02009R0073 — ET — 25.09.2014 — 014.003

Käesolev tekst on üksnes dokumenteerimisvahend ning sel ei ole mingit õiguslikku mõju. Liidu institutsioonid ei vastuta selle teksti sisu eest. Asjakohaste õigusaktide autentsed versioonid, sealhulgas nende preambulid, on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning on kättesaadavad EUR-Lexi veebisaidil. Need ametlikud tekstid on vahetult kättesaadavad käesolevasse dokumenti lisatud linkide kaudu

Muudetud:





Muudetud:





Parandatud:









▼B

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 73/2009,

19. jaanuar 2009,

millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003







I JAOTIS

REGULEERIMISALA JA MÕISTED

Artikkel 1

Reguleerimisala

Käesoleva määrusega kehtestatakse:

a) otsetoetuste ühiseeskirjad;

b) sissetulekutoetuse kava põllumajandustootjatele (edaspidi „ühtne otsemaksete kava”);

c) üleminekuperioodi lihtsustatud sissetulekutoetuse kava artikli 2 punktis g määratletud uute liikmesriikide põllumajandustootjatele (edaspidi „ühtse pindalatoetuse kava”);

d) riisi, tärklisekartuleid, valgurikkaid taimi, pähkleid, seemneid, puuvilla, suhkrut, puu- ja köögivilja, lamba- ja kitseliha ning veise- ja vasikaliha tootvate põllumajandustootjate toetuskavad;

e) raamistik, mis võimaldaks uutel liikmesriikidel otsetoetusi täiendada.

Artikkel 2

Mõisted

Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) „põllumajandustootja” — füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale ja rühma liikmetele on riikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, nagu on määratletud asutamiselepingu artiklis 299, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega;

b) „põllumajanduslik majapidamine” — kõik põllumajandustootja poolt juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused;

c) „põllumajanduslik tegevus” — põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artiklis 6;

d) „otsetoetus” — I lisas loetletud toetuskavade alusel otse põllumajandustootjatele makstav toetus;

e) „toetused asjaomasel kalendriaastal” või „toetused võrdlusperioodil” — asjaomase aasta/asjaomaste aastate kohta makstud või makstavad toetused, sealhulgas kõik toetused muudeks ajavahemikeks, mis algavad kõnealusel aastal/kõnealustel aastatel;

f) „põllumajandustooted” — asutamislepingu I lisas loetletud tooted, välja arvatud kalatooted ning puuvill;

▼A1

g) „uued liikmesriigid” — Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Eesti, Horvaatia, Küpros, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Rumeenia, Sloveenia ja Slovakkia;

▼B

h) „põllumajandusmaa” — viljelusmaa, püsirohumaa või püsikultuuride all olev maa-ala.

Artikkel 3

Otsetoetuste rahastamine

Käesoleva määruse I lisas loetletud toetuskavasid rahastatakse kooskõlas määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikli 3 lõike 1 punktiga c.







II JAOTIS

OTSETOETUSTE ÜLDSÄTTED







1. PEATÜKK

Nõuetele vastavus

Artikkel 4

Põhinõuded

1. Otsetoetuseid saav põllumajandustootja täidab II lisas loetletud kohustuslikke majandamisnõudeid ning artiklis 6 osutatud häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi.

Esimeses lõigus osutatud kohustusi rakendatakse üksnes põllumajandustootja põllumajandusliku tegevuse või põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaa suhtes.

2. Pädev riigiasutus edastab, muu hulgas elektrooniliste vahendite kaudu, põllumajandustootjale loetelu kohustuslike majandamisnõuete ning heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste kohta, mida tuleb täita.

Artikkel 5

Kohustuslikud majandamisnõuded

1. II lisas loetletud kohustuslikud majandamisnõuded kehtestatakse ühenduse õigusaktidega järgmistes valdkondades:

a) rahva-, looma- ja taimetervis;

b) keskkond;

c) loomade heaolu.

2. II lisas osutatud sätteid kohaldatakse nende kehtivas versioonis ning direktiivide osas liikmesriikide poolt rakendatutena.

Artikkel 6

Head põllumajandus- ja keskkonnatingimused

1. Liikmesriigid tagavad, et kogu põllumajandusmaa ning eelkõige maa, mida enam ei kasutata tootmise eesmärgil, oleks heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes. Liikmesriigid määratlevad riiklikul või piirkondlikul tasandil heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõuded III lisas kehtestatud raamistiku alusel, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist, maakasutust, külvikorda, tootmisviise ja põllumajandusstruktuure. Liikmesriigid ei või määratleda miinimumnõudeid, mida ei ole kõnealuses raamistikus ette nähtud.

III lisa kolmandas veerus loetletud standardid on vabatahtlikud, välja arvatud siis, kui:

a) liikmesriik oli sellise standardi jaoks määratlenud heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõude enne 1. jaanuari 2009 ja/või

b) liikmesriigis kohaldatakse kõnealuse standardi suhtes siseriiklikke eeskirju.

▼A1

2. Liikmesriigid, kes ei ole uued liikmesriigid, tagavad, et maa, mis oli 2003. aasta pindalatoetuste taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval püsirohumaa, ka säilitatakse sellisena. Uued liikmesriigid, v.a Bulgaaria, Horvaatia ja Rumeenia, tagavad, et maa, mis oli 1. mail 2004 püsirohumaa, ka säilitatakse sellisena. Bulgaaria ja Rumeenia tagavad, et maa, mis oli 1. jaanuaril 2007 püsirohumaa, ka säilitatakse sellisena. Horvaatia tagab, et maa, mis oli 1. juulil 2013 püsirohumaa, ka säilitatakse sellisena.

▼B

Liikmesriik võib nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel esimesest lõigust siiski kõrvale kalduda, tingimusel et ta võtab kasutusele meetmed oma püsirohumaa kogupindala märkimisväärse vähenemise vältimiseks.

Esimest lõiku ei kohaldata metsastamiseks ettenähtud püsirohumaa suhtes, tingimusel et selline metsastamine vastab keskkonnakaitsenõuetele; siia ei loeta jõulupuuistandusi ega lühikese raieringiga kiirekasvulisi puuliike.







2. PEATÜKK

Toetuste ümbersuunamine ja finantsdistsipliin

Artikkel 7

Toetuste ümbersuunamine

1. Kõiki asjaomasel kalendriaastal põllumajandustootjale makstavaid otsetoetuste summasid, mis ületavad 5 000 eurot, vähendatakse kuni 2012. aastani igal aastal järgmise protsendimäära võrra:

a) 2009: 7 %;

b) 2010: 8 %;

c) 2011: 9 %;

d) 2012: 10 %.

2. Lõikes 1 sätestatud vähendusi suurendatakse nelja protsendipunkti võrra summade puhul, mis ületavad 300 000 eurot.

3. Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata otsetoetuste suhtes, mida makstakse põllumajandustootjatele Prantsusmaa ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral ning Kanaari saartel ja Egeuse mere saartel.

Artikkel 8

Netoülemmäärad

▼M9

1. Ilma et see piiraks käesoleva määruse artikli 11 kohaldamist, ei tohi otsetoetuste netosummad, mida võib liikmesriigis 2013. aastale eelneva mis tahes kalendriaasta kohta pärast käesoleva määruse artiklite 7 ja 10 ning määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 1 kohaldamist või 2013. kalendriaastal pärast käesoleva määruse artiklite 10a ja 10b kohaldamist maksta (v.a määruste (EÜ) nr 247/2006 ja (EÜ) nr 1405/2006 kohaselt makstavad otsetoetused), ületada käesoleva määruse IV lisas sätestatud ülemmäärasid. Vajaduse korral kohaldavad liikmesriigid lineaarset vähendamist nendele otsetoetuste summadele, mille suhtes kohaldatakse käesoleva määruse artiklites 7 ja 10 ning määruse (EÜ) nr 378/2007 artiklis 1 seoses 2013. aastale eelneva mis tahes kalendriaastaga ning käesoleva määruse artiklites 10a ja 10b seoses 2013. kalendriaastaga ette nähtud vähendamisi, et pidada kinni käesoleva määruse IV lisas sätestatud ülemmääradest.

▼B

2. Komisjon vaatab käesoleva määruse IV lisas sätestatud ülemmäärad läbi käesoleva määruse artikli 141 lõikes 2 sätestatud korras, et võtta arvesse järgmist:

a) muudatusi makstavate otsetoetuste maksimumsummades;

b) muudatusi määruses (EÜ) nr 378/2007 sätestatud vabatahtliku ümbersuunamise süsteemis;

c) põllumajanduslike majapidamiste struktuurimuudatusi.

▼M9 —————

▼B

Artikkel 9

Toetuste ümbersuunamisest tulenevad summad

1. Vanades liikmesriikides käesoleva määruse artiklis 7 ettenähtud vähendamiste kohaldamisest tulenevaid summasid võib vastavalt käesolevas artiklis sätestatud tingimustele kasutada ühenduse täiendava toetusena EAFRDst rahastatavatele maaelu arengukavade raames võetavatele meetmetele, mis on täpsustatud määruses (EÜ) nr 1698/2005.

2. Ühele protsendipunktile vastav summa määratakse nendele liikmesriikidele, kus vastavad summad on tekkinud. Nelja protsendipunktilisele vähendamisele vastavad summad jaotatakse asjaomaste liikmesriikide vahel artikli 141 lõikes 2 osutatud korras järgmiste kriteeriumide alusel:

a) põllumajandusmaa;

b) põllumajanduslik tööhõive;

c) sisemajanduse koguprodukt (SKP) elaniku kohta ostujõu pariteedi järgi.

Iga asjaomane liikmesriik saab siiski vähemalt 80 % esimeses lõigus osutatud kogusummadest, mis on kõnealuses liikmesriigis tekkinud.

3. Kui mõnes liikmesriigis on rukki osakaal kogu teraviljatoodangust suurem kui 5 % aastate 2000–2002 keskmisest ja kui selles liikmesriigis toodetud rukis moodustab samas ajavahemikus üle 50 % kogu ühenduse rukkitoodangust, määratakse erandina lõike 2 teisest lõigust kuni 2013. aastani vähemalt 90 % summadest, mis tulenesid asjaomases liikmesriigis toetuste ümbersuunamisest, ümber kõnealusele liikmesriigile.

Sellisel juhul kasutatakse vähemalt 10 % asjaomasele liikmesriigile määratud summast käesoleva artikli lõikes 1 osutatud meetmete kohaldamiseks rukki tootmispiirkondades, ilma et see piiraks artikliga 68 ettenähtud võimaluste kasutamist.

Käesoleva lõike kohaldamisel tähendab „teravili” V lisas loetletud tooteid.

4. Artikli 7 lõike 1 kohaldamisest tulenevad ülejäänud summad ja artikli 7 lõike 2 kohaldamisest tulenevad summad eraldatakse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras liikmesriigile, kus vastavad summad on tekkinud. Neid kasutatakse vastavalt määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5a.

Artikkel 10

Erieeskirjad toetuste ümbersuunamiseks uutes liikmesriikides

1. Artiklit 7 kohaldatakse asjaomasel kalendriaastal uute liikmesriikide põllumajandustootjate suhtes üksnes siis, kui asjaomasele liikmesriigile artikli 121 kohaselt asjaomasel kalendriaastal antavate otsetoetuste tase on vähemalt võrdne muudes kui uutes liikmesriikides sel ajal kohaldatava tasemega, võttes arvesse artikli 7 lõike 1 alusel kohaldatavaid vähendusi.

2. Kui uute liikmesriikide põllumajandustootjate suhtes kohaldatakse artiklit 7, on artikli 7 lõike 1 alusel kohaldatav protsendimäär piiratud kõnealuse liikmesriigi artikli 121 kohase otsetoetuste taseme ja muude kui uute liikmesriikide taseme vahelise erinevusega, võttes arvesse artikli 7 lõike 1 alusel kohaldatavaid vähendusi.

3. Artikli 7 lõigete 1 ja 2 kohaldamisest tulenevad summad eraldatakse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras uuele liikmesriigile, kus vastavad summad on tekkinud. Neid kasutatakse vastavalt määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5a.

▼M9

Artikkel 10a

Otsetoetuste kohandamine 2013. aastal

1. Kõiki 2013. kalendriaastal põllumajandustootjale makstavaid otsetoetuste summasid, mis ületavad 5 000 eurot, vähendatakse 10 % võrra.

2. Lõikes 1 sätestatud vähendust suurendatakse nelja protsendipunkti võrra summade puhul, mis ületavad 300 000 eurot.

▼M11

3. Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata otsetoetuste suhtes, mida makstakse põllumajandustootjatele Bulgaarias, Horvaatias ja Rumeenias ning Prantsusmaa ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral, Kanaari saartel ning Egeuse mere saartel.

4. Erandina lõikest 1 kehtestatakse uute liikmesriikide puhul, välja arvatud Bulgaaria, Horvaatia ja Rumeenia, kõnealuses lõikes osutatud vähenduseks 0 %.

▼M9

Artikkel 10b

Otsetoetuste vabatahtlik kohandamine 2013. aastal

1. Liikmesriik, kes kohaldas määruse (EÜ) nr 378/2007 artiklit 1 seoses 2012. kalendriaastaga, võib kohaldada vähendamist (edaspidi „vabatahtlik kohandamine”) kõigi otsetoetuste summade suhtes, mida antakse tema territooriumil seoses 2013. kalendriaastaga. Vabatahtlikku kohandamist kohaldatakse lisaks otsetoetuste kohandamisele, mis on sätestatud käesoleva määruse artiklis 10a.

Vabatahtlik kohandamine võib piirkonniti erineda, tingimusel et liikmesriik on kasutanud määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 3 lõike 1 punktis b sätestatud võimalust.

2. Artikli 10a ja käesoleva artikli lõike 1 kombineeritud kohaldamisest tulenev vähendamise ülemmäär ei või ületada vähendamise protsendimäära, mis tuleneb käesoleva määruse artikli 7 ja määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 1 lõike 1 kombineeritud kohaldamisest, nagu seda kohaldatakse summade suhtes, mida makstakse põllumajandustootjatele seoses 2012. kalendriaastaga asjaomastes piirkondades.

3. Vabatahtliku kohandamise kohaldamisest tulenevad summad ei või ületada netosummasid, mille komisjon on 2012. kalendriaastaks kindlaks määranud vastavalt määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 4 lõikele 1.

4. Vabatahtliku kohandamise kohaldamisest tulenevad summad on kättesaadavad liikmesriikides, kus need tekkisid, liidu toetusena maaelu arengu programmitöö raames ja neid rahastatakse EAFRDst.

5. Liikmesriigid teevad hiljemalt 8. oktoobriks 2012 otsuse järgmise kohta ja teavitavad sellest komisjoni:

a) vabatahtliku kohandamise määr kogu territooriumi ja, kui see on asjakohane, iga piirkonna kohta;

b) kogusumma, mida vähendatakse vabatahtliku kohandamise kohaldamisel kogu territooriumi ja, kui see on asjakohane, iga piirkonna kohta.

Artikkel 10c

Vabatahtlikust kohandamisest ja artikli 136 kohaldamisest tulenevad summad

1. Liikmesriikide poolt vastavalt artikli 10b lõikele 5 teatatud summadele tuginedes võtab komisjon artikli 141 lõikes 2 või artikli 141b lõikes 2 nimetatud menetlust kohaldamata vastu rakendusaktid, millega määratakse kindlaks vabatahtlikust kohandamisest tulenevad summad.

2. Lõike 1 kohaselt kindlaks määratud summad ja artikli 136 kohaldamisest tulenevad summad seoses eelarveaastaga 2014 lisatakse iga-aastasele liikmesriikide kaupa tehtavale jaotusele, milles käsitletakse EAFRD panust maaelu arengu programmidesse.

3. Liikmesriigid võivad otsustada ületada EAFRD maksimaalse panuse määra summade suhtes, mis lisatakse lõikes 2 osutatud iga-aastasele liikmesriigi kaupa tehtavale jaotusele.

Lõikes 2 osutatud iga-aastasele liikmesriigi kaupa tehtavale jaotusele lisatud summade suhtes ei kohaldata ühekordse ettemakse tegemist maaelu arengu programmide puhul.

4. Komisjon võtab vastu rakendusaktid, millega kehtestatakse eeskirjad lõikes 2 osutatud summade esitamise kohta maaelu arengu programmide rahastamiskavades. Nimetatud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 141b lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega.

Artikkel 10d

EAGFi netoülemmäär

1. EAGFi kulude ülemmäär 2014. eelarveaasta kohta arvutatakse maksimumsummadena, mis on selle kohta kehtestatud nõukogu poolt vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 312 lõikele 2 vastu võetud määrusega ja millest on lahutatud käesoleva määruse artikli 10c lõikes 2 osutatud summad.

2. Komisjon võtab artikli 141 lõikes 2 või artikli 141b lõikes 2 nimetatud menetlust kohaldamata vastu rakendusaktid, millega määratakse kindlaks EAGFi kuludeks eraldatav netobilanss 2014. eelarveaasta kohta, võttes aluseks lõikes 1 osutatud andmed.

▼B

Artikkel 11

Finantsdistsipliin

▼M3

1. Selle tagamiseks, et ühise põllumajanduspoliitika turuga seotud kulude ja otsetoetuste rahastamiseks kasutatavad, praegu eelarvedistsipliini ja usaldusväärset finantsjuhtimist käsitleva Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni vahelise institutsioonidevahelise kokkuleppe ( 1 ) I lisa rubriigis 2 sisalduvad summad ei ületaks aastaseid ülemmäärasid, mis on kehtestatud nõukogus 18. novembril 2002 kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate otsusega 2002/929/EÜ Brüsselis 24. ja 25. oktoobril 2002 kokku tulnud Euroopa Ülemkogu järelduste kohta ( 2 ), määratakse kindlaks otsetoetuste kohandamine, kui enne käesoleva määruse artiklitega 7 ja 10 ning määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 1 lõikega 1 ette nähtud toetuste ümbersuunamise kohaldamist osutavad asjaomase I lisa rubriigi 2 kohased antud eelarveaastat käsitlevad eespool nimetatud meetmete rahastamise prognoosid, mida on suurendatud määruse (EÜ) nr 1234/2007 artiklis 190a esitatud summade võrra, käesoleva määruse artiklites 134 ja 135 esitatud ning artiklis 136 osutatud summade võrra, eespool nimetatud aastase ülemmäära ületamisele, võttes arvesse kohaldatavast kõnealusest ülemmäärast allapoole jäävat 300 000 000 euro suurust varu.

▼M9

2014. eelarveaastal määratakse esimeses lõigus osutatud kohandamine kindlaks, võttes arvesse ühise põllumajanduspoliitika otsetoetuste ja turuga seotud kulude rahastamise prognoose, mis on sätestatud nõukogu poolt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 312 lõike 2 kohaselt vastu võetud määruses ja mida on suurendatud summade võrra, millele on osutatud käesoleva määruse artiklis 10b, ja summade võrra, mis tulenevad sama määruse artikli 136 kohaldamisest 2014. eelarveaasta puhul enne käesoleva määruse artiklis 10a sätestatud otsetoetuste kohandamist, kuid võtmata arvesse 300 000 000 euro suurust varu.

▼M9

2. Tegutsedes seadusandliku tavamenetluse kohaselt, määravad Euroopa Parlament ja nõukogu komisjoni ettepanekul, mis esitatakse hiljemalt selle kalendriaasta 31. märtsiks, mille suhtes lõikes 1 osutatud kohandusi kohaldatakse, nimetatud kohandused kindlaks hiljemalt sama kalendriaasta 30. juuniks.

▼B

3. Seoses artiklis 121 sätestatud juurdekasvukava kohaldamisega kõigile uutes liikmesriikides makstavatele otsetoetustele ei kohaldata käesoleva artikli lõiget 1 uutele liikmesriikidele kuni selle kalendriaasta alguseni, mil uute liikmesriikide suhtes kohaldatav otsetoetuste tase on vähemalt võrdne nendes liikmesriikides, kes ei ole uued liikmesriigid, kehtivaga.

▼M9

Artikkel 11a

Volituste delegeerimine

Selleks et tagada 2013. aastal otsetoetuste kohanduste optimaalne kohaldamine ning finantsdistsipliin 2013. kalendriaastal, on komisjonil õigus võtta kooskõlas artikliga 141a vastu delegeeritud õigusakte, millega kehtestatakse eeskirjad, milles käsitletakse selliste vähendamiste arvutamise alust, mida kohaldatakse liikmesriikides põllumajandustootjate suhtes tulenevalt toetuste kohandustest 2013. aastal, mis on ette nähtud artiklis 10a, ning finantsdistsipliinist, mis on ette nähtud artiklis 11.

▼B







3. PEATÜKK

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem

Artikkel 12

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem

1. Liikmesriigid kasutavad põllumajandustootjate nõustamiseks põllumajandusmaaga ja põllumajandusettevõtte juhtimisega seotud küsimustes süsteemi (edaspidi „põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem”), mida juhib üks või rohkem määratud riigiasutust või eraõiguslikku asutust.

2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem hõlmab vähemalt 1. peatükis osutatud kohustuslikke majandamisnõudeid ning häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi.

3. Põllumajandustootjate osalemine põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemis on vabatahtlik.

Liikmesriigid võivad määrata objektiivsete kriteeriumide alusel eelistatud põllumajandustootjate grupid, kellel on juurdepääs põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile.

4. Komisjon esitab 31. detsembriks 2010 nõukogule põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rakendamise kohta aruande, millele vajadusel lisatakse asjakohased ettepanekud.

Artikkel 13

Määratud riigiasutuste ja eraõiguslike asutuste kohustused

Ilma et see piiraks selliste riiklike õigusaktide kohaldamist, mis käsitlevad üldsuse juurdepääsu dokumentidele, tagavad liikmesriigid, et artikli 12 lõikes 1 osutatud määratud riigiasutused ja eraõiguslikud asutused ei avalikusta isikustatud teavet ega andmeid, mille nad on saanud oma nõuandetegevuse käigus, muudele isikutele kui asjaomase põllumajandusettevõtte juhtimise eest vastutavale põllumajandustootjale, välja arvatud juhul, kui nõuandetegevuse käigus on avastatud eiramisi või rikkumisi, mille puhul lasub ühenduse või riiklike õigusaktidega sätestatud kohustus teavitada ametivõime, eelkõige kriminaalkuritegude puhul.







4. PEATÜKK

Ühtne haldus- ja kontrollisüsteem

Artikkel 14

Reguleerimisala

Iga liikmesriik loob ühtse haldus- ja kontrollsüsteemi (edaspidi „ühtne süsteem”) ja kasutab seda.

Ühtset süsteemi kohaldatakse I lisas loetletud toetuskavade suhtes.

Vajalikus ulatuses kohaldatakse seda ka käesoleva jaotise 1. ja 2. peatükis sätestatud eeskirjade haldamise ja kontrolli suhtes.

Artikkel 15

Ühtse süsteemi osad

1. Ühtne süsteem koosneb järgmistest osadest:

a) elektrooniline andmebaas;

b) põldude identifitseerimise süsteem;

c) toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem;

d) toetuste taotlused;

e) ühtne kontrollisüsteem;

f) ühtne süsteem toetusetaotluse esitanud põllumajandustootja isikuandmete registreerimiseks.

2. Käesoleva määruse artiklite 52 ja 53 kohaldamisel hõlmab ühtne süsteem loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteemi, mis on kehtestatud kooskõlas määrustega (EÜ) nr 1760/2000 ning (EÜ) nr 21/2004.

3. Liikmesriigid võivad põldude identifitseerimise süsteemi lisada oliivikasvatuse geograafilise informatsiooni süsteemi.

Artikkel 16

Elektrooniline andmebaas

1. Elektroonilises andmebaasis registreeritakse iga põllumajandusliku majapidamise puhul toetuste taotlustes esitatud andmed.

See andmebaas võimaldab eelkõige liikmesriigi pädeval asutusel saada kätte andmed iga kalendri- ja/või turustusaasta kohta alates 2000. aastast. See võimaldab saada otse ja viivitamata kätte ka nelja eelneva aasta andmeid.

2. Liikmesriigid võivad luua detsentraliseeritud andmebaase, kui need andmebaasid ning andmete registreerimist ja nende kättesaamist käsitlev halduskord on kogu liikmesriigi territooriumil ühesugune ja kui need ühilduvad omavahel nii, et on võimalik nende ristkontrollimine.

Artikkel 17

Põldude identifitseerimise süsteem

Põldude identifitseerimise süsteem kehtestatakse kaartide, maakatastridokumentide või muude kartograafiliste alusmaterjalide põhjal. Kasutatakse arvutipõhise geograafilise informatsiooni süsteemi meetodeid, sealhulgas eelistatavalt õhust või satelliidilt tehtud ortofotosid, mille ühtne standard tagab täpsuse, mis on vähemalt samaväärne mõõtkavas 1: 10 000 oleva kaardiga.

Artikkel 18

Toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem

1. Luuakse toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem, mille abil on võimalik toetusõigusi kontrollida ning teha ristkontrolli toetuste taotluste ja põldude identifitseerimise süsteemiga.

2. Lõikes 1 osutatud süsteem võimaldab liikmesriigi pädeval asutusel otse ja viivitamata kätte saada vähemalt nelja järjestikuse kalendriaasta andmeid.

Artikkel 19

Toetuste taotlused

1. Põllumajandustootja esitab igal aastal otsetoetuste taotluse, märkides taotluses seal, kus asjakohane:

a) kõik põllumajandusliku majapidamise põllud ning juhul, kui liikmesriik kohaldab artikli 15 lõiget 3, oliivipuude arvu ja nende paiknemise põllul;

b) aktiveerimisega seoses deklareeritud toetusõigused;

c) mis tahes muu käesoleva määrusega või asjaomaste liikmesriikide poolt ettenähtud teabe.

2. Liikmesriigid edastavad, muu hulgas elektrooniliste vahendite kaudu, eelmisel aastal kindlaksmääratud pindaladel põhinevad eelnevalt kinnitatud vormid ning graafilise materjali, märkides kõnealuste alade asukoha, ja kui see on asjakohane, oliivipuude paiknemise. Liikmesriik võib otsustada, et toetusetaotluses tuleb märkida üksnes muutused, mis on toimunud võrreldes eelmisel aastal esitatud toetusetaotlusega.

3. Liikmesriik võib otsustada, et üks toetusetaotlus hõlmab mitut või kõiki I lisas loetletud toetuskavasid või muid toetuskavasid.

Artikkel 20

Toetuskõlblikkuse tingimuste kontroll

1. Liikmesriigid viivad läbi toetuste taotluste halduskontrolle toetuskõlblikkuse tingimuste kontrollimiseks.

2. Halduskontrolle täiendatakse kohapeal tehtavate kontrollide süsteemiga, et kontrollida toetuskõlblikkust. Selleks koostavad liikmesriigid põllumajandusettevõtete kontrollivalimi.

Liikmesriigid võivad põldude kohapealsete kontrollide teostamiseks kasutada kaugseiret ja ülemaailmset satelliitnavigatsioonisüsteemi (GNSS).

3. Iga liikmesriik määrab käesolevas peatükis ettenähtud kontrollimiste koordineerimise eest vastutava asutuse.

Kui liikmesriik näeb ette mõne käesoleva peatüki alusel tehtava töö osa delegeerimise spetsialiseeritud asutustele või äriühingutele, jääb kontroll ja vastutus kõnealuse töö üle määratud asutusele.

Artikkel 21

Vähendamine ja väljaarvamine toetuskõlblikkuse eeskirjade rikkumise korral

1. Kui leitakse, et põllumajandustootja ei vasta käesoleva määrusega ettenähtud toetuskõlblikkuse tingimustele, vähendatakse makstud või makstavat toetust või selle osa, mille puhul on vajalikud tingimused täidetud, artikli 141 lõikes 2 osutatud korras, või jäetakse põllumajandustootja toetusest või selle osast ilma, ilma et see piiraks käesoleva määruse artikliga 23 ettenähtud vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamist.

2. Vähendusprotsente kohaldatakse astmeliselt vastavalt tuvastatud rikkumise tõsidusele, ulatusele, püsivusele ja korduvusele ning ülemmääraks võib olla täielik väljaarvamine ühest või mitmest toetuskavast üheks või mitmeks kalendriaastaks.

Artikkel 22

Nõuetele vastavuse kontrollimine

1. Liikmesriigid kontrollivad kohapeal, kas põllumajandustootja täidab 1. peatükis osutatud kohustusi.

2. Liikmesriigid võivad kasutada olemasolevaid haldus- ja kontrollisüsteeme, et tagada kohustuslike majandamisnõuete ning heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste täitmine.

Kõnealused süsteemid ning eelkõige nõukogu 15. juuli 2008. aasta direktiivi 2008/71/EÜ (sigade identifitseerimise ja registreerimise kohta) ( 3 ) ning määruste (EÜ) nr 1760/2000 ja (EÜ) nr 21/2004 kohaselt loodud loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteem peavad vastavalt käesoleva määruse artikli 26 lõikele 1 olema kooskõlas ühtse süsteemiga.

Artikkel 23

Toetuste vähendamine ja selle saajate hulgast väljaarvamine nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral

1. Kui kohustuslikke majandamisnõudeid või häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi on teatava kalendriaasta (edaspidi „asjaomane kalendriaasta”) kestel rikutud ning see rikkumine on asjaomasel kalendriaastal toetusetaotluse esitanud põllumajandustootjale vahetult omistatava tegemise või tegematajätmise tagajärg, vähendatakse kõnealusele põllumajandustootjale pärast artiklite 7, 10 ja 11 kohaldamist makstud või makstavate otsetoetuste kogusummat või põllumajandustootja jäetakse toetuse saajate hulgast välja vastavalt artiklis 24 sätestatud üksikasjalikele eeskirjadele.

Esimest lõiku kohaldatakse ka juhul, kui kõnealune rikkumine omistatakse vahetult tegemise või tegemata jätmise teel rikkumise sooritanud isikule, kellele põllumajandusmaa üle anti või kes selle üle andis.

Käesolevas lõikes tähendab „üleandmine” mis tahes liiki tehingut, mille tulemusel põllumajandusmaa lakkab olemast üleandja kasutuses.

Erandina teisest lõigust vähendatakse alates 2010. aastast sellele isikule, kes on asjaomasel kalendriaastal esitanud toetustaotluse ja kellele omistatakse vahetult tegemise või tegematajätmise teel rikkumise sooritamine, makstud või makstavaid otsetoetuste kogusummasid või arvatakse ta toetuse saajate hulgast välja.

2. Olenemata lõikest 1 ja vastavalt käesoleva määruse artikli 24 lõikes 1 osutatud üksikasjalikes eeskirjades sätestatud tingimustele võivad liikmesriigid otsustada mitte kohaldada vähendamist või väljaarvaamist, mille suurus on 100 eurot või vähem ühe põllumajandustootja ja kalendriaasta kohta.

Kui liikmesriik otsustab kasutada esimeses lõigus sätestatud võimalust, võtab pädev asutus järgmisel aastal nõutavaid meetmeid selle tagamiseks, et põllumajandustootja lõpetaks asjaomase tuvastatud rikkumise. Põllumajandustootjat teavitatakse avastatud rikkumistest ja parandusmeetmete võtmise kohustusest.

Artikkel 24

Üksikasjalikud eeskirjad vähendamise ja väljaarvamise kohta nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral

1. Artiklis 23 osutatud vähendamiste ja väljaarvamiste üksikasjalikud eeskirjad sätestatakse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras. Sellega seoses võetakse arvesse tuvastatud rikkumiste tõsidust, ulatust, püsivust ja korduvust ning käesoleva artikli lõigetes 2, 3 ja 4 sätestatud kriteeriume.

2. Hooletuse korral ei ole vähendamine suurem kui 5 % ja korduva rikkumise korral suurem kui 15 %.

Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada, et vähendamist ei kohaldata, kui rikkumist võib selle tõsidust, ulatust ja püsivust arvestades käsitada väiksema rikkumisena. Rikkumisi, mis kujutavad otsest ohtu rahva- või loomatervisele, ei käsitata siiski väiksemate rikkumistena.

Kui põllumajandustootja ei ole võtnud koheseid parandusmeetmeid, kõrvaldades sellega avastatud rikkumise, võtab pädev asutus nõutavaid meetmeid, mis võivad vajaduse korral piirduda ametliku kontrolliga, selle tagamiseks, et põllumajandustootja lõpetaks asjaomase tuvastatud rikkumise. Põllumajandustootjat teavitatakse tuvastatud väiksematest rikkumistest ja parandusmeetmete võtmise kohustusest.

3. Tahtliku rikkumise korral ei tohi vähendusprotsent olla põhimõtteliselt alla 20 % ning ülemmääraks võib olla täielik väljaarvamine ühest või mitmest toetuskavast ning seda võib kohaldada ühe või mitme kalendriaasta jooksul.

4. Mingil juhul ei ole vähendamiste või väljaarvamiste kogusumma ühel kalendriaastal suurem kui artikli 23 lõikes 1 osutatud kogusumma.

Artikkel 25

Nõuetele vastavuse kohaldamisest tulenevad summad

1. peatüki rikkumise korral vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamisest tulenevad summad kantakse EAGFi arvele. Liikmesriigid võivad jätta 25 % nendest summadest endale.

Artikkel 26

Toetuskavade kooskõla ühtse süsteemiga

1. VI lisas loetletud toetuskavade kohaldamiseks tagavad liikmesriigid, et nende kavade suhtes kohaldatav haldus- ja kontrollikord sobib ühtse süsteemiga kokku järgmistes aspektides:

a) elektrooniline andmebaas;

b) põldude identifitseerimise süsteem;

c) halduskontrollid.

Selleks luuakse vastavalt esimese lõigu punktides a, b ja c osutatud andmebaas, süsteemid ja kontrollid nii, et nende koostoimimine või nende vahel andmete vahetamine toimuks ilma probleemide ja vastuoludeta.

2. Liikmesriigid võivad muude kui VI lisas loetletud ühenduse või riiklike toetuskavade kohaldamiseks lülitada oma haldus- ja kontrollikorda ühtse süsteemi osasid.

Artikkel 27

Teavitamine ja kontrollid

1. Komisjoni teavitatakse korrapäraselt ühtse süsteemi kohaldamisest.

Komisjon korraldab liikmesriikidega selleteemalisi arvamustevahetusi.

2. Kooskõlas määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikliga 37 võivad komisjoni määratud volitatud esindajad pärast asjaomaste pädevate asutuste õigel ajal teavitamist:

a) uurida või kontrollida ühtse süsteemi kehtestamiseks ja rakendamiseks võetud meetmeid;

b) kontrollida artikli 20 lõikes 3 osutatud spetsialiseeritud asutusi ja äriühinguid.

3. Ilma et see piiraks liikmesriikide vastutust ühtse süsteemi rakendamise ja kohaldamise eest, võib komisjon kasutada ühtse süsteemi sisseseadmise, seire ja kasutamise hõlbustamiseks spetsialiseeritud asutuste või isikute abi, eriti liikmesriikide pädevate asutuste tehniliseks nõustamiseks, kui nad seda taotlevad.







5. PEATÜKK

Muud üldsätted

Artikkel 28

Otsetoetuste saamise miinimumnõuded

1. Alates 2010. aastast ei maksa liikmesriigid põllumajandustootjatele otsetoetusi juhul:

a) kui asjaomasel kalendriaastal taotletav või makstav otsetoetuste kogusumma enne artiklites 21 ja 23 ette nähtud vähenduste ja väljaarvamiste kohaldamist on väiksem kui 100 eurot või

b) kui põllumajandusliku majapidamise toetuskõlblik pindala, mille osas otsetoetusi taotletakse või makstakse, on enne artiklis 21 ette nähtud vähenduste ja väljaarvamiste kohaldamist väiksem kui üks hektar.

Selleks et liikmesriigid saaksid võtta arvesse oma põllumajanduse struktuuri, võivad nad kohandada käesoleva lõike esimese lõigu punktides a ja b osutatud künniseid VII lisas sätestatud ulatuses.

Artikli 44 lõikes 1 osutatud eriõigustega põllumajandustootjate suhtes kohaldatakse käesoleva lõike esimese lõigu punktis a osutatud tingimust.

Asjaomased liikmesriigid võivad otsustada käesolevat lõiget mitte kohaldada Prantsusmaa ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral ning Kanaari saartel ja Egeuse mere saartel.

Kui makstud summa väheneb käesoleva määruse artiklis 121, määruse (EÜ) nr 1782/2003 VII lisa punktis K või käesoleva määruse IX lisa punktis C ette nähtud otsetoetuste järkjärgulise kasutuselevõtmise tõttu, arvutatakse taotletud või maksmisele kuuluv summa põllumajandustootjale makstava lõpliku toetussumma alusel.

2. Liikmesriigid võivad kehtestada alates 2010. aastast asjakohased objektiivsed ja mittediskrimineerivad kriteeriumid, tagamaks, et otsetoetusi ei makstaks füüsilisele või juriidilisele isikule:

a) kelle põllumajanduslik tegevus moodustab üksnes tühise osa tema üldisest majandustegevusest või

b) kelle peamine äriline või ettevõtte eesmärk ei hõlma põllumajanduslikku tegevust.

3. Toetusõigused, mis ei anna toetuste maksmise õigust kahel järjestikusel aastal lõigete 1 ja 2 kohaldamise tõttu, kantakse tagasi riiklikku reservi.

Artikkel 29

Toetuste maksmine

1. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, tehakse maksed I lisas loetletud toetuskavade alusel täielikult toetuse saajatele.

2. Makseid tehakse aastas kuni kahes osas 1. detsembrist kuni järgmise kalendriaasta 30. juunini.

3. I lisas loetletud toetuskavade alusel ei tehta makseid enne, kui liikmesriigi poolt artikli 20 kohaselt teostatav toetuskõlblikkuse tingimuste kontroll on lõpule viidud.

4. Erandina käesoleva artikli lõikest 2 ja artikli 141 lõikes 2 osutatud korras võib komisjon:

a) sätestada ettemaksete tegemise;

b) lubada liikmesriikidel, arvestades eelarveseisundit, teha enne 1. detsembrit ettemakseid piirkondades, kus põllumajandustootjad on erandlike asjaolude tõttu tõsistes rahalistes raskustes:

i) kuni 50 % ulatuses toetuste summast

või

ii) kuni 80 % ulatuses toetuste summast juhul, kui ettemaksed on juba ette nähtud.

▼M13

5. Erandina lõikest 2 võivad liikmesriigid teha alates 16. oktoobrist 2014 põllumajandustootjatele 2014. aastal esitatud taotluste alusel ettemakseid kuni 50 % I lisas loetletud toetuskavade alusel makstavatest otsetoetustest. IV jaotise 1. peatüki 11. jaos sätestatud veise- ja vasikalihatoetuste puhul võivad liikmesriigid kõnealust määra suurendada kuni 80 %-ni.

▼B

Artikkel 30

Meetmetest kõrvalehoidmise klausel

Olenemata üksikute toetuskavade mis tahes erisätetest, ei maksta toetust toetusesaajatele, kelle puhul on kindlaks tehtud, et nad on tekitanud sellise toetuse saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult, saamaks kasu kõnealuse toetuskava eesmärkide vastaselt.

Artikkel 31

Vääramatu jõud ja erandlikud asjaolud

Käesoleva määruse kohaselt loeb pädev asutus vääramatuks jõuks või erandlikeks asjaoludeks järgmised juhud:

a) põllumajandustootja surm;

b) põllumajandustootja pikaajaline töövõimetus;

c) raske loodusõnnetus, mis kahjustab tõsiselt põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaad;

d) põllumajandusliku majapidamise loomakasvatushoonete hävimine õnnetusjuhtumi tagajärjel;

e) põllumajandustootja kogu karja või karja osa haigestumine loomataudi.

Artikkel 32

Läbivaatamine

I lisas loetletud toetuskavasid kohaldatakse, ilma et see piiraks majanduse arengute ja eelarveseisundi põhjal mis tahes ajal tehtavat võimalikku läbivaatamist.







III JAOTIS

ÜHTNE OTSEMAKSETE KAVA







1. PEATÜKK

Üldine rakendamine

Artikkel 33

Toetusõigused

1. Põllumajandustootjad võivad ühtse otsemaksete kava raames toetust saada juhul, kui:

a) neil on määruse (EÜ) nr 1782/2003 kohaselt omandatud toetusõigused;

b) nad omandavad toetusõigused käesoleva määruse kohaselt:

i) üleandmise teel;

ii) riiklikust reservist;

iii) vastavalt IX lisale;

▼A1

iv) vastavalt artikli 47 lõikele 2, artiklitele 57a ja 59, artikli 64 lõike 2 kolmandale lõigule, artiklile 65 ja artikli 68 lõike 4 punktile c.

▼B

2. Artikli 47 lõike 2, artikli 57 lõike 6, artikli 64 lõike 2 ja artikli 65 kohaldamisel loetakse toetusõigusi omavaks põllumajandustootjaks põllumajandustootjat, kellele on eraldatud või jäädavalt üle antud toetusõigused.

3. Määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 53 lõike 2, artikli 63 lõike 2 ja artikli 71j kohaselt määratud maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste suhtes ei kohaldata eelnevaid maa tootmisest kõrvale jätmise kohustusi.

Artikkel 34

Toetusõiguste aktiveerimine toetuskõlbliku hektari kohta

1. Ühtse otsemaksete kava raames makstakse põllumajandustootjatele toetust toetuskõlbliku hektari kohta toetusõiguse aktiveerimisel. Aktiveeritud toetusõigused annavad õiguse nendega kindlaksmääratud summa maksmiseks.

2. Käesoleva jaotise kohaldamisel tähendab mõiste „toetuskõlblik hektar”:

a) põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaad ning mis tahes maad, kus kasvatatakse lühikese raieringiga madalmetsa (CN-kood ex 0602 90 41 ), mida kasutatakse põllumajanduslikuks tegevuseks või peamiselt põllumajanduslikuks tegevuseks, kui maad kasutatakse ka mittepõllumajanduslikuks tegevuseks, ja

b) maad, mis oli 2008. aastal ühtse otsemaksete kava või ühtse pindalatoetuse kava kohaselt toetuskõlblik ja mis

i) nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta ( 4 ), nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta ( 5 ) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik ( 6 ), rakendamise tõttu ei vasta enam toetuskõlbliku ala määratlusele, või

ii) metsastatakse üksiku põllumajandustootja asjaomase kohustuse kestuse jooksul nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1257/1999 (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks) ( 7 ) artikli 31 või määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 43 kohaselt või sellise siseriikliku kava kohaselt, mille tingimused vastavad kõnealuse määruse artikli 43 lõigetele 1, 2 ja 3, või

iii) jäetakse tootmisest kõrvale üksiku põllumajandustootja asjaomase kohustuse kestuse jooksul määruse (EÜ) nr 1257/1999 artiklite 22, 23 ja 24 või määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 39 kohaselt.

Komisjon kehtestab artikli 141 lõikes 2 osutatud korras üksikasjalikud eeskirjad toetuskõlblike hektarite kasutamise kohta mittepõllumajanduslikuks tegevuseks.

Hektarid peavad kogu kalendriaasta jooksul vastama toetuskõlblikkuse tingimustele, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

Artikkel 35

Toetuskõlblike hektarite deklareerimine

1. Põllumajandustootja deklareerib põllud, mis vastavad mis tahes toetusõigusega seotud toetuskõlblikele hektaritele. Kõnealused põllud peavad põllumajandustootja kasutuses olema liikmesriigi määratud kuupäeval, mis ei ole hilisem, kui kõnealuses liikmesriigis toetusetaotluse muutmiseks määratud kuupäev, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

2. Liikmesriigid võivad nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel lubada põllumajandustootjal muuta oma deklaratsiooni tingimusel, et ta peab kinni tema toetuskõlblike hektarite arvust ning asjaomase pindala kohta ühtse otsemakse maksmiseks sätestatud tingimustest.

Artikkel 36

Toetusõiguste muutmine

Toetusõigusi hektari kohta ei muudeta, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti.

Komisjon kehtestab artikli 141 lõikes 2 osutatud korras üksikasjalikud eeskirjad toetusõiguste, eelkõige toetusõiguste osade muutmise kohta alates 2010. aastast.

Artikkel 37

Mitmekordne taotlemine

Toetuskõlblike hektarite arvule vastava pindala kohta, mille puhul on esitatud ühtse otsemakse taotlus, võib esitada taotluse mis tahes teise otsetoetuse või käesoleva määrusega hõlmamata mis tahes teise toetuse saamiseks, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti.

Artikkel 38

Maakasutus puu- ja köögiviljasektori integreerimise edasilükkamise korral

Kui liikmesriik on otsustanud kasutada määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 51 teises lõigus sätestatud võimalust (edaspidi „integreerimise edasilükkamine”), ei ole otsusega seotud piirkondade põllud toetuskõlblikud kuni hiljemalt 31. detsembrini 2010, kui neid kasutatakse:

a) puu- ja köögiviljade tootmiseks;

b) söögikartulite tootmise puhul või

c) puukoolidena.

Integreerimise edasilükkamise korral võivad liikmesriigid otsustada lubada kasvatada järelkultuure toetuskõlblikel hektaritel maksimaalselt kolme kuu jooksul alates iga aasta 15. augustist. Liikmesriikide taotlusel võib seda kuupäeva siiski muuta artikli 141 lõikes 2 osutatud korras piirkondade puhul, kus klimaatilistel põhjustel koristatakse teravilja tavaliselt varem.

Artikkel 39

Maa kasutamine kanepi tootmiseks

1. Kanepi tootmiseks kasutatavad maa-alad on toetuskõlblikud üksnes siis, kui kasutatavate sortide tetrahüdrokannabinooli sisaldus ei ületa 0,2 %. Liikmesriigid kehtestavad süsteemi, et kontrollida kasvatatava kanepi tetrahüdrokannabinooli sisaldust vähemalt 30 % aladest, millel kanepit kasvatatakse. Kui liikmesriik kehtestab selle kultuuri suhtes eelneva heakskiitmise süsteemi, on miinimumprotsent 20.

2. Artikli 141 lõikes 2 osutatud korras kehtestatakse toetuste maksmise tingimuseks teatavate sortide sertifitseeritud seemne kasutamine.

▼M13

Artikkel 40

Riiklikud ülemmäärad

1. Iga liikmesriigi puhul on igal aastal kõigi jaotatud toetusõiguste, artiklis 41 osutatud riikliku reservi ja kooskõlas artikli 51 lõikega 2, artikli 69 lõikega 3 ja artikliga 72b kehtestatud ülemmäärade koguväärtus võrdne asjaomase riikliku ülemmääraga, mis on kehtestatud VIII lisas.

2. Vajaduse korral liikmesriik vähendab või suurendab lineaarselt kõikide toetusõiguste väärtust, artiklis 41 osutatud riikliku reservi summat või mõlemat, et tagada vastavus VIII lisas kehtestatud asjaomase riikliku ülemmääraga.

Liikmesriigid, kes otsustavad mitte kohaldada käesoleva määruse III jaotise 5a. peatükki ja ei kasuta artikli 136a lõikes 1 sätestatud võimalust, võivad esimeses lõigus nimetatud toetusõiguste väärtuse vajalikul määral vähendamiseks otsustada, et ei vähenda selliseid toetusõigusi, mille 2013. aastal aktiveerisid põllumajandustootjad, kes 2013. aastal taotlesid vähem kui asjaomase liikmesriigi poolt kindlaks määratav otsetoetuste summa; kõnealune summa ei ole suurem kui 5 000 eurot.

3. Ilma et see piiraks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1306/2013 ( 8 ) artikli 26 kohaldamist, ei ületa liikmesriigis käesoleva määruse artiklite 34, 52, 53, 68 ja 72a alusel 2014. kalendriaasta kohta lubatud otsetoetuste summad ja määruse (EÜ) nr 1234/2007 artikli 111 alusel siidiussikasvatajatele makstava toetuse summad käesoleva määruse VIII lisas kõnealuseks aastaks kehtestatud ülemmäära, mida vähendatakse summade võrra, mis tulenevad käesoleva määruse artikli 136b kohaldamisest 2014. kalendriaasta suhtes vastavalt käesoleva määruse VIIIa lisale.

Vajaduse korral ja selleks, et järgida käesoleva määruse VIII lisas kehtestatud ülemmäära, mida vähendatakse summade võrra, mis tulenevad käesoleva määruse artikli 136b kohaldamisest 2014. kalendriaasta suhtes vastavalt käesoleva määruse VIIIa lisale, vähendavad liikmesriigid lineaarselt otsetoetuste summasid 2014. kalendriaasta suhtes.

▼B

Artikkel 41

Riiklik reserv

1. Iga liikmesriik kasutab riikliku reservi vahendeid, mis hõlmavad

a) käesoleva määruse VIII lisas kindlaks määratud ülemmäärade ja

▼M13

b) kõikide määratud toetusõiguste ja käesoleva määruse artikli 51 lõike 2, artikli 69 lõike 3 ja artikli 72b kohaselt kehtestatud ülemmäärade koguväärtuse vahet.

▼B

2. Liikmesriigid võivad riikliku reservi vahendeid kasutada selleks, et määrata esmajärjekorras ja objektiivsete kriteeriumide alusel toetusõiguseid põllumajanduslikku tegevust alustavatele põllumajandustootjatele ning teha seda sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine.

3. Liikmesriigid, kes ei kohalda artikli 68 lõike 1 punkti c, võivad kasutada riikliku reservi vahendeid selleks, et kehtestada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigused nende piirkondade põllumajandustootjatele, kus kohaldatakse ühel või teisel kujul toimuva riikliku sekkumisega seotud ümberkorraldus- ja/või arenguprogramme, et tagada see, et maa kasutamisest ei loobuta, ja/või et heastada põllumajandustootjatele kõnealuste piirkondade teatavat ebasoodsust.

4. Liikmesriigid kasutavad riikliku reservi vahendeid selleks, et määrata vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ning sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigusi nendele põllumajandustootjatele, kes on eriolukorras, mille komisjon määratleb artikli 141 lõikes 2 sätestatud korras.

5. Käesoleva artikli kohaldamisel võivad liikmesriigid suurendada põllumajandustootjatele määratavate toetusõiguste arvu ja/või ühikuväärtust.

▼M3

6. Kui liikmesriik kohaldab artiklit 59 või 63, võib ta objektiivsete kriteeriumide alusel ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, näha ette, et põllumajandusettevõtte rendilepingu või selle osa müügi, kinkimise või lõppemise või toetusõiguste müügi, kinkimise või lõppemise korral kantakse osa või kõik toetusõigused või kõnealusele põllumajandustootjale jaotatava toetusõiguste väärtuse suurenemine tagasi riiklikku reservi, kui toetusõiguste jaotamise või suurenemisega kaasneks asjaomasele põllumajandustootjale ootamatu tulu. Kriteeriumid peavad hõlmama vähemalt järgmist:

a) rendilepingu miinimumkestus;

b) ajavahemik, mille jooksul rendilepingu müük, kinkimine või lõppemine võib viia ootamatu tulu saamiseni. Kõnealune ajavahemik ei alga varem kui asjakohane toodanguga sidumata võrdlusperiood ega lõpe hiljem kui kuupäeval, mil asjaomane põllumajandustootja sai teadlikuks toodangust lahtisidumisest ja vastavatest tingimustest;

c) osakaal saadud toetustest, mis kantakse tagasi riiklikku reservi.

▼B

Artikkel 42

Kasutamata toetusõigused

Toetusõigused, mida ei aktiveerita artikli 34 kohaselt kahe aasta jooksul, lisatakse riiklikku reservi, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral. Siiski ei lisata 2009. aasta puhul riiklikku reservi toetusõigusi, mida ei aktiveeritud kahe aasta jooksul ajavahemikus 2007–2008, kui need aktiveeriti 2006. aastal, ning 2010. aasta puhul ei lisata riiklikku reservi toetusõigusi, mida ei aktiveeritud kahe aasta jooksul ajavahemikus 2008–2009, kui need aktiveeriti 2007. aastal.

Artikkel 43

Toetusõiguste üleandmine

1. Toetusõigusi võib üle anda üksnes põllumajandustootjale, kes on asutatud samas liikmesriigis, välja arvatud tegeliku või eeldatava pärandi teel üleandmine.

Isegi tegeliku või eeldatava pärandi korral võib toetusõigusi kasutada siiski ainult liikmesriigis, kus need toetusõigused on määratud.

Liikmesriik võib otsustada, et toetusõigusi võib üle anda ja kasutada üksnes samas piirkonnas.

2. Toetusõigusi võib üle anda müügi teel või mis tahes muu lõpliku üleandmisena kas koos maaga või ilma. Seevastu rentimist või samalaadseid tehinguid lubatakse üksnes siis, kui üleantavate toetusõigustega kaasneb samaväärse toetuskõlblike hektarite arvu üleandmine.

3. Kui toetusõigused müüakse kas koos maaga või ilma, võivad liikmesriigid vastavalt ühenduse õiguse põhialustele otsustada, et osa müüdud toetusõigustest kantakse tagasi riiklikku reservi või et toetusõiguste ühikuväärtust vähendatakse riikliku reservi kasuks, vastavalt komisjoni poolt artikli 141 lõikes 2 osutatud korras määratud kriteeriumidele.

Artikkel 44

Eritoetusõiguste tingimused

1. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 3. peatüki 2. jao ja artikli 71m ning samuti artikli 60 ja käesoleva määruse artikli 65 neljanda lõigu alusel määratud toetusõiguste (edaspidi „eritoetusõigused”) suhtes käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 sätestatud tingimusi.

2. Erandina artikli 34 lõikest 1 lubab liikmesriik eritoetusõigustega põllumajandustootjal teha erandi nõudest aktiveerida samaväärse toetuskõlblike hektarite arvu toetusõigused, tingimusel et ta säilitab vähemalt:

a) 50 % määruses (EÜ) nr 1782/2003 osutatud võrdlusperioodi jooksul teostatud põllumajanduslikust tegevusest väljendatuna loomühikutes; või

b) artikli 60 kohaselt määratud eritoetusõiguste puhul 50 % enne ühtsele otsemaksete kavale üleminekut teostatud põllumajanduslikust tegevusest väljendatuna loomühikutes; või

c) artikli 65 puhul 50 % määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklite 67 ja 68 kohaldamisel teostatud põllumajanduslikust tegevusest väljendatuna loomühikutes.

Kui aga põllumajandustootjale on määratud eritoetusõigused nii määruse (EÜ) nr 1782/2003 kui käesoleva määruse alusel, säilitab ta vähemalt 50 % esimeses lõigus osutatud tegevuse kõrgeimast tasemest.

Esimeses lõigus osutatud tingimust ei kohaldata Malta suhtes.

3. Eritoetusõiguste üleandmisel aastatel 2009, 2010 ja 2011 võib ülevõtja kasutada lõikega 2 ette nähtud erandit üksnes siis, kui antakse üle kõik eritoetusõigused. Alates 2012. aastast võib ülevõtja kõnealust erandit kasutada üksnes tegeliku või eeldatava pärandi korral.

Esimest lõiku ei kohaldata Malta suhtes.

Artikkel 45

Toetusõiguste ülevaatamine

1. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid, kes on kehtestanud kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 1.–4. peatükiga ühtse otsemaksete kava ja toimivad vastavalt ühenduse õiguse põhialustele, otsustada alates 2010. aastast või hiljem liikuda toetusõiguste väärtuse ühtlustamise suunas.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse otsus vastu 1. augustiks 2010.

2. Lõike 1 esimese lõigu kohaldamise eesmärgil võidakse toetusõiguseid muuta igal aastal järk-järgult vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. Kui muudatuse tulemusena toetusõiguste väärtus väheneb, tehakse muudatus vähemalt kolmes varem kindlaksmääratud aastases etapis.

Üheski esimeses lõigus osutatud aastases etapis ei tohi toetusõiguse väärtust vähendada rohkem kui 50 % selle algväärtuse ja lõppväärtuse vahest. Kui toetusõiguse väärtus väheneb alla 10 % algväärtusest, võivad liikmesriigid kohaldada vähem kui kolme etappi.

3. Liikmesriigid võivad otsustada kohaldada käesolevat artiklit:

a) asjakohasel geograafilisel tasandil, mis määratletakse selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel nagu nende institutsiooniline või haldusstruktuur ja/või põllumajanduspotentsiaal, või

b) artikli 46 lõike 2 kohaselt määratletud piirkonnas, kui kohaldatakse artikli 46 lõiget 4.







2. PEATÜKK

Piirkondlik ja osaline rakendamine







1. jagu

Piirkondlik rakendamine

Artikkel 46

Artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade piirkondlik jaotamine

1. Olles kehtestatud määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 1.–4. peatüki kohaselt ühtse otsemaksete kava võib liikmesriik otsustada kohaldada ühtset otsemaksete kava alates 2010. aastast või hiljem piirkondlikul tasandil käesolevas jaos sätestatud tingimustel.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse nimetatud otsus vastu 1. augustiks 2010.

2. Liikmesriigid määratlevad piirkonnad selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt nagu nende institutsiooniline või haldusstruktuur ja piirkondlik põllumajanduspotentsiaal.

Liikmesriigid võivad käsitada oma kogu territooriumi ühe piirkonnana.

3. Liikmesriigid jaotavad artiklis 40 osutatud riiklikud ülemmäärad piirkondade vahel objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt. Liikmesriigid võivad otsustada, et neid piirkondlikke ülemmäärasid muudetakse järk-järgult igal aastal vastavalt mitte rohkem kui kolmele varem kindlaksmääratud aastasele muudatuste etapile ning selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt nagu põllumajanduspotentsiaal ja keskkonnakriteeriumid.

4. Kui käesoleva artikli lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldav liikmesriik otsustab artiklit 47 mitte kohaldada, kohandab ta kohaldatavast piirkondlikust ülemmäärast kinnipidamiseks vajalikul määral iga oma piirkonna toetusõiguste väärtust. Selleks vähendatakse või suurendatakse toetusõiguste väärtust lineaarselt. Toetusõiguste väärtuse koguvähendamine käesoleva lõike kohaselt ei tohi ületada 10 % nende algväärtusest.

5. Kui liikmesriik otsustab kohaldada nii artiklit 45 kui käesolevat artiklit, võetakse käesoleva artikli lõikes 4 osutatud toetusõiguste väärtuse vähendamist arvesse artikli 45 lõike 2 teises lõigus sätestatud piiride arvutamisel.

Artikkel 47

Ühtse toetuskava piirkondadeks jaotamine

1. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada jaotada mitte rohkem kui 50 % artikli 46 alusel kehtestatud piirkondlikust ülemmäärast kõikide põllumajandustootjate vahel, kelle põllumajanduslikud majapidamised asuvad asjaomases piirkonnas, sealhulgas need, kellel ei ole toetusõigusi.

2. Põllumajandustootjad saavad toetusõigused, mille ühikuväärtuse arvutamiseks jagatakse artikli 46 alusel kehtestatud piirkondliku ülemmäära vastav osa piirkondlikul tasandil kehtestatud toetuskõlblike hektarite arvuga.

Kõnealuste toetusõiguste väärtust suurendatakse juhul, kui põllumajandustootjal on enne käesoleva artikli kohaldamist toetusõigusi. Selleks suurendatakse põllumajandustootja iga toetusõiguse piirkondlikku ühikuväärtust summa võrra, mis arvutatakse põllumajandustootja omanduses asjaomase liikmesriigi poolt määratud kuupäeval olnud toetusõiguste koguväärtuse alusel. Suurendatav summa arvutatakse piirkondlikust ülemmäärast järelejäänud osa piires pärast käesoleva artikli lõike 1 kohaldamist.

3. Põllumajandustootja toetusõiguste arv võrdub hektarite arvuga, mille põllumajandustootja deklareerib ühtse otsemaksete kava piirkondlikul tasandil kohaldamise aastal artikli 46 lõikes 1 osutatud korras vastavalt artikli 34 lõikele 2, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

4. Enne lõigetes 1 ja 2 osutatud jaotamist põllumajandustootjate omanduses olnud toetusõigused tühistatakse ja asendatakse lõikes 3 osutatud uute toetusõigustega.

Artikkel 48

Toetusõiguste ülevaatamine

1. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad artiklit 47 kohaldavad liikmesriigid, järgides ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, liikuda käesoleva jao alusel määratud toetusõiguste väärtuse ühtlustamise suunas ühtse otsetoetuste kava piirkondlikul tasandil kohaldamisele järgneval aastal vastavalt artikli 46 lõikele 1.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse otsus vastu 1. augustiks 2010.

Esimese lõigu kohaldamise eesmärgil võidakse toetusõiguseid muuta igal aastal järk-järgult vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. Kui muudatuse tulemusena toetusõiguste väärtus väheneb, tehakse muudatus vähemalt kahes varem kindlaksmääratud aastases etapis.

2. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 1. jao või 6. peatüki kohaselt ühtse otsemaksete kava kehtestanud liikmesriigid, järgides ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, otsustada liikuda 2010. aastast või hiljem toetusõiguste väärtuse ühtlustamise suunas.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse otsus vastu 1. augustiks 2010.

Esimese lõigu kohaldamise eesmärgil muudetakse toetusõiguseid igal aastal järk-järgult vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. Kui muudatuse tulemusena toetusõiguste väärtus väheneb, tehakse muudatus vähemalt kolmes varem kindlaksmääratud aastases etapis.

Esimese lõigu kohaldamine ei piira liikmesriikide poolt määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 63 lõike 3 kohaselt tehtud otsuseid. Kõnealused asjaomased liikmesriigid võivad teha erandeid esimeses lõigus sätestatud minimaalsest etappide arvust ning käesoleva artikli lõikega 3 kehtestatud piirmääradest.

3. Üheski lõigetes 1 ja 2 osutatud aastases etapis ei tohi toetusõiguse väärtust vähendada rohkem kui 50 % selle algväärtuse ja lõppväärtuse vahest. Kui toetusõiguse väärtus väheneb alla 10 % algväärtusest, võivad liikmesriigid kohaldada vähem kui kolme etappi.

4. Liikmesriigid võivad otsustada lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldada asjakohasel geograafilisel tasandil, mis määratletakse selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt nagu nende institutsiooniline või haldusstruktuur ja/või põllumajanduspotentsiaal.

Artikkel 49

Rohumaa

Artikli 47 kohaldamisel võivad liikmesriigid määrata kindlaks vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele piirkondliku ülemmäära või selle osa piires artikli 47 lõikes 1 osutatud põllumajandustootjatele määratavate toetusõiguste erinevad ühikuväärtused hektarite jaoks, mis:

a) on 2008. aastaks pindalatoetuse taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval kasutusel rohumaana, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks, või

b) on 2008. aastaks pindalatoetuse taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval kasutusel püsirohumaana, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks.

Artikkel 50

Käesoleva jao alusel määratud toetusõiguste suhtes kohaldatavad tingimused

1. Käesoleva jao, määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 1. jao või 6. peatüki kohaselt määratud toetusõigusi võib üle anda või kasutada üksnes samas piirkonnas või selliste piirkondade piires, kus toetusõiguste väärtus hektari kohta on sama.

2. Kui käesolevas jaos ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesoleva jaotise teisi sätteid.







2. jagu

Osaline rakendamine

Artikkel 51

Üldsätted

1. Liikmesriigid, kes on maksnud toetusi lamba- ja kitseliha sektoris või veise- ja vasikaliha toetusi määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5.peatüki 2. jao kohaselt, võivad 1. augustiks 2009 otsustada jätkata kõnealuste toetuste maksmist käesolevas jaos sätestatud tingimustel. Nad võivad samuti otsustada kehtestada kõnealuste toetuste maksmiseks kasutatavaks riikliku ülemmäära osaks määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 64 lõike 2 kohaselt otsustatust madalama määra. Kui liikmesriik kõnealust otsust ei tee, integreeritakse need toetused alates 2010. aastast ühtsesse otsemaksete kavasse vastavalt käesoleva määruse artiklile 66.

Artikli 53 lõikes 2 osutatud veise- ja vasikaliha toetuste puhul võivad liikmesriigid ka otsustada 1. augustiks 2010 neid toetusi mitte maksta ja integreerida need toetused alates 2011. aastast ühtsesse otsemaksete kavasse vastavalt käesoleva määruse artiklile 66.

Kui liikmesriik jättis kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikliga 68b ühtsest otsemaksete kavast välja kõik puu- ja köögivilja toetused või osa neist, võib ta:

a) maksta alates 2010. aastast puu- ja köögivilja toetusi käesolevas jaos sätestatud tingimustel ja kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68b lõigete 1 ja 2 või artikli 143bc lõigete 1 ja 2 alusel tehtud otsusega või

b) otsustada 1. augustiks 2009 integreerida kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikliga 68b ühtsest otsemaksete kavast välja jäetud puu- ja köögivilja toetused ühtsesse otsemaksete kavasse vastavalt käesoleva määruse artiklile 66 või

c) otsustada 1. augustiks 2009 maksta puu- ja köögivilja üleminekutoetust käesolevas jaos sätestatud tingimustel ja määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68b alusel otsustatust madalama määra piires.

Uued liikmesriigid, kes on kohaldanud ühtse pindalatoetuse kava, võivad ühtse otsemaksete kava kehtestamisel otsustada maksta esimeses lõigus osutatud toetusi käesolevas jaos sätestatud tingimustel. Puu- ja köögivilja üleminekutoetuste puhul ei kohalda määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklit 143bc mitte kohaldanud uued liikmesriigid käesoleva määruse artiklit 54. Lisaks võtavad uued liikmesriigid puu- ja köögivilja üleminekutoetuse puhul arvesse käesoleva määruse artikli 128 lõiget 3, kui see on asjakohane.

▼M3

Liikmesriigid, kes on kasutanud määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 2. jaos ette nähtud võimalust kohaldada ühtset otsemaksete kava piirkondlikul tasandil, võivad kohaldada esimest ja teist lõiku samal piirkondlikul tasandil.

▼A1

Horvaatia võib otsustada kasutada käesoleva määruse artiklis 52 ja artikli 53 lõikes 1 sätestatud võimalusi. Sellest otsusest tuleb komisjoni teavitada 15. juuliks 2013.

▼B

2. Lähtuvalt iga liikmesriigi valikust määrab komisjon artikli 141 lõikes 2 osutatud korras kindlaks ülemmäära artiklites 52–54 osutatud iga otsetoetuse jaoks.

Iga otsetoetuse jaoks on see ülemmäär võrdne osaga artiklis 40 osutatud riiklikust ülemmäärast, mis on korrutatud vähendusprotsentidega, mida liikmesriigid kohaldavad artiklite 52–54 kohaselt.

▼A1

Erandina teisest lõigust määratakse Horvaatia puhul seoses artiklis 52 osutatud lamba- ja kitseliha toetuste ning artiklis 53 osutatud veise- ja vasikaliha toetustega kõnealune ülemmäär kindlaks artikli 104 lõikes 4 ja artikli 112 lõikes 5 sätestatud riiklike ülemmäärade alusel, arvestades artiklis 121 sätestatud otsetoetuste kasutuselevõtmise kava.

▼M13

2014. aasta puhul on artiklites 52 ja 53 osutatud otsetoetuste ülemmäärad samasugused kui 2013. aastaks kehtestatud ülemmäärad, mida on korrutatud iga asjaomase liikmesriigi jaoks arvutatava teguriga, mille leidmiseks jagatakse VIII lisas 2014. aastaks kehtestatud riiklik ülemmäär 2013. aastaks kehtestatud riikliku ülemmääraga. Seda korrutamist kohaldatakse ainult nende liikmesriikide suhtes, kelle VIII lisas 2014. aastaks kehtestatud riiklik ülemmäär on madalam kui 2013. aasta riiklik ülemmäär.

▼M3

3. Iga liikmesriik, kes kohaldab lõike 1 viiendas lõigus sätestatud võimalust, esitab 1. detsembriks 2009 komisjonile järgmise teabe:

a) asjaomase meetme või asjaomaste meetmete jaoks ette nähtud summad piirkondade kaupa aastateks 2010–2012 vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele;

b) statistilised ja muud andmed, mida kasutatakse punktis a nimetatud summade kindlaksmääramisel.

Liikmesriigid vastavad komisjoni taotlustele täiendavate selgituste saamiseks esitatud teabe kohta ühe kuu jooksul.

Komisjon kasutab käesoleva lõike esimese lõigu punktis a osutatud summasid alusena asjaomaste liikmesriikide jaoks artiklites 52 ja 53 osutatud otsetoetuste ülemmäära kindlaksmääramisel, nagu on sätestatud käesoleva artikli lõikes 2.

▼B

Artikkel 52

Lamba- ja kitseliha toetused

Liikmesriigid võivad säilitada kuni 50 % käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osas, mis vastab määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud toetustele lamba- ja kitseliha sektoris. Sellisel juhul maksavad nad põllumajandustootajatele igal aastal lisatoetust.

▼A1

Erandina esimesest lõigust võib Horvaatia säilitada kuni 50 % käesoleva määruse artikli 51 lõikes 2 kolmandas lõigus osutatud ülemmäärast tulenevast summast, et maksta põllumajandustootjatele igal aastal lisatoetust.

▼B

Lisatoetust makstakse lambaid ja kitsi kasvatavatele põllumajandustootjatele käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 10. jaos sätestatud tingimustel ning käesoleva määruse artikli 51 lõike 2 kohaselt kindlaks määratud ülemmäära piires.

Artikkel 53

Veise- ja vasikaliha toetused

1. Need liikmesriigid, kes kohaldasid määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68 lõike 2 punkti a alapunkti i, ja uued liikmesriigid, kes on kohaldanud ühtse pindalatoetuse kava, võivad säilitada kogu või osa käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud ammlehmatoetusele. Sellisel juhul maksavad nad põllumajandustootajatele igal aastal lisatoetust.

▼A1

Erandina esimesest lõigust võib Horvaatia säilitada kogu või osa käesoleva määruse artikli 51 lõikes 2 kolmandas lõigus osutatud ülemmäärast tulenevast summast, et maksta põllumajandustootjatele igal aastal lisatoetust.

▼B

Lisatoetust makstakse ammlehmade pidamiseks käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 11. jaos sätestatud tingimustel ning käesoleva määruse artikli 51 lõike 2 kohaselt kindlaks määratud ülemmäära piires.

2. Need liikmesriigid, kes kohaldasid määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68 lõiget 1, artikli 68 lõike 2 punkti a alapunkti ii või artikli 68 lõike 2 punkti b, ja uued liikmesriigid, kes on kohaldanud ühtse pindalatoetuse kava, võivad 2010. ja 2011. aastal säilitada kogu või osa käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab vasikate tapatoetusele, muude veiste kui vasikate tapatoetusele või isasveiste eritoetusele. Sellisel juhul maksavad nad põllumajandustootajatele lisatoetust. Lisatoetust vasikate ja muude veiste kui vasikate tapmise ning isasveiste pidamise eest makstakse käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 11. jaos sätestatud tingimustel ja käesoleva määruse artikli 51 lõike 2 kohaselt kehtestatud piirides.

Artikkel 54

Puu- ja köögivilja üleminekutoetused

1. Liikmesriigid võivad säilitada 31. detsembrini 2011 kuni 50 % artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab tomatite tootmise toetusele.

Sel juhul maksab asjaomane liikmesriik igal aastal põllumajandustootjatele lisatoetust artikli 51 lõikes 2 kindlaks määratud ülemmäära piires.

Lisatoetust makstakse põllumajandustootjatele, kes toodavad tomateid vastavalt käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 8. jaos sätestatud tingimustele.

2. Liikmesriigid võivad säilitada:

a) kuni 31. detsembrini 2010 kuni 100 % käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade osast, mis vastab puu- ja köögiviljakultuuride tootmise toetusele, mida ei esine käesoleva lõike kolmandas lõigus esitatud aastaste kultuuride loetelus, mida tarnitakse töötlemiseks ning mis olid toetuskõlblikud määruste (EÜ) nr 2201/96 ja (EÜ) nr 2202/96 toetuskavade alusel, ning

b) 1. jaanuarist 2011 kuni 31. detsembrini 2012 kuni 75 % käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade osast, mis vastab selliste puu- ja köögiviljakultuuride tootmise toetusele, mida ei esine käesoleva lõike kolmandas lõigus esitatud aastaste kultuuride loetelus, mida tarnitakse töötlemiseks ning mis olid toetuskõlblikud nõukogu 28. oktoobri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 2201/96 (töödeldud puu- ja köögiviljasaaduste turu ühise korralduse kohta) ( 9 ) ja nõukogu 28. oktoobri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 2202/96 (millega kehtestatakse teatavate tsitrusviljade tootjatele ühenduse toetuskava) ( 10 ) toetuskavade alusel.

Sel juhul maksab asjaomane liikmesriik igal aastal põllumajandustootjatele lisatoetust käesoleva määruse artikli 51 lõikes 2 kindlaks määratud ülemmäära piires.

Lisatoetust makstakse põllumajandustootjatele, kes toodavad ühte või enamat järgmist asjaomase liikmesriigi poolt IV jaotise 1. peatüki 8. jaos sätestatud tingimustel kindlaks määratud puu- ja köögivilja:

a) värsked viigimarjad;

b) värsked tsitrusviljad;

c) lauaviinamarjad;

d) pirnid;

e) virsikud ja nektariinid ning

f) „Ente” ploomid.

3. Lõigetes 1 ja 2 osutatud riiklike ülemmäärade osad on sätestatud IX lisas.







3. PEATÜKK

▼A1

Rakendamine ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud uutes liikmesriikides ja Horvaatias

▼B

Artikkel 55

▼A1

Ühtse otsemaksete kava kehtestamine ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud liikmesriikides ja Horvaatias

1. Kui käesolevas peatükis ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesolevat jaotist V jaotise 2. peatükis sätestatud ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud uute liikmesriikide suhtes, ja Horvaatia suhtes.

▼B

Artiklit 41 ja 2. peatüki 1. jagu ei kohaldata.

2. Ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud uued liikmesriigid võtavad artikli 51 lõikes 1 ja artikli 69 lõikes 1 osutatud otsused vastu selle aasta 1. augustiks, mis eelneb aastale, mille suhtes nad hakkavad esmakordselt kohaldama ühtset otsemaksete kava.

3. Ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud uued liikmesriigid, välja arvatud Bulgaaria ja Rumeenia, võivad sätestada, et lisaks artikli 34 lõikes 2 kehtestatud toetuskõlblikkuse tingimustele on „toetuskõlblik hektar” põllumajandusliku majapidamise mis tahes põllumajandusmaa, mis oli 30. juunil 2003 heades põllumajanduslikes tingimustes, sõltumata sellest, kas seda kõnealusel kuupäeval tootmiseks kasutati või mitte.

Artikkel 56

Toetuse taotlemine

1. Põllumajandustootjad esitavad ühtse otsemaksete kava taotluse tähtajaks, mille peavad määrama uued liikmesriigid, kuid mitte hiljem kui 15. maiks.

2. Toetusõigused määratakse ainult nendele põllumajandustootjatele, kes ei ole kohaldanud ühtset otsemaksete kava kõnealuse kava esimese kohaldamisaasta 15. maiks, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

Artikkel 57

Riiklik reserv

1. Kõik uued liikmesriigid kohaldavad oma artiklis 40 osutatud riikliku ülemmäära suhtes lineaarset vähendusprotsenti, et moodustada riiklik reserv. ►A1 Horvaatia puhul ei tohi nimetatud vähendus ületada 20 % VIII lisa 3. tabelis osutatud aastasest ülemmäärast. ◄

2. Uued liikmesriigid kasutavad riikliku reservi vahendeid selleks, et jaotada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ning sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigusi nendele põllumajandustootjatele, kes on eriolukorras, mille komisjon määratleb artikli 141 lõikes 2 sätestatud korras.

3. Ühtse otsemaksete kava kohaldamise esimesel aastal võivad uued liikmesriigid kasutada riikliku reservi vahendeid toetusõiguste jaotamiseks vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ning sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, spetsiifiliste sektorite põllumajandustootjatele, kes on ühtsele otsemaksete kavale üleminekuga seoses eriolukorras. ►A1 Horvaatias peab riikliku reservi kasutamise heaks kiitma komisjon rakendusaktiga ja ilma artiklis 141 osutatud komitee abita. Komisjon vaatab eelkõige läbi enne ühinemiskuupäeva kohaldatava mis tahes riiklike otsetoetuste kava loomise ja tingimused, mille alusel seda kohaldati. Horvaatia peab saatma riikliku reservi kasutamise heakskiitmise taotluse saatma komisjonile 15. juuliks 2013. ◄

4. Uued liikmesriigid võivad kasutada riikliku reservi vahendeid toetusõiguste määramiseks põllumajandustootjatele, kes alustasid põllumajandusliku tegevusega pärast ühtse otsemaksete kava kohaldamise esimese aasta 1. jaanuari, kuid ei saanud kõnealusel aastal ühtegi otsetoetust, vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ning sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine.

5. Uued liikmesriigid, kes ei kohalda artikli 68 lõike 1 punkti c, võivad kasutada riikliku reservi vahendeid selleks, et eraldada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigusi nende piirkondade põllumajandustootjatele, kus kohaldatakse ühel või teisel kujul toimuva riikliku sekkumisega seotud ümberkorraldus- ja/või arenguprogramme, et vältida maa kasutamisest loobumist ja et heastada põllumajandustootjatele kõnealuste piirkondade teatavat ebasoodsust.

6. Lõigete 2–5 kohaldamisel võivad uued liikmesriigid suurendada asjaomase põllumajandustootja toetusõiguste ühikuväärtust 5 000 euro piires või määrata asjaomasele põllumajandustootjale uued toetusõigused.

7. Uued liikmesriigid kohaldavad toetusõiguste lineaarset vähendamist juhul, kui nende riiklik reserv ei ole piisav lõigetes 2, 3 ja 4 osutatud juhtude katmiseks.

▼A1

Artikkel 57a

Demineerimise riiklik erireserv Horvaatias

1. Horvaatia loob demineerimise riikliku erireservi, mida kasutakse kümne aasta jooksul pärast ühinemist, et jaotada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigusi demineeritavat maad omavatele põllumajandustootjatele põllumajandustegevuseks.

2. Käesoleva artikli alusel toetusõiguste jaotamiseks kõlblik maa ei ole kõlblik toetusõiguste jaotamiseks artiklite 59 ja 61 alusel.

3. Käesoleva artikli alusel määratud toetusõiguste väärtus ei tohi olla kõrgem kui artiklite 59 ja 61 kohaselt määratud vastavate toetusõiguste väärtus.

4. Maksimaalne demineerimise riikliku erireservi eraldatud summa määr on 9 600 000 eurot, arvestades artiklis 121 sätestatud otsetoetuste kasutuselevõtmise kava. Maksimumsummad aasta kohta on järgmised:







(1 000 eurot) Horvaatia 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 Maksimumsumma demineerimise riikliku erireservi jaoks 2 400 2 880 3 360 3 840 4 800 5 760 6 720 7 680 8 640 9 600

5. Horvaatia jaotab esimesel ühtse otsemaksete kava rakendamise aastal põllumajandustootjatele toetusõigusi maa-ala alusel, mis on demineeritud ja deklareeritud põllumajandustootja poolt ühtse otsemaksete kava esimesel rakendamisaastal ning võetud taaskasutusele põllumajandusmaana alates 1. jaanuarist 2005 kuni 31. detsembrini 2012.

6. Aastatel 2013 kuni 2022 jaotatakse toetusõigusi põllumajandustootjatele demineeritud maa-ala alusel, mis on deklareeritud põllumajandustootja poolt kõnesoleval aastal, tingimusel, et nimetatud maa-ala võeti taaskasutusele põllumajandusmaana eelmise kalendriaasta jooksul, ning millest on komisjonile teatatud kooskõlas lõikega 9.

7. Selleks et tagada liidu vahendite asjakohane kasutamine, muudab komisjon artikli 141 lõikes 2 osutatud menetluse kohaselt VIII lisa tabelis 3 sätestatud ülemmäära, et lisada sinna summad demineerimise riiklikust erireservist, mis on jaotatud kuni 31. detsembrini 2022.

8. Kogu nimetatud kõnealuse artikli alusel deklareeritud maa vastab artikli 34 lõikes 2 nimetatud „toetuskõlbliku hektari” määratlusele.

9. Horvaatia teavitab komisjoni 15. juuliks 2013 lõike 5 alusel toetuskõlblikust maast, osutades nii maale, mis on toetuskõlblik vastavalt artiklis 59 sätestatud toetustasemele, kui ka maale, mis on toetuskõlblik vastavalt artiklis 61 sätestatud toetustasemele. Kõnealune teavitamine peab ka sisaldama teavet vastavate eelarveliste vahendite ja kasutamata summade kohta. Alates 2014. aastast esitatakse komisjonile hiljemalt iga aasta 31. jaanuariks sama teavet sisaldav teatis, mis hõlmab eelmist kalendriaastat ja milles täpsustatakse põllumajandusmaana taaskasutusele võetud maa-alad ja vastavad eelarvelised vahendid.

10. 31. detsembriks 2012 tuvastatakse II jaotise 4. peatüki alusel loodud ühtse haldus- ja kontrollsüsteemi raames kõik mineeritud ja demineeritud maa-alad, mille pealt põllumajandustootjad võivad nimetatud demineerimise riikliku erireservist toetusõigusi küsida.

▼B

Artikkel 58

Artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade piirkondlik jaotamine

1. Uued liikmesriigid võivad ühtset otsemaksete kava kohaldada piirkondlikul tasandil.

2. Uued liikmesriigid määravad piirkonnad kindlaks objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt.

3. Vajadusel jagavad kõik uued liikmesriigid oma artiklis 40 osutatud riikliku ülemmäära pärast artiklis 57 sätestatud vähenduste kohaldamist piirkondade vahel vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele.

Artikkel 59

Toetusõiguste jaotamine

1. Põllumajandustootjad saavad toetusõigused, mille ühikuväärtuse arvestamiseks jagatakse artiklis 40 osutatud kohaldatav riiklik ülemmäär pärast artikliga 57 ette nähtud mis tahes vähenduse kohaldamist toetusõiguste arvuga, mis on määratud riiklikul tasandil vastavalt käesoleva artikli lõikele 2.

2. Välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral, võrdub põllumajandustootja toetusõiguste arv hektarite arvuga, mille ta deklareerib vastavalt artikli 35 lõikele 1 ühtse otsemaksete kava esimesel kohaldamisaastal.

3. Erandina lõikest 2 võivad uued liikmesriigid otsustada, et põllumajandustootja toetusõiguste arv võrdub kõikide nende hektarite arvu aastase keskmisega, mis liikmesriikide poolt määratava võrdlusperioodi ühe või enama aasta jooksul, kuid mitte hiljem kui 2008. aastal, andsid õiguse saada ühtset pindalatoetust, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

Kui põllumajandustootja on alustanud põllumajandusliku tegevusega aga võrdlusperioodi jooksul, arvutatakse keskmine hektarite arv toetuste põhjal, mis ta on saanud selle kalendriaasta või nende kalendriaastate jooksul, mil ta tegeles põllumajandusega.

▼A1

4. Komisjon võtab artikli 141 lõikes 2 osutatud korras vastu eeskirjad toetusõiguste algse jaotamise kohta Horvaatias.

▼B

Artikkel 60

Toetuskõlblike hektariteta põllumajandustootjad

Veise- ja vasikalihasektoris, piimasektoris või lamba- ja kitseliha sektoris tegutsevale põllumajandustootjale, kellel on õigus artikli 57 lõike 3 ja artikli 59 kohaselt saada toetusõigusi, mille jaoks ei ole tal ühtse otsemaksete kava rakendamise esimesel aastal toetuskõlblikke hektareid, määratakse eritoetusõigused, mis ei ületa 5 000 eurot toetusõiguse kohta vastavalt artiklile 44.

Artikkel 61

Rohumaa

Uued liikmesriigid võivad samuti vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele määrata kindlaks artikli 58 alusel kehtestatud piirkondliku ülemmäära või selle osa piires artikli 59 lõikes 1 osutatud põllumajandustootjatele määratavate toetusõiguste erinevad ühikuväärtused:

a) hektarite jaoks, mis on 30. juuni 2008. aasta seisuga kasutusel rohumaana, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks, või

b) hektarite jaoks, mis on 30. juuni 2008. aasta seisuga kasutusel püsirohumaana, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks.

▼A1

Horvaatia puhul on esimese lõigu punktides a ja b nimetatud kuupäevaks 30. juuni 2010.

▼B

Artikkel 62

Toetusõiguste tingimused

1. Käesoleva peatüki kohaselt määratud toetusõigusi võib üle anda üksnes samas piirkonnas või selliste piirkondade piires, kus toetusõiguste väärtus hektari kohta on sama.

2. Uued liikmesriigid võivad kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõttega tegutsedes otsustada käesoleva peatüki kohaselt määratud toetusõiguste väärtust ühtlustada. Nimetatud otsus tehakse ühtse otsemaksete kava kohaldamise esimesele aastale eelneva aasta 1. augustiks.

Esimese lõigu kohaldamise eesmärgil muudetakse toetusõiguseid igal aastal järk-järgult vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele ning varem kindlaksmääratud aastastes etappides.

3. Põllumajandustootja võib oma toetusõigused üle anda ilma maata üksnes siis, kui ta on artiklis 34 määratletud tähenduses aktiveerinud vähemalt 80 % oma toetusõigustest vähemalt ühe kalendriaasta jooksul või kui ta on loovutanud vabatahtlikult riiklikku reservi kõik toetusõigused, mida ta ei ole ühtse otsemaksete kava esimesel kohaldamisaastal kasutanud, välja arvatud vääramatu jõu ja erandlike asjaolude korral.







4. PEATÜKK

Tootmisega seotud toetuste integreerimine ühtsesse otsemaksete kavasse

Artikkel 63

Tootmisega seotud toetuste integreerimine ühtsesse otsemaksete kavasse

1. Liikmesriigid integreerivad alates 2010. aastast XI lisas osutatud tootmisega seotud toetuskavade raames antavad toetused ühtsesse otsemaksete kavasse artiklites 64–67 sätestatud eeskirjade kohaselt.

2. Erandina lõikest 1:

a) võivad liikmesriigid, kes on kehtestanud kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 1.–4. peatükiga ühtse otsemaksete kava, otsustada kasutada kogu lõikes 1 osutatud toetuse või selle osa, et kehtestada toetusõigusi või suurendada toetusõiguste väärtust põllumajandustootjate poolt ühe või mitme aasta jooksul ajavahemikus 2005–2008 teostatud põllumajandustegevuste liikide alusel ning vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele, nagu põllumajanduspotentsiaal ja keskkonnakriteeriumid;

b) võivad liikmesriigid, kes on kehtestanud ühtse otsemaksete kava määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 1. jao või 6. peatüki kohaselt või kes kasutavad käesoleva määruse artiklis 47 ette nähtud võimalust, otsustada kasutada kogu lõikes 1 osutatud toetuse või selle osa, et suurendada kõikide toetusõiguste väärtust täiendava summa võrra, mis vastab piirkondliku ülemmäära suurenemisele, mis on jagatud toetusõiguste koguarvuga.

Liikmesriigid võivad toetusõiguste väärtuse suurendamist ka diferentseerida, võttes arvesse käesoleva määruse artikli 64 lõikes 1 osutatud kriteeriume või põllumajandustootjate poolt ühe või mitme aasta jooksul ajavahemikus 2005–2008 teostatud põllumajandustegevuste liigi alusel ning vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele, nagu põllumajanduspotentsiaal ja keskkonnakriteeriumid.

3. Kui liikmesriik kasutab lõike 2 punktis a ette nähtud erandit, võtab ta piisavad meetmed tagamaks, et lõikes 1 osutatud toetust saanud põllumajandustootjaid ei jäetaks välja ühtsest otsemaksete kavast. Eelkõige tagab liikmesriik, et kogu toetus, mille põllumajandustootja saab pärast lõikes 1 osutatud tootmisega seotud toetuskavade integreerimist ühtsesse otsemaksete kavasse, ei lange allapoole 75 % keskmisest aastasest toetusest, mida ta sai kogu otsetoetusena artiklites 64–66 osutatud asjaomastel võrdlusperioodidel.

Artikkel 64

Ühtsest otsemaksete kavast välja jäetud tootmisega seotud toetuste integreerimine

1. Liikmesriigid jaotavad XII lisas osutatud summad, mis olid eraldatud XI lisa punktides 1 ja 2 osutatud toetuskavadega seotud tootmisega seotud toetusele, asjaomaste sektorite põllumajandustootjatele vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele ning võttes arvesse eelkõige toetust, mille kõnealused põllumajandustootjad on saanud otseselt või kaudselt asjaomaste toetuskavade raames ühel või enamal aastal ajavahemikus 2005–2008. XI lisa punktides 1 ja 2 osutatud kartulitärklise kavade puhul võivad liikmesriigid kõnealuste kavade kohaselt saadaolevad summad antud aastal välja jagada, võttes arvesse kartulikasvataja ja tärklisetootja vaheliste külvieelsete lepingutega hõlmatud kartulite koguseid, kõnealusele tärklisetootjale määratud kvoodi piires vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 artiklile 84a.

2. Liikmesriigid suurendavad asjaomaste põllumajandustootjate toetusõiguste väärtust lõike 1 kohaldamisest tulenevate summade alusel.

Põllumajandustootja toetusõiguse väärtuse suurenemine arvutatakse, jagades esimeses lõigus osutatud summad asjaomase põllumajandustootja toetusõiguste arvuga.

Kuid kui asjaomasel põllumajandustootjal puuduvad toetusõigused, määratakse talle toetusõigused, mille:

a) arv võrdub hektarite arvuga, mille ta deklareerib artikli 35 lõike 1 kohaselt seoses aastaga, mil tootmisega seotud toetuskavad integreeritakse ühtsesse otsemaksete kavasse;

b) väärtus määratakse, jagades lõike 1 kohaldamisest tuleneva summa käesoleva lõigu punkti a kohaselt määratud arvuga.

▼M3

Erandina kolmandast lõigust jaotatakse asjaomases sektoris tegutsevale põllumajandustootjale, kellel ei ole toetusõigusi, kuid kes siiski deklareerib tootmisega seotud toetuse ühtsesse otsemaksete kavasse integreerimise esimesel aastal teatud arvu renditud toetusõigusi, toetusõiguste arv, mis on võrdne abikõlblike hektarite arvu (mille ta deklareerib) ja renditud toetusõiguste (mille ta deklareerib) arvu vahega. Jaotatud toetusõiguste väärtus määratakse kindlaks, jagades lõike 1 kohaldamisest tuleneva summa jaotatavate toetusõiguste arvuga. Iga jaotatud toetuse väärtus ei tohi siiski ületada 5 000 eurot.

Et tagada pärast käesoleva lõike neljanda lõigu kohaldamist lõike 1 kohaldamisest tuleneva kogu summa jaotamine, jaotatakse asjaomases sektoris tegutsevale põllumajandustootjale toetusõigused, mille ühe toetuse väärtus ei ületa 5 000 eurot. Erandina artiklist 35 annavad kõnealused toetusõigused õiguse ühtse otsemaksete kava kohasele aastasele toetusele ilma vastavat arvu hektareid deklareerimata. Siiski ei tohi kõnealuse erandi kohaldamise teel aktiveeritud toetusõiguste arv ühel aastal ületada toetusõiguste arvu, mis on põllumajandustootja poolt aktiveeritud kooskõlas artikliga 35. Kõnealuse erandi kohaldamine lõpetatakse alates esimesest aastast, mil ja sellises ulatuses, nagu asjaomases sektoris tegutsev põllumajandustootja deklareerib piisava arvu hektareid toetusõiguste aktiveerimiseks või osaliseks aktiveerimiseks kooskõlas artikliga 35. Kõnealused toetusõigused aktiveeritakse olemasolevate abikõlblike hektarite suhtes enne, kui põllumajandustootjale antakse üle toetusõigused pärast toetusõiguste jaotamist kooskõlas käesoleva lõigu esimese lausega.

Käesoleva lõike viienda lõigu kohaldamisest tulenevate toetusõiguste üleandmise korral, välja arvatud tegeliku või eeldatava pärandi teel üleandmise või õigusliku seisundi muutumise tagajärjel, kohaldatakse artiklit 35, kui ülevõtja aktiveerib kõnealused toetusõigused.

▼B

3. Kui aga summa toetuskava kohta on väiksem kui 250 000 eurot, võib asjaomane liikmesriik otsustada summasid mitte välja jagada ning lisada need riiklikku reservi.

Artikkel 65

Ühtsest otsemaksete kavast osaliselt välja jäetud tootmisega seotud toetuste integreerimine

Liikmesriigid jaotavad summad, mida saab kasutada XI lisa punktis 3 osutatud toetuskavade kohaselt tootmisega seotud toetuseks, asjaomaste sektorite põllumajandustootjatele vastavalt toetusele, mis kõnealustele põllumajandustootjatele anti asjaomaste toetuskavade raames määruses (EÜ) nr 1782/2003 osutatud asjaomaste võrdlusperioodide jooksul.

Liikmesriigid võivad siiski valida hilisema võrdlusperioodi objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel, ning kui liikmesriik kehtestas ühtse otsemaksete kava määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 1. jao või 6. peatüki kohaselt või kui ta kasutab käesoleva määruse artiklis 47 sätestatud võimalust, siis käesoleva määruse artikli 63 lõike 2 punkti b kohaselt.

Liikmesriigid suurendavad asjaomaste põllumajandustootjate toetusõiguste väärtust või määravad toetusõigused käesoleva määruse artikli 64 lõike 2 kohaselt.

Kui põllumajandustootjal, kes on saanud toetusi määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklite 67 ja 68 alusel, oleks käesoleva artikli kohaselt õigus saada toetusõigusi, mille jaoks ei ole tal tootmisega seotud toetuskava ühtsesse otsemaksete kavasse integreerimise aastal toetuskõlblikke hektareid, või kui ta toetusõigus hektari kohta kujuneb suuremaks kui 5 000 eurot, määratakse talle artiklis 44 osutatud korras eritoetused, mille summa toetuse kohta ei ületa 5 000 eurot.

Artikkel 66

Ühtsest otsemaksete kavast osaliselt välja jäetud tootmisega seotud toetuste vabatahtlik integreerimine

Kui liikmesriik:

a) ei tee artikli 51 lõike 1 esimeses lõigus osutatud otsust;

b) kui ta otsustab mitte maksta artikli 53 lõikes 2 osutatud veise- ja vasikaliha toetusi 2011. aastast, kohaldades artikli 51 lõike 1 teist lõiku, või

c) kui ta otsustab mitte maksta puu- ja köögivilja toetusi, kohaldades artikli 51 lõike 1 kolmandat lõiku,

integreeritakse summad, mis olid eraldatud XI lisa punktis 4 osutatud toetuskavadega seotud tootmisega seotud toetusele, kooskõlas artikliga 65 ühtsesse otsemaksete kavasse.

Artikkel 67

Tootmisega seotud toetuste edasine integreerimine ühtsesse otsemaksete kavasse

►M3 1. ◄ Liikmesriigid võivad 1. augustiks 2009 otsustada integreerida ühtsesse otsemaksete kavasse 2010. või 2011. aastal IV jaotise 5. jaos osutatud seemnetoetuse ning XI lisa punktis 1 osutatud kavad, välja arvatud kõva nisu eritoetus. Sellisel juhul kohandab komisjon artikli 141 lõikes 2 osutatud korras käesoleva määruse VIII lisas toodud riiklikke ülemmäärasid, millele on osutatud artiklis 40, lisades XII lisa summad asjaomaste toetuskavade kohta.

▼M3

2. Liikmesriigid, kes on kasutanud määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 1. jaos ette nähtud võimalust kohaldada ühtset otsemaksete kava piirkondlikul tasandil oma territooriumil üksnes osaliselt, võivad kohaldada käesolevat artiklit samal piirkondlikul tasandil.

Iga liikmesriik, kes kohaldab esimeses lõigus sätestatud võimalust, esitab 1. detsembriks 2009 komisjonile järgmise teabe:

a) asjaomase meetme või asjaomaste meetmete jaoks ette nähtud summad piirkondade kaupa aastateks 2010–2012 vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele;

b) statistilised ja muud andmed, mida kasutatakse punktis a nimetatud summade kindlaksmääramisel.

Liikmesriigid vastavad komisjoni taotlustele täiendavate selgituste saamiseks esitatud teabe kohta ühe kuu jooksul.

Komisjon kasutab käesoleva lõike teise lõigu punktis a osutatud summasid alusena asjaomaste liikmesriikide jaoks artiklis 40 osutatud riikliku ülemmäära kohandamisel, nagu on sätestatud käesolevas artiklis.

▼B







5. PEATÜKK

Eritoetus

Artikkel 68

Üldeeskirjad

1. Liikmesriigid võivad maksta põllumajandustootjatele eritoetust käesolevas peatükis sätestatud tingimustel:

a) seoses

i) teatavate põllumajanduslike tootmisviisidega, mis on keskkonna kaitsmiseks või parandamiseks olulised;

ii) põllumajandustoodete kvaliteedi parandamisega;

iii) põllumajandustoodete turustamise parandamisega;

iv) loomade heaolu kõrgemate standardite järgimisega;

v) teatava põllumajandusliku tegevusega, millega kaasnevad täiendavad põllumajanduse keskkonnahüved;

b) et aidata toime tulla ebasoodsate asjaoludega, mis mõjutavad piima-, veise- ja vasikaliha-, lamba- ja kitseliha- ning riisisektori põllumajandustootjaid majanduslikult haavatavates või keskkonnatundlikes piirkondades või majanduslikult haavatavat liiki põllumajandustootmist samades sektorites;

c) piirkondades, kus kohaldatakse ümberkorraldus- ja/või arenguprogramme, et tagada see, et maa kasutamisest ei loobuta, ja/või et aidata põllumajandustootjatel toime tulla kõnealuste piirkondade ebasoodsate asjaoludega;

d) saagi, loomade ja taimede kindlustusmaksete toetamise vormis kooskõlas artiklis 70 sätestatud tingimustega;

e) ühisfondide abil taime- ja loomahaiguste ning keskkonnajuhtumite korral kooskõlas artiklis 71 sätestatud tingimustega.

2. Lõike 1 punktis a osutatud toetust võib anda üksnes siis, kui:

a) lõike 1 punkti a alapunktis v osutatud teatava põllumajandusliku tegevuse puhul:

i) järgib nimetatud toetus määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 39 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud nõudeid ning üksnes asjaomase eesmärgi täitmiseks tegelikult kantud lisakulude ja saamatajäänud tulu katmiseks ning

ii) komisjon on selle heaks kiitnud;

b) lõike 1 punkti a alapunktis ii osutatud põllumajandustoodete kvaliteedi parandamise puhul on nimetatud toetus kooskõlas nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 509/2006 põllumajandustoodete ja toidu garanteeritud traditsiooniliste eritunnuste kohta ( 11 ), nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 510/2006 põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta ( 12 ), nõukogu 28. juuni 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 834/2007 mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise kohta ( 13 ) ja määruse (EÜ) nr 1234/2007 II osa II jaotise 1. peatükiga;

c) lõike 1 punkti a alapunktis iii osutatud põllumajandustoodete turustamise parandamise puhul täidab nimetatud toetus nõukogu 17. detsembri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 3/2008 (põllumajandussaaduste ja toodete teavitamis- ja müügiedendusmeetmete kohta siseturul ja kolmandates riikides) ( 14 ) artiklites 2–5 sätestatud tingimusi.

3. Käesoleva artikli lõike 1 punktis b osutatud toetust võib anda üksnes määral, mis on vajalik praeguse tootmistaseme säilitamise innustamiseks.

Lamba- ja kitseliha sektoris ning veise- ja vasikalihasektoris ei ületa kogutoetus selle toetuse kohaldamisel koos artiklite 52 ja 53 alusel makstavate toetustega, vastavalt, määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklites 67 ja 68 sätestatud toetuse säilitamise ülemmäära kohaldamisel saadud toetussummasid.

Riisisektoris võib lõike 1 punktis b osutatud toetust maksta vaid alates sellest kalendriaastast, mil liikmesriik integreerib IV jaotise 1. peatüki 1. jaos ettenähtud riisi eritoetuse ühtsesse otsemaksete kavasse.

4. Toetus, millele on osutatud:

a) käesoleva artikli lõike 1 punktides a ja d, makstakse aastase lisatoetusena;

b) käesoleva artikli lõike 1 punktis b, makstakse aastase lisatoetusena, näiteks loomühikute alusel makstavad toetused või rohumaa toetused;

c) käesoleva artikli lõike 1 punktis c, antakse, suurendades põllumajandustootjate toetusõiguste ühikuväärtust ja/või arvu;

d) käesoleva artikli lõike 1 punktis e, makstakse artiklis 71 täpsustatud hüvitistena.

5. Lõike 4 punktis c osutatud suurendatud ühikuväärtusega toetusõiguste ja täiendavate toetusõiguste üleandmine on lubatud üksnes siis, kui üleantavate toetusõigustega kaasneb samaväärse hektarite arvu üleandmine.

6. Mis tahes lõike 1 kohaselt makstav toetus on kooskõlas muude ühenduse meetmete ja poliitikatega.

7. Komisjon määratleb artikli 141 lõikes 2 osutatud korras tingimused käesoleva artikli lõike 2 punkti a alapunktis ii osutatud komisjoni heakskiidu andmiseks ja käesolevas jaos osutatud toetuse maksmise tingimused, et tagada eelkõige kooskõla ühenduse muude meetmete ja poliitikatega ning vältida toetuse kumuleerumist.

▼M13

8. Artikli 69 lõikes 1 osutatud otsuse teinud liikmesriigid võivad hiljemalt 1. veebruariks 2014 kõnealuse otsuse läbi vaadata ja otsustada alates 2014. aastast:

▼B

a) muuta käesolevas peatükis osutatud toetuse rahastamise summasid artiklis 69 sätestatud piirides või

b) lõpetada käesoleva peatüki kohase eritoetuse kohaldamine.

Vastavalt iga liikmesriigi poolt käesoleva lõike esimese lõigu kohaselt tehtud otsusele, kehtestab komisjon artikli 141 lõikes 2 osutatud korras kõnealusele toetusele vastava ülemmäära.

Kui liikmesriik otsustab lõpetada käesoleva peatüki kohaldamise või kui ta vähendab selle rahastamiseks kasutatavaid summasid, kohaldatakse artikli 72 lõiget 2.

Artikkel 69

Eritoetuse finantssätted

▼M13

1. Liikmesriigid võivad otsustada 1. augustiks 2009, 1. augustiks 2010, 1. augustiks 2011, 1. septembriks 2012, Horvaatia puhul tema ühinemise kuupäevaks, või 1. veebruariks 2014 kasutada alates sellisele otsusele järgnevast aastast või Horvaatia puhul ühtse otsemakse kava rakendamise esimesest aastast või, kui otsus tehakse 1. veebruariks 2014, siis alates 2014. aastast kuni 10 % oma artiklis 40 osutatud riiklikust ülemmäärast või, Malta puhul, 2 000 000 eurot artikli 68 lõikes 1 osutatud eritoetuseks.

▼B

2. Liikmesriigid võivad kohaldada 10 % toetuse säilitamist sektoripõhiselt, säilitades kuni 10 % määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklis 41 osutatud riikliku ülemmäära sellest osast, mis vastab nimetatud määruse VI lisas osutatud mis tahes sektorile. Säilitatud vahendeid võib kasutada üksnes käesoleva määruse artikli 68 lõikes 1 osutatud toetuse kohaldamiseks sektorites, mille vahendite suhtes säilitamist rakendati.

3. Vastavalt iga liikmesriigi poolt lõike 1 kohaselt tehtud otsusele, mis puudutab kasutatava riikliku ülemmäära summat, kehtestab komisjon artikli 141 lõikes 2 osutatud korras kõnealusele toetusele vastava ülemmäära.

▼M13

Üksnes artikli 40 lõikes 2 ette nähtud riiklikest ülemmääradest kinnipidamise tagamise ja artikli 41 lõikes 1 osutatud arvutuse tegemise eesmärgil lahutatakse artikli 68 lõike 1 punktis c osutatud toetuse maksmiseks kasutatud summad artikli 40 lõikes 1 osutatud riiklikust ülemmäärast. Kõnealused summad loetakse määratud toetusõigusteks.

▼B

4. Artikli 68 lõike 1 punkti a alapunktides i–iv ning lõike 1 punktides b ja e ettenähtud toetus on piiratud ►M13 6,5 % ◄ ga artiklis 40 osutatud riiklikest ülemmääradest, Malta puhul käesoleva määruse artikli 69 lõikes 1 osutatud 2 000 000 euroga, mida tuleb eelkõige kasutada käesoleva määruse artikli 68 lõike 1 punktis b osutatud meetmete rahastamiseks piimasektoris.

Liikmesriigid võivad meetmete osas kehtestada allpiirangud.

►M3

Erandina lõikest 4 kehtestatakse kalendriaastateks 2010– ►M13 2014 ◄ käesoleva artikli lõikes 4 nimetatud piiranguks 6 % käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklikust ülemmäärast nende liikmesriikide puhul, kes maksid ammlehmatoetust vastavalt määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklile 69, kuid ei kohaldanud samal ajal kõnealuse määruse artikli 68 lõike 2 punkti a alapunktiga i ette nähtud võimalust ning kasutasid sellega seoses üle 50 % kõnealuse määruse artikli 69 kohaselt kindlaks määratud summadest veise- ja vasikalihasektorile. Lisaks, kui üle 60 % liikmesriigi piimatootmisest toimub 62. laiuskraadist põhja pool, kehtestatakse piirmääraks 10 % selle liikmesriigi käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklikust ülemmäärast.

◄

Kuid mis tahes toetust, mis ületab 3,5 % artiklis 40 osutatud riiklikust piirmäärast, tuleb kasutada eranditult käesoleva määruse artikli 68 lõike 1 punktis b osutatud meetmete rahastamiseks piimasektoris ning veise- ja vasikaliha sektoris.

Komisjon esitab nõukogule aruande käesoleva lõike kohaldamise kohta enne 31. detsembriks 2013.

6. Liikmesriigid hangivad vajalikud vahendid, et katta toetused, mis on ette nähtud:

a) artikli 68 lõikes 1, kasutades summat, mille komisjon arvutab vastavalt käesoleva artikli lõikele 7 ja mis määratakse kindlaks artikli 141 lõikes 2 osutatud korra kohaselt, ja/või

b) artikli 68 lõike 1 punktides a–d, kohaldades põllumajandustootjatele määratud toetusõiguste väärtuse ja/või artiklites 52 ja 53 osutatud otsetoetuste ja/või riikliku reservi suhtes lineaarset vähendamist;

c) artikli 68 lõike 1 punktis e, kohaldades vajaduse korral asjaomaste toetuste saajatele tehtava ühe või enama makse suhtes lineaarset vähendamist kooskõlas käesoleva jaotisega ning käesoleva artikli lõigetes 1 ja 4 sätestatud piirides.

▼M13

Üksnes artikli 40 lõikes 2 ette nähtud riiklikest ülemmääradest kinnipidamise tagamise ja artikli 41 lõikes 1 osutatud arvutuse tegemise eesmärgil ei loeta asjaomast summat käesoleva artikli lõike 3 kohaselt kehtestatud ülemmäära osaks, kui liikmesriik kasutab käesoleva lõike esimese lõigu punktis a sätestatud võimalust.

▼B

7. Käesoleva artikli lõike 6 punktis a osutatud summad on võrdsed järgmiste näitajate vahega:

a) riiklikud ülemmäärad, mis on kindlaks määratud määruse (EÜ) nr 1782/2003 VIII lisas või VIIIa lisas 2007. aastaks pärast kõnealuse määruse artikli 10 lõike 1 ja määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 4 lõike 1 kohaldamist ning pärast 0,5 % vähendamist, ning

b) ühtse otsemaksete kava ja määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 2. ja 3. jaos osutatud toetuste eelarve täitmine 2008. eelarveaastal seoses käesoleva lõigu punktis a osutatud 2007. aasta vähendatud ülemmäära kohaste maksetega.

Mingil juhul ei tohi see summa olla suurem kui 4 % esimese lõigu esimeses taandes osutatud ülemmäärast.

Uute liikmesriikide puhul, kes kohaldasid ühtset otsemaksete kava 2007. aastal, korrutatakse see summa 2010. aastal indeksiga 1,75, 2011. aastal indeksiga 2, 2012. aastal indeksiga 2,25 ja alates 2013. aastast indeksiga 2,5.

Liikmesriigi taotlusel vaatab komisjon kehtestatud summad läbi käesoleva määruse artikli 141 lõikes 2 osutatud korra kohaselt ja lähtudes üksikasjalikest eeskirjadest, mis kehtestatakse sama korra kohaselt.

Nimetatud summade kasutamine liikmesriikide poolt ei mõjuta käesoleva määruse artikli 8 kohaldamist.

8. Käesoleva artikli lõikes 1, artikli 68 lõikes 8 ja artikli 131 lõikes 1 osutatud otsuses määratakse kindlaks kohaldatavad meetmed ja see hõlmab igasugust edasist rakenduskorda, mis on asjakohane seoses käesoleva peatüki kohaldamisega, sealhulgas kohaldatavate meetmete toetuskõlblikkuse tingimuste kirjeldust, asjaomaseid summasid ja hangitavaid rahalisi vahendeid.

9. Uued liikmesriigid võivad otsustada kohaldada käesoleva artikli lõikeid 1, 2, 4, 5 ja 6 ning artikli 131 lõiget 1 riiklike ülemmäärade alusel, mis

a) Bulgaaria ja Rumeenia puhul on kindlaks määratud 2016. aastaks;

▼A1

aa) Horvaatia puhul on kindlaks määratud 2022. aastaks;

▼B

b) ülejäänud uute liikmesriikide puhul 2013. aastaks.

Sel juhul ei kohaldata artiklit 132 käesoleva artikli kohaselt võetud meetmete suhtes.

Artikkel 70

Saagi, loomade ja taimede kindlustamine

1. Liikmesriigid võivad rahaliselt toetada saagi, loomade ja