2003R1782 — ET — 15.02.2006 — 005.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

Muudetud:





Muudetud:







(*) Käesolevat akti ei ole eesti keeles avaldatud.









▼B

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 1782/2003,

29. september 2003,

millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001

SISUKORD I JAOTIS REGULEERIMISALA JA MÕISTED II JAOTIS ÜLDSÄTTED 1. peatükk Nõuetele vastavus 2. peatükk Toetuste ümbersuunamine ja finantsdistsipliin 3. peatükk Põllumajandusnõuande süsteem 4. peatükk Ühtne haldus- ja kontrollisüsteem 5. peatükk Muud üldsätted III JAOTIS ÜHTNE OTSEMAKSETE KAVA 1. peatükk Üldsätted 2. peatükk Toetussumma kehtestamine 3. peatükk Toetusõigused 1. jagu Pindalal põhinevad toetusõigused 2. jagu Eritingimustega hõlmatud toetusõigused 4. peatükk Maakasutus ühtse otsemaksete kava raames 1. jagu Maakasutus 2. jagu Toetusõigused tootmisest kõrvale jäetud maa osas 5. peatükk Piirkondlik ja osaline rakendamine 1. jagu Piirkondlik rakendamine 2. jagu Osaline rakendamine 3. jagu Valikulised väljaarvamised 4. jagu Valikuline üleminek IV JAOTIS MUUD OTSETOETUSED 1. peatükk Kõva nisu eritoetus 2. peatükk Valgurikaste taimede toetus 3. peatükk Riisi eritoetus 4. peatükk Pähklite pindalatoetus 5. peatükk Energiakultuuride toetus 6. peatükk Tärklisekartuli toetus 7. peatükk Piimatoetus ja lisamaksed 8. peatükk Põllukultuuri piirkondlik eritoetus 9. peatükk Seemnetoetus 10. peatükk Põllukultuuride pindalatoetus 11. peatükk Lamba- ja kitsetoetus 12. peatükk Veise- ja vasikaliha toetused 13. peatükk Kaunviljade toetus V JAOTIS ÜLEMINEKU- JA LÕPPSÄTTED I LISA Artiklis 1 sätestatud kriteeriumidele vastavate otsetoetuste loetelu II LISA Artikli 12 lõikes 2 osutatud siseriiklikud ülemmäärad III LISA Artiklites 3 ja 4 osutatud kohustuslikud majandamisnõuded IV LISA Artiklis 5 osutatud head põllumajandus- ja keskkonnatingimused V LISA Artiklis 26 osutatud kokkusobivad otsetoetused VI LISA Artiklis 33 osutatud ühtse otsemaksete kavaga seotud otsetoetuste loetelu VII LISA Artiklis 37 nimetatud võrdlussumma arvutamine VIII LISA Artiklis 41 osutatud siseriiklikud ülemmäärad IX LISA Artiklis 66 osutatud põllukultuuride loetelu X LISA Traditsioonilised kõva nisu tootmispiirkonnad, nagu on osutatud artiklis 74 XI LISA Artiklis 99 osutatud seemneliikide loetelu







EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 36, 37 ja artikli 299 lõiget 2, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust, ( 1 ) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, ( 2 ) võttes arvesse regioonide komitee arvamust ( 3 ) ning arvestades järgmist: (1) Ühise põllumajanduspoliitika raames erinevate sissetulekutoetusena antavate otsetoetuste jaoks tuleks sätestada ühised tingimused. (2) Otsetoetuse täielik maksmine tuleks siduda põllumajandusmaa ning põllumajandusliku tootmise ja tegevusega seotud eeskirjade järgimisega. Need eeskirjad peaksid aitama kaasa liita ühisesse turukorraldusse keskkonda, toidu ohutust, loomade tervishoidu ja heaolu ning head põllumajandus- ja keskkonnatingimust käsitlevad põhistandardid. Kui neid põhistandardeid ei järgita, peaksid liikmesriigid otsetoetuse maksmise täielikult või osaliselt tühistama, lähtudes kriteeriumidest, mis oleksid proportsionaalsed, objektiivsed ja järkjärgulised. Sellised tühistamised ei tohiks piirata ühenduse või siseriiklike õigusaktide alusel praegu sätestatud või tulevikus sätestatavate karistuste kohaldamist. (3) Põllumajandusmaa kasutusest välja langemise vältimiseks ja selle heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes säilitamise tagamiseks tuleks kehtestada standardid, mis võivad tugineda liikmesriikide õigusnormidele. Seetõttu on asjakohane kehtestada ühenduse raamistik, mille alusel liikmesriigid saaksid standardid vastu võtta, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist (maakasutus, külvikord, tootmisviisid) ja põllumajandusstruktuure. (4) Kuna püsirohumaadel on keskkonnale positiivne mõju, on asjakohane võtta vastu meetmed olemasolevate püsirohumaade säilitamise soodustamiseks, et vältida rohumaa suuremahulist muutmist haritavaks maaks. (5) Säästva põllumajanduse soodustamiseks kavandatud vahendite ja maaelu arendamiseks kavandatud vahendite vahel parema tasakaalu saavutamiseks tuleks kehtestada otsetoetuste järkjärguline vähendamine kogu ühenduses aastatel 2005–2012. Kõiki teatavast summast suuremaid otsetoetusi tuleks igal aastal teatava protsendimäära võrra vähendada. Sääste tuleks kasutada maaelu arenguga seotud meetmete rahastamiseks ning need tuleks jaotada liikmesriikide vahel vastavalt määratletavatele objektiivsetele kriteeriumidele. On siiski asjakohane sätestada, et teatav osa säästetud summadest jääks liikmesriikidesse, kus need on säästetud. Kuni 2005. aastani võivad liikmesriigid nõukogu 17. mai 1999 aasta määruse (EÜ) nr 1259/1999 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühised eeskirjad) ( 4 ) alusel toetuse ümbersuunamist käsitlevaid kehtivaid sätteid kohaldada vabatahtlikult. (6) Selle tagamiseks, et ühise põllumajanduspoliitika rahastamiseks kasutatavad summad (alamrubriik 1a) jääksid finantsperspektiividega kehtestatud iga-aastaste ülemmäärade piiridesse, on asjakohane näha ette finantsmehhanism, et otsetoetusi vajadusel kohandada. Otsetoetuse kohandamine tuleks kehtestada juhul, kui prognoosid näitavad, et alamrubriiki 1a kõnealusel eelarveaastal ületatakse, võttes arvesse 300 miljoni euro suurust tagatisvaru. (7) Võttes arvesse rukki sekkumiskokkuostu süsteemist väljajätmisest tulenevaid struktuurimuudatusi, on asjakohane näha ette teatavate rukkitootmispiirkondade jaoks üleminekumeetmed, mida osaliselt rahastatakse ümbersuunamise tõttu kogunenud summadest. (8) Selleks et aidata põllumajandustootjatel vastata kaasaegse ja kõrgekvaliteedilise põllumajanduse standarditele, on vajalik, et liikmesriigid kehtestaksid ulatusliku süsteemi, mille abil saaks anda nõu põllumajandustootjatele. Nõuandesüsteem peaks aitama tõsta põllumajandustootjate teadlikkust materjalivoogudest ja põllumajandusettevõttes töötlemisest, mis käsitlevad keskkonna, toidu ohutuse ning loomade tervishoiu ja heaoluga seotud nõudeid, ilma et see kuidagi mõjutaks tootjate kohustust ja vastutust neid standardeid täita. (9) Põllumajandusnõuande süsteemi sisseseadmise hõlbustamiseks tuleks liikmesriikide jaoks ette näha piisav ajavahemik kõnealuse süsteemi rajamiseks. Süsteemiga liitumine peaks põllumajandustootjate jaoks olema vabatahtlik ning eelis antakse nendele tootjatele, kes on otsetoetusi saanud aasta jooksul üle teatava summa. Kuna kõne all on põllumajandustootjatele pakutav nõuandeteenus, tuleks nõuandetegevuse käigus saadud teavet käsitada konfidentsiaalsena, välja arvatud ühenduse või siseriiklike õigusaktide tõsise rikkumise korral. (10) Liikmesriigid peavad vastavalt nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1258/1999 (ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta) ( 5 ) artiklile 8 võtma vajalikud meetmed veendumaks, et Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust rahastatavad toimingud toimuvad tegelikult ja nõuetekohaselt, ning et tõkestada ja käsitleda eeskirjade eiramist. (11) Haldus- ja kontrollimehhanismide tõhususe ja kasulikkuse parandamiseks tuleb kohandada nõukogu 27. novembri 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 3508/92 (millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem) ( 6 ) kehtestatud süsteemi, et see hõlmaks ühtset otsemaksete kava, kõva nisu, valgurikaste taimede, energiakultuuride, riisi, kartulitärklise, pähklite, piima, seemnete ja kaunviljade toetuskava, piirkondlikku eritoetust ning samuti nõuetele vastavust, toetuste ümbersuunamist ja põllumajandustootjate nõuandesüsteemi käsitlevate eeskirjade kohaldamise kontrolli. Tuleks sätestada võimalus liita süsteemiga hiljem ka muud otsetoetused. (12) Tõhusa kontrolli huvides ning ühe liikmesriigi piires eri makseasutustele korduvate toetusetaotluste esitamise ärahoidmiseks peaksid liikmesriigid ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga hõlmatud toetusetaotlusi esitavate põllumajandustootjate jaoks kehtestama ühtse registreerimissüsteemi. (13) Ühtse süsteemi eri osade eesmärk on tõhusam haldamine ja kontroll. Seetõttu tuleks käesoleva määrusega hõlmamata ühenduse kavade puhul lubada liikmesriikidel süsteemi kasutada tingimusel, et nende tegevus ei ole mingil viisil vastuolus asjaomaste sätetega. (14) Arvestades süsteemi keerulisust ja menetletavate abitaotluste rohkust, on oluline kasutada asjakohaseid tehnilisi vahendeid ning haldus- ja kontrollimeetodeid. Seepärast peaks igas liikmesriigis kuuluma ühtsesse süsteemi elektrooniline andmebaas, põldude identifitseerimissüsteem, põllumajandustootjate toetusetaotlused, ühtlustatud kontrollisüsteem ning ühtse otsemaksete kava puhul toetusõiguste identifitseerimis- ja registreerimissüsteem. (15) Selleks et võimaldada kogutud andmeid töödelda ja kasutada neid toetusetaotluste kontrollimiseks, tuleb luua suure võimsusega elektroonilised andmebaasid, mis võimaldavad eelkõige teha ristkontrolle. (16) Põldude kindlakstegemine on oluline osa korrektsel pindalatoetuse taotlemisel. Kogemused on näidanud, et olemasolevatel meetoditel on teatavaid puudusi. Seepärast tuleks sätestada identifitseerimissüsteemi loomine, mille koostamisel võib vajaduse korral kasutada kaugseire abi. (17) Lihtsustamise huvides tuleks liikmesriikidel lubada sätestada ühtse taotluse esitamine mitme toetuskava jaoks ning iga-aastase taotluse esitamise asendamine püsitaotlusega, mida igal aastal ainult kinnitatakse. (18) Liikmesriikidel tuleks võimaldada kasutada toetuse vähendamisel ja ümbersuunamisel vabanenud summasid nõukogu 17. mai 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 1257/1999 (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks) ( 7 ) ettenähtud maaelu arendustoetuse raames teatavate täiendavate meetmete jaoks. (19) Kuna nõuetele vastavuse kontrolli tulemusel vabanevaid summasid ei saa ette näha, ei saa neid ka kasutada maaelu arendustoetuse raames võetavate täiendavate meetmete jaoks, tuleks need kanda EAGGFi tagatisrahastu kreeditisse, välja arvatud teatav osa, mis jääb liikmesriikidele. (20) Ühenduse toetuskavadega ettenähtud toetusi peaksid riigi pädevad ametiasutused maksma toetuse saajale ettenähtud ajavahemike jooksul tervikuna, kui käesoleva määrusega ettenähtud vähendustest ei tulene teisiti. (21) Ühise põllumajanduspoliitika kohaste toetuskavadega nähakse ette otsene sissetulekutoetus eriti silmas pidades põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldava elatustaseme tagamist. Kõnealune eesmärk on lähedalt seotud maapiirkondade säilitamisega. Ühenduse fondide väära jaotamise vältimiseks ei tohiks toetust maksta nendele põllumajandustootjatele, kes on tekitanud sellise toetuse saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult. (22) Ühiseid toetuskavu tuleks vajaduse korral lühikese aja jooksul kohandada vastavalt turusuundumustele. Toetusesaajatele pole võimalik tagada, et toetuse maksmise tingimused püsivad muutumatuna, ning nad peaksid olema valmis kavade võimalikuks läbivaatamiseks turusuundumusi silmas pidades. (23) Otsetoetuste olulist mõju eelarvele silmas pidades ja nende mõju paremaks hindamise eesmärgil tuleks ühenduse kavasid pädevalt hinnata. (24) Ühenduse põllumajanduse konkurentsivõime suurendamine ning toidukvaliteedi ja keskkonnastandardite soodustamine põhjustab paratamatult põllumajandustoodete institutsionaalsete hindade languse ning ühenduse põllumajandustootjate jaoks toomiskulude kasvu. Nende eesmärkide saavutamiseks ning rohkem turule orienteeritud ja säästva põllumajanduse soodustamiseks on vaja lõpetada üleminek tootmise toetamiselt tootjate toetamisele, kehtestades iga põllumajandustootja jaoks toodanguga sidumata sissetulekutoetuse süsteemi. Toetuse lahutamine toodangust ei muuda põllumajandustootjale tegelikult makstavaid toetussummasid, vaid suurendab märkimisväärselt sissetulekutoetuse tõhusust. Seetõttu tuleks ühtse otsetoetuse saamise tingimuseks kehtestada see, et peetaks kinni keskkonna, toidu ohutuse ning loomade tervishoiu ja heaoluga seotud tingimustest ja et põllumajandusettevõttes valitseksid head põllumajandus- ja keskkonnatingimused. (25) Selline süsteem peaks ühendama põllumajandustootjale eri kavade alusel makstavad mitmed otsetoetused ühtseks otsemakseks, mis määratakse kindlaks varasemate toetusõiguste alusel võrdlusperioodi jooksul ja mida kohandatakse, et võtta arvesse Agenda 2000 raames kehtestatud meetmete täielikku rakendamist ning käesoleva määrusega toetusesummadesse tehtavaid muudatusi. (26) Kuna lihtsamast haldamisest tulenev kasu kasvab, kui süsteemiga liidetakse palju eri sektoreid, peaks kavaga esimeses etapis hõlmama kõik põllukultuuride toetusega hõlmatud tooted ning samuti kaunviljad, seemned ning veise- ja lambaliha. Pärast uuenduste täielikku rakendamist peaks kava sisaldama ka uuendatud toetusi riisi ja kõva nisu jaoks ning piimasektoris makstavaid toetusi. Ühtsesse otsemaksete kavasse tuleks lülitada ka tärklisekartuli ja kuivsööda toetused, kuid töötleva tööstuse jaoks tuleks säilitada eraldi toetused. (27) Kanepi puhul tuleks ette näha erimeetmed tagamaks, et ühtse toetuse maksmise toetuskõlblike põllukultuuride hulka ei saaks peita ebaseaduslikke põllukultuure, ohustades sellega kanepituru ühist korraldust. Seepärast tuleks ette näha, et pindalatoetusi määratakse ainult sellistele kanepisortide kasvupindadele, mille puhul on olemas kindlad tagatised uimastava toimega ainete sisalduse suhtes. Viiteid nõukogu 27. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1673/2000 (kiu tootmiseks kasvatatava lina ja kanepi turu ühise korralduse kohta) ( 8 ) ettenähtud erimeetmetele tuleks vastavalt kohandada. (28) Põllumajandustootjatele tuleks jätta vabadus valida, mis tooteid oma maal kasvatada, sealhulgas tooted, mille puhul jätkatakse toetuse maksmist toodangust sõltuvalt, suurendades niimoodi turule orienteeritust; seetõttu ei tohiks ühtse otsemakse saamise tingimuseks olla ühegi konkreetse toote tootmine. Konkurentsimoonutuste vältimiseks tuleks mõne toote kasvatamine toetuskõlblikul maal siiski välja jätta. (29) Selle summa kehtestamiseks, millele põllumajandustootjal võiks olla õigus uue kava kohaselt, on asjakohane osutada kõnealusele tootjale võrdlusperioodi jooksul makstud toetussummadele. Eriolukordade arvestamiseks tuleks kehtestada riiklik reserv. Seda reservi võib kasutada ka selleks, et hõlbustada uutel põllumajandustootjatel toetuskavas osaleda. Ühtne otsemakse tuleks kehtestada põllumajandusettevõtte kohta. (30) Kogusumma, millele põllumajandusettevõttel on õigus, tuleks jaotada osadesse (toetusõigused) ning siduda toetuskõlblike hektarite arvuga, et hõlbustada toetuse saamise õiguste üleminekut. Selleks et vältida spekulatiivseid üleminekuid, mis viivad toetusõiguste kuhjumiseni ilma vastava põllumajandusliku aluseta, tuleks toetuse andmisel näha ette seos toetusõiguste ja toetuskõlblike hektarite arvu vahel ning samuti võimalus piirata õiguste üleminekut teatava piirkonnaga. Tuleks kehtestada erisätted toetuse jaoks, mis ei ole otseselt pindalaga seotud, võttes arvesse lamba- ja kitsekasvatusele omast olukorda. (31) Selle tagamiseks, et toetuse ja õiguste kogutase ei ületaks jooksvaid eelarvepiiranguid ühenduse või siseriiklikul tasandil ning vajadusel piirkondlikul tasandil, on asjakohane näha ette siseriiklikud ülemmäärad, mis vastavad asjakohaste toetuskavade alusel toetuste maksmiseks igas liikmesriigis võrdlusperioodi jooksul ning hilisemaid kohandusi arvestades antud vahendite summale. Kui ülemmäära ületatakse, tuleks kohaldada proportsionaalseid vähendusi. (32) Selleks et säilitada pakkumist piiravate meetmete tõhusus, tuleks säilitada maa tootmisest kõrvale jätmise tingimused haritava maa osas, samal ajal tõhustades uue toetussüsteemi alusel keskkonnale tulenevat kasulikku mõju. (33) Konkreetsetes oludes paindlikult toimimiseks peaks liikmesriikidel olema võimalus määrata teatav tasakaal individuaalsete toetusõiguste ja piirkondlike või siseriiklike keskmiste vahel ning olemasolevate toetuste ja ühtse otsemakse vahel. Tuleks kehtestada konkreetne erand puu- ja köögivilju, sealhulgas toidukartulit käsitlevast viljeluskeelust, et vältida seda, et piirkondliku toetuskava rakendamise korral ei põhjustaks see tootmishäireid, minimeerides samas mõju konkurentsi moonutamisele. Konkreetse liikmesriigi põllumajandustingimuste arvessevõtmiseks tuleks kõnealusele liikmesriigile sätestada võimalus taotleda ühtse otsemaksete kava rakendamiseks üleminekuaega, tagades siiski ühtse otsemaksete kava jaoks kinnitatud eelarve ülemmääradest kinnipidamise. Ühenduse rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks ja juhul, kui üleminekuajal esineb tõsist konkurentsi moonutamist, peaks komisjon võtma vajalikud meetmed selliste olukordade lahendamiseks. (34) Valikuliste või üleminekumeetmete puhul on põllumajandustootjate õiguspäraste ootuste kaitseks asjakohane kehtestada kuupäev, milleks liikmesriik peab võtma vastu otsuse ühtse otsemaksete kava kohaldamise kohta. Praeguse korra jätkumise tagamiseks tuleks toetusõiguste saamiseks kehtestada teatavad tingimused, jättes komisjonile volitused sätestada rakenduseeskirjad. (35) Selleks et säilitada kõva nisu tootmise osatähtsus selle traditsioonilistel tootmisaladel, tõhustades samas toetuse maksmist teatavatele minimaalsetele kvaliteedinõuetele vastava kõva nisu jaoks, tuleks üleminekuajal vähendada praegu tavapärastel tootmisaladel kõva nisu eest antavat eritoetust ja kaotada määratletud aladel antav eritoetus. Toetust tuleks maksta ainult sellise kõva nisu kasvatamise eest, mis sobib manna ja pastatoodete valmistamiseks. (36) Valgurikaste taimede osatähtsuse suurendamiseks ja selliste põllukultuuride tootmise ergutamiseks tuleks kõnealuseid põllukultuure kasvatavate põllumajandustootjate jaoks näha ette lisatoetus. Uue kava nõuetekohase kohaldamise tagamiseks tuleks toetusõiguste jaoks kehtestada teatavad tingimused. Tuleks sätestada tagatud maksimumpindala ning selle ületamise korral kohaldatavad proportsionaalsed vähendused. (37) Riisitootmise osatähtsuse säilitamiseks tavapärastel tootmisaladel tuleks riisitootjate jaoks näha ette eritoetus. Uue kava nõuetekohase kohaldamise tagamiseks tuleks toetusõiguste jaoks kehtestada teatavad tingimused. Tuleks kehtestada siseriiklikud baaskülvipinnad ning nende ületamise korral kohaldatavad vähendused. (38) Tuleks kehtestada uus toetuskord pähklite jaoks, et hoida ära pähklitootmise kadumine tavapärastel kasvualadel ja sellest tulenevad negatiivsed keskkonda ja maaelu mõjutavad ning sotsiaalsed ja majanduslikud tagajärjed. Uue korra nõuetekohase kohaldamise tagamiseks tuleks toetusõiguste jaoks kehtestada teatavad tingimused, sealhulgas minimaalne puude tihedus ja maatüki suurus. Eritingimuste täitmiseks peaks liikmesriikidel olema õigus määrata lisatoetust. (39) Eelarve ületamise vältimiseks tuleks näha ette tagatud maksimumpindala ning selle ületamise korral asjaomastes liikmesriikides kohaldatavad proportsionaalsed vähendused. Kogu ühenduses tasakaalustatud kohaldamise tagamiseks tuleks see pindala jaotada proportsionaalselt liikmesriikide pähklitootmispindaladega. Liikmesriigid peaksid vastutama pindalade jaotamise eest oma territooriumil. Arengukavaga hõlmatud pindalade jaoks ei tohiks kuni kava lõpuleviimiseni uue kava alusel toetust anda. (40) Arengukavadest tuleneva kasu ärakasutamiseks pakkumise ümberjaotamisel võib liikmesriik sätestada, et ühenduse ja siseriikliku toetuse saamiseks peab toetuse saaja kuuluma tootjaorganisatsiooni. Häirete vältimiseks tuleb tagada sujuv üleminek uuele kavale. (41) Energiakultuuride toetus sisaldab võimalust kasvatada tehnilisi kultuure tootmisest kõrvale jäetud maal. Suurima osa tootmisest kõrvale jäetud maal mittetoidukauba tootmisest moodustavad energeetilised põllukultuurid. Energeetiliste põllukultuuride jaoks tuleks kehtestada eritoetus, mille eesmärk on suurendada süsinikdioksiidi asendamist. Tuleks sätestada tagatud maksimumpindala ning selle ületamise korral kohaldatavad proportsionaalsed vähendused. Pärast ettenähtud aega tuleks kord üle vaadata, võttes arvesse ühenduse biokütuseid käsitleva algatuse rakendamist. (42) Tärklisetootmise säilitamiseks traditsioonilistes tootmispiirkondades ja kartuli osatähtsuse tunnustamiseks põllumajanduslikus tsüklis tuleks kartulitärklise tootjate jaoks kehtestada toetus. Niivõrd kui toetusesüsteem tärklisekar- tuli tootjate jaoks muutub ühtse otsemaksete kava osaks, tuleks muuta nõukogu 27. juuli 1994. aasta määrust (EÜ) nr 1868/94, millega kehtestatakse kartulitärklise tootmise kvoodisüsteem. ( 9 ) (43) Põllukultuuride ning veise- ja lambaliha kaasamisega laiendatakse ühtset otsemaksete kava ääremaadel ja Egeuse mere saartel makstavatele toetustele, et saavutada edasine lihtsustamine ja et vältida kõnealustes piirkondades väikese arvu põllumajandustootjate jaoks eraldi õigusliku ja haldusliku raamistiku säilitamist. Nendes ühenduse piirkondades teatavat laadi tootmise osatähtsuse säilitamiseks tuleks sätestada, et liikmesriigid võivad otsustada, et neil ei ole vaja kõnealuseid toetusi ühtse otsemaksete kavaga hõlmata. Sama võimalust tuleks kasutada lisatoetuste puhul teatavates Rootsi ja Soome piirkondades ning seemnetoetuse puhul. Sellistel juhtudel tuleb praeguse korra jätkumise tagamiseks kehtestada toetusõiguste jaoks teatavad tingimused, jättes komisjonile volitused sätestada rakenduseeskirjad. (44) Selleks et hõlbustada üleminekut praeguselt põllukultuuride ja loomakasvatuse toetuste korralt uuele ühtsele otsemaksete kavale, on asjakohane näha ette kõnealustes sektorites praeguste otsetoetuste kohandamine. (45) Põllumajanduslik tegevus Assooridel sõltub suures osas piimatootmisest. Seetõttu on asjakohane uuendada ja laiendada 28. juuni 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1453/2001 (millega kehtestatakse Assooride ja Madeira jaoks teatavate põllumajandussaaduste ja -toodete suhtes erimeetmed) ( 10 ) artiklis 23 sätestatud meetmeid ning kehtestada kuueks turustusaastaks alates turustusaastast 1999/2000 erand piima ja piimatoodete ühist turukorraldust käsitlevatest sätetest seoses tootmise piiramisega, et võtta arvesse arengutaset ja kohalikke tootmistingimusi. Kõnealuse meetme kohaldamisajal peaks see meede võimaldama jätkata ümberkorraldusi Assooridel, põhjustamata seejuures häireid piimaturul ja mõjutamata oluliselt piimakvoodi ületamise tasu nõuetekohast toimimist Portugali või ühenduse tasandil. (46) Ühtse otsemakse kohaldamine tähendab tegelikult, et määrusega (EÜ) nr 1017/94 ( 11 ) sätestatud programm Portugalis põllukultuuride kasvatamiseks kasutatava maa ümberkorraldamiseks ekstensiivseks loomakasvatuseks ei ole enam põhjendatud. Seetõttu tuleks määrus (EÜ) nr 1017/94 tunnistada kehtetuks alates ühtse otsemaksete kava jõustumisest. (47) Eespool nimetatud muudatuste ja uute sätete tulemusel tuleks tunnistada kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3508/92, nõukogu 30. juuli 1996. aasta määrus (EÜ) nr 1577/96, millega kehtestatakse erimeede teatavate kaunviljade suhtes, ( 12 ) ja nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1251/1999, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjate toetussüsteem. ( 13 ) Samuti tuleks tunnistada kehtetuks määrus (EÜ) nr 1259/1999, välja arvatud mõned sätted, millega nähakse ette ajutine ja valikuline erikord. (48) Nõukogu 26. oktoobri 1971. aasta määruses (EMÜ) nr 2358/71 (seemneturu ühise korralduse kohta), ( 14 ) nõukogu 19. juuli 1993. aasta määruses (EÜ) nr 2019/93 (väiksematel Egeuse mere saartel teatavate põllumajandussaaduste suhtes kohaldatavate erimeetmete kohta), ( 15 ) nõukogu 17. mai 1999. aasta määruses (EÜ) nr 1254/1999 (veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta), ( 16 ) nõukogu 28. juuni 2001. aasta määruses (EÜ) nr 1452/2001 (millega kehtestatakse Prantsuse ülemeredepartemangude jaoks erimeetmed seoses teatavate põllumajandussaaduste ja -toodetega), ( 17 ) nõukogu 28. juuni 2001. aasta määruses (EÜ) nr 1454/2001 (millega kehtestatakse Kanaari saarte jaoks erimeetmed seoses teatavate põllumajandussaaduste ja -toodetega) ( 18 ) ning nõukogu 19. detsembri 2001. aasta määruses (EÜ) nr 2529/2001 (lamba- ja kitselihaturu ühise korralduse kohta) ( 19 ) sätestatud otsetoetusi käsitlevad erisätted on oma tähtsuse kaotanud ja need tuleb kehtetuks tunnistada. (49) Käesoleva määruse jõustumise ajal koosneb ühendus 15 liikmesriigist. Võttes arvesse asjaolu, et vastavalt 2003. aasta ühinemislepingule liituvad 1. mail 2004 uued liikmesriigid, tuleks käesolevat määrust ühinemiskuupäevaks kohandada kõnealuses lepingus ettenähtud korras, et teha see uutes liikmesriikides kohaldatavaks. (50) Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlus, ( 20 ) ning arvestades järgmist: ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:







I JAOTIS

REGULEERIMISMISALA JA MÕISTED

Artikkel 1

Reguleerimisala

Käesoleva määrusega kehtestatakse:

— ühiseeskirjad ühise põllumajanduspoliitika raames sissetulekutoetusena makstavate otsetoetuste jaoks, mida rahastatakse Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust, välja arvatud määrusega (EÜ) nr 1257/1999 ettenähtud toetused;

— põllumajandustootjate sissetulekutoetus (edaspidi “ühtne otsemaksete kava”);

▼

— a transitional simplified income support for farmers in the new Member States (hereinafter referred to as the single area payment scheme;

▼M4

— toetuskavad talupidajatele, kes toodavad kõva nisu, valgukultuure, riisi, pähkleid, energeetilisi põllukultuure, tärklisekartulit, piima, seemet, viljeldavaid põllukultuure, lamba- ja kitseliha, looma- ja vasikaliha, kaunvilju, puuvilla, tubakat, humalat ja säilitavad oliivisalusid.

▼B

Artikkel 2

Mõisted

Käesoleva määruse kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) põllumajandustootja – füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale ja rühma liikmetele on siseriikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, nagu on osutatud asutamiselepingu artiklis 299, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega,

b) põllumajandusettevõte – kõik põllumajandustootja poolt juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused,

c) põllumajanduslik tegevus – põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artikliga 5,

d) otsetoetus – sissetulekutoetuse kava alusel otse põllumajandustootjatele antavad I lisas loetletud toetused,

e) toetused asjaomasel kalendriaastal või toetused võrdlusperioodil – asjaomase aasta/asjaomaste aastate puhul antud või antavad toetused, sealhulgas kõik toetused muudeks ajavahemikeks, mis algavad kõnealusel aastal/kõnealustel aastatel,

f) põllumajandustooted – asutamislepingu I lisas loetletud tooted, sealhulgas puuvill, kuid välja arvatud kalatooted,

▼

g) “new Member States” - means the Czech Republic, Estonia, Cyprus, Latvia, Lithuania, Hungary, Malta, Poland, Slovenia and Slovakia.

▼B







II JAOTIS

ÜLDSÄTTED







1. PEATÜKK

NÕUETELE VASTAVUS

Artikkel 3

Põhinõuded

1. Põllumajandustootja, kellele makstakse otsemakset, täidab III lisas osutatud kohustuslikke majandamisnõudeid kõnealuses lisas kehtestatud ajakava kohaselt ning artikli 5 alusel kehtestatud häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi.

2. Pädev riigiasutus varustab põllumajandustootja loeteluga kohustuslike majandamisnõuete ning heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste kohta, mida tuleb järgida.

Artikkel 4

Kohustuslikud majandamisnõuded

1. III lisas osutatud kohustuslikud majandamisnõuded kehtestatakse ühenduse õigusaktidega järgmistes valdkondades:

— inimeste ja loomade tervishoid ja taimetervis,

— keskkond,

— loomade heaolu.

2. III lisas osutatud õigusakte kohaldatakse käesoleva määruse raames koos neisse tehtavate täiendustega ning direktiivide osas liikmesriikide poolt rakendatutena.

Artikkel 5

Head põllumajandus- ja keskkonnatingimused

1. Liikmesriigi tagavad, et kogu põllumajandusmaa ning eelkõige põllumajandusmaa, mida enam ei kasutata tootmise eesmärgil oleks heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes. Liikmesriigid määratlevad heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõuded IV lisas sätestatud raamistiku alusel, siseriiklikul või regionaalsel tasandil, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist, maakasutust, külvikorda, tootmisviise ja põllumajandusstruktuure. See ei tohiks piirata seoses nõukogu määrusega (EÜ) nr 1257/1999 kohaldatavaid häid põllumajandustavasid käsitlevaid standardeid ega heade põllumajandustavade piirtaset ületavate põllumajanduse keskkonnameetmete kohaldamist.

2. Liikmesriigid tagavad, et maad, mis olid 2003. aasta pindalatoetuste taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval püsikarjamaa all, sellena ka säilitataks. ►M3 Uued liikmesriigid tagavad, et maa, mis oli 1. mail 2004 püsikarjamaa, jääb edasi püsikarjamaaks. ◄

Siiski võib liikmesriik nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel kehtestada esimesest lõikest erandi, tingimusel et ta võtab kasutusele meetmed oma püsikarjamaa all oleva kogupindala olulise vähenemise vältimiseks.

Esimest lõiku ei kohaldata metsastamiseks ettenähtud püsikarjamaa all olevate maade suhtes, tingimusel et selline metsastamine vastab keskkonnakaitsenõuetele; siia ei loeta jõulupuuistandusi ega lühikese raieringiga kiirekasvulisi puuliike.

Artikkel 6

Toetuse vähendamine või tühistamine

1. Kui konkreetsele põllumajandustootjale omistatava tegevuse või tegevusetuse tulemusel on rikutud kohustuslikke majandamisnõudeid või häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi, vähendatakse sellel kalendriaastal makstavate otsetoetuste kogusummat, mil tingimusi ei täidetud, või tühistatakse see summa vastavalt artiklis 7 sätestatud üksikasjalikele eeskirjadele, pärast artiklite 10 ja 11 kohaldamist.

2. Lõikes 1 osutatud vähendamisi või tühistamisi kohaldatakse üksnes siis, kui rikkumine on seotud:

a) põllumajandusliku tegevusega, või

b) põllumajandusettevõtte põllumajandusmaaga, sealhulgas tootmisest kõrvale jäetud maaga.

Artikkel 7

Vähendamise või tühistamise üksikasjalikud eeskirjad

1. Artiklis 6 osutatud vähendamiste ja tühistamiste üksikasjalikud eeskirjad sätestatakse artikli 144 lõikes 2 osutatud korras. Sellega seoses võetakse arvesse tuvastatud rikkumiste tõsidust, ulatust, püsivust ja korduvust ning käesoleva artikli lõigetes 2, 3 ja 4 sätestatud kriteeriume.

2. Hooletuse puhul ei ole vähendamine suurem kui 5 % ja korduva rikkumise puhul 15 %.

3. Tahtliku rikkumise korral ei tohi see vähendusprotsent olla alla 20 ning ülemmääraks võib olla ühe või mitme toetuskava reguleerimisalast väljaarvamine ning selliseid tagajärgi võib kohaldada ühe või mitme kalendriaasta jooksul.

4. Mingil juhul ei ole vähendamiste või tühistamiste kogusumma ühel kalendriaastal suurem kui artikli 6 lõikes 1 osutatud kogusumma.

Artikkel 8

Ülevaatamine

Komisjon esitab hiljemalt 31. detsembriks 2007 nõuetele vastavuse süsteemi kohaldamise aruande, millele vajaduse korral lisatakse asjakohased ettepanekud eelkõige III lisas kehtestatud kohustuslike majandamisnõuete loetelu muutmiseks.

Artikkel 9

Nõuetele vastavuse kohaldamisest tulenevad summad

Käesoleva peatüki kohaldamisest tulenevad summad kantakse EAGGFi tagatisrahastu kreeditisse. Liikmesriik võib jätta 25 % nendest summadest endale.







2. PEATÜKK

TOETUSTE ÜMBERSUUNAMINE JA FINANTSDISTSIPLIIN

Artikkel 10

Toetuste ümbersuunamine

1. Kõiki otsetoetuste summasid, mis makstakse põllumajandustootjale konkreetsel aastal konkreetses liikmesriigis, vähendatakse kuni 2012. aastani igal aastal järgmise protsendimäära võrra:

— 2005: 3 %,

— 2006: 4 %,

— 2007: 5 %,

— 2008: 5 %,

— 2009: 5 %,

— 2010: 5 %,

— 2011: 5 %,

— 2012: 5 %.

2. Lõikes 1 ettenähtud vähendamiste kohaldamisest pärast II lisas osutatud kogusummadest mahaarvamist saadud summasid võib kasutada täiendava ühenduse toetusena EAGGFi tagatisrahastust vastavalt määrusele (EÜ) nr 1257/1999 rahastatavate maaelu arenguprogrammide raames võetavate meetmete jaoks.

3. Ühele protsendipunktile vastav summa eraldatakse sellele liikmesriigile, kus vastavad summad on tekkinud. Ülejäänud summad jaotatakse asjaomastele liikmesriikidele artikli 144 lõikes 2 osutatud korras järgmiste kriteeriumide alusel:

— põllumajandusmaa,

— põllumajanduslik tööhõive,

— sisemajanduse kogutoodang (SKT) elaniku kohta ostujõu pariteedi järgi.

Iga liikmesriik saab siiski 80 % kogusummadest, mis toetuste ümbersuunamise tulemusel on kõnealuses liikmesriigis tekkinud.

4. Kui mõnes liikmesriigis on rukki osakaal kogu teraviljatoodangust suurem kui 5 % aastate 2000–2002 keskmisest ja kui selles liikmesriigis toodetud rukis moodustab samas ajavahemikus üle 50 % kogu ühenduse rukkitoodangust, jaotatakse erandina lõike 3 teisest lõigust kuni 2003. aastani vähemalt 90 % summadest, mis tulenesid asjaomases liikmesriigis toetuste ümbersuunamisest, ümber kõnealusele liikmesriigile.

Sellisel juhul kasutatakse vähemalt 10 % asjaomasele liikmesriigile jaotatud summast käesoleva artikli lõikes 2 osutatud meetmete kohaldamiseks rukkitootmispiirkondades, ilma et see piiraks artikliga 69 ettenähtud võimaluse kasutamist.

Käesoleva lõike kohaldamisel tähendab teravili IX lisas osutatud teravilju.

5. Lõiget 1 ei kohaldata otsetoetuste suhtes, mis antakse põllumajandustootjatele Prantsuse ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral, Kanaari saartel ja Egeuse mere saartel.

Artikkel 11

Finantsdistsipliin

▼M4

1. Tagamaks, et ühise põllumajanduspoliitika rahastamiseks praegu alamrubriigis 1a (turumeetmed ja otsetoetused) sisalduvad summad ei ületaks iga-aastaseid ülemmäärasid, mis kehtestati nõukogus 18. novembril 2002. aastal kokkutulnud liikmesriikide valitsuste esindajate otsusega Brüsselis 24. ja 25. oktoobril 2002. aastal kokkutulnud Euroopa Ülemkogu lõppjärelduste kohta, kehtestatakse alates 2007. aasta eelarvest otsetoetuste kohandamine, kui meetmete rahastamise prognoosid antud eelarveaastaks alamrubriigi 1a alusel, mida on suurendatud artikli 143 punkti d ja artikli 143 punkti e summade võrra ning enne artikli 10 lõikes 2 sätestatud muutmise rakendamist, viitavad eespool nimetatud iga-aastase ülemmäära ületamisele, võttes ka arvesse sellest ülemmäärast allapoole jäävat 300 miljoni euro suurust piirmäära. See ei mõjuta aastateks 2007–2013 ettenähtud finantsperspektiive.

▼B

2. Nõukogu kehtestab komisjoni ettepanekul, mis esitatakse hiljemalt selle kalendriaasta 31. märtsiks, mille suhtes lõikes 1 osutatud kohandusi kohaldatakse, kõnealused kohandused selle aasta 30. juuniks, mille suhtes kohandusi kohaldatakse.

Artikkel 12

Täiendav toetussumma

1. Käesoleva määruse alusel otsemakset saavatele põllumajandustootjatele antakse täiendav toetussumma.

Täiendav toetussumma on võrdne summaga, mis saadakse artiklis 10 sätestatud kalendriaasta vähendusprotsendi kohaldamisel otsetoetuste esimese 5 000 euro või väiksema summa suhtes.

2. Täiendavad toetuste kogusummad, mida võib liikmesriigis igal kalendriaastal anda, ei tohi ületada II lisas sätestatud ülemmäärasid. Vajadusel võivad liikmesriigid kohaldada täiendavate toetussummade suhtes lineaarset kohandusprotsenti, et pidada kinni II lisas sätestatud ülemmääradest.

3. Täiendava toetussumma suhtes ei kohaldata artiklis 10 osutatud vähendamisi.

4. Komisjon vaatab alates 2007. aasta eelarvest artikli 144 lõikes 2 sätestatud korras üle II lisas sätestatud ülemmäärad, et võtta arvesse põllumajandusettevõtete struktuurimuudatusi.

▼M3

5. Lõigus 2 osutatud ülemmäärad uutele liikmesriikidele määrab kindlaks komisjon vastavalt artikli 144 lõikes 2 osutatud menetlusele.

Artikkel 12a

Taotlemine uutele liikmesriikidele

1. Artikleid 10 ja 12 ei kohaldata uutele liikmesriikide suhtes kuni selle kalendriaasta alguseni, millel uutele liikmesriikidele kohaldatav otsetoetuste tase on sel hetkel vähemalt võrdne 30. aprillil 2004 ühendusse kuulunud riikides kehtivaga.

2. Seoses artiklis 143a sätestatud juurdekasvukava kohaldamisega kõigile otsetoetustele uutes liikmesriikides ei kohaldata artiklit 11 uutele liikmesriikidele kuni selle kalendriaasta alguseni, millel uute liikmesriikide suhtes kohaldatav otsetoetuste tase on sel hetkel vähemalt võrdne 30. aprillil 2004 ühendusse kuulunud riikides kehtivaga.

▼B







3. PEATÜKK

PÕLLUMAJANDUSNÕUANDE SÜSTEEM

Artikkel 13

Põllumajandusnõuande süsteem

1. Liikmesriigid kehtestavad 1. jaanuariks 2007 süsteemi, mille alusel hakatakse põllumajandustootjaid nõustama põllumajandusmaaga ja ettevõtte juhtimisega seotud küsimustes (edaspidi “põllumajandusnõuande süsteem”) ja mida korraldab üks või rohkem määratud riigiasutust või eraasutust.

2. Nõuandetegevus hõlmab vähemalt 1. peatükis osutatud kohustuslikke majandamisnõudeid ning häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi.

Artikkel 14

Tingimused

1. Põllumajandustootjate osalemine põllumajandusenõuande süsteemis on vabatahtlik.

2. Liikmesriigid annavad eelisseisundi põllumajandustootjatele, kes saavad rohkem kui 15 000 eurot otsetoetusi aastas.

Artikkel 15

Heakskiidetud eraõiguslike asutuste ja määratud riigiasutuste kohustused

Ilma et see piiraks selliste siseriiklike õigusaktide kohaldamist, mis käsitlevad üldsuse juurdepääsu dokumentidele, tagavad liikmesriigid, et artiklis 13 osutatud eraõiguslikud asutused ja määratud riigiasutused ei avalikusta isikustatud teavet ega andmeid, mille nad on saanud oma nõuandetegevuse käigus, muudele isikutele kui asjaomase põllumajandusettevõtte juhtimise eest vastutavale põllumajandustootjale, välja arvatud juhul, kui nõuandetegevuse käigus on avastatud eiramisi või rikkumisi, mille puhul lasub ühenduse või siseriiklike õigusaktidega sätestatud kohustus teavitada ametivõime, eelkõige kriminaalkuritegude puhul.

Artikkel 16

Ülevaatamine

Komisjon esitab hiljemalt 31. detsembriks 2010 põllumajandusnõuande süsteemi kohta aruande, millele vajadusel lisatakse asjakohased ettepanekud süsteemi kohustuslikuks muutmise kohta.







4. PEATÜKK

ÜHTNE HALDUS- JA KONTROLLISÜSTEEM

Artikkel 17

Reguleerimisala

Iga liikmesriik loob ühtse haldus- ja kontrollsüsteemi, edaspidi “ühtne süsteem”.

Ühtset süsteemi kohaldatakse käesoleva määruse III ja IV jaotise ning määruse (EÜ) nr 1259/1999 artikli 2a alusel kehtestatud toetuskavade suhtes.

Vajalikus ulatuses kohaldatakse seda samuti 1., 2. ja 3. peatükis sätestatud haldamise ja kontrolli suhtes.

Artikkel 18

Ühtse süsteemi osad

1. Ühtne süsteem koosneb järgmistest osadest:

a) elektrooniline andmebaas,

b) põldude identifitseerimissüsteem,

c) artiklis 21 osutatud toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem,

d) toetusetaotlused,

e) ühtne kontrollisüsteem,

f) ühtne süsteem toetusetaotluse esitanud põllumajandustootja isikuandmete registreerimiseks.

▼M2

2. Kui kohaldatakse artikleid 67, 68, 69, 70 ja 71, peab ühtne haldus- ja kontrollsüsteem sisaldama loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteemi, mis on loodud ühelt poolt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1760/2000, ( 21 ) millega kehtestatakse veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteem ning mis käsitleb veiseliha ja veiselihatoodete märgistamist, ja teiselt poolt nõukogu 17. detsembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 21/2004, ( 22 ) millega kehtestatakse lammaste ja kitsede identifitseerimise ja registreerimise süsteem.

▼B

Artikkel 19

Elektrooniline andmebaas

1. Elektroonilises andmebaasis registreeritakse iga põllumajandusettevõtte kohta toetusetaotluses esitatud andmed.

▼M4

See andmebaas peab võimaldama liikmesriigi pädeval asutusel otse ja viivitamata kätte saada andmed iga kalendri- ja/või turustusaasta kohta alates 2000. aastast ja IV jaotise 10b peatüki alusel antava toetuse puhul alates 1. maist 1998.

▼B

2. Liikmesriigid võivad luua detsentraliseeritud andmebaase, kui need andmebaasid ning andmete registreerimist ja nende kättesaamist käsitlev halduskord on kogu liikmesriigi territooriumil ühesugune ja kui need omavahel ühilduvad nii, et nende ristkasutamine on võimalik.

▼M4

Artikkel 20

Põllumajanduslike maatükkide identifitseerimissüsteem

1. Põllumajanduslike maatükkide identifitseerimissüsteem kehtestatakse kaartide, maakatastridokumentide või muude kartograafiliste alusmaterjalide põhjal. Kasutatakse arvutipõhise geograafilise informatsiooni süsteemi meetodeid, sealhulgas eelistatavalt õhust või satelliidilt tehtud ortofotosid, mille ühtne standard tagab täpsuse, mis on vähemalt samaväärne mõõtkavas 1: 10 000 oleva kaardiga.

2. See identifitseerimissüsteem hõlmab, kui see on asjakohane, oliiviviljeluse geograafilise informatsiooni süsteemi, mis koosneb elektroonilisest tähtnumbrilisest andmebaasist ning elektroonilisest graafilisest viitandmebaasist oliivipuude ja asjaomaste alade kohta.

▼B

Artikkel 21

Toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem

1. Luuakse toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem, mille abil on toetusõigusi võimalik kontrollida ja teha ristkontrolli toetusetaotlustega ja põldude identifitseerimissüsteemiga.

2. See süsteem võimaldab liikmesriigi pädeval asutusel otse ja viivitamata kätte saada vähemalt kolme järjestikuse kalendri- ja/või turustusaasta andmed.

Artikkel 22

Toetusetaotlused

1. Põllumajandustootja esitab igal aastal ühtse otsemaksega hõlmatavate otsetoetuste taotluse, märkides taotluses vajadusel:

— kõik ettevõtte põllud,

▼M4

— oliivipuude arv ja nende paiknemine maatükil,

▼B

— toetusõiguste arv ja summa,

— mis tahes muu käesoleva määrusega või asjaomaste liikmesriikide poolt ettenähtud teave.

▼M4

2. Liikmesriik võib otsustada, et abitaotluses tuleb märkida üksnes muutused, mis on toimunud võrreldes eelmisel aastal esitatud toetusetaotlusega. Liikmesriigid jaotavad eelmisel aastal kindlaksmääratud pindaladel põhinevad valmistrükitud vormid ning graafilise materjali, märkides kõnealuste alade asukoha, ja kui see on asjakohane, oliivipuude paiknemise.

▼B

3. Liikmesriik võib otsustada, et ühtse toetuse taotlus hõlmab mitut või kõiki I lisas loetletud toetuskavasid või muid toetuskavasid.

Artikkel 23

Toetuskõlblikkuse kontroll

1. Liikmesriigid viivad läbi toetusetaotluste halduskontrolli, mis hõlmab toetuse maksmise toetuskõlbliku pindala ning vastavate toetusõiguste kontrolli.

2. Halduskontrolle täiendatakse kohapeal tehtavate kontrollide süsteemiga, et kontrollida toetuste saamise õigust. Selleks koostavad liikmesriigid põllumajandusettevõtete kontrollikava.

Liikmesriigid võivad kasutada põldude kohapealsete kontrollide tegemiseks kaugseire tehnikaid.

3. Iga liikmesriik määrab käesolevas peatükis ettenähtud kontrollimiste koordineerimise eest vastutava asutuse.

Kui liikmesriik näeb ette mõne käesoleva peatüki alusel tehtava töö osa delegeerimise spetsialiseeritud asutustele või äriühingutele, jääb kontroll ja vastutus kõnealuse töö üle määratud asutusele.

Artikkel 24

Vähendamised ja tühistamised

1. Kui leitakse, et põllumajandustootja ei vasta käesolevas määruses või määruse (EÜ) nr 1259/1999 artiklis 2a ettenähtud toetuse maksmise tingimustele, vähendatakse antud või antavat toetust või selle osa, mille puhul on vajalikud tingimused täidetud, käesoleva määruse artikli 144 lõikes 2 osutatud korras, või jäetakse põllumajandustootja toetusest või selle osast ilma, ilma et see piiraks käesoleva määruse artikliga 6 ettenähtud vähendamiste ja tühistamiste kohaldamist.

2. Vähendusprotsent jagatakse vastavalt tuvastatud rikkumise tõsidusele, ulatusele, püsivusele ja korduvusele ning ülemmääraks võib olla ühe või mitme toetuskava reguleerimisalast väljajätmine üheks või mitmeks kalendriaastaks.

Artikkel 25

Nõuetele vastavuse kontrollimine

1. Liikmesriigid kontrollivad kohapeal, kas põllumajandustootja täidab 1. peatükis osutatud kohutusi.

2. Liikmesriigid võivad kasutada olemasolevaid haldus- ja kontrollisüsteeme, et tagada 1. peatükis osutatud kohustuslike majandamisnõuete ning heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste täitmine.

▼M2

Need süsteemid ja eeskätt loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteem, mis on loodud vastavalt direktiivile 92/102/EMÜ, määrusele (EÜ) nr 1760/2000 ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 21/2004, millega kehtestatakse lammaste ja kitsede identifitseerimise ja registreerimise süsteem ja muudetakse määrust (EMÜ) nr 1782/2003, peab käesoleva määruse artikli 26 tähenduses olema kooskõlas ühtse haldus- ja kontrollsüsteemiga.

▼B

Artikkel 26

Ühilduvus

V lisas loetletud toetuskavade kohaldamiseks tagavad liikmesriigid, et nende kavade suhtes kohaldatav haldus- ja kontrollikord sobib ühtse süsteemiga kokku järgmistes aspektides:

a) elektrooniline andmebaas;

b) põldude identifitseerimissüsteem;

c) halduskontrollid.

Selleks luuakse need süsteemid nii, et nende koostoimimine või nende vahel andmete vahetamine toimuks ilma probleemide ja vastuoludeta.

Liikmesriigid võivad muude kui V lisas loetletud ühenduse või siseriiklike toetuskavade kohaldamiseks lülitada oma haldus- ja kontrollikorda ühtse süsteemi osasid.

Artikkel 27

Teavitamine ja kontrollid

1. Komisjoni teavitatakse korrapäraselt ühtse süsteemi kohaldamisest.

Komisjon korraldab liikmesriikidega selleteemalisi arvamustevahetusi.

2. Pärast asjaomaste pädevate asutuste õigel ajal teavitamist võivad komisjoni määratud volitatud esindajad:

— uurida või kontrollida ühtse süsteemi kehtestamiseks ja rakendamiseks võetud meetmeid,

— kontrollida artikli 23 lõikes 3 osutatud spetsialiseeritud asutusi ja äriühinguid.

Asjaomase liikmesriigi ametnikud võivad neis kontrollimistes osaleda. Eespool nimetatud kontrollimisõigus ei piira siseriiklike õigussätete kohaldamist, milles teatavate sammude astumise õigus on siseriikliku õigusega selleks määratud ametnikel. Komisjoni määratud volitatud esindajad ei osale liikmesriigi õigussätete raames kodude kontrollimises ega ametlikel ülekuulamistel. Neil on siiski juurdepääs sel teel saadud teabele.

3. Ilma et see piiraks liikmesriikide vastutust ühtse süsteemi rakendamise ja kohaldamise eest, võib komisjon kasutada ühtse süsteemi sisseseadmise, seire ja kasutamise hõlbustamiseks spetsialiseeritud asutuste või isikute abi, eriti liikmesriikide pädevate asutuste tehniliseks nõustamiseks, kui nad seda taotlevad.







5. PEATÜKK

MUUD ÜLDSÄTTED

Artikkel 28

Maksmine

1. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, tehakse maksed I lisas osutatud toetuskavade alusel täielikult toetuse saajatele.

2. Makseid tehakse kord aastas 1. detsembrist kuni järgmise aasta 30. juunini.

Artiklis 12 ettenähtud täiendav toetussumma makstakse siiski hiljemalt asjaomasele kalendriaastale järgneva kalendriaasta 30. septembriks.

3. Erandina käesoleva artikli lõikest 2 ja artikli 144 lõikes 2 osutatud korras, võib komisjon:

a) pikendada nõukogu 22. septembri 1966. aasta määruse 136/66/EMÜ (õli- ja rasvaturu ühise korralduse kehtestamise kohta) ( 23 ) artikli 5 lõikes 1 ettenähtud toetuste maksmise kuupäeva;

b) sätestada ettemaksete tegemise;

c) lubada liikmesriikidel, arvestades eelarveseisundit, teha enne 1. detsembrit ettemakseid piirkondades, kus põllumajandustootjad on erandlike asjaolude tõttu tõsistes rahalistes raskustes: — kuni 50 % ulatusest toetuste summast, — või — kuni 80 % ulatuses toetuste summast juhul, kui ettemaksed on juba ette nähtud.

Artikkel 29

Maksepiirangud

Olenemata üksikute toetuskavade mis tahes erisätetest, ei maksta toetust toetusesaajatele, kelle puhul on kindlaks tehtud, et nad on tekitanud sellise toetuse saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult, saamaks kasu kõnealuse toetuskava eesmärkide vastaselt.

Artikkel 30

Ülevaatamine

I lisas loetletud toetuskavasid kohaldatakse, ilma et see piiraks turusuundumuste ja eelarveseisundi põhjal mis tahes ajahetkel tehtavat võimalikku ülevaatamist.

Artikkel 31

Hindamine

I lisas loetletud toetuskavade alusel tehtud maksete tõhususe mõõtmiseks makseid hinnatakse, et selgitada välja nende mõju seoses toetuskavade eesmärkidega ning et analüüsida nende toimet asjakohastel turgudel.

Artikkel 32

Määruse (EÜ) nr 1258/1999 kohane sekkumine

I lisas loetletud toetuskavasid käsitatakse määruse (EÜ) nr 1258/1999 artikli 1 lõike 2 punktis b ja artikli 2 lõikes 2 osutatud sekkumisena.







III JAOTIS

ÜHTNE OTSEMAKSETE KAVA







1. PEATÜKK

ÜLDSÄTTED

Artikkel 33

Toetuskõlblikkus

1. Põllumajandustootjatel on juurdepääs ühtsele otsemaksete kavale, kui

a) neile on antud artiklis 38 osutatud võrdlusperioodi jooksul toetust vähemalt ühe VI lisas osutatud toetuskava alusel, või

b) nad on saanud põllumajandusettevõtte või osa sellest tegeliku või eeldatava pärandina põllumajandustootjalt, kes vastab punktis a osutatud tingimustele, või

c) nad on saanud toetusõigused riiklikust reservist või üleandmise tulemusel.

2. Kui võrdlusperioodi jooksul otsetoetust saanud põllumajandustootja õiguslik seisund või nimetus muutub kõnealuse ajavahemiku jooksul või hiljemalt selle aasta 31. detsembril, mis eelneb ühtse otsemaksete kava kohaldamise aastale, on sellel tootjal juurdepääs ühtsele otsemaksete kavale samadel tingimustel kui ettevõtet esialgselt juhtinud põllumajandustootjal.

3. Ühinemiste korral, mis on toimunud võrdlusperioodi jooksul või hiljemalt selle aasta 31. detsembril, mis eelneb ühtse otsemaksete kava kohaldamise aastale, on uut põllumajandusettevõtet juhtival põllumajandustootjal juurdepääs ühtsele otsemaksete kavale samadel tingimustel kui esialgseid ettevõtteid juhtinud põllumajandustootjatel.

Jagunemiste korral, mis on toimunud võrdlusperioodi jooksul või hiljemalt selle aasta 31. detsembril, mis eelneb ühtse otsemaksete kava kohaldamise aastale, on põllumajandusettevõtteid juhtivatel põllumajandustootjatel proportsionaalselt juurdepääs ühtsele otsemaksete kavale samadel tingimustel kui esialgset ettevõtet juhtinud põllumajandustootjal.

Artikkel 34

Kohaldamine

1. Ühtse otsemaksete kava esimesel kohaldamisaastal saadab liikmesriigi pädev asutus artikli 33 lõike 1 punktis a osutatud põllumajandustootjale taotlusvormi, kus on märgitud:

a) 2. peatükis osutatud summa, edaspidi “võrdlussumma”;

b) artiklis 43 osutatud hektarite arv;

c) 3. peatükis määratletud toetusõiguste arv ja maksumus.

2. Põllumajandustootjad esitavad ühtse otsemaksete kava taotluse liikmesriikide poolt määratavaks tähtajaks, mis ei ole hilisem kui 15. mai.

Komisjon võib artikli 144 lõikes 2 osutatud korras siiski lubada esitada taotlusi pärast 15. maid teatavates piirkondades, kus erandlikud ilmastikuolud ei võimalda tavalistest kuupäevadest kinni pidada.

3. Välja arvatud artikli 40 lõikes 4 määratletud vääramatu jõu ja erandlike asjaolude korral, ei anta toetusõigusi artikli 33 lõike 1 punktides a ja b osutatud põllumajandustootjatele ega riiklikust reservist toetusõigusi saavatele põllumajandustootjatele, kui nad ei esita ühtse otsemaksete kava esimese kohaldamisaasta 15. maiks ühtse otsemaksete kava taotlust.

Jaotamata õigustele vastavad summad tagastatakse artiklis 42 osutatud riiklikku reservi ning need on ümberjaotamiseks kättesaadavad kuupäevaks, mille määravad kindlaks liikmesriigid, kuid mis ei ole hilisem kui ühtse otsemaksete kava esimese kohaldamisaasta 15. august.

▼M4

Artikkel 35

Topeltnõuded

1. Artikli 44 lõikes 2 määratletud tähenduses tingimustele vastavate hektarite arvule vastava pindala kohta, mille puhul on esitatud ühtse toetuse taotlus, võib esitada taotluse mis tahes teise otsetoetuse või käesoleva määrusega hõlmamata mis tahes teise toetuse saamiseks, kui ei ole sätestatud teisiti.

2. Talupidajad, kes on osalenud tubakakvoodi tagasiostu skeemis vastavalt määrusele (EMÜ) nr 2075/92, saavad õiguse kas ühtsele toetusele või kvoodi tagasiostuhinnale. Kui aga kvoodi tagasiostuhind on kõrgem kui võrdlussummasse kaasatava tubaka puhul arvutatud summa, on talupidajal lisaks ühtsele toetusele siiski õigus ka sellisele osale tagasiostuhinnast, mis vastab hinnasumma ja kooskõlas käesoleva määruse VII lisa punktile I arvutatud summa vahele.

▼B

Artikkel 36

Maksmine

1. Toetust ühtse otsemaksete kava alusel makstakse 3. peatükis määratletud toetusõiguste kohta, millega on seotud artikli 44 lõikes 2 määratletud tähenduses võrdne arv hektareid.

2. Liikmesriigid võivad otsustada siduda ühtse otsemaksete kava kohased maksed mis tahes muu toetuskava kohaste maksetega.







2. PEATÜKK

SUMMA KEHTESTAMINE

Artikkel 37

Võrdlussumma arvutamine

1. Võrdlussumma on VI lisas osutatud toetuskavade alusel põllumajandustootjatele artiklis 38 osutatud võrdlusperioodi igal aastal antud toetuse kolme aasta keskmine, mis arvutatakse ja mida kohandatakse VII lisa kohaselt.

▼M4

Oliiviõli puhul on siiski võrdlussummaks nelja aasta keskmine kogu toetussummast, mis talupidajale anti VI lisas viidatud oliiviõli toetuskava alusel, mis arvutati ja mida korrigeeriti vastavalt VII lisale, turustusaastatel 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002 ja 2002/2003.

▼B

2. Kui põllumajandustootja alustab põllumajandusliku tegevusega võrdlusperioodi jooksul, arvutatakse erandina lõikest 1 keskmine summa toetuste põhjal, mis ta on saanud selle kalendriaasta või nende kalendriaastate jooksul, mil ta tegeles põllumajandusega.

Artikkel 38

Võrdlusperiood

Võrdlusperioodiks on kalendriaastad 2000, 2001 ja 2002.

Artikkel 39

Määruse (EÜ) nr 1259/1999 alusel sätestatud toetuste ümbersuunamised ja nõuetele vastavus

Määruse (EÜ) nr 1259/1999 artiklite 3 ja 4 kohaldamise korral võrdlusperioodi jooksul on VII lisas osutatud summad need summad, mis oleks makstud enne kõnealuste artiklite kohaldamist.

Artikkel 40

Erakorralised juhud

1. Erandina artiklist 37 on põllumajandustootjal, kelle toodangut võrdlusperioodi jooksul mõjutasid kahjulikult vääramatu jõu juhud või erandlikud asjaolud, mis ilmnesid enne seda perioodi või selle jooksul, õigus taotleda võrdlussumma arvutamist võrdlusperioodi sellise kalendriaasta või selliste kalendriaastate alusel, mida vääramatu jõu juhud või erandlikud asjaolud ei mõjutanud.

2. Kui vääramatu jõu juhud või erandlikud asjaolud mõjutasid kogu võrdlusperioodi, arvutab liikmesriik võrdlussumma aastate 1997–1999 alusel. Sel juhul kohaldatakse artiklit 1 mutatis mutandis.

3. Põllumajandustootja teatab vääramatu jõu juhtudest või erandlikest asjaoludest kirjalikult pädevale asutusele iga liikmesriigi määratud tähtaja jooksul ning lisab pädeva asutuse nõuetele vastavad tõendid.

4. Erandlikeks asjaoludeks võib pädev asutus lugeda näiteks järgmised juhud:

a) põllumajandustootja surm;

b) põllumajandustootja pikaajaline töövõimetus;

c) raske loodusõnnetus, mis kahjustab tõsiselt põllumajandusettevõtte põllumajandusmaad;

d) põllumajandusettevõtte loomakasvatushoonete hävimine õnnetusjuhtumi tagajärjel;

e) põllumajandustootja kogu karja või osa karja haigestumine loomataudi.

▼M4

5. Käesoleva artikli lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldatakse mutatis mutandis talupidajate suhtes, kes võrdlusperioodil kandsid põllumajanduse keskkonnaprogrammi kohustusi vastavalt määrustele (EMÜ) nr 2078/92 ( 24 ) ja (EÜ) nr 1257/1999, humalakasvatajate suhtes, kes samal perioodil kandsid väljajuurimiskohustust vastavalt määrusele (EÜ) nr 1098/98, ( 25 ) ning tubakakasvatajate suhtes, kes osalesid kvootide tagasiostuprogrammis vastavalt määrusele (EMÜ) nr 2075/92.

Juhul kui esimeses lõigus viidatud meetmed hõlmasid nii võrdlusperioodi kui ka lõikes 2 viidatud perioodi, kehtestavad liikmesriigid võrdlussumma kooskõlas objektiivsete kriteeriumitega ja talupidajate võrdset kohtlemist tagaval viisil ning turgu ja konkurentsi kahjustamata vastavalt üksikasjalikele reeglitele, mille kehtestab komisjon kooskõlas artikli 144 lõikes 2 viidatud korraga.

▼B

Artikkel 41

Ülemmäär

1. Ühegi liikmesriigi puhul ei ole võrdlussummad kokku suuremad kui VIII lisas osutatud siseriiklik ülemmäär.

2. Vajadusel võivad liikmesriigid kohaldada võrdlussummade suhtes lineaarset vähendusprotsenti, et tagada ülemmäärast kinnipidamine.

Artikkel 42

Riiklik reserv

1. Liikmesriigid kohaldavad pärast artikli 41 lõike 2 kohast mis tahes võimalikku vähendamist võrdlussummade suhtes lineaarset vähendusprotsenti, et moodustada riiklikku reservi. See vähendusprotsent ei ole suurem kui 3.

2. Lisaks sellele sisaldab riiklik reserv VIII lisas osutatud ülemmäära ning ühtse otsemaksete kava alusel põllumajandustootjatele makstavate võrdlussummade vahet enne lõike 1 teises lauses osutatud vähendamist.

3. Liikmesriigid võivad kasutada riiklikku reservi eelkõige selleks, et maksta võrdlussummasid põllumajandustootjatele, kes alustavad põllumajandusliku tegevusega pärast 31. detsembrit 2002 või 2002. aastal, kuid saamata sellel aastal ühtegi otsetoetust, vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine.

4. Liikmesriigid kasutavad riiklikku reservi selleks, et kehtestada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, võrdlussummad nende põllumajandustootjate jaoks, kes on eriolukorras, mille komisjon määratleb artikli 144 lõikes 2 sätestatud korras.

5. Liikmesriigid võivad kasutada riiklikku reservi selleks, et kehtestada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, võrdlussummad nende piirkondade põllumajandustootjatele, kus kohaldatakse ühel või teisel kujul toimuva riikliku sekkumisega seotud ümberkorraldus- ja/või arenguprogramme, et vältida maa kasutamisest loobumist ja/või et heastada põllumajandustootjatele kõnealuste piirkondade teatavat ebasoodsust.

6. Lõigete 3–5 kohaldamisel võivad liikmesriigid suurendada ühikuväärtust õiguste maksumuse piirkondliku keskmise piires ja/või põllumajandusettevõtjatele jaotatavate õiguste arvu.

7. Liikmesriigid kasutavad toetusõiguste lineaarset vähendamist juhtudel, kui nende riiklik reserv ei ole piisav lõigetes 3 ja 4 osutatud juhtude katmiseks.

8. Välja arvatud tegeliku või eeldatava pärandi üleandmise korral ning erandina artiklist 46, ei ole riiklikku reservi kasutades saadud õigused üleantavad viie aasta jooksul alates nende saamisest.

Erandina artikli 45 lõikest 1, lähevad õigused, mida ei ole kasutatud ühelgi aastal viieaastase ajavahemiku jooksul, viivitamata tagasi riiklikku reservi.

9. Kui põllumajandusettevõte või selle osa või toetuse saamise õigused müüakse või renditakse kuueks või enamaks aastaks võrdlusperioodi jooksul või hiljemalt ►M4 15. mai 2004 ◄ , võib erandina artiklitest 33 ja 43 müüjale või rendileandjale jaotatavate õiguste osa tagastada riiklikku reservi tingimustel, mis komisjon määrab kindlaks artikli 144 lõikes 2 osutatud korras.







3. PEATÜKK

TOETUSÕIGUSED







1. jagu

Pindalal põhinevad toetusõigused

Artikkel 43

Toetusõiguste kindlaksmääramine

1. Ilma et see piiraks artikli 48 kohaldamist, saab põllumajandustootja toetusõiguse hektari kohta, mis arvutatakse, jagades võrdlussumma kõikide nende hektarite arvu kolmeaastase keskmisega, mis võrdlusperioodil andsid õiguse VI lisas loetletud otsetoetustele.

Toetusõiguste koguarv on võrdne eespool nimetatud hektarite keskmise arvuga.

Artikli 37 lõikes 2 osutatud juhul on toetusõiguste koguarv siiski võrdne nende hektarite keskmise arvuga, mida samal perioodil kasutati võrdlussummade kindlaksmääramiseks, ning selliste toetusõiguste suhtes kohaldatakse artikli 42 lõiget 6.

2. Lõikes 1 märgitud hektarite arv sisaldab lisaks:

▼M4

a) VII lisas loetletud kartulitärklise, kuivsööda, seemne-, oliivisalude ja tubakatoetuste puhul hektarite arv, mille toodangule on võrdlusperioodil antud VII lisa punktide B, D, F, H ja I kohaselt arvutatud toetust;

▼B

b) kogu söödamaa võrdlusperioodil.

3. Käesoleva artikli lõike 2 punkti b kohaldamisel tähendab söödamaa põllumajandusettevõtte seda pindala, mida vastavalt komisjoni määruse (EÜ) nr 2419/2001 ( 26 ) artiklile 5 võis kogu kalendriaasta jooksul kasutada loomade kasvatamiseks, sealhulgas segakasutus- ja segakultuurialad. Söödamaa ei hõlma:

— hooneid, metsa, tiike ja teid,

— muude ühenduse toetuse saamise toetuskõlblike põllukultuuride või püsikultuuride või aiakultuuride kasvatamiseks kasutatavaid pindalasid,

— alasid, mis on hõlmatud teatavate põllukultuuride tootjatele kehtestatud toetussüsteemiga, mida kasutatakse vastavalt kuivsööda toetuskavale või vastavalt siseriiklikule või ühenduse maa tootmisest kõrvaldamise kavale.

4. Kui ei ole sätestatud teisiti, toetusõigusi hektari kohta ei muudeta.

Artikkel 44

Toetusõiguste kasutamine

1. Toetusõigus, millega on seotud toetuskõlblik hektar, annab õiguse toetusõigusega kindlaksmääratud summa maksmiseks.

2. “Toetuskõlblik hektar” on põllumajandusettevõtte mis tahes põllumajandusmaa haritava maana või püsikarjamaana, välja arvatud püsikultuuride või metsa all olevad pindalad ning mittepõllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavad pindalad.

▼M4

“Abikõlblik hektar”. tähendab ka maa-alasid, millele on külvatud humalat või mis on ajutise puhkekohustuse all, või maa-alasid, mida VII lisa punkti H teise lõigu järgi tehtud arvutuste alusel katavad enne 1. maid 1998 istutatud oliivipuud, välja arvatud Küpros ja Malta, mille puhul selleks kuupäevaks on 31. detsember 2001, või olemasolevaid oliivipuid välja vahetavad oliivipuud või heakskiidetud istutuskavade raames istutatavad oliivipuud, mis on registreeritud geograafilise informatsiooni süsteemis.

▼B

3. Põllumajandustootja deklareerib maatükid, mis vastavad mis tahes toetusõigusega seotud toetuskõlblikule hektarile. Välja arvatud vääramatu jõu juhtude või erandlike asjaolude korral, on need maatükid põllumajandustootja käsutuses vähemalt 10 kuu pikkuseks ajavahemikuks, mis algab liikmesriigi kehtestatavast kuupäevast, kuid mitte varem kui ühtses otsemaksete kavas osalemise taotluse esitamise aastale eelneva kalendriaasta 1. septembrist.

4. Liikmesriigid võivad nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel lubada põllumajandustootjal muuta oma avaldust tingimusel, et ta peab kinni tema toetuskõlblike hektarite arvust ning asjaomase pindala kohta ühtse otsemakse maksmiseks sätestatud tingimustest.

Artikkel 45

Kasutamata toetusõigused

1. Iga toetusõigus, mida ei kasutata kolme aasta jooksul, läheb riiklikku reservi.

2. Kasutamata toetusõigust ei kanta riiklikku reservi tagasi siiski artikli 40 lõikes 4 määratletud tähenduses vääramatu jõu juhtude ja erandlike asjaolude korral.

Artikkel 46

Toetusõiguste üleandmine

1. Toetusõigusi võib üle anda üksnes teisele põllumajandustootjale, kes on asutatud samas liikmesriigis, välja arvatud tegeliku või eeldatava pärandi teel üleandmine.

Isegi tegeliku või eeldatava pärandi korral võib toetusõigusi kasutada siiski ainult liikmesriigis, kus need õigused on saadud.

Liikmesriik võib otsustada, et toetusõigusi võib üle anda ja kasutada üksnes samas piirkonnas.

2. Toetusõigusi võib üle anda müügi teel või mis tahes muu lõpliku üleandmisena kas koos maaga või ilma. Seevastu rentimist või samalaadseid tehinguid lubatakse üksnes siis, kui üleantavate toetusõigustega kaasneb samaväärse toetuskõlblike hektarite arvu üleandmine.

Välja arvatud artikli 40 lõikes 4 osutatud vääramatu jõu juhtudel ja erandlikel asjaoludel, võib põllumajandustootja anda üle oma toetusõigused ilma maata ainult pärast seda, kui ta on artiklis 44 määratletud tähenduses kasutanud vähemalt 80 % oma toetusõigustest vähemalt ühe kalendriaasta jooksul või kui ta on loovutanud vabatahtlikult riiklikku reservi kõik toetusõigused, mida ta ei ole ühtse otsemaksete kava esimesel kohaldamisaastal kasutanud.

3. Kui toetusõigused müüakse kas koos maaga või ilma, võivad liikmesriigid vastavalt ühenduse õiguse põhialustele otsustada, et osa müüdud toetusõigustest kantakse tagasi siseriiklikku reservi või et toetusõiguste ühikuväärtust vähendatakse riikliku reservi kasuks, vastavalt komisjoni poolt artikli 144 lõikes 2 sätestatud korras kehtestatud kriteeriumidele.







2. jagu

Eritingimustega hõlmatud toetusõigused

Artikkel 47

Maksed, mis annavad õiguse eritingimustega hõlmatud toetusõigustele

1. Erandina artiklitest 43 ja 44 arvatakse artiklis 48 ja VII lisa punktis C ettenähtud tingimustel võrdlussumma hulka järgmised summad, mis tulenevad võrdlusperioodi jooksul antud summadest:

a) määruse (EMÜ) nr 1254/1999 artiklis 5 sätestatud sesoonsustoetus;

b) määruse (EMÜ) nr 1254/1999 artiklis 11 sätestatud loomade tapatoetust;

c) pullide ja härgade eest makstav veiseliha eritoetus ja/või ammlehmade eest makstav toetus, kui põllumajandustootja oli vabastatud määruse (EÜ) nr 1254/1999 artikli 12 lõike 1 kohasest loomkoormuse nõudest, tingimusel et põllumajandustootja ei taotle kõnealuse määruse artikliga 13 ettenähtud ekstensiivistamistoetust;

d) määruse (EÜ) nr 1254/1999 artikliga 14 ettenähtud lisamaksed, kui need makstakse käesoleva lõike punktides a–c ettenähtud toetuste lisana;

e) lammaste ja kitsede toetuskava alusel ettenähtud toetused: — kalendriaastatel 2000 ja 2001 vastavalt määruse (EÜ) nr 2467/98 artiklile 5 ja määruse (EMÜ) nr 1323/90 ( 27 ) artiklile 1, — kalendriaastal 2002 vastavalt määruse (EÜ) nr 2529/2001 artiklitele 4 ja 5, artikli 11 lõikele 1 ning artikli 11 lõike 2 esimesele, teisele ja neljandale taandele.

2. Alates 2007. aastast ja erandina artiklitest 33, 43 ja 44 hõlmatakse artiklites 95 ja 96 ettenähtud piimatoetusest ja lisamaksetest tulenevad 2007. aastal makstavad summad ühtse otsemaksete kavaga artiklites 48–50 sätestatud tingimustel.

Artikkel 48

Eritingimustega hõlmatud toetusõiguste kindlaksmääramine

Kui põllumajandustootjale on makstud artiklis 47 osutatud toetusi, kuid tal ei olnud artiklis 43 osutatud hektareid võrdlusperioodi jooksul, või kui toetusõigus hektari kohta toob kaasa 5 000 eurot ületava summa, on põllumajandustootjal vastavalt õigus toetusõigusele:

a) mis on võrdne sellistele otsetoetustele vastava võrdlussummaga, mida talle anti kolmeaastase keskmise perioodi jooksul;

b) iga 5 000eurose võrdlussumma või selle osa puhul, mis vastab otsetoetustele, mida talle on antud kolmeaastase keskmise perioodi jooksul.

Artikkel 49

Tingimused

1. Kui käesolevas jaos ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse selle jaotise teisi sätteid eritingimustega hõlmatud toetusõiguste suhtes.

2. Erandina artiklite 36 lõikest 1 ja 44 lõikest 1 võib liikmesriik lubada põllumajandustootjal, kellel on sellised toetusõigused, mille jaoks tal ei olnud hektareid võrdlusperioodi jooksul, teha erandi kohustusest esitada õiguste arvule vastav hektarite arv, tingimusel et ta säilitab vähemalt 50 % võrdlusperioodi põllumajanduslikust tegevusest väljendatuna loomühikutena.

Toetusõiguste üleandmise korral võib ülevõtja kasutada seda erandit ainult siis, kui üle antakse kõik erandiga hõlmatud toetusõigused.

3. Artikli 48 kohaselt kindlaksmääratud toetusõigusi ei muudeta.

Artikkel 50

Piimatoetus ja lisamaksed

1. Ilma et see piiraks artikli 48 kohaldamist ja erandina artiklitest 37 ja 43, saab põllumajandustootja toetusõiguse kohta lisatoetust, mis saadakse, jagades artiklite 95 ja 96 alusel makstavad summad nende õiguste arvuga, mis on põllumajandustootjal 2007. aastal, välja arvatud maa tootmisest kõrvale jätmisega seotud toetusõigused.

2007. aastal põllumajandustootja käsutuses oleva iga toetusõiguse ühikuväärtust suurendatakse selle lisatoetuse võrra.

2. Kui põllumajandustootjal toetusõigusi ei ole, kohaldatakse artikleid 48 ja 49 mutatis mutandis. Sellisel juhul tähendab artikli 48 kohaldamisel mõiste “hektarid” 2007. aastal põllumajandustootja käsutuses olevaid toetuskõlblikke hektareid.







4. PEATÜKK

MAAKASUTUS ÜHTSE OTSEMAKSETE KAVA RAAMES







1. jagu

Maakasutus

▼M4

Artikkel 51

Maa põllumajanduslik kasutus

Talupidajad võivad deklareeritud maatükke kasutada kooskõlas artikli 44 lõikega 3 mis tahes põllumajandustegevuseks, välja arvatud:

a) püsikultuurid, välja arvatud enne 1. maid 1998 istutatud oliivipuud, välja arvatud Küpros ja Malta, mille puhul selleks kuupäevaks on 31. detsember 2001, või olemasolevaid oliivipuid välja vahetavad oliivipuud või heakskiidetud istutuskavade raames istutatavad oliivipuud, mis on registreeritud geograafilise informatsiooni süsteemis, või humal;

b) määruse (EÜ) nr 2200/96 ( 28 ) artikli 1 lõikes 2 ja määruse (EÜ) nr 2201/96 ( 29 ) artikli 1 lõikes 2 viidatud toodete tootmine. Liikmesriigid võivad siiski lubada teiseste kultuuride viljelemist abikõlblikel hektaritel kuni kolme kuu jooksul alates iga aasta 15. augustist; liikmesriigi taotluse korral muudetakse seda kuupäeva siiski artikli 144 lõikes 2 sätestatud korras piirkondade puhul, kus klimaatilistel põhjustel koristatakse teravilja tavaliselt varem;

c) kartul, välja arvatud kartulitärklise tootmiseks ette nähtud kartul, mille eest antakse toetust artikli 93 alusel.

▼B

Artikkel 52

Kanepi tootmine

1. CN-koodi 5302 10 00 alla kuuluva kanepi tootmise korral ei tohi kasutatavate sortide tetrahüdrokannabinooli sisaldus ületada 0,2 % ning tootmine hõlmatakse määruse (EÜ) nr 1673/2000 artikli 2 lõikes 1 osutatud lepingu või kohustusega. Liikmesriigid kehtestavad süsteemi, et kontrollida tetrahüdrokannabinooli sisaldust kiu tootmiseks kasvatatavas kanepis vähemalt 30 % aladest, millel kasvatatakse kanepit sõlmitud lepingu või võetud kohustuse alusel. Kui liikmesriik kehtestab nende kultuuride suhtes eelneva heakskiitmise süsteemi, on miinimumprotsent 20.

2. Toetuste andmise tingimuseks kehtestatakse artikli 144 lõikes 2 osutatud korras teatavate sortide sertifitseeritud seemne kasutamine ning nende pindalade deklareerimine, millel kasvatatakse kanepit kiu tootmiseks.







2. jagu

Maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõigused

Artikkel 53

Maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste kindlaksmääramine

1. Kui põllumajandustootjal oli võrdlusperioodi jooksul kohustus määruse (EÜ) nr 1251/1999 artikli 6 lõike 1 kohaselt osa oma põllumajandusettevõtte maad tootmisest kõrvale jätta, ei kasutata erandina artiklitest 37 ja 43 käesoleva määruse artiklis 43 osutatud õiguste kindlaksmääramisel VII lisa kohaselt arvutatud ja kohandatud kohustusliku maa tootmisest kõrvale jätmise toetuse kolme aasta keskmist ega kohustuslikult tootmisest kõrvale jäetud hektarite arvu kolme aasta keskmist.

2. Lõikes 1 osutatud juhul saab põllumajandustootja toetusõiguse hektari kohta (edaspidi “maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõigus”), mis arvutatakse, jagades maa tootmisest kõrvale jätmise toetuse kolme aasta keskmise tootmisest kõrvale jäetud hektarite arvu kolme aasta keskmisega, nagu on osutatud lõikes 1.

Maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste koguarv on võrdne kohustuslikult tootmisest kõrvale jäetud hektarite keskmise arvuga.

Artikkel 54

Maa tootmisest kõrvaldamise õiguste kasutamine

1. Iga maa tootmisest kõrvale jätmise õigus, millega on seotud maa tootmisest kõrvale jätmise toetuskõlblik hektar, annab õiguse maa tootmisest kõrvale jätmise õigusega kindlaksmääratud summa maksmiseks.

2. Erandina artikli 44 lõikest 2 on “maa tootmisest kõrvale jätmise toetuskõlblik hektar” põllumajandusettevõtte mis tahes haritav maa, välja arvatud pindalad, mis on 2003. aastaks pindalatoetuse taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval püsikultuuride või metsa all või mida kasutatakse mittepõllumajanduslikuks tegevuseks või püsikarjamaana. ►M3 Uute liikmesriikide jaoks loetakse viidet 2003. aasta pindalatoetuste taotluste kuupäevale viiteks 30. juunile 2003. ◄

Pärast 28. juunit 1995 tehtud kohaldamise tulemusel võib tootmisest kõrvale jäetud maade hulka lugeda siiski järgmised pindalad:

— määruse (EÜ) nr 1257/1999 artiklite 22–24 kohaselt tootmisest kõrvale jäetud pindalad, mida ei kasutata põllumajanduslikuks tegevuseks ega tulu saamise eesmärgil, välja arvatud käesoleva määruse alusel muude tootmisest kõrvale jäetud pindalade puhul aktsepteeritud kasutus, või

— määruse (EÜ) nr 1257/1999 artikli 31 kohaselt metsastatud pindalad.

3. Põllumajandustootjad jätavad tootmisest kõrvale hektarid, mis vastavad maa tootmisest kõrvale jätmiseks toetuskõlblikud.

4. Tootmisest kõrvale jäetud pindalade suurus on vähemalt 0,1 hektarit ja laius vähemalt 10 meetrit. Piisavalt tõestatud keskkonnakaitsega seotud põhjustel võivad liikmesriigid tunnistada toetuskõlblikuks pindalasid, mille laius on vähemalt 5 meetrit ja suurus vähemalt 0,05 hektarit.

5. Liikmesriigid võivad artikli 144 lõikes 2 osutatud korras määratletavatel tingimustel kehtestada käesoleva artikli lõike 2 esimesest lõigust erandi, tingimusel et nad võtavad kasutusele meetmed toetuskõlbliku tootmisest kõrvale jäetud maa üldpindala märkimisväärse suurenemise vältimiseks.

6. Erandina artikli 36 lõikest 1 ja artikli 44 lõikest 1 taotletakse maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguseid enne muude toetusõiguste taotlemist.

7. Maa tootmisest kõrvale jätmise kohustust kohaldatakse ka üleantud maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste suhtes.

Artikkel 55

Maa tootmisest kõrvale jätmise kohustusest vabastamine

Põllumajandustootjal ei ole artiklis 54 osutatud kohustust, kui:

a) kogu tema põllumajandusettevõttes järgitakse kogu toodangu puhul nõukogu 24. juuni 1991. aasta määruses (EMÜ) nr 2092/91 (põllumajandustoodete mahepõllundustootmise ning põllumajandustoodete ja toiduainete puhul sellele viitavate märgiste kohta) ( 30 ) sätestatud kohustusi;

b) tootmisest kõrvale jäetud maad kasutatakse selliste toormaterjalide valmistamiseks, millest toodetakse ühenduses tooteid, mis ei ole mõeldud eeskätt inim- või loomatoiduks, tingimusel et rakendatakse tõhusaid kontrollisüsteeme.

Artikkel 56

Tootmisest kõrvale jäetud maa kasutamine

1. Tootmisest kõrvale jäetud maad hoitakse heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artikliga 5.

Ilma et see piiraks artikli 55 kohaldamist, ei kasutata seda maad põllumajanduslikel eesmärkidel ning sellel ei toodeta ühtegi põllukultuuri turustamisotstarbel.

2. Selle suhtes võib kohaldada külvikorda.

3. Juhul kui artikli 55 punkti b kohaselt tootmisest kõrvale jäetud maal õliseemnete kasvatamise tulemusel saadud inim- või loomatoiduks kasutatavate kõrvalsaaduste kogus on põllumajandustootjatega sõlmitud lepingutega hõlmatud prognoositavate koguste alusel üle ühe miljoni tonni aastas, väljendatuna sojajahu ekvivalendina, vähendatakse eespool nimetatud koguse piiramiseks ühe miljoni tonnini iga lepingu alusel prognoositavat kogust, mida võib kasutada inim- või loomatoiduks.

4. Liikmesriikidel lubatakse maksta siseriiklikku toetust kuni 50 % ulatuses tootmisest kõrvale jäetud maal biomassi tootmiseks ettenähtud mitmeaastaste taimede kasvatamise seotud kuludest.

Artikkel 57

Muude sätete kohaldamine

Kui käesolevas jaos ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesoleva jaotise teisi sätteid maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste suhtes.







5. PEATÜKK

PIIRKONDLIK JA VALIKULINE RAKENDAMINE







1. jagu

Piirkondlik rakendamine

Artikkel 58

Artiklis 41 osutatud ülemmäära piirkondlik jaotamine

1. Liikmesriik võib hiljemalt 1. augustiks 2004 teha otsuse kohaldada 1.–4. peatükis osutatud ühtset otsemaksete kava piirkondlikul tasandil käesolevas jaos sätestatud tingimustel.

2. Liikmesriigid määravad piirkonnad kindlaks objektiivsete kriteeriumide kohaselt.

Liikmesriike, kus on alla kolme miljoni toetuskõlbliku hektari, võib käsitada ühe piirkonnana.

3. Liikmesriik jaotab artiklis 41 osutatud ülemmäära piirkondade vahel objektiivsete kriteeriumide kohaselt.

Artikkel 59

Ühtse otsemaksete kava jaotamine piirkondades

1. Liikmesriigid võivad piisavalt tõestatud juhtudel ja vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele jaotada artikli 58 alusel kehtestatud piirkondliku ülemmäära kogu ulatuses või osa sellest kõikide põllumajandustootjate, sealhulgas nende, kes ei ole artiklis 33 alusel toetuskõlblikud, vahel ja kelle põllumajandusettevõtted asuvad asjaomases piirkonnas.

2. Kui piirkondlik ülemmäär jaotatakse kogu ulatuses, saavad põllumajandustootjad toetusõigused, mille ühikuväärtus arvutatakse, jagades artikli 58 alusel kehtestatud piirkondliku ülemmäära piirkondlikul tasandil kehtestatud ja artikli 44 lõike 2 tähenduses toetuskõlblike hektarite arvuga.

3. Kui piirkondlik ülemmäär jaotatakse osaliselt, saavad põllumajandustootjad toetusõigused, mille ühikuväärtus arvutatakse, jagades artikli 58 alusel kehtestatud piirkondliku ülemmäära vastava osa piirkondlikul tasandil kehtestatud ja artikli 44 lõike 2 tähenduses toetuskõlblike hektarite arvuga.

Kui põllumajandustootja võib samuti saada toetusõigusi, mis arvutatakse piirkondlikust ülemmäärast järelejäänud osa põhjal, suurendatakse iga tema toetusõiguse piirkondlikku ühikuväärtust, välja arvatud maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste puhul, võrdlussummale vastava summa võrra, mis on jagatud talle artikli 4 kohaselt kehtestatud toetusõiguste arvuga.

Artikleid 48 ja 49 kohaldatakse mutatis mutandis.

4. Põllumajandustootja toetusõiguste arv on võrdne nende hektarite arvuga, mille ta deklareerib vastavalt artikli 44 lõikele 2 ühtse otsemaksete kava esimesel kohaldamisaastal, välja arvatud artikli 40 lõikes 4 osutatud vääramatu jõu juhtudel või erandlikel asjaoludel.

Artikkel 60

Maakasutus

▼M4

1. Kui liikmesriik kasutab artiklis 59 sätestatud võimalust, võivad talupidajad erandina artiklist 51 ja kooskõlas käesoleva artikliga kasutada ka vastavalt artikli 44 lõikele 3 deklareeritavaid maatükke, et toota määruse (EÜ) nr 2200/96 artikli 1 lõikes 2 või määruse (EÜ) nr 2201/96 artikli 1 lõikes 2 viidatud tooteid ning kartulit, välja arvatud kartulitärklise tootmiseks ette nähtud kartul, mille eest antakse toetust käesoleva määruse artikli 93 alusel, välja arvatud püsikultuurid peale enne 1. maid 1998 istutatud humala või oliivipuude või olemasolevaid oliivipuid välja vahetavate oliivipuude või heakskiidetud istutuskavade raames istutatavate oliivipuude, mis on registreeritud geograafilise informatsiooni süsteemis.

▼B

2. Liikmesriik määrab kindlaks nende hektarite arvu, mida võib kasutada käesoleva artikli lõike 1 kohaselt, jaotades vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele nende hektarite keskmise arvu, mida kasutati piirkondlikul tasandil lõikes 1 osutatud toodete tootmiseks kolmeaastasel ajavahemikul 2000–2002, artikli 58 lõike 2 kohaselt määratletud piirkondade vahel. Hektarite keskmise arvu siseriiklikul tasandil ja hektarite arvu piirkondlikul tasandil määrab komisjon kindlaks liikmesriikide edastatud andmete põhjal artikli 144 lõikes 2 osutatud korras.

3. Põllumajandustootjal on lubatud asjaomase piirkonna jaoks lõike 2 kohaselt kehtestatud piirides kasutada lõikes 1 osutatud võimalust:

a) nende hektarite piires, mida ta kasutas lõikes 1 osutatud toodete tootmiseks 2003. aastal;

b) kui artiklit 40 ja artikli 42 lõiget 4 kohaldatakse mutatis mutandis, nende hektarite piires, mille arv kehtestatakse vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine.

4. Nende hektarite piires, mis jäävad kättesaadavaks pärast lõike 3 kohaldamist, võivad põllumajandustootjad toota lõikes 1 osutatud tooteid hektarite arvul, mis erineb lõike 3 reguleerimisalasse kuuluvatest hektarite arvust, nende hektarite arvu piires, mida kasutati lõikes 1 osutatud toodete tootmiseks 2004. ja/või 2005. aastal, kusjuures antakse eelisseisund põllumajandustootjatele, kes tootsid tooteid juba 2004. aastal samal aastal kasutatud hektarite arvu piires.

Artikli 71 kohaldamisel asendatakse aastad 2004 ja 2005 vastavalt ühtse otsemaksete kava kohaldamisele eelneva aastaga ja selle kohaldamisaastaga.

5. Lõigetes 3 ja 4 osutatud individuaalpiirangute kehtestamiseks kasutavad liikmesriigid põllumajandustootjate individuaalseid andmeid, kui need on kättesaadavad, või muid piisavaid andmeid, mis põllumajandustootja on liikmesriigile esitanud.

6. Käesoleva artikli lõigete 3 ja 4 kohaselt heakskiidetud hektarite arv ei ületa mingil juhul artikli 44 lõikes 2 määratletud tähenduses toetuskõlblike hektarite arvu, mis on deklareeritud ühtse otsemaksete kava esimesel kohaldamisaastal.

7. Heakskiidetud hektareid kasutatakse asjaomases piirkonnas koos vastavate toetusõigustega.

8. Komisjon esitab hiljemalt 2007. aastaks nõukogule aruande liikmesriikide poolt käesoleva artikli rakendamise kohta. Vajadusel võib komisjon lisada sellele aruandele asjakohased ettepanekud silmas pidades võimalikke turu ja struktuuriarengutest tulenevaid tagajärgi.

Artikkel 61

Rohumaa

Artikli 59 kohaldamisel võivad liikmesriigid kehtestada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele piirkondliku ülemmäära või selle osa piires artikli 59 lõikes 1 osutatud põllumajandustootjatele jaotatavate toetusõiguste erinevad ühikuväärtused hektarite jaoks, mis on 2003. aastaks pindalatoetuse taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval rohumaa all, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks või alternatiivina hektarite jaoks, mis on 2003. aastaks pindalatoetuse taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval püsikarjamaa all, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks.

Artikkel 62

Piimatoetus ja lisamaksed

Erandina artikli 47 lõikest 2 võivad liikmesriigid otsustada, et artiklitega 95 ja 96 ettenähtud piimatoetusest ja lisamaksest tulenevad summad hõlmatakse täielikult või osaliselt ühtse otsemaksete kavaga alates 2005. aastast. Käesoleva lõike kohaselt kehtestatud toetusõigusi muudetakse vastavalt.

Kõnealuste toetuste võrdlussumma on võrdne artiklite 95 ja 96 kohaselt makstavate summadega, mis arvutatakse selle aasta 31. märtsi seisuga põllumajandusettevõtte käsutuses oleva individuaalse piimakvoodi alusel, mil kõnealused toetused hõlmati osaliselt või täielikult ühtse otsemaksete kavaga.

Artikleid 48–50 kohaldatakse mutatis mutandis.

Artikkel 63

Käesoleva jao alusel kehtestatud õiguste suhtes kohaldatavad tingimused

1. Artikli 59 kohaldamisel võib käesoleva jao alusel kehtestatud toetusõigusi üle anda või kasutada ainult samas piirkonnas või selliste piirkondade piires, kus toetusõigused hektari kohta on samad.

2. Artikli 59 kohaldamisel saab iga asjaomase piirkonna põllumajandustootja erandina artiklist 53 maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõigused.

Maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste arvu kehtestamiseks korrutatakse põllumajandustootja artikli 54 lõikes 2 määratletud tähenduses toetuskõlblik maa, mis on deklareeritud ühtse otsemaksete kava esimesel kohaldamisaastal, maa tootmisest kõrvale jätmise määraga.

Maa tootmisest kõrvale jätmise määra arvutamiseks korrutatakse kohustusliku maa kõrvale jätmise 10protsendiline põhimäär asjakohase regiooni suhtarvuga, mis saadakse, jagades maa, mille jaoks on võrdlusperioodil antud VI lisas osutatud põllukultuuride pindalatoetusi, võrdlusperioodil artikli 54 lõikes 2 määratletud tähenduses toetuskõlbliku maaga.

Maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste maksumus on artikli 59 lõike 2 või vajadusel lõike 3 esimese lõigu kohaselt kehtestatud toetusõiguste piirkondlik maksumus.

Maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõigusi ei saa põllumajandustootjad, kelle poolt artikli 54 lõikes 2 määratletud tähenduses deklareeritud hektarite arv on väiksem sellest, mida on vaja 92 tonnile IX lisas määratletud teraviljale vastava koguse tootmiseks asjaomases piirkonnas kohaldatava piirkondadeks jaotamise kava kohaselt ühtse otsemaksete kavakohaldamise aastale eelneval aastal kindlaksmääratud saagikuse alusel; kõnealune hektarite arv jagatakse käesoleva artikli lõike 2 kolmandas lõigus osutatud suhtarvuga.

3. Erandina artikli 43 lõikest 4 ja artikli 49 lõikest 3 võib liikmesriik hiljemalt 1. augustiks 2004 vastavalt ühenduse õiguse põhialustele samuti otsustada, et käesoleva jao kohaselt kehtestatud toetusõigusi muudetakse järk-järgult vastavalt varem kindlaksmääratud meetmetele ning objektiivsetele kriteeriumidele.

4. Kui käesolevas jaos ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesoleva jaotise teisi sätteid.







2. jagu

Osaline rakendamine

Artikkel 64

Üldsätted

1. Liikmesriik võib hiljemalt 1. augustiks 2004 otsustada kohaldada 1.–4. peatükis osutatud ühtset otsemaksete kava siseriiklikul või piirkondlikul tasandil käesolevas jaos sätestatud tingimustel.

2. Vastavalt liikmesriikide valikule määrab komisjon artikli 144 lõikes 2 osutatud korras kindlaks ülemmäära vastavalt ►M4 artiklid 66, 67, 68, 68a ja 69 ◄ osutatud iga otsetoetuse jaoks.

Iga otsetoetuse jaoks on see ülemmäär võrdne osaga artiklis 41 osutatud siseriiklikust ülemmäärast, mis on korrutatud vähendusprotsentidega, mida liikmesriigid kohaldavad ►M4 artiklid 66, 67, 68, 68a ja 69 ◄ kohaselt.

Kindlaksmääratud ülemmäärade kogusumma arvatakse maha artiklis 41 osutatud siseriiklikest ülemmääradest artikli 144 lõikes 2 osutatud korras.

3. Hiljemalt kahe aasta jooksul pärast seda, kui kõik liikmesriigid on ühtse otsemaksete kava rakendanud, või hiljemalt 31. detsembriks 2009 esitab komisjon nõukogule aruande liikmesriikide poolt 2. ja 3. jao võimaluste rakendamise kohta. Vajadusel võib komisjon lisada aruandele asjakohased ettepanekud silmas pidades võimalikke turu- ja struktuuriarengutest tulenevaid tagajärgi.

Artikkel 65

Toetusõiguste kehtestamine käesoleva jao alusel

1. Kui seoses põllumajandustootjatele toetusõiguste jaotamisega on kõik võimalikud vähendused artikli 41 kohaselt on tehtud, vähendatakse seda võrdlussumma osa, mis tuleneb vastavalt ►M4 artiklid 66, 67, 68, 68a ja 69 ◄ osutatud igast otsetoetusest, protsendimäära võrra, mille liikmesriigid määravad kindlaks ►M4 artiklid 66, 67, 68, 68a ja 69 ◄ kehtestatud piirides.

2. Kui käesolevas jaos ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesoleva jaotise teisi sätteid võrdlussummast järelejäänud osa põhjal kehtestatud toetusõiguste suhtes.

Artikkel 66

Põllukultuuride toetused

Põllukultuuride toetuste puhul võivad liikmesriigid:

a) säilitada maksimaalselt 25 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud põllukultuuride pindalatoetustele, välja arvatud kohustuslik maa tootmisest kõrvale jätmise toetus. Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse. Lisamakse saavad põllumajandustootjad, kes kasvatavad IX lisas loetletud põllukultuure, ning nendes liikmesriikides, kus mais ei ole traditsiooniline põllukultuur, rohusilo kasvatavatele põllumajandustootjad; makse tehakse hektari kohta ning selle ülemmäär on 25 % VI lisas osutatud hektaritoetusest ja see antakse IV jaotise 10. peatükis ettenähtud tingimustel; või alternatiivina

b) säilitada maksimaalselt 40 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud kõva nisu eritoetusele. Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse. Lisamakse saavad põllumajandustootjad, kes kasvatavad IX lisas loetletud kõva nisu; makse tehakse hektari kohta ning selle ülemmäär on 40 % VI lisas osutatud kõva nisu täiendavast hektaritoetusest ja see antakse IV jaotise 10. peatükis ettenähtud tingimustel.

Artikkel 67

Lamba- ja kitsetoetused

Liikmesriigid võivad säilitada maksimaalselt 50 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud lamba- ja kitsetoetustele.

Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse.

Lisamakse saavad põllumajandustootjad, kes kasvatavad lambaid ja kitsi; makse ülemmäär on 50 % VI lisas loetletud lamba- ja kitsetoetustest ja see antakse IV jaotise 11. peatükis ettenähtud tingimustel.

Artikkel 68

Veise- ja vasikaliha toetused

1. Veise- ja vasikaliha toetuste puhul võivad liikmesriigid säilitada kuni 100 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud vasikate tapatoetusele.

Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse.

Lisamakse on kuni 100 % VI lisas osutatud vasikate tapatoetusest ja see antakse IV jaotise 12. peatükis ettenähtud tingimustel.

2. Samuti võivad liikmesriigid:

i) säilitada kuni 100 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud ammlehmade eest makstavale toetusele. Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse. Lisamakse tehakse ammlehmade pidamise eest ning selle ülemmäär on 100 % VI lisas osutatud ammlehmade eest makstavast toetusest ja see antakse IV jaotise 12. peatükis ettenähtud tingimustel; ja ii) säilitada kuni 40 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud muude veiste kui vasikate tapatoetusele. Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse. Lisamakse on kuni 40 % VI lisas osutatud muude veiste kui vasikate tapatoetusest ja seda antakse IV jaotise 12. peatükis ettenähtud tingimustel; või a)

i) säilitada kuni 100 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud muude veiste kui vasikate tapatoetusele. Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse. Lisamakse on kuni 100 % VI lisas osutatud muude veiste kui vasikate tapatoetusest ja seda antakse IV jaotise 12. peatükis ettenähtud tingimustel; või alternatiivina ii) säilitada kuni 75 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab VI lisas osutatud pulli ja härja eritoetusele. Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse. Pulli ja härja eritoetust makstakse maksimaalselt 75 % ulatuses VI lisas osutatud pulli ja härja eritoetusest ja seda makstakse IV jaotise 12. peatükis ettenähtud tingimustel. b)

▼M4

Artikkel 68a

Humalatoetused

Humalatoetuste puhul võivad liikmesriigid alles jätta kuni 25 % artiklis 41 viidatud siseriiklike ülemmäärade komponendist, mis vastab VI lisas viidatud humala pindalatoetustele ja ajutisele puhketoetusele.

Sel juhul ja vastavalt artikli 64 lõikega 2 määratud ülemmäära piires annavad asjaomased liikmesriigid igal aastal lisatoetust kooskõlas määruse (EMÜ) nr 1696/71 artikli 7 lõikele 3 heakskiidetud talupidajatele ja/või tootjagruppidele.

Lisatoetust antakse talupidajatele, kes toodavad humalat hektaripõhiselt, maksimaalselt 25 % VI lisas osutatud hektaripõhistest toetustest, mis antakse IV jaotise 10d peatükis sätestatud tingimustel.

Heaskiidetud tootjagruppidele antakse toetust määruse (EMÜ) nr 1696/71 artikli 7 lõike 1 punktides a–d viidatud tegevuste rahastamiseks.

▼B

Artikkel 69

Teatavate põllumajanduslike tootmisviiside ja kvaliteetse tootmise valikuline rakendamine

Liikmesriigid võivad säilitada maksimaalselt 10 % artiklis 41 osutatud siseriiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab igale VI lisas osutatud sektorile. Põllukultuuride, veise- ja vasikaliha- ning lamba- ja kitselihasektori puhul võetakse seda säilitatud toetuse määra arvesse vastavalt artiklites 66–68 kehtestatud maksimaalsete protsendimäärade kohaldamiseks.

Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäära piires säilitatud toetuse määraga seotud sektori või sektorite põllumajandustootjatele igal aastal lisamakse.

Lisamakse tehakse teatavate põllumajanduslike tootmisviiside eest, mis on olulised keskkonna kaitsmisel või parandamisel või kvaliteedi parandamisel ning põllumajandustoodete turustamisel, komisjoni poolt artikli 144 lõikes 2 osutatud korras määratletavatel tingimustel.







3. jagu

Valikulised väljaarvamised

Artikkel 70

Teatavate otsetoetuste valikulised väljaarvamised

1. Liikmesriik võib hiljemalt 1. augustiks 2004 otsustada jätta ühtsest otsemaksete kavast välja:

a) ühe otsetoetuse või rohkem, mida on makstud võrdlusperioodil: — määruse (EÜ) nr 1251/1999 artikli 4 lõike 4 alusel, — määruse (EMÜ) nr 2358/71 artikli 3 alusel. Sel juhul kohaldatakse artikleid 64 ja 65 mutatis mutandis;

▼M8

b) kõik muud VI lisas loetletud otsetoetused, mida makstakse põllumajandustootjatele võrdlusperioodil Prantsuse ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral, Kanaari saartel ja Egeuse mere saartel, ning otsetoetused, mida võrdlusperioodil makstakse määruse (EMÜ) nr 2019/93 artikli 6 alusel.

2. Ilma et see piiraks määruse (EMÜ) nr 2019/93 artikli 6 lõike 2 kohaldamist, maksavad liikmesriigid käesoleva artikli lõikes 1 osutatud otsetoetusi käesoleva määruse artikli 64 lõike 2 kohaselt kehtestatud ülemmäärade piires ning käesoleva määruse IV jaotise 3., 6. ja 7.–13. peatükis ning määruse (EMÜ) nr 2019/93 artiklis 6 ettenähtud tingimustel.

▼B

Kindlaksmääratud ülemmäärade kogusumma arvatakse maha artiklis 41 osutatud siseriiklikest ülemmääradest artikli 144 lõikes 2 osutatud korras.







4. jagu

Valikuline üleminek

Artikkel 71

Valikuline üleminekuaeg

1. Kui põllumajandusliku tootmise erisused seda nõuavad, võib liikmesriik hiljemalt 1. augustiks 2004 teha otsuse kohaldada ühtset otsemaksete kava pärast üleminekuaega, mis lõpeb kas 31. detsembril 2005 või 31. detsembril 2006.

Juhul kui liikmesriik otsustab ühtset otsemaksete kava kohaldada enne üleminekuaja lõppu, teeb ta otsuse hiljemalt selle kalendriaasta 1. augustiks, mis eelneb ühtse otsemaksete kava kohaldamise kalendriaastale.

▼M4

Humala puhul lõpeb esimeses lõigus viidatud üleminekuperiood 31. detsembril 2005. Esimeses lõigus osutatud üleminekuperioodi ei kohaldata puuvilla, oliiviõli ja tarbeoliivide ning tubaka puhul.

▼M8

2. Ilma et see piiraks käesoleva määruse artikli 70 lõike 2 kohaldamist, rakendab asjaomane liikmesriik üleminekuajal VI lisas osutatud otsetoetusi tingimustel, mis on kehtestatud vastavalt käesoleva määruse IV jaotise 3., 6. ja 7.–13. peatükis ning määruse (EMÜ) nr 2019/93 artiklis 6, ning nende eelarve ülemmäärade piires, mis vastavad käesoleva määruse artiklis 41 osutatud siseriikliku ülemmäära piires nende otsetoetuste osale, mis on määratud artikli 144 lõikes 2 osutatud korras kindlaks iga otsetoetuse jaoks.

▼B

Kuivsööda toetuse puhul maksavad liikmesriigid toetust tingimustel, mis määratletakse artikli 144 lõikes 2 osutatud korras, ületamata eespool nimetatud eelarvet.

3. Ühtset otsemaksete kava kohaldatakse üleminekuaja lõpu kalendriaastale järgneva kalendriaasta 1. jaanuarist.

Sellisel juhul teevad asjaomased liikmesriigid artikli 58 lõikes 1, artikli 63 lõikes 3, artikli 64 lõikes 1 ning artiklis 70 osutatud otsused 1. augustiks 2005 või 1. augustiks 2006, sõltuvalt sellest, milline on käesoleva artikli lõike 1 alusel kehtestatud tähtaeg.

4. Komisjon kohaldab artikli 144 lõikes 2 osutatud korras kõiki vajalikke meetmeid juhul, kui selle üleminekuaja kohaldamine põhjustab tõsiseid konkurentsimoonutusi ühenduse turul ja selleks et tagada ühenduse rahvusvaheliste kohustuste täitmine.

▼M3







6. PEATÜKK

RAKENDAMINE UUTES LIIKMESRIIKIDES

Artikkel 71a

1. Kui käesolevas peatükis ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesoleva jao teisi sätteid uute liikmesriikide suhtes.

Artikleid 33, 34, 37, 38, 39, artikli 40 lõikeid 1, 2, 3 ja 5 ning artikleid 41, 42, 43, 47–50, 53 ja 58–63 ei kohaldata.

2. Iga uus liikmesriik, kes kohaldab ühtset pindalatoetuste kava, teeb artikli 64 lõikes 1 ja artikli 71 lõikes 1 viidatud otsused, mille suhtes ta hakkab esmakordselt kohaldama ühtset pindalatoetuste kava.

Artikkel 71b

Toetuse taotlus

1. Põllumajandustootjad esitavad ühtse toetuskava taotluse tähtajaks, mille peavad määrama uued liikmesriigid, kuid mitte hiljem kui 15. mail.

2. Kui välja arvata vääramatu jõu asjaolud ja erandlikud asjaolud artikli 40 lõike 4 tähenduses, siis ei eraldata põllumajandustootjatele mingeid makseid, kui nad ei esita ühtse pindalatoetuse kava taotlust ühtse pindalatoetuse kava esimese taotlemisaasta 15. maiks.

3. Maksetele vastavad eraldamata summad suunatakse tagasi artiklis 71d osutatud riigi reservi ja need on kättesaadavad taaseraldamiseks.

Artikkel 71c

Ülemmäär

Siseriiklikud ülemmäärad uutes liikmesriikides on loetletud VIIIa lisas.

Artikkel 71d

Riigi reserv

1. Kõik uued liikmesriigid vähendavad oma siseriiklikku ülemmäära lineaarprotsentuaalselt, et moodustada riigi reserve. See vähendamine ei ületa 3 %, ilma et see piiraks artikli 71b lõike 3 kohaldamist.

2. Liikmesriigid kasutavad riigi reservi selleks, et kehtestada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, võrdlussummad nende põllumajandustootjate jaoks, kes on eriolukorras, mille komisjon määratleb artikli 144 lõikes 2 sätestatud korras.

3. Ühtse pindalatoetuse kava kohaldamise esimesel aastal võivad uued liikmesriigid kasutada riigi reserve maksete eraldamiseks vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, põllumajandustootjatele spetsiifilistes sektorites, kes on ühtse pindalatoetuse kavale üleminekuga seoses eriolukorras. Niisuguseid makseid jagatakse vastavalt artikli 144 lõikes 2 viidatud korrale komisjoni poolt kindlaksmääratud eeskirjadele.

4. Lõigete 2 ja 3 kohaldamisel võivad uued liikmesriigid suurendada õiguste ühikuväärtuse maksumust 5 000 euro piirini ja/või põllumajandusettevõtjatele jaotatavate õiguste arvu.

5. Liikmesriigid kasutavad õiguste lineaarset vähendamist juhtudel, kui nende riigi reserv ei ole piisav lõigetes 2 ja 3 osutatud juhtude katmiseks.

6. Välja arvatud tegeliku või eeldatava pärandi üleandmise korral ning erandina artiklist 46, ei ole riigi reservi kasutades saadud õigused üleantavad viie aasta jooksul alates nende saamisest.

Erandina artikli 45 lõikest 1 lähevad õigused, mida ei ole kasutatud igal aastal viieaastase ajavahemiku jooksul, viivitamata tagasi riigi reservi.

Artikkel 71e

Artiklis 71 c osutatud ülemmäära piirkondlik jaotamine

1. Uued liikmesriigid kohaldavad ühtse pindalatoetuse kava piirkondlikul tasandil.

2. Uued liikmesriigid määravad piirkonnad kindlaks objektiivsete kriteeriumide kohaselt.

Uusi liikmesriike, kus on alla kolme miljoni tingimustele vastava hektari, võib käsitada ühe piirkonnana.

3. Kõik uued liikmesriigid jagavad oma artiklis 71c viidatud siseriikliku ülemmäära pärast iga vähendamist artikli 71d kohaselt piirkondade vahel vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele.

Artikkel 71f

Ühtse toetuskava piirkondadeks jaotamine

1. Kõik põllumajandustootjad, kelle majandid on antud piirkonnas, saavad piirkondlikul tasemel kehtestatud õigused, mille ühikuväärtus arvestatakse nii, et jagatakse vastavalt artiklile 71e saadud piirkondlik ülemmäär artikli 44 lõike 2 tähenduses tingimustele vastavate hektarite arvuga.

2. Põllumajandustootja õiguste arv on võrdne nende hektarite arvuga, mille ta deklareerib vastavalt artikli 44 lõikele 2 ühtse toetuskava esimesel kohaldamisaastal, välja arvatud artikli 40 lõikes 4 osutatud vääramatu jõu juhtudel või erandlikel asjaoludel.

3. Kui ei ole sätestatud teisiti, toetuse