalikustada ainult selgesõnalisel kokkuleppel teabe avaldanud pädevate asutustega ja vajaduse korral üksnes nende asutustega kokkulepitud eesmärkidel.

Kui ühe liikmesriigi ametiasutused või organid, mida on nimetatud esimeses lõigus, täidavad oma tuvastamis- ja uurimisülesandeid selleks ametisse nimetatud eripädevusega isikute kaasabil, kes ei tööta riiklikus sektoris, võib esimeses lõigus ettenähtud teabevahetuse võimalus laieneda nimetatud isikutele teises lõigus kindlaksmääratud tingimustel.

Teise lõigu kolmanda taande rakendamiseks teatavad esimeses lõigus nimetatud ametiasutused või organid teabe avalikustanud pädevatele asutustele nende isikute nimed ja täpsed kohustused, kellele nimetatud teave tuleb saata.

Liikmesriigid teevad komisjonile ja teistele liikmesriikidele teatavaks nende ametiasutuste ja organite nimed, kes käesoleva lõike kohaselt võivad teavet saada.

Enne 31. detsembrit 2000 koostab komisjon aruande käesoleva lõike sätete kohaldamise kohta.

▼M3

8. Lõiked 1–7 ei takista pädeval asutusel edastamast:

— keskpankadele ja teistele samasuguse rahandusasutuse funktsiooniga organitele,

— vajaduse korral teistele maksesüsteemide kontrollimise eest vastutavatele organitele

nende ülesannete täitmiseks mõeldud teavet ega takista sellistel ametiasutustel või organitel edastamast pädevatele asutustele sellist teavet, mida nad vajavad lõike 4 tähenduses. Selliselt saadud teabe suhtes kehtib käesolevas artiklis sätestatud ametisaladuse kohustus.

▼B

9. Olenemata lõigetest 1 ja 4 võivad liikmesriigid õigusega ettenähtud sätete kohaselt lubada teatavat teavet edastada ka teistele oma keskvalitsuse asutustele, kes vastutavad krediidiasutuste, finantsasutuste, investeerimisteenuste ja elukindlustusseltside järelevalvet käsitlevate õigusaktide eest, ning nende asutuste nimel tegutsevatele inspektoritele.

Sellistel tingimustel võib teavet edastada siiski vaid usaldatavusnormatiivide täitmise kontrollimiseks.

Liikmesriigid peavad siiski sätestama, et lõigete 2 ja 5 alusel ning artiklis 11 nimetatud kohapeal kontrollimise käigus saadud teavet võib käesolevas lõikes nimetatud juhtudel avalikustada ainult siis, kui selleks on selgesõnaline nõusolek teabe avalikustanud pädevatelt asutustelt või selle liikmesriigi pädevatelt asutustelt, kus toimus kohapeal kontroll.

Artikkel 17

Audiitorite ülesanded

1. Liikmesriigid sätestavad vähemalt, et:

a) iga isik, kellele on antud tegevusluba nõukogu direktiivi 84/253/EMÜ ( 15 ) tähenduses ning kes täidab elukindlustusseltsis nõukogu direktiivi 78/660/EMÜ ( 16 ) artiklis 51, direktiivi 83/349/EMÜ artiklis 37 või nõukogu direktiivi 85/611/EMÜ ( 17 ) artiklis 31 kirjeldatud või muid kohustuslikke tööülesandeid, on kohustatud viivitamata teatama pädevatele asutustele kõigist selle kindlustusseltsiga seotud asjaoludest või otsustest, mis talle on ülesannete täitmise jooksul teatavaks saanud ja mis võivad: — oluliselt rikkuda tegevusloa andmise tingimusi sätestavaid või konkreetselt elukindlustusseltside tegevuse jätkamist reguleerivaid õigus- ja haldusnorme või — mõjutada elukindlustusseltsi tegevuse jätkamist või — viia raamatupidamisarvestuse kinnitamata jätmiseni või tuua kaasa lisatingimusi;

b) samuti on nimetatud isik kohustatud ette kandma kõikidest talle tööülesannete täitmisel teatavaks saanud punktis a kirjeldatud asjaoludest ja otsustest kindlustusseltsis, millel on kontrollisuhetest tulenevalt märkimisväärne seos elukindlustusseltsiga, kus ta oma eespool nimetatud tööülesandeid täidab.

2. Kui isikud, kes on saanud direktiivi 84/253/EMÜ kohase tegevusloa, edastavad pädevatele asutustele heas usus teavet lõikes 1 nimetatud asjaolude või otsuste kohta, ei käsitleta seda lepingu või õigus- ja haldusnormidega teabe avaldamisele kehtestatud piirangute rikkumisena ning nimetatud isikud ei kanna selle eest mingit vastutust.

Artikkel 18

Elukindlustus- ja kahjukindlustustegevuse jätkamine

1. Ilma et see piiraks lõigete 3 ja 7 kohaldamist, ei tohi ühelegi kindlustusseltsile anda tegevusluba samal ajal käesoleva direktiivi ja direktiivi 73/239/EMÜ kohaselt.

2. Erandina lõikest 1 võivad liikmesriigid ette näha, et:

— käesoleva direktiivi alusel tegevusloa saanud kindlustusseltsid võivad tegevusloa saada ka direktiivi 73/239/EMÜ artikli 6 kohaselt selle direktiivi lisa liikides 1 ja 2 loetletud riskide kindlustamiseks,

— direktiivi 73/239/EMÜ artikli 6 alusel ainult selle direktiivi lisa liikides 1 ja 2 loetletud riskide kindlustamiseks tegevusloa saanud kindlustusseltsid võivad tegevusloa saada käesoleva direktiivi kohaselt.

3. Kui lõikest 6 ei tulene teisiti, võivad lõikes 2 nimetatud kindlustusseltsid ja need kindlustusseltsid, kes:

— 1. jaanuaril 1981 Kreekas kehtiva tegevusloa alusel,

— 1. jaanuaril 1986 Hispaanias ja Portugalis kehtiva tegevusloa alusel,

▼M1

— 1. jaanuaril 1995 Austrias, Soomes ja Rootsis kehtiva tegevusloa alusel,

▼M4

— 1. mail 2004 Tšehhi Vabariigis, Eestis, Küprosel, Lätis, Leedus, Ungaris, Maltal, Poolas, Sloveenias ja Slovakkias kehtiva tegevusloa alusel,

▼M4

— 1. jaanuaril 2007 Bulgaarias ja Rumeenias kehtiva tegevusloa alusel ja,

▼B

— 15. märtsil 1979 mujal kehtiva tegevusloa alusel

tegelesid samal ajal käesoleva direktiivi ja direktiiviga 73/239/EMÜ hõlmatud tegevusega, võivad seda jätkata, tingimusel et iga tegevust juhitakse eraldi käesoleva direktiivi artikli 19 kohaselt.

4. Liikmesriigid võivad sätestada, et lõikes 2 nimetatud kindlustusseltsid peavad kogu oma tegevuses täitma raamatupidamiseeskirju, mis reguleerivad käesoleva direktiivi alusel tegevusloa saanud elukindlustusseltse. Kuni likvideerimiseeskirjade kooskõlastamiseni võivad liikmesriigid ka sätestada, et likvideerimise puhul reguleerivad lõikes 2 nimetatud kindlustusseltside tegevust, mis on seotud direktiivi 73/239/EMÜ lisa liikides 1 ja 2 loetletud riskidega, elukindlustustegevuse suhtes kohaldatavad eeskirjad.

5. Kui direktiivi 73/239/EMÜ lisas nimetatud tegevusega tegelev kindlustusselts on rahaliselt, äriliselt või halduslikult seotud käesoleva direktiiviga hõlmatud tegevusega tegeleva elukindlustusseltsiga, tagavad nende liikmesriikide pädevad asutused, mille territooriumil nimetatud kindlustusseltside peakontor asub, et kõnealuste kindlustusseltside vahelised kokkulepped või kulude ja tulude jaotust mõjutav kord ei moonuta nende kindlustusseltside raamatupidamist.

6. Iga liikmesriik võib nõuda, et elukindlustusseltsid, kellel on tema territooriumil peakontor, lõpetaksid kõnealuse liikmesriigi määratud tähtaja jooksul samaaegse tegelemise tegevustega, millega nad tegelesid lõikes 3 nimetatud kuupäevadel.

7. Käesoleva artikli sätted vaadatakse üle komisjoni nõukogule esitatava aruande alusel, pidades silmas likvideerimiseeskirjade edasist ühtlustamist ja igal juhul enne 31. detsembrit 1999.

Artikkel 19

Elukindlustus- ja kahjukindlustustegevuse juhtimise eraldamine

1. Artikli 18 lõikes 3 nimetatud eraldi juhtimine tuleb korraldada nii, et käesoleva direktiiviga hõlmatud tegevus on selgelt eristatav direktiiviga 73/239/EMÜ hõlmatud tegevusest, selleks et:

— mitte piirata elukindlustus- ja kahjukindlustusvõtjate vastavaid huve ja eelkõige selleks, et elukindlustusvõtjate elukindlustushüvitistest saadav kasu oleks selline, nagu tegeleks kindlustusselts ainult elukindlustusega,

— kahest tegevusest ühe, s.t käesoleva direktiivi kohase tegevuse või direktiivi 73/239/EMÜ kohase tegevuse minimaalseid rahalisi kohustusi, eelkõige solventsusmarginaale ei kaetaks teise tegevuse arvelt.

Niikaua kui minimaalsed rahalised kohustused on täidetud esimese lõigu teises taandes sätestatud tingimustel ja pädev asutus on sellest teadlik, võivad kindlustusseltsid siiski kasutada ühe või teise tegevusliigi jaoks veel kasutusel olevaid solventsusmarginaali bilansis kajastatud varasid.

Pädevad asutused analüüsivad mõlema tegevuse tulemusi, et tagada käesoleva lõike sätete täitmine.

2.

a) Raamatupidamisarvestust peetakse nii, et sellest ilmneksid kummagi tegevuse, elukindlustuse ja kahjukindlustuse tulemuste allikad. Selleks jaotatakse kõik tulud (eelkõige kindlustusmaksed, edasikindlustajate maksed ja investeerimistulu) ja kulud (eelkõige kindlustushüvitised, kindlustustehniliste eraldiste täiendused, edasikindlustusmaksed, kindlustustegevuse tegevuskulud) nende päritolu põhjal. Mõlema tegevusega seotud kirjed kantakse raamatupidamisdokumentidesse pädevate asutuste heakskiidetud jaotusmeetodite kohaselt.

b) Elukindlustusselts peab raamatupidamisarvestuse põhjal koostama ülevaate, milles määratletakse selgelt kummagi solventsusmarginaali koosseisu kuuluvad osad käesoleva direktiivi artikli 27 ja direktiivi 73/239/EMÜ artikli 16 lõike 1 kohaselt.

3. Kui ühe tegevusliigi solventsusmarginaal ei ole piisav, kohaldavad pädevad asutused puudujäägiga tegevusliigi suhtes asjaomases direktiivis sätestatud meetmeid olenemata sellest, millised on teise tegevuse tulemused. Erandina lõike 1 esimese lõigu teisest taandest võib kõnealuste meetmete raames lubada ülekannet ühest tegevusliigist teise.







2. PEATÜKK

KINDLUSTUSTEHNILISTE ERALDISTE JA NENDE KATMISEGA SEOTUD EESKIRJAD

Artikkel 20

Kindlustustehniliste eraldiste kindlaksmääramine

1. Päritoluliikmesriik nõuab, et iga elukindlustusselts määraks kogu oma tegevuse jaoks piisavad kindlustustehnilised eraldised, sealhulgas matemaatilised eraldised.

Selliste kindlustustehniliste eraldiste summa määratakse kindlaks järgmiste põhimõtete kohaselt:

i) Elukindlustuse kindlustustehniliste eraldiste summa arvutatakse piisavalt usaldusväärse perspektiivse kindlustusmatemaatilise hinnangu abil, võttes arvesse kõiki tulevasi kohustusi, mis on kindlaks määratud iga olemasoleva kindlustuslepingu tingimustes, kaasa arvatud: — kõik tagatud hüvitised, sealhulgas tagatud tagasiostusummad, — boonused, millele kindlustusvõtjatel on kas kollektiivne või isiklik õigus, olenemata sellest, kas need on omandatud, deklareeritud või määratud boonused, — kõik kindlustusvõtjale lepingu tingimustel kättesaadavad võimalused, — kulud, sealhulgas vahendustasud, võttes arvesse tulevikus saadavaid kindlustusmakseid; ii) retrospektiivset meetodit on lubatud kasutada, kui on võimalik näidata, et sellest tulenevad kindlustustehnilised eraldised ei ole väiksemad piisavalt usaldusväärse perspektiivse arvutusega nõutavatest, või kui kõnelause lepinguliigi puhul ei saa perspektiivset meetodit kasutada; iii) usaldusväärne hindamine ei ole kõige tõenäolisemaks peetavatel oletustel põhinev hindamine, aga see sisaldab sobivat marginaali asjaomaste tegurite ebasoodsa kõrvalekalde jaoks; iv) kindlustustehniliste eraldiste hindamise meetod peab olema usaldusväärne nii iseenesest kui ka neid eraldisi katvate varade hindamise meetodi suhtes; v) kindlustustehnilised eraldised arvutatakse iga lepingu jaoks eraldi. Sobivate lähendus- või üldistusmeetodite kasutamine on siiski lubatud, kui need annavad individuaalsetele arvutustele usutavasti ligilähedase tulemuse. Eraldi arvutamise põhimõte ei takista kuidagi lisasätete kehtestamist üldiste riskide jaoks, mis ei ole individualiseeritud; vi) kui lepingu tagasiostusumma on tagatud, peab matemaatiliste eraldiste summa selle lepingu jaoks olema alati vähemalt sama suur kui sel ajal tagatud tagasiostusumma. A.

B. Kasutatav intressimäär valitakse kaalutletult. See määratakse päritoluliikmesriigi pädeva asutuse eeskirjade kohaselt, kohaldades järgmisi põhimõtteid: a) elukindlustusseltsi päritoluliikmesriigi pädev asutus määrab kõigile lepingutele ühe või mitu maksimaalset intressimäära eelkõige järgmiste eeskirjade kohaselt: i) kui lepingud sisaldavad intressimäära garantiid, kehtestab päritoluliikmesriigi pädev asutus ühe maksimaalse intressimäära. See võib erineda olenevalt valuutast, milles leping on vääringustatud, tingimusel et see ei ületa 60 % selles riigis emiteeritud võlakirjade protsendimäärast riigis, kelle valuutas leping on vääringustatud. Kui liikmesriik otsustab esimese lõike teise lause kohaselt kehtestada maksimaalse intressimäära teise liikmesriigi valuutas vääringustatud lepingutele, konsulteerib ta kõigepealt selle liikmesriigi pädeva asutusega, kelle valuutas leping on vääringustatud; ii) kui elukindlustusseltsi varasid ei hinnata nende ostuhinnaga, võib liikmesriik ette näha, et võib arvutada ühe või mitu maksimaalmäära, võttes arvesse sel ajal omatavate vastavate varade kasumit, millest on lahutatud usaldatavusmarginaal, ja eriti perioodiliste kindlustusmaksetega lepingute puhul lisaks tulevaste varade oodatavat kasumit. Usaldatavusmarginaali ja maksimaalse intressimäära või -määrad, mida kohaldatakse tulevaste varade oodatava kasumi suhtes, kinnitab päritoluliikmesriigi pädev asutus; b) maksimaalse intressimäära kehtestamine ei tähenda, et elukindlustusselts peab kasutama nii kõrget intressimäära; c) päritoluliikmesriik võib otsustada, et punkti a ei kohaldata järgmiste lepinguliikide suhtes: — investeerimisriskiga lepingud, — ühekordse kindlustusmaksega lepingud kestusega kuni kaheksa aastat, — kasumita lepingud ja pensionikindlustuslepingud, millel ei ole tagasiostuväärtust. Esimese lõigu teises ja kolmandas taandes nimetatud juhtudel võib usaldusväärse intressimäära valimisel arvesse võtta valuutat, milles leping on vääringustatud, ja sel ajal omatavaid vastavaid varasid ning juhul, kui kindlustusseltsi varad on hinnatud nende jooksva väärtusega, tulevaste varade oodatavat kasumit. Kasutatav intressimäär ei tohi mingil juhul olla kõrgem kui varade kasum, mis arvutatakse päritoluliikmesriigi raamatupidamiseeskirjade kohaselt ja millest on tehtud asjakohane mahaarvamine; d) liikmesriik nõuab, et kindlustusselts teeks oma raamatupidamisarvestuses eraldise intressimäärakohustuste täitmiseks kindlustusvõtjate ees, kui kindlustusseltsi varade jooksvast või eeldatavast kasumist ei piisa nende kohustuste katmiseks; e) punkti a kohaselt kinnitatud maksimaalsed intressimäärad teatatakse komisjonile ja nende liikmesriikide pädevatele asutustele, kes seda taotlevad.

C. Hindamise statistilised elemendid ja kulukalkulatsioon valitakse kaalutletult, pidades silmas kohustuse liikmesriiki, kindlustuspoliisi liiki ning eeldatavaid halduskulusid ja vahendustasusid.

D. Osaluslepingute puhul võib kindlustustehniliste eraldiste arvutamise meetod otseselt või kaudselt arvesse võtta iga liiki tulevasi boonuseid viisil, mis on kooskõlas muude tulevase arengu hinnanguliste eelduste ja senise boonuste jaotamise meetodiga.

E. Eraldise tulevaste kulude katteks võib arvestada kaudselt, näiteks tulevaste kindlustusmaksete kaudu, millest lahutatakse halduskulud. Otsene või kaudne kogueraldis ei tohi siiski oletatavatest tulevastest kuludest väiksem olla.

F. Kindlustustehniliste eraldiste arvutamise meetod ei tohi aasta-aastalt muutuda arvutamismeetodi või aluste suvaliste muutuste tõttu ja peab asjakohasel viisil arvesse võtma kasumi jaotumist iga poliisi kehtivuse vältel.

2. Elukindlustusseltsid teevad avalikult kättesaadavaks kindlustustehniliste eraldiste, sealhulgas boonuste eraldiste arvutamise alused ja meetodid.

3. Päritoluliikmesriik nõuab, et iga elukindlustusselts kataks oma kindlustustehnilised eraldised kogu oma tegevuse osas vastavuses olevate varadega artikli 26 kohaselt. Ühenduses toimuva tegevuse korral peavad need varad asuma ühenduses. Liikmesriigid ei tohi nõuda, et elukindlustusseltsid paigutaksid oma vara ühte teatavasse liikmesriiki. Päritoluliikmesriik võib siiski lubada varade paiknemist käsitlevaid eeskirju leevendada.

▼M3

4. Liikmesriik ei säilita ega vii sisse ettemakstud preemiate ja rahuldamata nõuete eraldiste kattevarade pantimist nõudvat brutoreserveerimise süsteemi, kui edasikindlustusandja on direktiivi 2005/68/EÜ alusel tegevusloa saanud edasikindlustusselts või vastavalt direktiivile 73/239/EMÜ või käesolevale direktiivile tegevusloa saanud kindlustusselts.

Kui päritoluliikmesriik lubab kindlustustehniliste eraldiste katmiseks kasutada nõudeid direktiivi 2005/68/EÜ alusel tegevusluba mitteomava edasikindlustusseltsi või direktiivi 73/239/EMÜ või käesoleva direktiivi alusel tegevusluba mitteomava kindlustusseltsi vastu, sätestab ta selliste nõuete vastuvõtmise tingimused.

▼B

Artikkel 21

Uue tegevusega seotud kindlustusmaksed

Uue tegevusega seotud kindlustusmaksed peavad mõistlike kindlustusmatemaatiliste hinnangute kohaselt olema piisavad, et võimaldada elukindlustusseltsidel täita kõik kohustused ja eelkõige määrata piisavad kindlustustehnilised eraldised.

Selleks võib arvesse võtta elukindlustusseltsi varalise seisundi kõiki aspekte, ilma et muude varade kui kindlustusmaksete ja neilt teenitud kasumi osa oleks süstemaatiline ja püsiv viisil, mis võiks pikema aja jooksul kindlustusseltsi maksevõimet ohustada.

Artikkel 22

Kindlustustehnilisi eraldisi katvad varad

Kindlustustehnilisi eraldisi katvate varade puhul võetakse arvesse elukindlustusseltsi majandustegevuse liiki tema investeeringute ohutuse, tulu ja likviidsuse tagamiseks ning kindlustusselts peab tagama nende investeeringute mitmekesisuse ja piisava hajutatuse.

Artikkel 23

Lubatud varade liigid

1. Päritoluliikmesriik võib anda elukindlustusseltsidele loa kindlustustehniliste eraldiste katmiseks ainult järgmistesse liikidesse kuuluva varaga.

A. Investeeringud: a) võlakirjad, obligatsioonid ning muud raha- ja kapitalituru instrumendid; b) laenud; c) aktsiad ja muud muutuva tuluga osalused; d) avatud investeerimisfondide (UCITS) ja muude investeerimisfondide osakud; e) maa, ehitised ja kinnisvaraõigused.

B. Võlad ja nõuded: ▼M3 f) edasikindlustajate võlad, sealhulgas edasikindlustajate osad kindlustustehnilistes eraldistes ja direktiivi 2005/68/EÜ artiklis 46 nimetatud eriotstarbelised varakogumid; ▼B g) deposiidid edasikindlustusvõtjate juures ja edasikindlustusvõtjate võlad; h) kindlustusvõtjate ja vahendajate võlad, mis tulenevad otse- ja edasielukindlustustegevusest; i) kindlustuspoliiside ettemaksed; j) sissenõutavad maksud; k) nõuded garantiifondide vastu.

C. Muud: l) materiaalne põhivara, välja arvatud maa ja ehitised, mis on hinnatud mõistliku amortisatsiooni alusel; m) raha pangakontodel ja kassas, hoiused krediidiasutustes ja kõigis muudes asutustes, kellel on luba hoiuseid vastu võtta; n) kapitaliseeritud sõlmimisväljaminekud; o) kogunenud intress ja renditasu, muud kogunenud sissetulekud ja ettemaksed; p) kinnisasjaga seotud õigused.

2. Lloyd'si nime all tegutseva kindlustusandjate ühingu puhul hõlmavad vara kategooriad ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/12/EÜ ( 18 ) kohaste krediidiasutuste või elukindlustusseltside antud garantiisid ja akreditiive koos elukindlustuspoliisidest tulenevate kontrollitavate summadega sel määral, nagu need esindavad liikmetele kuuluvaid vahendeid.

▼M3

3. Lõikes 1 loetletud vara või varaliigi hõlmamine ei tähenda, et kõiki varaliike tuleks automaatselt aktsepteerida kindlustustehniliste eraldiste kattena. Päritoluliikmesriik sätestab üksikasjalikumad eeskirjad, mis kinnitavad lubatavate varade kasutamise tingimused.

▼B

Sätestatavate eeskirjade kindlaksmääramise ja kohaldamisega tagab liikmesriik eeskätt järgmiste põhimõtete täitmise:

i) kindlustustehnilisi eraldisi katvate varade hindamisel arvatakse maha nende omandamisel tekkinud võlad;

ii) kõiki varasid tuleb hinnata usaldusväärsel alusel, arvestades riski, et summad ei ole realiseeritavad. Eriti materiaalset põhivara, välja arvatud maa ja ehitised, võib aktsepteerida kindlustustehniliste eraldiste tagamiseks ainult juhul, kui see on hinnatud mõistliku amortisatsiooni alusel;

iii) laene kindlustusseltsidele, riigi või rahvusvahelisele organisatsioonile, kohalikele või piirkondlikele ametiasutustele või füüsilistele isikutele võib aktsepteerida kindlustustehniliste eraldiste kattena ainult juhul, kui need annavad piisava garantii nende tagatiste kohta, mis põhinevad kas laenusaaja seisundil, hüpoteekidel, pangagarantiidel või elukindlustusseltside antud garantiidel või muul tagatisel;

iv) tuletisväärtpabereid nagu optsioone, futuure ja vahetuslepinguid võib kindlustustehniliste eraldiste kattevaradega seoses kasutada ainult niivõrd, kui need aitavad vähendada investeerimisriske või hõlbustavad portfelli tõhusat haldamist. Neid tuleb hinnata usaldusväärsel alusel ja võib arvestada tuletisväärtpaberite alusvara hindamisel;

v) vabalt kaubeldavaid väärtpabereid, millega ei kaubelda reguleeritud turul, võib kindlustustehniliste eraldiste kattena aktsepteerida ainult juhul, kui neid saab lühikese tähtajaga realiseerida või kui on tegemist osalusega krediidiasutustes, elukindlustusseltsides artiklis 6 lubatud piires või liikmesriigis asutatud investeerimisühingus;

vi) kolmanda isiku võlgu ja nõudeid kolmanda isiku vastu võib kindlustustehniliste eraldiste kattena aktsepteerida ainult pärast kõikide samale kolmandale isikule võlgnetavate summade mahaarvamist;

vii) kindlustustehniliste eraldiste kattena aktsepteeritud võlgade ja nõuete väärtus tuleb arvutada usaldusväärsel alusel, arvestades riski, et kõik summad ei ole realiseeritavad. Eeskätt kindlustusvõtjate ja vahendajate elukindlustus- ja edasikindlustustegevusest tulenevaid võlgu võib aktsepteerida ainult niivõrd, kui need ei ole tasumata kauem kui kolm kuud;

viii) kui olemasolevad varad hõlmavad investeeringut tütarettevõtjasse, kes haldab elukindlustusseltsi eest osaliselt või tervikuna tema investeeringuid, peab päritoluliikmesriik käesolevas artiklis sätestatud eeskirjade ja põhimõtete kohaldamisel arvestama tütarettevõtja alusvara; päritoluliikmesriik võib samal viisil käsitleda teiste tütarettevõtjate varasid;

ix) kapitaliseeritud sõlmimisväljaminekuid võib kindlustustehniliste eraldiste kattena aktsepteerida ainult niivõrd, kui see on kooskõlas matemaatilise eraldise arvutamisega.

4. Olenemata lõigetest 1, 2 ja 3 võib päritoluliikmesriik erandlikes olukordades ja elukindlustusseltsi taotluse põhjal ajutiselt ja nõuetekohaselt põhjendatud otsusega aktsepteerida kindlustustehniliste eraldiste kattena muid varaliike, kui artiklist 22 ei tulene teisiti.

Artikkel 24

Investeeringute hajutamise eeskirjad

1. Kindlustustehniliste eraldiste kattevarade puhul nõuab päritoluliikmesriik, et ükski elukindlustusselts ei investeeriks rohkem kui:

a) 10 % oma kindlustustehniliste eraldiste kogusummast ühte maatükki või ehitisse või mitmesse omavahel nii lähestikku paiknevasse maatükki või ehitisse, et neid võib lugeda üheks investeeringuks;

b) 5 % oma kindlustustehniliste eraldiste kogusummast sama kindlustusseltsi aktsiatesse ja muudesse vabalt kaubeldavatesse aktsiatena käsitletavatesse väärtpaberitesse, võlakirjadesse ning muudesse raha- ja kapitalituru instrumentidesse, või samale laenusaajale antud laenudesse kokku, mis on muud kui riigiasutusele, piirkondlikule või kohalikule asutusele või rahvusvahelisele organisatsioonile, mille liikmed on üks või mitu liikmesriiki, antud laenud. Seda piirmäära võib tõsta kuni 10 %ni, kui kindlustusselts investeerib kuni 40 % oma kindlustustehniliste eraldiste kogusummast nende emiteerivate organite või laenusaajate laenudesse või väärtpaberitesse, millesse ta investeerib vähemalt 5 % oma varadest;

c) 5 % oma kindlustustehniliste eraldiste kogusummast tagatiseta laenudesse, sealhulgas 1 % iga tagatiseta üksiklaenu kohta, mis on muud kui krediidiasutustele, elukindlustusseltsidele — niivõrd kui artikkel 6 seda võimaldab — ja mõnes liikmesriigis asutatud investeerimisühingutele antud laenud. Päritoluliikmesriigi pädev asutus võib neid piirmäärasid igal üksikjuhul tehtud otsusega tõsta vastavalt 8 ja 2 %ni;

d) 3 % oma kindlustustehniliste eraldiste kogusummast kassas olevasse sularahasse;

e) 10 % oma kindlustustehniliste eraldiste kogusummast aktsiatesse, muudesse aktsiatena käsitletavatesse väärtpaberitesse ja võlakirjadesse, millega ei kaubelda reguleeritud turul.

2. Teatavasse varaliiki tehtavaid investeeringuid käsitleva piirangu puudumine ei tähenda, et sellesse liiki kuuluvat vara võib kindlustustehniliste eraldiste kattena piiramatult aktsepteerida. Päritoluliikmesriik sätestab üksikasjalikumad eeskirjad, mis kinnitavad lubatavate varade kasutamise tingimused. Kõnealuste eeskirjade kindlaksmääramisel ja kohaldamisel tuleb eeskätt järgida järgmisi põhimõtteid:

i) kindlustustehniliste eraldiste kattevarad peavad olema mitmekesised ja hajutatud, et vältida liigset sõltuvust teatavasse liiki kuuluvast varast, investeerimisturust või investeeringust;

ii) investeerimist teatava liigi varasse, millel on kõrge riskitase kas vara laadi või emiteerija seisundi tõttu, tuleb piirata usaldusväärse tasemega;

iii) teatavate varaliikide piirangute puhul tuleb arvesse võtta, kuidas edasikindlustust käsitletakse kindlustustehniliste eraldiste arvutamisel;

iv) kui olemasolevad varad hõlmavad investeeringut tütarettevõtjasse, kes haldab kindlustusseltsi eest osaliselt või tervikuna tema investeeringuid, peab päritoluliikmesriik käesolevas artiklis sätestatud eeskirjade ja põhimõtete kohaldamisel arvestama tütarettevõtja alusvara; päritoluliikmesriik võib samal viisil käsitleda teiste tütarettevõtjate varasid;

v) kindlustustehnilisi eraldisi katvate mittelikviidsetest investeeringutest sõltuvate varade protsent tuleb hoida usaldusväärsel tasemel;

vi) kui varad hõlmavad laene teatavatele krediidiasutustele või nende emiteeritud võlakirju, võib päritoluliikmesriik käesolevas artiklis sätestatud eeskirjade ja põhimõtete kohaldamisel arvestada selliste krediidiasutuste alusvara. Seda kohtlemist võib kohaldada ainult juhul, kui krediidiasutuse peakontor asub liikmesriigis, kui see kuulub täielikult sellele liikmesriigile ja/või selle riigi kohalikele asutustele ning tema tegevus seisneb vastavalt asutamislepingule ja põhikirjale laenude vahendamises riigile või kohalikele asutustele või nende tagatud laenude vahendamises või laenude vahendamises riigi või kohalike asutustega märkimisväärses seoses olevatele organitele.

3. Seoses aktsepteeritavate varade kasutamise tingimusi sätestavate üksikasjalike eeskirjadega käsitleb liikmesriik piiravamalt:

— laene, millega ei kaasne pangatagatist, elukindlustusseltsi antud tagatist, hüpoteeki või muud tagatist, võrrelduna laenudega, millel on selline tagatis,

— avatud investeerimisfonde (UCITS), mille tegevus ei ole kooskõlastatud direktiivi 85/611/EMÜ tähenduses, ja muid investeerimisfonde, võrrelduna avatud investeerimisfondidega (UCITS), mille tegevus on kooskõlastatud selle direktiivi tähenduses,

— väärtpabereid, millega ei kaubelda reguleeritud turul, võrrelduna väärtpaberitega, millega seal kaubeldakse,

— võlakirju ning muid raha- ja kapitalituru instrumente, mida ei ole emiteerinud riigid, kohalikud või piirkondlikud asutused või direktiivis 2000/12/EÜ määratletud A-tsooni kuuluvad kindlustusseltsid või mille emiteerijad on rahvusvahelised organisatsioonid, mille liikmete hulgas ei ole ühtki liikmesriiki, võrrelduna samade finantsinstrumentidega, mille on emiteerinud sellised organid.

4. Liikmesriigid võivad lõike 1 punktis b ettenähtud piirmäära tõsta 40 %ni teatavate võlakirjade korral, kui neid emiteerib krediidiasutus, mille peakontor on liikmesriigis ja mis on vastavalt seadusele nende võlakirjade omanike kaitseks kavandatud erilise ametliku järelevalve all. Eriti tuleb selliste võlakirjade emiteerimisest tulenevad summad vastavalt seadusele investeerida varadesse, mis kogu võlakirjade kehtivusaja vältel suudavad tagada võlakirjadega seotud nõuete katmise ja mida emiteerija maksejõuetuse korral kasutataks esmajärjekorras põhisumma tagasimaksmiseks ning kogunenud intressi tasumiseks.

5. Liikmesriigid ei nõua, et elukindlustusseltsid investeeriksid teatavatesse varaliikidesse.

6. Olenemata lõikest 1 võib päritoluliikmesriik erandlike asjaolude korral elukindlustusseltsi taotluse põhjal ajutiselt ja nõuetekohaselt põhjendatud otsusega lubada erandeid lõike 1 punktides a–e sätestatud eeskirjadest, kui artiklist 22 ei tulene teisiti.

Artikkel 25

Avatud investeerimisfondide (UCITS) või aktsiaindeksiga seotud lepingud

1. Kui lepingus ettenähtud hüvitised on vahetult seotud avatud investeerimisfondi (UCITS) osakute väärtusega või kindlustusseltsi valduses olevas ettevõtjasiseses fondis sisalduvate varade väärtusega, mis on tavaliselt jagatud investeerimisühikuteks, tuleb kindlustustehnilised eraldised nende hüvitiste jaoks väljendada võimalikult täpselt nendes ühikutes või kui ühikuid ei ole kehtestatud, nendes varades.

2. Kui lepingus ettenähtud hüvitised on vahetult seotud aktsiaindeksi või mõne muu lõikes 1 nimetamata kontrollväärtusega, tuleb kindlustustehnilised eraldised nende hüvitiste jaoks väljendada võimalikult täpselt kas ühikutes, mida loetakse kontrollväärtust väljendavaks, või kui ühikuid ei ole kehtestatud, asjakohaselt turvalistes ja turustatavates varades, mis võimalikult täpselt vastavad varadele, millel põhineb konkreetne kontrollväärtus.

3. Artikleid 22 ja 24 ei kohaldata kohustuste tagamiseks omatavate varade suhtes, mis on vahetult seotud lõigetes 1 ja 2 nimetatud hüvitistega. Viited artiklis 24 nimetatud kindlustustehnilistele eraldistele hõlmavad kindlustustehnilisi eraldisi, mille hulka ei kuulu seda laadi kohustustega seotud kindlustustehnilised eraldised.

4. Kui lõigetes 1 ja 2 nimetatud hüvitised hõlmavad investeerimistagatist või mõnd muud tagatud hüvitist, kehtivad vastavate täiendavate kindlustustehniliste eraldiste kohta artiklid 22, 23 ja 24.

Artikkel 26

Vastavuseeskirjad

1. Artikli 20 lõike 3 ja artikli 54 kohaldamisel järgivad liikmesriigid II lisas olevaid vastavuseeskirju.

2. Käesolevat artiklit ei kohaldata artiklis 25 nimetatud kohustuste suhtes.







3. PEATÜKK

SOLVENTSUSMARGINAALI JA GARANTIIFONDIGA SEOTUD EESKIRJAD

Artikkel 27

Kasutusel olev solventsusmarginaal

1. Iga liikmesriik nõuab, et igal elukindlustusseltsil, kelle peakontor asub tema territooriumil, oleks kogu oma tegevuse jaoks jätkuvalt kasutusel piisav solventsusmarginaal, mis vastab vähemalt käesoleva direktiivi nõuetele.

2. Kasutusel olev solventsusmarginaal koosneb elukindlustusseltsi varadest, millest on maha arvatud kõik prognoositavad kohustused ja immateriaalne vara, sealhulgas:

a) sissemakstud aktsiakapital või vastastikuse elukindlustusseltsi korral tegelikud esialgsed vahendid koos kõigi liikmete arvetega, mis vastavad järgmistele tingimustele: i) asutamisleping ja põhikiri peavad ette nägema, et nendelt arvetelt võib liikmetele makseid teha ainult niivõrd, kui see ei põhjusta kasutusel oleva solventsusmarginaali langemist nõutavast tasemest madalamale, või pärast kindlustusseltsi likvideerimist, kui kõik kindlustusseltsi muud võlad on makstud; ii) asutamisleping ja põhikiri peavad kõigi punktis i nimetatud maksete suhtes, mis ei ole seotud liikmeksoleku isikliku lõpetamisega, ette nägema, et pädevatele asutustele tuleb teatada vähemalt kuu aega ette ja need võivad selle aja jooksul makse keelata; iii) asutamislepingu ja põhikirja asjakohaseid sätteid võib muuta ainult juhul, kui pädevad asutused on kinnitanud, et neil ei ole muutmisele vastuväiteid, kui punktides i ja ii nimetatud tingimustest ei tulene teisiti;

b) eraldised (kohustuslikud ja vabad), mis ei vasta lepingulistele kohustustele;

c) eelmiste perioodide jaotamata kasum või kahjum pärast dividendide mahaarvamist;

d) kuivõrd see on lubatud siseriiklike õigusaktidega, bilansis kajastatud kasumireserv, kui seda võib kasutada võimalike kahjude katmiseks ja kui see ei ole mõeldud kindlustusvõtjatele jagamiseks.

Kasutusel olevat solventsusmarginaali vähendatakse elukindlustusseltsi otseses valduses olevate oma aktsiate summa võrra.

▼M3

Kasutusel olevast solventsusmarginaalist lahutatakse ka järgmised elemendid:

a) osalused, mida elukindlustusselts omab — kindlustusseltsides käesoleva direktiivi artikli 4, direktiivi 73/239/EMÜ artikli 6 või Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. oktoobri 1998. aasta direktiivi 98/78/EÜ kindlustusandjate gruppi kuuluvate kindlustusseltside täiendava järelevalve kohta ( 19 ) artikli 1 punkti b tähenduses, — edasikindlustusseltsides direktiivi 2005/68/EÜ artikli 3 tähenduses või kolmanda riigi edasikindlustusseltsides direktiivi 98/78/EÜ artikli 1 punkti l tähenduses, — kindlustusvaldusettevõtjates direktiivi 98/78/EÜ artikli 1 punkti i tähenduses, — krediidiasutustes ja finantseerimisasutustes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. märtsi 2000. aasta direktiivi 2000/12/EÜ krediidiasutuste asutamise ja tegevuse kohta ( 20 ) artikli 1 punktide 1 ja 5 tähenduses, — investeerimisühingutes ja finantseerimisasutustes nõukogu 10. mai 1993. aasta direktiivi 93/22/EMÜ väärtpaberiturul pakutavate investeerimisteenuste kohta ( 21 ) artikli 1 punkti 2 ja nõukogu 15. märtsi 1993. aasta direktiivi 93/6/EMÜ investeerimisühingute ja krediidiasutuste kapitali adekvaatsuse kohta ( 22 ) artikli 2 punktide 4 ja 7 tähenduses;

b) järgmised kirjed, mis on elukindlustusseltsil seoses punktis a määratletud ettevõtjatega, mille osalust ta omab: — lõikes 3 viidatud instrumendid, — direktiivi 73/239/EMÜ artikli 16 lõikes 3 viidatud instrumendid, — direktiivi 2000/12/EÜ artiklis 35 ja artikli 36 lõikes 3 viidatud allutatud nõuded ja instrumendid.

Kui teise krediidiasutuse, investeerimisühingu, kindlustus- või edasikindlustusseltsi või kindlustusvaldusettevõtja