02014X0314(01) — ET — 14.03.2014 — 000.001

Käesolev tekst on üksnes dokumenteerimisvahend ning sel ei ole mingit õiguslikku mõju. Liidu institutsioonid ei vastuta selle teksti sisu eest. Asjakohaste õigusaktide autentsed versioonid, sealhulgas nende preambulid, on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning on kättesaadavad EUR-Lexi veebisaidil. Need ametlikud tekstid on vahetult kättesaadavad käesolevasse dokumenti lisatud linkide kaudu





Parandatud:









▼B

Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Euroopa Majanduskomisjoni (UN/ECE) eeskiri nr 72 – Ühtsed sätted, milles käsitletakse mootorrataste asümmeetrilist lähituld ja kaugtuld kiirgavate ja halogeenlampidega (HS1 lampidega) varustatud esilaternate tüübikinnitust

Sisaldab kogu kehtivat teksti kuni:

01-seeria muudatused – jõustumise kuupäev: 12. september 2001

SISUKORD 1. Reguleerimisala 2. Mõisted 3. Tüübikinnituse taotlemine 4. Märgised 5. Tüübikinnitus 6. Üldnõuded 7. Valgustusele esitatavad nõuded 8. Värvilisi hajutiklaase ja filtreid käsitlevad sätted 9. Standardne (võrdlus)esilatern 10. Märkus värvuse kohta 11. Tootmise vastavus 12. Karistused tootmise mittevastavuse korral 13. Esilaterna tüübi muutmine ja tüübikinnituse laiendamine 14. Tootmise lõpetamine 15. Tüübikinnituskatsete eest vastutavate tehniliste teenistuste ja haldusasutuste nimed ja aadressid 16 Üleminekusätted LISAD 1. lisa. Teatis mootorratta esilaterna tüübikinnituse andmise, tüübikinnituse andmisest keeldumise, tüübikinnituse laiendamise või tühistamise või tootmise lõpetamise kohta kooskõlas eeskirjaga nr 72 2. lisa. HS1-lampidega varustatud esilaternate toodangu nõuetele vastavuse kontrollimine 3. lisa. Tüübikinnitusmärkide kujundus 4. lisa. Mõõteekraan 5. lisa. Töötavate esilaternate fotomeetriliste näitajate püsivuse katsetamine 6. lisa. Plastmaterjalist hajutiklaasidega laternatele esitatavad nõuded – hajutiklaasi või materjalinäidiste ja laternakoostude katsetamine

1. REGULEERIMISALA

Käesolevat eeskirja kohaldatakse halogeenlampidega varustatud esilaternate suhtes (HS1), millel on klaasist või plastmaterjalist hajutiklaasid ( *1 ) ning mis on ette nähtud paigaldamiseks mootorratastele ja mootorratastena käsitletavatele sõidukitele.

2. MÕISTED

Käesolevas eeskirjas kasutatakse järgmisi mõisteid:

2.1. „hajutiklaas” – esilaterna (kui üksuse) kõige välimine osa, mis laseb valguse läbi valgusava;

2.2. „pinne” – toode või tooted, mis kantakse ühe või mitme kihina hajutiklaasi välispinnale;

2.3. eri „tüüpi” esilaternad – esilaternad, mis erinevad üksteisest järgmiste oluliste näitajate poolest: 2.3.1. kaubanimi või kaubamärk; 2.3.2. optiliste süsteemide omadused; 2.3.3. niisuguste osade lisamine või kõrvaldamine, mis võivad seadmete töötamise ajal esineva peegeldumise, murdumise või neeldumise ja/või moonutuste tõttu muuta optilist mõju. Muutus esilaternate tulede värvuses ilma muude omaduste muutumiseta ei kujuta endast muutust esilaterna tüübis. Seetõttu antakse sellistele esilaternatele sama tüübikinnitusnumber; 2.3.4. sobivus parempoolseks või vasakpoolseks liikluseks või mõlemaks; 2.3.5. hajutiklaaside ja võimaliku pinde materjalid;

3. TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE

3.1. Esilaterna tüübikinnituse taotluse esitab kaubanime või kaubamärgi omanik või tema nõuetekohaselt volitatud esindaja. Taotluses peab olema märgitud:

3.1.1. kas esilatern on projekteeritud nii vasak- kui ka parempoolse liikluse jaoks või üksnes vasak- või parempoolse liikluse jaoks.

3.2. Igale tüübikinnitustaotlusele tuleb lisada:

3.2.1. kolmes eksemplaris piisavalt üksikasjalikud joonised, mis võimaldavad kindlaks teha laterna tüübi ja millel on kujutatud esilaterna eestvaade, olemasolu korral koos hajutiklaasi rihvelmustriga, ning ristlõige; joonistel peab olema märgitud kinnitusmärgi asukoht;

3.2.2. tehniline lühikirjeldus;

3.2.3. värvitu hajutiklaasiga esilaternatüübi kaks näidist;

3.2.3.1. värvilise filtri või värvilise varje (või värvilise hajutiklaasi) katsetamiseks: kaks näidist;

3.2.4. hajutiklaaside valmistamiseks kasutatud plastmaterjali katsetamiseks:

3.2.4.1. kolmteist hajutiklaasi;

3.2.4.1.1. kõnealustest hajutiklaasidest kuus võib asendada kuue vähemalt 60 mm × 80 mm suuruse materjalinäidisega, mille välispind on lame või kumer ning mille keskel on vähemalt 15 mm × 15 mm suurune sisuliselt lame ala (kumerusraadiusega vähemalt 300 mm);

3.2.4.1.2. kõik need hajutiklaasid või materjalinäidised peavad olema valmistatud seeriatootmises kasutatavate meetoditega;

3.2.4.2. peegeldi, millele saab hajutiklaasid tootja juhendi kohaselt kinnitada.

3.3. Hajutiklaaside ja pinnete (kui need on olemas) materjalide kohta peab olema lisatud nende materjalide ja pinnete omaduste katsearuanne, kui need materjalid on juba läbinud katseid.

3.4. Pädev asutus teeb enne tüübikinnituse andmist kindlaks, kas on kehtestatud rahuldav kord, millega tagatakse toodangu nõuetele vastavuse tõhus kontroll.

4. MÄRGISED ( 1 )

4.1. Tüübikinnituse saamiseks esitatud esilaternatele peab olema kantud taotleja kaubanimi või kaubamärk; see märgistus peab olema selgesti loetav ja kustutamatu;

4.2. Hajutiklaasil ja korpusel ( 2 ) peavad olema piisava suurusega alad punktis 5.4.2 nimetatud tüübikinnitusmärgi ja lisatähiste jaoks; need kohad peavad olema tähistatud punktis 3.2.1 osutatud joonistel.

4.3. Esilaternatel, mis on projekteeritud vastama nii parem- kui ka vasakpoolse liikluse nõuetele, peab olema märgistatud kaks optilise seadme paigaldusasendit sõidukil või kaks lambi paigaldusasendit peegeldil; kõnealune märgistus koosneb trükitähtedest „R/D” parempoolse liikluse puhul ning „L/G” vasakpoolse liikluse puhul.

5. TÜÜBIKINNITUS

5.1. Kui kõik punkti 3.2.3 kohaselt esitatud esilaternatüübi näidised vastavad käesoleva eeskirja nõuetele, antakse tüübikinnitus.

5.2. Igale kinnitatud tüübile antakse tüübikinnitusnumber. Selle kaks esimest kohta (praegu 00, mis tähendab eeskirja algversiooni) näitavad muudatuste seeriat, mis hõlmab kõige hilisemaid tehnilisi muudatusi, mis tüübikinnituse väljastamise ajaks on eeskirja tehtud. Sama kokkuleppeosaline ei tohi anda sel viisil antud numbrit teisele käesoleva eeskirja reguleerimisalasse kuuluvale esilaternatüübile ( 3 ), välja arvatud tüübikinnituse laiendamise korral üksnes valguse värvuse poolest erinevale esilaternale.

5.3. Teade esilaternatüübile käesoleva eeskirja kohase tüübikinnituse andmise, tüübikinnituse andmisest keeldumise, tüübikinnituse laiendamise või tühistamise või tootmise lõpetamise kohta esitatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidisele vastaval vormil.

5.4. Igale esilaternale, mis vastab käesoleva eeskirja kohaselt kinnitatud tüübile, peab olema paigutatud punktis 4.2 osutatud kohtadesse lisaks punktis 4.1 kirjeldatud märgile ka rahvusvaheline tüübikinnitusmärk ( 4 ), mis koosneb:

5.4.1. ringjoonega ümbritsetud E-tähest, millele järgneb tüübikinnituse andnud riigi tunnusnumber; ( 5 )

5.4.2. Tüübikinnitusnumber ja järgmised lisatähised, mis paiknevad ringjoone lähedal:

5.4.2.1. ainult vasakpoolses liikluses kasutatavate esilaternate puhul horisontaalne nool, mille teravik on suunatud näoga esilaterna poole seisva vaataja suhtes paremale, s.o liiklussuuna poole;

5.4.2.2. esilaternate puhul, mis optilise seadme või lambi asjakohaselt reguleeritava asendi tõttu vastavad mõlema liiklussüsteemi nõuetele, horisontaalne nool teravikuga mõlemas otsas, mis näitavad vastavalt paremale ja vasakule;

5.4.2.3. tähed „MBH” tüübikinnitusnumbri vastas.

5.4.2.4. Igal juhul peavad katsemenetluse ajal vastavalt 5. lisa punktile 1.1.1.1 kasutatud asjakohane töörežiim ning vastavalt 5. lisa punktile 1.1.1.2 lubatud pinge/pinged olema kantud tüübikinnitustunnistustele ja teatisele, mis saadetakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele riikidele.

Vastavatel juhtudel märgistatakse seade järgmiselt:

käesoleva eeskirja nõuetele vastavate seadmete puhul, mis on konstrueeritud nii, et lähitulelaterna hõõgniit ei sütti samaaegselt mis tahes muu valgustusseadmega, millega see võib olla vastastikku ühendatud:

märgitakse tüübikinnitusmärgil oleva lähitulelaterna tähise taha kaldjoon (/);

5.4.2.5. plastist laternaklaasiga varustatud esilaternate puhul kinnitatakse punktides 5.4.2.1–5.4.2.4 ette nähtud tähiste lähedale tähed „PL”.

5.5. Punktis 5.4 nimetatud märgid ja sümbolid peavad olema selgesti loetavad ja kustutamatud.

5.6. Käesoleva eeskirja 3. lisas on näited eespool nimetatud tüübikinnitusmärkide ja lisatähiste paigutuse kohta.

6. ÜLDNÕUDED

6.1. Iga esilaternatüübi näidis peab vastama selles punktis ning punktides 7–9 esitatud nõuetele.

6.2. Esilaternad tuleb projekteerida ja valmistada nii, et tavapärases kasutustingimustes, olenemata neile mõjuda võivast vibratsioonist, oleks kindlustatud nende nõuetekohane toimimine ja käesoleva eeskirjaga ettenähtud omaduste säilimine.

6.2.1. Esilaternate paigaldamisel tuleb kasutada seadet, mis võimaldab sõidukil esilaternate reguleerimist vastavalt kohaldatavatele eeskirjadele. Sellist seadet ei ole vaja osadele, mille puhul peegeldit ja hajutiklaasi ei saa teineteisest eraldada, tingimusel et selliste osade kasutamine piirdub sõidukitega, mille puhul esilaternate seadeid saab reguleerida teistmoodi.

Kui kaugtuld kiirgav esilatern ja lähituld kiirgav esilatern, mis mõlemad on varustatud eraldi lambiga, on ühtseks seadmeks kokku ühendatud, peab reguleerimisseade võimaldama iga optilist süsteemi eraldi nõuetekohaselt reguleerida.

6.2.2. Nimetatud nõuet ei kohaldata siiski püsivalt kokkuehitatud peegelditega esilaternakoostude suhtes. Seda tüüpi koostude suhtes kohaldatakse käesoleva eeskirja punkti 7.3 nõudeid. Kui kaugtule valgusvihu moodustamiseks kasutatakse rohkem kui ühte valgusallikat, kasutatakse maksimaalse valgustuse (Emax) määramiseks kombineeritud funktsioone.

6.3. Osad, mille abil hõõgniitlamp on kinnitatud peegeldi külge, peavad olema valmistatud nii, et hõõgniitlambi saab ka pimedas asetada ainult õigesse asendisse.

6.4. Hajutiklaasi õige paigutus optikasüsteemi suhtes peab olema ühemõtteliselt märgistatud ja hajutiklaas ei tohi töötamise ajal pöörduda.

6.5. Esilaternaid, mis on konstrueeritud nii parem- kui vasakpoolse liikluse nõuetele vastavalt, võib reguleerida konkreetsele liiklussüsteemile sobivaks kas sobivate algseadetega nende sõidukile paigaldamise ajal või kasutaja valitavate seadetega. Niisugused algseaded või kasutaja valitud seaded võivad hõlmata näiteks optilise seadme kinnitamist sõidukile kindla nurga all või lambi seadmist optilise seadme suhtes kindla nurga all. Kõigil juhtudel tohib olla ainult kaks võimalikku erinevat ja selgelt eristuvat seadeasendit, üks parempoolse ja üks vasakpoolse liikluse jaoks, ning konstruktsioon peab välistama soovimatu ümberasetuse ühelt seadelt teisele või vahepealsesse asendisse. Kui lambi jaoks on kaks erinevat seadeasendit, peavad lambi peegeldile kinnitamise detailid olema projekteeritud ja valmistatud selliselt, et kummagi seade puhul hoitaks lampi asendis sama täpsusega, nagu on nõutav vaid ühe liiklussüsteemi jaoks ettenähtud esilaternate puhul. Käesoleva punkti nõuete täitmist tuleb kontrollida visuaalse vaatlusega ja vajaduse korral katselise paigaldamisega.

6.6. Veendumaks, et kasutamisel ei muutu fotomeetrilised tööparameetrid ülemääraselt, tehakse 5. lisa nõuetele vastavad lisakatsed.

6.7. Kui esilaterna hajutiklaas on plastmaterjalist, tehakse katseid vastavalt 6. lisa nõuetele.

7. VALGUSTUSELE ESITATAVAD NÕUDED

7.1. Üldsätted

7.1.1. Esilaternad peavad olema nii valmistatud, et sobivate HS1 lampidega valgustaksid need lähitulerežiimis piisavalt ja pimestamata ning kaugtulerežiimis hästi.

7.1.2. Esilaternast saadavat valgustust kontrollitakse vertikaalekraanil, mis asetatakse esilaterna ette 25 m kaugusele, nagu on näidatud käesoleva eeskirja 4. lisas.

7.1.3. Esilaternat kontrollitakse värvitu standardse (võrdlus)lambi abil, mis on projekteeritud nimipinge 12 V jaoks. Kui esilatern on varustatud valikkollaste filtritega ( 6 ), asendatakse need filtrid geomeetriliselt identsete värvitute filtritega, mille läbipaistvustegur on vähemalt 80 %. Esilaterna kontrollimisel tuleb lambi klemmidele rakendatav pinge reguleerida selliseks, et saavutatakse järgmised näitajad.







Tarbimine vattides Valgusvoog luumenites Lähitule hõõgniit ligikaudu 35 450 Kaugtule hõõgniit ligikaudu 35 700

Esilatern loetakse vastuvõetavaks, kui see vähemalt ühe standardse (võrdlus)lambiga, mis võidakse esitada koos esilaternaga, vastab käesoleva punkti 7 nõuetele.

7.1.4. Mõõtmed, mis määravad hõõgniitide asukoha HS1-standardhõõglambi sees, on näidatud eeskirjas nr 37.

7.1.5. Standardhõõglambi kolb peab olema sellise kuju ja optilise kvaliteediga, et valguse jaotusele negatiivselt mõjuv peegeldus ja murdumine oleksid minimaalsed.

7.2. Lähituledele esitatavad nõuded

7.2.1. Lähitule valgusvihk peab moodustama piisavalt terava varju piiri, et selle abil oleks võimalik esilaternat reguleerida. Varju piir peab olema horisontaalne sirgjoon selle liiklussuuna vastaspoolel, mille jaoks esilatern on ette nähtud; teisel poolel ei tohi varju piir ulatuda kaugemale kas horisontaaljoone suhtes 45° nurga all oleva sirgjoone HV H1 ja sirgjoonest H-H 1 % kõrgemal asuva sirgjoone H1 H4 moodustatud katkendjoonest HV H1 H4 või sirgjoonest HV H3, mis paikneb 15° nurga all horisontaaljoonest kõrgemal (vt 4. lisa). Varju piir, mis ületab nii jooni HV H2 kui ka H2 H4 ja tuleneb kahe ülalkirjeldatud võimaluse kombinatsioonist, ei ole mingil juhul lubatud.

7.2.2. Esilatern tuleb joondada järgmiselt:

7.2.2.1. parempoolseks liikluseks ettenähtud esilaternate puhul on varju piir horisontaalne ekraani vasakul poolel ( 7 ) ning vasakpoolseks liikluseks ettenähtud esilaternate puhul on varju piir horisontaalne ekraani paremal poolel;

7.2.2.2. varju piiri horisontaalne osa paikneb ekraanil esilaterna fookust läbivast horisontaaltasandist 25 cm allpool (vt 4. lisa);

7.2.2.3. varju piiri „tipp” on joonel V-V. ( 8 )

7.2.3. Sellisel viisil reguleeritud esilatern vastab punktides 7.2.5–7.2.7 ja 7.3 ettenähtud nõuetele.

7.2.4. Kui nimetatud viisil reguleeritud esilatern ei vasta punktide 7.2.5–7.2.7 ja 7.3 nõuetele, võib seda teisiti reguleerida tingimusel, et valgusvihu telg ei nihku rohkem kui 1° (= 44 cm). ( 9 ) Varju piiri reguleerimise hõlbustamiseks võib esilatern olla osaliselt varjatud, mis teravdab varju piiri.

7.2.5. Lähitule valgusvihuga ekraanil saavutatav valgustus peab vastama järgmistele nõuetele:







Punkt mõõteekraanil Kohustuslik valgustus luksides Esilaternad parempoolne liiklus Esilaternad vasakpoolne liiklus Punkt B 50 L Punkt B 50 R ≤ 0,3 Punkt 75 R Punkt 75 L ≥ 6 Punkt 50 R Punkt 50 L ≥ 6 Punkt 25 L Punkt 25 R ≥ 1,5 Punkt 25 R Punkt 25 L ≥ 1,5 Mis tahes punkt III piirkonnas ≤ 0,7 Mis tahes punkt IV piirkonnas ≥ 2 Mis tahes punkt I piirkonnas ≤ 20

7.2.6. Mitte üheski I, II, III ega IV piirkonnas ei tohi esineda nähtavust halvendavaid kõrvalekaldeid külgsuunas.

7.2.7. Nii parem- kui vasakpoolse liikluse nõuete kohaseks projekteeritud esilaternad peavad optilise seadme või lambi kummagi seade puhul täitma vastava liiklussuuna jaoks eespool näidatud nõudeid.

7.3. Kaugtuledele esitatavad nõuded

7.3.1. Kaugtule poolt ekraanil tekitatava valgustuse mõõtmised tehakse sama esilaterna joondusega kui punktide 7.2.5–7.2.7 tingimuste puhul.

7.3.2. Kaugtule valgusvihuga ekraanil saavutatav valgustus peab vastama järgmistele nõuetele:

7.3.2.1. joonte H-H ja V-V lõikumispunkt (HV) peab asuma samavalgustustiheduskõvera piires, mis vastab 90 protsendile maksimaalsest valgustusest. Maksimaalne valgustus (Emax) peab olema vähemalt 32 luksi. See ei tohi olla suurem kui 240 luksi.

7.3.2.2. Alates punktist HV ei tohi valgustus piki horisontaaljoont paremal ega vasakul olla alla 16 luksi kuni kauguseni 1,125 m ning alla 4 luksi kuni kauguseni 2,25 m.

7.4. Punktides 7.2.5–7.2.7 ja punktis 7.3 nimetatud ekraani valgustatuse väärtusi mõõdetakse fotoretseptori abil, mille tegelik tajupind asub 65 mm küljepikkusega ruudu sees.

8. VÄRVILISI HAJUTIKLAASE JA FILTREID KÄSITLEVAD SÄTTED

8.1. Tüübikinnitust võib taotleda esilaternatele, mis kiirgavad värvitu lambiga kas värvitut või valikkollast valgust. Rahvusvahelise Valgustuskomisjoni (CIE) värvsuskoordinaatidena väljendatud asjaomased kolorimeetrilised näitajad on kollaste hajutiklaaside või filtrite puhul järgmised:







Valikkollane filter (varje või hajutiklaas) Piir punase suunas Piir rohelise suunas Piir valge suunas Piir spektrivärvi suunas mida võib väljendada ka järgmiselt: dominantlainepikkus 575 – 585 nm puhtusetegur 0,90 – 0,98 Läbipaistvustegur peab olema ≥ 0,78

Läbipaistvustegur määratakse kindlaks valgusallika abil, mille värvustemperatuur on 2 856 °K. ( 10 )

8.2. Filter peab olema esilaterna osa ning olema kinnitatud esilaterna külge nii, et kasutaja ei saaks seda kogemata ega tavaliste tööriistadega tahtlikult eemaldada.

9. STANDARDNE (VÕRDLUS)ESILATERN ( 11 )

Esilaternat käsitatakse standardse (võrdlus)esilaternana, kui see:

9.1. vastab eespool sätestatud tüübikinnituse saamise nõuetele;

9.2. on vähemalt 160 mm efektiivse läbimõõduga;

9.3. tekitab standardse (võrdlus)lambiga punktis 7.2.5 nimetatud eri punktides ja eri aladel valgustuse, mis moodustab:

9.3.1. kuni 90 % ülemmääradest ja

9.3.2. vähemalt 120 % punktis 7.2.5 esitatud tabelis ettenähtud alammääradest.

10. MÄRKUS VÄRVUSE KOHTA

Et käesoleva eeskirja alusel antakse tüübikinnitusi vastavalt punktile 8.1 kas värvitut või valikkollast valgust kiirgavale esilaternatüübile, ei takista kokkuleppe, millele käesolev eeskiri on lisatud, artikkel 3 kokkuleppeosalisi keelustamast nende registreeritud sõidukitel esilaternaid, mis kiirgavad värvitut või valikkollast valgust.

11. TOOTMISE VASTAVUS

Iga esilatern, mis kannab käesolevas eeskirjas nõutud tüübikinnitusmärki, peab vastama kinnitatud tüübile ning eespool esitatud fotomeetrilistele ja kolorimeetrilistele nõuetele. Nimetatud sätetele vastavust kontrollitakse kooskõlas käesoleva eeskirja 2. lisa ja 5. lisa punktiga 3 ning võimaluse korral 6. lisa punktiga 3.

12. KARISTUSED TOODANGU MITTEVASTAVUSE KORRAL

12.1. Esilaterna tüübile käesoleva eeskirja kohaselt antud kinnituse võib tühistada, kui eespool sätestatud nõuded ei ole täidetud või kui tüübikinnitusmärki kandev esilatern ei vasta kinnitatud tüübile.

12.2. Kui käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline tühistab tüübikinnituse, mille ta on eelnevalt andnud, teatab ta sellest käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud vormi abil viivitamatult teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele.

13. ESILATERNA TÜÜBI MUUTMINE JA TÜÜBIKINNITUSE LAIENDAMINE

13.1. Igast esilaterna tüübis tehtavast muudatusest teavitatakse tüübikinnituse andnud haldusasutust. Sellisel juhul võib asutus:

13.1.1. võtta seisukoha, et kõnealused muudatused ei avalda kahjulikku mõju ja et esilaterna tüüp vastab igal juhul nõuetele, või

13.1.2. nõuda katsete eest vastutavalt tehniliselt teenistuselt uut katsearuannet.

13.2. Muudatuste loetelu sisaldav kinnitus tüübikinnituse andmise või selle andmisest keeldumise kohta edastatakse käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele punktis 5.3 sätestatud korras.

13.3. Tüübikinnituse laienduse andnud pädev asutus määrab tüübikinnituse laiendusele seerianumbri ning teatab sellest teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, saates neile teatise, mille vorm vastab käesoleva eeskirja 1. lisas esitatud näidisele.

14. TOOTMISE LÕPETAMINE

Kui tüübikinnituse omanik lõpetab käesoleva eeskirja kohaselt tüübikinnituse saanud esilaterna tootmise, teatab ta sellest tüübikinnituse andnud asutusele. Asjaomase teatise saamisel teatab asutus sellest teistele käesolevat eeskirja kohaldavatele kokkuleppeosalistele, kasutades käesoleva eeskirja 1. lisa näidisele vastavat teatise vormi.

15. TÜÜBIKINNITUSKATSETE EEST VASTUTAVATE TEHNILISTE TEENISTUSTE JA HALDUSASUTUSTE NIMED JA AADRESSID

Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised edastavad ÜRO sekretariaadile tüübikinnituskatsete läbiviimise eest vastutavate tehniliste teenistuste ja/või nende haldusasutuste nimed ja aadressid, kes annavad tüübikinnitusi ja kellele tuleb saata teatis teistes riikides välja antud tüübikinnituste, nende laiendamise, nende andmisest keeldumise või nende tühistamise kohta.

16. ÜLEMINEKUSÄTTED

16.1. Kuus kuud pärast eeskirja nr 112 ametlikku jõustumiskuupäeva lõpetavad käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised käesoleva eeskirja kohaste Euroopa Majanduskomisjoni (ECE) tüübikinnituste andmise.

16.2. Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised ei tohi keelduda tüübikinnituse laiendamisest käesoleva eeskirja 01-seeria muudatuste või algversiooni kohaselt.

16.3. Käesoleva eeskirja kohased tüübikinnitused, mis on antud enne eeskirja nr 112 jõustumiskuupäeva, ja kõik tüübikinnituste laiendused, kaasa arvatud need, mis on antud käesoleva eeskirja algversiooni kohaselt, kehtivad tähtajatult.

16.4. Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised jätkavad esilaternate tüübikinnituste andmist käesoleva eeskirja 01-seeria muudatuste või algversiooni kohaselt, tingimusel et kõnealused esilaternad on ette nähtud kasutuses olevatele sõidukitele asendusseadmena paigaldamiseks.

16.5. Alates eeskirja nr 112 ametlikust jõustumiskuupäevast ei tohi ükski käesolevat eeskirja kohaldav kokkuleppeosaline keelata uuele sõidukitüübile sellise esilaterna paigaldamist, mis on saanud tüübikinnituse eeskirja nr 112 alusel.

16.6. Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised lubavad jätkuvalt paigaldada sõidukitüübile või sõidukile esilaternaid, mis on saanud tüübikinnituse käesoleva eeskirja kohaselt.

16.7. Käesolevat eeskirja kohaldavad kokkuleppeosalised lubavad jätkuvalt kasutuses olevale sõidukile paigaldada või sellisel sõidukil kasutada esilaternat, mis on saanud tüübikinnituse käesoleva eeskirja algversiooni kohaselt, tingimusel et esilatern on ette nähtud asendusseadmena paigaldamiseks.









1. LISA

TEATIS

(suurim formaat: A4 (210 × 297 mm)









2. LISA

HS1-LAMPIDEGA VARUSTATUD ESILATERNATE

TOOTMISE VASTAVUSE KONTROLL

1. Tüübikinnitusmärgiga varustatud esilaternad peavad vastama kinnitatud tüübile.

2. Mehaanilisest ja geomeetrilisest seisukohast peetakse vastavusnõudeid täidetuks, kui erinevused ei ületa vältimatuid tootmishälbeid.

3. Seeriaesilaternate vastavust fotomeetriliste tööparameetrite nõuetele ei vaidlustata ( 12 ) juhul, kui juhuslikult katsetamiseks valitud ja standardse (võrdlus)lambiga varustatud esilaterna fotomeetrilisel mõõtmisel:

3.1. ükski mõõdetud väärtus ei erine käesolevas eeskirjas ettenähtud väärtustest rohkem kui 20 % (väärtuste B 50 R või L ja III piirkonna puhul võib maksimumhälve ebasoodsas suunas olla 0,2 luksi (B 50 R või L) või 0,3 luksi (III piirkond);

3.2. või kui

3.2.1. lähitulede korral saavutatakse ettenähtud väärtused punktis HV (tolerantsiga 0,2 luksi) ja vähemalt ühes (25 meetri kaugusel oleva) mõõteekraani piirkonnas paiknevas punktis, kui nimetatud piirkond on piiratud ringjoonega, mis on tõmmatud 15 cm raadiusega ümber punktide B 50 R või L (tolerantsiga 0,1 luksi), 75 R või L, 50 R või L, 25 R või L, samuti IV piirkonna kogu selles osas, mis paikneb joonest 25 R ja 25 L maksimaalselt 22,5 cm kõrgusel;

3.2.2. ja kui HV asub kaugtule puhul samavalgustustihedusjoone 0,75 Emax piires, kehtib fotomeetrilistele väärtustele lubatud hälve 20 %.

4. Kui punktis 3 kirjeldatud katsete tulemused ei vasta nõuetele, korratakse esilaterna katseid teist standardset (võrdlus)lampi kasutades.









3. LISA

TÜÜBIKINNITUSMÄRKIDE KUJUNDUS

(vt käesoleva eeskirja punkti 5)

Joonis 1

a = 12 mm min.

Eespool kujutatud tüübikinnitusmärgiga esilatern vastab käesoleva eeskirja nõuetele ja on projekteeritud ainult parempoolse liikluse jaoks.

a = 12 mm min.

Joonis 2

Eespool kujutatud tüübikinnitusmärgiga esilatern vastab käesoleva eeskirja nõuetele ja on projekteeritud:

ainult vasakpoolse liikluse jaoks.

Joonis 3

mõlema liiklussüsteemi jaoks, kasutades optilise seadme või lambi seadete sobivat reguleerimist sõidukil.

Joonis 4

Eespool kujutatud tüübikinnitusmärgiga esilatern vastab käesoleva eeskirja nõuetele ja on konstrueeritud nii, et lähitule hõõgniitlamp ei sütti samaaegselt kaugtulega ega/või muu vastastikku ühendatud valgustusfunktsiooniga.

Märkus: Eespool kujutatud tüübikinnitusmärkidega esilaternad on saanud tüübikinnituse Madalmaades (E4) kinnitusnumbriga 002439. Tüübikinnitusnumber näitab, et tüübikinnitus on antud kooskõlas käesoleva eeskirja algversiooni nõuetega.

Tüübikinnitusnumber märgitakse ringi lähedale E-tähest kõrgemale, madalamale, vasakule või paremale. Tüübikinnitusnumbri numbrid peavad paiknema ühel pool E-tähte ja samas suunas. Rooma numbrite kasutamisest tüübikinnitusnumbrites tuleks hoiduda, et vältida segiajamist muude tähistega.

Joonis 5

Eespool kujutatud tüübikinnitusmärgiga esilatern on varustatud plastist hajutiklaasiga ning vastab käesoleva määruse nõuetele.

Esilatern on konstrueeritud nii, et lähituleniiti on võimalik sisse lülitada üheaegselt kaugtulega ja/või mõne teise konstruktiivselt kokkuehitatud valgustusfunktsiooniga.









4. LISA

MÕÕTEEKRAAN

Esilatern parempoolse liikluse jaoks ( *2 )

(mõõtmed millimeetrites)

H-H : horisontaaltasapind,) mis läbib

V-V : vertikaaltasapind,) esilaterna fookust









5. LISA

TÖÖTAVATE ESILATERNATE FOTOMEETRILISTE NÄITAJATE PÜSIVUSE KATSETAMINE

KOMPLEKTSETE ESILATERNATE KATSETAMINE

Pärast fotomeetriliste näitajate mõõtmist käesoleva eeskirja sätete kohaselt kaugtule puhul väärtusele Emax vastavas punktis ja lähitule puhul punktides HV, 50 R ja B 50 L (või vasakpoolseks liikluseks ette nähtud esilaternate puhul HV, 50 L ja B 50 R) katsetatakse töötava komplektse esilaterna fotomeetriliste näitajate püsivust. Komplektse esilaterna all mõeldakse laternat koos seda ümbritsevate korpuse osade ja lampidega, mis võivad mõjutada selle soojuse hajumist.

1. FOTOMEETRILISTE NÄITAJATE PÜSIVUSE KATSETAMINE

Katsed tehakse kuivas ja tuulevaikses kohas õhutemperatuuril 23 °C ±5 °C ning komplektsed esilaternad asetatakse alusele viisil, mis vastab esilaterna õigele paigutusele sõidukil.

1.1. Puhas esilatern

Esilaternal lastakse töötada 12 tundi, nagu kirjeldatud punktis 1.1.1, ning seda kontrollitakse vastavalt punktile 1.1.2.

1.1.1. Katsemenetlus

Esilaternal lastakse töötada ettenähtud aja jooksul järgmisel viisil:

1.1.1.1. (a) kui tüübikinnitus antakse ainult ühele valgustusfunktsioonile (lähi- või kaugtulele), lülitatakse vastav hõõgniit ettenähtud ajaks sisse ( 13 ), (b) vastastikku ühendatud kaugtulelaterna ja lähitulelaterna puhul (kahe hõõgniidiga lamp või kaks hõõgniitlampi): kui taotleja deklaratsiooni kohaselt lülitatakse esilaterna kasutamisel samaaegselt sisse vaid üks hõõgniit ( 14 ), tehakse katse vastavalt sellele tingimusele ning igal määratud funktsioonil lastakse töötada punktis 1.1 nimetatud ajavahemikust poole võrra väiksema ajavahemiku vältel; kõigil ülejäänud juhtudel rakendatakse esilaterna suhtes sätestatud ajavahemiku vältel järgmist tsüklit: 15 minutiks lülitatakse sisse lähitule hõõgniit; 5 minutiks lülitatakse sisse kõik hõõgniidid. (c) grupeeritud valgustusfunktsioonide korral lülitatakse kõik need funktsioonid samaaegselt sisse üksikfunktsioonide kohta punktis a määratletud ajavahemikuks, võttes arvesse ka punktis b osutatud vastastikku ühendatud valgustusfunktsioonide kasutamist vastavalt tootja juhistele.

1.1.1.2. Katsepinge Pinget tuleb reguleerida nii, et rakendatav võimsus oleks 90 % HS1-kategooria hõõgniitlampe käsitlevas eeskirjas (eeskiri nr 37) sätestatud maksimumvõimsusest.

1.1.2. Katsetulemused

1.1.2.1. Visuaalne kontroll

Kui esilaterna temperatuur on ühtlustunud ümbritseva keskkonna temperatuuriga, tuleb esilaterna hajutiklaasi ja välimist hajutiklaasi (kui see on olemas) puhastada puhta niiske puuvillase lapiga. Seejärel tuleb seda kontrollida visuaalselt: esilaterna hajutiklaasil ega välimisel hajutiklaasil (kui see on olemas) ei tohi olla ühtki märgatavat moonutust, deformatsiooni, mõra ega värvimuutust.

1.1.2.2. Fotomeetriline katse

Käesoleva eeskirja nõuete kohaselt tuleb fotomeetrilisi väärtusi kontrollida järgmistes punktides:

lähitule puhul: 50 R - B 50 L - HV parempoolseks liikluseks projekteeritud esilaternatel, 50 L - B 50 R - HV vasakpoolseks liikluseks projekteeritud esilaternatel;

kaugtule puhul: Punkt Emax

Esilaterna aluse võimaliku kuumusdeformatsiooni arvessevõtmiseks võib valgusvihu joondada teist korda (varju piiri asukoha muutumist käsitletakse käesoleva lisa punktis 2).

Lubatav erinevus fotomeetriliste näitajate ja enne katset mõõdetud väärtuste vahel on 10 %, mis sisaldab ka fotomeetriliste mõõtmiste lubatud viga.

1.2. Määrdunud esilatern

Pärast esilaterna katsetamist punkti 1.1 kohaselt tuleb lasta sel pärast punktis 1.2.1 ettenähtud viisil ettevalmistamist töötada ühe tunni vältel punktis 1.1.1 kirjeldatud viisil ning seejärel kontrollida seda punktis 1.1.2 ettenähtud viisil.

1.2.1. Esilaterna ettevalmistamine

1.2.1.1. Katsesegu

1.2.1.1.1. Esilaterna puhul, mille välimine hajutiklaas on klaasist,

peab esilaternale kantav vee ja saasteaine segu koosnema: 9 massiosast kvartsliivast osakese suurusega 0–100 μm, 1 massiosast taimsest söetolmust (pöök) osakese suurusega 0–100 μm, 0,2 massiosast NaCMC ( 15 ) ja sobivast kogusest destilleeritud veest elektrijuhtivusega ≤ 1 mS/m.

Segu ei tohi olla vanem kui 14 päeva.

1.2.1.1.2. Esilaterna puhul, mille välimine hajutiklaas on plastist,

peab esilaternale kantav vee ja saasteaine segu koosnema: 9 massiosast kvartsliivast osakese suurusega 0–100 μm, 1 massiosast taimsest söetolmust (pöök) osakese suurusega 0–100 μm, 0,2 massiosast NaCMC, 13 massiosast destilleeritud veest elektrijuhtivusega ≤ 1 mS/m ja 2 ±1 massiosast pindaktiivsest ainest ( 16 ).

Segu ei tohi olla vanem kui 14 päeva.

1.2.1.2. Katsesegu kandmine esilaternale

Katsesegu kantakse ühtlaselt tervele esilaterna valgust kiirgavale pinnale ja lastakse siis kuivada. Menetlust korratakse seni, kuni valgustuse väärtus on langenud 15–20 %-ni käesolevas lisas kirjeldatud tingimustes mõõdetud väärtustest igas järgmises punktis:

kaugtule-/lähitulelaterna puhul kaugtule fotomeetrilise jaotuse Emax väärtusele vastav punkt;

ainult kaugtulelaterna puhul kaugtule fotomeetrilise jaotuse Emax väärtusele vastav punkt;

ainult lähitule puhul parempoolse liikluse jaoks projekteeritud laternal 50 R ja 50 V ( 17 );

ainult lähitule puhul vasakpoolse liikluse jaoks projekteeritud laternal 50 L ja 50 V.

1.2.1.3. Mõõteseadmed

Mõõteseadmed peavad olema samaväärsed esilaterna tüübikinnituse katsetel kasutatutega. Fotomeetrilises katses kasutatakse standardhõõglampi (võrdlushõõglampi).

2. KATSE SOOJUSE MÕJUL TOIMUVA VARJU PIIRI VERTIKAALSE NIHKE MÄÄRAMISEKS

Selle katse käigus kontrollitakse, kas varju piiri vertikaalne nihe soojuse mõjul ei ületa töötava eesmise udutulelaterna puhul ettenähtud väärtust.

Esilaternaga, mida on katsetatud vastavalt punktile 1, tehakse katse nii, nagu on kirjeldatud punktis 2.1, eemaldamata esilaternat katseseadmelt ja muutmata selle asendit katseseadme suhtes.

2.1. Katse

Katse tehakse kuivas ja tuulevaikses kohas, õhutemperatuuril 23 °C ± 5 °C.

Masstoodanguna valmistatud ning vähemalt ühe tunni jooksul vanandatud hõõgniitlampi kasutades lülitatakse esilaterna lähituli sisse, esilaternat seejuures katseseadmest eemaldamata ja laterna asendit katseseadme suhtes muutmata. (Käesolevaks katseks reguleeritakse pinge vastavalt punktile 1.1.1.2.) Varju piiri horisontaalse osa asendit (joone V-V ja punkti B 50 L (parempoolne liiklus) või punkti B 50 R (vasakpoolne liiklus) läbiva vertikaaljoone vahel) kontrollitakse vastavalt 3 minutit (r3) ja 60 minutit (r60) pärast sisselülitamist.

Eespool kirjeldatud varju piiri nihkumist mõõdetakse mis tahes meetodil, mis tagab piisava täpsuse ja korratavad tulemused.

2.2. Katsetulemused

2.2.1. Milliradiaanides väljendatud tulemused loetakse lähitulelaterna puhul vastuvõetavaks, kui esilaterna kohta registreeritud absoluutväärtus

ei ületa 1,0 mrad (ΔrI ≤ 1,0 mrad).

2.2.2. Kui eespool osutatud väärtus ületab 1,0 mrad, kuid ei ületa 1,5 mrad (1,0 mrad < ΔrI ≤ 1,5 mrad), tehakse punktis 2.1 kirjeldatud viisil uus katse teise esilaternaga, mille puhul on eelnevalt kolm korda järjest rakendatud allpool kirjeldatud tsüklit, et stabiliseerida laterna mehaanilised osad alusel asendis, mis kajastab esilaterna korrektset paigutust sõidukil:

Lähitulelatern lülitatakse üheks tunniks sisse (pinge reguleeritakse vastavalt punktile 1.1.1.2.)

Latern lülitatakse 1 tunniks välja.

Esilaterna tüüp loetakse vastuvõetavaks, kui esimese näidise puhul mõõdetud absoluutväärtuse ΔrI ja teise näidise puhul mõõdetud absoluutväärtuse ΔrII aritmeetiline keskmine ei ületa 1,0 mrad

3. TOOTMISE VASTAVUS

Ühte esilaternanäidist katsetatakse vastavalt punktis 2.1 kirjeldatud menetlusele pärast seda, kui näidisele on kolm korda järjest rakendatud punktis 2.2.2 kirjeldatud tsüklit. Esilatern loetakse nõuetele vastavaks, kui Δr ei ületa 1,5 mrad.

Kui nimetatud väärtus on suurem kui 1,5 mrad, kuid ei ületa 2,0 mrad, katsetatakse teist esilaternat ning seejärel ei tohi mõlema näidise puhul registreeritud absoluutväärtuste keskmine ületada 1,5 mrad.









6. LISA

PLASTMATERJALIST HAJUTIKLAASIDEGA LATERNATELE ESITATAVAD NÕUDED – HAJUTIKLAASIDE VÕI MATERJALINÄIDISTE JA KOMPLEKTSETE LATERNATE KATSETAMINE

1. ÜLDNÕUDED

1.1. Vastavalt käesoleva eeskirja punktile 3.2.4 katsetamiseks antud näidised peavad vastama käesoleva lisa punktides 2.1–2.5 esitatud nõuetele.

1.2. Käesoleva määruse punkti 3.2.3 kohaselt katsetatavate plastist hajutiklaasidega komplektsete laternate mõlemad näidised peavad hajutiklaasi materjali suhtes vastama punktis 2.6 määratletud nõuetele.

1.3. Plastist hajutiklaaside näidistega või materjalinäidistega koos peegeldiga, millele on ette nähtud paigaldada kõnealune hajutiklaas (kui peegeldi on kasutusel), tehakse tüübikinnituse katsed käesoleva lisa 1. liite tabelis A määratletud kronoloogilises järjekorras.

1.4. Kui aga tootja suudab tõendada, et toode on juba läbinud punktidega 2.1–2.5 ettenähtud katsed või mõne muu eeskirja kohased võrdväärsed katsed, ei ole nimetatud katseid vaja korrata; kohustuslikud on ainult 1. liite tabelis B ettenähtud katsed.

2. KATSED

2.1. Vastupidavus temperatuurimuutustele

2.1.1. Katsed

Kolme uut näidist (hajutiklaasi) katsetatakse temperatuuri ja suhtelise õhuniiskuse muutumise viie tsükli jooksul vastavalt järgmisele programmile:

3 tundi temperatuuril 40 °C ± 2 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 85–95 %;

1 tund temperatuuril 23 °C ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %.

15 tundi temperatuuril – 30 °C ± 2 °C;

1 tund temperatuuril 23 °C ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %.

3 tundi temperatuuril 80 °C ± 2 °C;

1 tund temperatuuril 23 °C ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %.

Enne seda katset tuleb näidiseid hoida vähemalt neli tundi temperatuuril 23 °C ± 5 °C ja suhtelisel õhuniiskusel 60–75 %.

Märkus: näidiste ühetunnine hoidmine temperatuuril 233 °C ± 5 °C peab sisaldama termilise šoki ärahoidmiseks vajalikku ühelt temperatuurilt teisele ülemineku etappi.

2.1.2. Fotomeetrilised mõõtmised

2.1.2.1. Meetod

Enne ja pärast katset tehakse näidiste fotomeetrilised mõõtmised.

Mõõtmised tehakse standardlambiga järgmistes punktides:

lähitulelaterna või lähi- ja kaugtulelaterna lähitulega punktides B 50 L ja 50 R (vasakpoolse liikluse jaoks mõeldud laternate puhul B 50 R ja 50 L);

kaugtulelaterna või kaug- ja lähitulelaterna kaugtulega väärtusel Emax.

2.1.2.2. Tulemused

Igal näidisel enne ja pärast katset mõõdetud fotomeetriliste väärtuste erinevus ei tohi ületada 10 %, mille hulka kuulub fotomeetrilise mõõtmise lubatud hälve.

2.2. Vastupidavus atmosfäärimõjudele ja kemikaalikindlus

2.2.1. Vastupidavus atmosfäärimõjudele

Kolmele uuele näidisele (hajutiklaasile või materjalinäidisele) rakendatakse kiirgust allikast, mille energia spektraaljaotus on samasugune kui mustal kehal temperatuuril vahemikus 5 500 –6 000 K. Kiirgusallika ja näidiste vahele asetatakse sobivad filtrid, et minimeerida alla 295 nm ja üle 2 500 nm lainepikkusega kiirgust. Näidistele rakendatakse energeetilist valgust võimsusega 1 200 W/m2 ± 200 W/m2 nii pikaks ajaks, et näidiste poolt saadav valgusenergia on 4 500 MJ/m2 ± 200 MJ/m2. Katseseadises näidistega samale tasandile paigutatud mustal paneelil mõõdetud temperatuur peab olema 50 °C ± 5 °C. Ühtlase kiirguse tagamiseks peavad näidised pöörlema ümber kiirgusallika kiirusega 1–5 p/min.

Näidistele piserdatakse destilleeritud vett juhtivusega alla 1 mS/m temperatuuril 23 °C ± 5 °C vastavalt järgmisele tsüklile:

pihustamine : 5 minutit;

kuivatamine : 25 minutit.

2.2.2. Vastupidavus keemilistele mõjuritele

Pärast punktis 2.2.1 kirjeldatud katset ja punktis 2.2.3.1 kirjeldatud mõõtmist töödeldakse kolme nimetatud näidist punktis 2.2.2.2 kirjeldatud viisil punktis 2.2.2.1 määratletud seguga.

2.2.2.1. Katsesegu

Katsesegu koosneb (mahu järgi) 61,5 protsendist n-heptaanist, 12,5 protsendist tolueenist, 7,5 protsendist etüültetrakloriidist, 12,5 protsendist triklooretüleenist ja 6 protsendist ksüleenist.

2.2.2.2. Katsesegu pealekandmine

Niisutada (ISO 105 kohast) puuvillasest riidest lappi, kuni see on punktis 2.2.2.1 kirjeldatud segust märg, ja suruda see 10 sekundi jooksul 10 minutiks näidise välispinnale survega 50 N/cm2, mis vastab 14 × 14 mm suurusega katsepinnal jõule 100 N.

Nimetatud kümneminutilise ajavahemiku jooksul niisutatakse lappi seguga uuesti, nii et pealekantav vedelik oleks koostiselt jätkuvalt identne ettenähtud katseseguga.

Pealekandmise ajal on pragude tekkimise ärahoidmiseks lubatud näidisele rakendatavat survet kontrollida.

2.2.2.3. Puhastamine

Pärast katsesegu pealekandmist kuivatatakse näidiseid välisõhus ning pestakse seejärel punktis 2.3 „Vastupidavus puhastusainetele” kirjeldatud seguga temperatuuril 23 °C ± 5 °C.

Seejärel tuleb näidiseid temperatuuril 23 °C ± 5 °C hoolikalt loputada destilleeritud veega, mis ei sisalda üle 0,2 protsendi lisandeid, ja pühkida seejärel pehme lapiga.

2.2.3. Tulemused

2.2.3.1. Pärast atmosfäärimõjudele vastupidavuse katset ei tohi näidiste välispinnas olla pragusid, kriimustusi, mõrasid ega deformatsioone ja läbipaistvuse muutumise keskmine väärtus , mida on mõõdetud kolmel näidisel käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetluse kohaselt, ei tohi ületada 0,020 (Δ tm ≤ 0,020).

2.2.3.2. Pärast keemilistele mõjuritele vastupidavuse katset ei tohi näidistel olla keemiliste ainete jälgi, mis võivad põhjustada muutusi valguse hajumises, mille keskmine hälve , mida on mõõdetud kolmel näidisel käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetluse kohaselt, ei tohi ületada 0,020 (Δ dm ≤ 0,020).

2.3. Vastupidavus puhastusainetele ja süsivesinikele

2.3.1. Vastupidavus puhastusainetele

Kolme näidise (hajutiklaasi või materjalinäidise) välispinda kuumutatakse temperatuurini 50 °C ± 5 °C ja kastetakse seejärel viieks minutiks segusse, mille temperatuur on 23 °C ± 5 °C ja mis koosneb 99 osast destilleeritud veest maksimaalse lisandite sisaldusega 0,02 % ja ühest osast alküülarüülsulfonaadist.

Katse lõpul kuivatatakse näidiseid temperatuuril 50 °C ± 5 °C. Näidiste pind puhastatakse niiske lapiga.

2.3.2. Vastupidavus süsivesinikele

Seejärel hõõrutakse kolme näidise välispinda ühe minuti jooksul kergelt puuvillalapiga, mida on immutatud 70 % (mahu järgi) n-heptaanist ja 30 % tolueenist koosnevas segus, ning kuivatatakse seejärel välisõhus.

2.3.3. Tulemused

Pärast kahe nimetatud katse tegemist ei tohi läbipaistvuse muutumise keskmine väärtus

, mida on mõõdetud kolmel näidisel

käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetluse kohaselt, ei tohi ületada 0,010

(Δ tm ≤ 0,010).

2.4. Vastupidavus mehaanilisele kulumisele

2.4.1. Mehaanilise kulumise katse meetod

Kolme uue näidise (hajutiklaasi) välispinnale rakendatakse ühtset mehaanilise kulutamise katset käesoleva lisa 3. liites kirjeldatud meetodil.

2.4.2. Tulemused

Pärast nimetatud katset mõõdetakse muutusi:

läbipaistvuses :

ja valguse hajumises :

vastavalt käesoleva lisa 2. liites kirjeldatud menetlusele käesoleva eeskirja punktis 2.2.4 määratletud alal. Kolme näidise keskmine väärtus peab vastama järgmistele tingimustele:

Δ tm ≤ 0,100;

Δ dm ≤ 0,050.

2.5. Pinnete olemasolu korral: pinnete nakkekatse

2.5.1. Näidise ettevalmistamine

Hajutiklaasi pindesse lõigatakse žiletiteraga või nõelaga 20 mm × 20 mm suurune ruudustik ruutude suurusega umbes 2 mm × 2 mm. Terale või nõelale avaldatav surve peab olema piisav vähemalt pinde läbilõikamiseks.

2.5.2. Katse kirjeldus

Kasutage kleeplinti nakkejõuga 2 N / (laiuse cm) ± 20 %, mida mõõdetakse käesoleva lisa 4. liites määratud standardtingimustes. Nimetatud kleeplint, mille laius peab olema vähemalt 25 mm, surutakse vähemalt 5 minutiks vastu punktis 2.5.1 kirjeldatud viisil ettevalmistatud pinda.

Seejärel koormatakse kleeplindi otsa nii, et katsetatava pinna nakkejõule rakendub vastava pinna suhtes risti mõjuv vastujõud. Selles faasis tõmmatakse kleeplint ühtlase kiirusega 1,5 m/s ± 0,2 m/s pinnalt ära.

2.5.3. Tulemused

Ruudustikuga kaetud piirkonnas ei tohi esineda märgatavaid kahjustusi. Ruutude lõikepunktides või lõigete servades on kahjustused lubatud juhul, kui kahjustatud piirkond ei ületa 15 % ruudustikuga kaetud pindalast.

2.6. Plastist hajutiklaasiga komplektse laterna katsetamine

2.6.1. Hajutiklaasi pinna vastupidavus mehaanilisele kulumisele

2.6.1.1. Katsed

Laternanäidise nr 1 hajutiklaasiga tehakse punktis 2.4.1 kirjeldatud katse.

2.6.1.2. Tulemused

Pärast katset ei tohi laternaga tehtud käesoleva eeskirja kohaste fotomeetriliste mõõtmiste tulemused ületada punktide B 50 L ja HV jaoks ettenähtud maksimumväärtusi rohkem kui 30 % võrra ega olla rohkem kui 10 % võrra väiksemad punkti 75 R jaoks ettenähtud miinimumväärtustest (vasakpoolse liikluse jaoks mõeldud esilaternate puhul tuleb arvestada vastavalt punktidega B 50 R, HV ja 75 L).

2.6.2. Pinnete olemasolu korral: pinnete nakkekatse

Laternanäidise nr 2 hajutiklaasiga tehakse punktis 2.5 kirjeldatud katse.

3. TOODANGU NÕUETELE VASTAVUSE KONTROLLIMINE

3.1. Hajutiklaaside valmistamiseks kasutatavaid materjale arvestades peetakse seeriasse kuuluvaid laternaid käesoleva eeskirja nõuetele vastavaks, kui:

3.1.1. pärast keemilistele mõjuritele, puhastusainetele ja süsivesinikele vastupidavuse katseid ei esine näidiste välispinnal palja silmaga märgatavaid pragusid, täkkeid ega deformatsioone (vt punktid 2.2.2, 2.3.1 ja 2.3.2);

3.1.2. pärast punktis 2.6.1.1 kirjeldatud katset jäävad punktis 2.6.1.2 nimetatud mõõtepunktide fotomeetrilised väärtused käesoleva määrusega ettenähtud toodangu vastavuse piiridesse.

3.2. Kui katsetulemused ei vasta nõuetele, korratakse katseid juhuslikkuse põhimõttel valitud teise esilaternanäidisega.









1. liide

Tüübikinnituskatsete kronoloogiline järjekord







A. Plastmaterjalide katsetamine (hajutiklaasid või materjalinäidised, mis on katsetamiseks esitatud vastavalt käesoleva eeskirja punktile 3.2.4) Näidised Hajutiklaasid või materjalinäidised Hajutiklaasid Katsed 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 1.1. Fotomeetria (punkt 2.1.2.) X X X 1.1.1. Temperatuurimuutus (punkt 2.1.1.) X X X 1.1.2. Fotomeetria (punkt 2.1.2.) X X X 1.2.1. Läbipaistvuse mõõtmine X X X X X X X X X 1.2.2. Valguse hajumise mõõtmine X X X X X X 1.3. Atmosfäärimõjurid (punkt 2.2.1.) X X X 1.3.1. Läbipaistvuse mõõtmine X X X 1.4. Keemilised mõjurid (punkt 2.2.2.) X X X 1.4.1. Valguse hajumise mõõtmine X X X 1.5. Puhastusained (punkt 2.3.1.) X X X 1.6. Süsivesinikud (punkt 2.3.2.) X X X 1.6.1. Läbipaistvuse mõõtmine X X X 1.7. Kulumine (punkt 2.4.1.) X X X 1.7.1. Läbipaistvuse mõõtmine X X X 1.7.2. Valguse hajumise mõõtmine X X X 1.8. Nake (punkt 2.5.) X







B. Komplektsete laternate katsetamine (katsetamiseks esitatud vastavalt käesoleva eeskirja punktile 3.2.3). Katsed Komplektne latern Näidis nr 1. 2. 2.1. Kulumine (punkt 2.6.1.1.) X 2.2. Fotomeetria (punkt 2.6.1.2.) X 2.3. Nake (punkt 2.6.2.) X









2. liide

Läbipaistvuse ja valguse hajumise mõõtmise meetod

1. MÕÕTESEADMED (vt joonis)

Kollimaatori K valgusvihku poolhajuvusega β/2 = 17,4 × 10–4 rd piiratakse diafragmaga DT, mille ava on 6 mm ja mille vastu asetatakse näidise alus.

Konvergentne akromaatiline hajutiklaas L2, mida on korrigeeritud sfäärilise moonutuse suhtes, ühendab diafragmat DT fotomeetri anduriga R; läätse L2 diameeter peab olema selline, et see ei kataks näidise poolt hajutatavat valgust koonuse ulatuses, mille ülemine poolnurk on β/2 = 14°.

Ringdiafragma DD nurkadega α/2 = 1° ja αmax/2 = 12° asetatakse hajutiklaasi L2 kujutise fokaaltasandisse.

Diafragma läbipaistmatu keskmine osa on vajalik valgusallikast otse saabuva valguse varjamiseks. Diafragma keskmist osa peab olema võimalik valgusvihust niimoodi eemaldada, et seda saab täpselt esialgsesse asendisse tagasi panna.

Vahekaugus L2 DT ja fookuskaugus F2 ( 18 ) hajutiklaasil L2 valitakse nii, et kujutis DT katab täielikult fotomeetri anduri R.

Kui esialgselt langevat valgust väljendatakse tuhandetes ühikutes, peab iga lugemi absoluutne täpsus olema väiksem kui üks ühik.

2. MÕÕTMISED

Tehakse järgmised mõõtmised:







Lugem Näidisega Keskosaga DD Mõõdetav valgusvoog T1 ei ei Langeva valgusvoo esimene lugem T2 jah (enne katset) ei Uue materjali poolt läbilastav valgusvoog 24 °C moodustatud väljal T3 jah (pärast katset) ei Katsetatud materjali poolt läbilastav valgusvoog 24 °C moodustatud väljal T4 jah (enne katset) jah Uue materjali poolt hajutatud valgusvoog T5 jah (pärast katset) jah Katsetatud materjali poolt hajutatud valgusvoog









3. liide

Pihustuskatse meetod

1. KATSESEADE

1.1. Pihustuspüstol

Kasutatav vedeliku pihustamise püstol peab olema varustatud 1,3 mm läbimõõduga düüsiga, mis võimaldab vedeliku voolukiirust 0,24 ± 0,02 l/min töörõhul 6,0 baari – 0, + 0,5 baari.

Nimetatud kasutustingimustes moodustuva lehvikukujulise joa poolt kulutataval pinnal tekkiva mustri läbimõõt peab düüsist 380 mm ± 10 mm kaugusel olema läbimõõduga 170 mm ± 50 mm.

1.2. Katsesegu

Katsesegu koostis peab olema järgmine:

kvartsliiv, kõvadusega Mohsi skaala järgi 7, terasuurusega 0 kuni 0,2 mm, ligikaudu normaaljaotusega ning nurgateguriga 1,8 kuni 2,

vesi, karedusega mitte üle 205 g/m3, segus, mis sisaldab 25 g liiva liitri vee kohta.

2. KATSE

Laternate hajutiklaaside välispinnale lastakse üks kord või rohkem kordi toimet avaldada eespool kirjeldatud viisil moodustatud liivajoal. Juga tuleb pihustada katsetatava pinna suhtes ligikaudu risti.

Kulumist kontrollitakse ühe või mitme klaasinäidise abil, mis asetatakse võrdlusnäidisena (-näidistena) katsetatavate hajutiklaaside lähedale. Segu pihustatakse pinnale, kuni 2. liites kirjeldatud viisil mõõdetud valguse hajumise muutus näidistel vastab järgmisele väärtusele:

Kogu katsetatava pinna ühtlase kulumise kontrollimiseks võib kasutada mitut võrdlusnäidist.









4. liide

Kleeplindi nakkekatse

1. EESMÄRK

Käesolev meetod võimaldab standardtingimustes määrata kleeplindi lineaarset nakkejõudu klaasplaadi suhtes.

2. PÕHIMÕTE

Jõu mõõtmine, mis on vajalik kleeplindi klaasplaadilt 90° nurga all eemaldamiseks.

3. ETTENÄHTUD KESKKONNATINGIMUSED

Ümbritseva keskkonna temperatuur peab olema 23 °C ± 5 °C ja suhteline õhuniiskus 65 ± 5 %.

4. KATSEKEHAD

Enne katsetamist hoitakse näidiseks oleva kleeplindi rulli 24 tunni jooksul ettenähtud keskkonnatingimustel (vt punkt 3). Igast rullist katsetatakse viit 400 mm pikkust katsekeha.

Need võetakse rullist pärast kolme pealmise kihi eemaldamist.

5. KATSE KÄIK

Katse tuleb teha punktis 3 kirjeldatud keskkonnatingimustes.

Võetakse viis katsekeha, keerates linti radiaalsuunas lahti kiirusel ca 300 mm/s. Seejärel kinnitatakse katsekehad järgneva 15 sekundi jooksul järgmisel viisil.

Lint kantakse sõrmega kergelt pikisuunas hõõrudes järk-järgult klaasile, liigselt klaasplaadile surumata, nii et lindi ja klaasplaadi vahele ei jääks õhumulle.

Klaasplaadile kinnitatud lint jäetakse 10 minutiks ettenähtud keskkonnatingimustesse.

ligikaudu 25 mm pikkune katsetükk eemaldatakse plaadilt suunas, mis on katsetüki pinnaga risti,

Plaat kinnitatakse ja lindi vaba ots painutatakse 90° all tagasi. Jõudu rakendatakse nii, et lindi ja plaadi eraldusjoon on selle jõu ja plaadi suhtes risti.

Seejärel tõmmatakse linti selle eemaldamiseks kiirusega 300 ± 30 mm/s ja registreeritakse selleks vajalik jõud.

6. TULEMUSED

Saadud viis väärtust tuleb järjestada ja võtta mõõtmistulemuseks mediaan. Nimetatud väärtust väljendatakse njuutonites lindi laiuse sentimeetri kohta.