02013R0283 — ET — 17.11.2014 — 001.003

Käesolev tekst on üksnes dokumenteerimisvahend ning sel ei ole mingit õiguslikku mõju. Liidu institutsioonid ei vastuta selle teksti sisu eest. Asjakohaste õigusaktide autentsed versioonid, sealhulgas nende preambulid, on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning on kättesaadavad EUR-Lexi veebisaidil. Need ametlikud tekstid on vahetult kättesaadavad käesolevasse dokumenti lisatud linkide kaudu

►B KOMISJONI MÄÄRUS (EL) nr 283/2013, 1. märts 2013, milles sätestatakse toimeainete andmenõuded vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise kohta (EMPs kohaldatav tekst) (ELT L 093 3.4.2013, lk 1)

Muudetud:









▼B

KOMISJONI MÄÄRUS (EL) nr 283/2013,

1. märts 2013,

milles sätestatakse toimeainete andmenõuded vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1107/2009 taimekaitsevahendite turulelaskmise kohta

(EMPs kohaldatav tekst)







Artikkel 1

Toimeainete andmenõuded

Määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 8 lõike 1 punktiga b ettenähtud toimeaine andmenõuded on sätestatud käesoleva määruse lisas.

Artikkel 2

Kehtetuks tunnistamine

Määrus (EL) nr 544/2011 tunnistatakse kehtetuks.

Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele.

Artikkel 3

Üleminekumeetmed seoses toimeaineid käsitlevate menetlustega

Toimeainete suhtes jätkatakse määruse (EL) nr 544/2011 kohaldamist seoses järgmisega:

a) menetlused, mis käsitlevad toimeaine heakskiitmist või toimeaine heakskiitmise muutmist kooskõlas määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikliga 13, mille kohta on nimetatud määruse artikli 8 lõigetes 1 ja 2 sätestatud toimikud esitatud 31. detsembriks 2013;

b) menetlused, mis käsitlevad toimeainele antud heakskiidu pikendamist kooskõlas määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikliga 20, mille kohta on esitatud komisjoni määruse (EL) nr 1141/2010 ( 1 ) artiklis 9 osutatud täiendavad toimikud 31. detsembriks 2013.

Artikkel 4

Üleminekumeetmed seoses taimekaitsevahendeid käsitlevate menetlustega

▼M1

1. Määruse (EÜ) nr 1107/2009 artiklis 28 osutatud loataotluste puhul, mis käsitlevad taimekaitsevahendeid, mis sisaldava vähemalt üht toimeainet, mille kohta on esitatud toimikud kooskõlas artikliga 3 või mille luba ei ole pikendatud määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 14 ja komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 844/2012 ( 2 ) kohaselt, kohaldatakse kõnealuste toimeainete kohta andmete esitamise suhtes jätkuvalt määrust (EL) nr 544/2011.

▼B

2. Erandina lõikest 1 võivad taotlejad alates 1. jaanuarist 2014 otsustada kohaldada käesoleva määruse lisas sätestatud andmenõudeid. Sellest otsusest teatatakse kirjalikult taotluse esitamisel ja see on tagasivõetamatu.

Artikkel 5

Jõustumine ja kohaldamise kuupäev

1. Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

2. Menetluste puhul, mis käsitlevad selliste toimeainete heakskiidu pikendamist, mille heakskiit lõpeb 1. jaanuaril 2016 või hiljem, kohaldatakse käesolevat määrust alates selle jõustumisest.

Kõigi muude menetluste puhul kohaldatakse seda alates 1. jaanuarist 2014.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.









LISA

SISSEJUHATUS

Esitatav teave, selle koostamine ja esitusviis

1. Esitatav teave peab vastama järgmistele nõuetele. 1.1. Teave peab olema piisav, võimaldamaks hinnata nii vahetuid kui ka hilisemaid ettenähtavaid riske, mida toimeaine võib põhjustada inimestele, sealhulgas haavatavamatele ühiskonnagruppidele, loomadele ja keskkonnale, ning peab sisaldama vähemalt käesolevas lisas osutatud uuringutega seotud teavet ja selliste uuringute tulemusi. 1.2. Lisatakse igasugune teave toimeaine, selle metaboliitide ja lisandite võimaliku kahjuliku mõju kohta inimeste ja loomade tervisele või põhjaveele. 1.3. Lisatakse igasugune teave toimeaine, selle metaboliitide ja lisandite võimaliku lubamatu mõju kohta keskkonnale, taimedele ja taimsetele toodetele. 1.4. Teave peab sisaldama kõiki asjakohaseid andmeid avalikust eelretsenseeritud teaduskirjandusest toimeaine, selle metaboliitide ning lagunemis- ja reaktsioonisaaduste kohta, toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite kohta ja nende kõrvalmõju kohta tervisele, keskkonnale ja mittesihtliikidele. Esitatakse kokkuvõte nendest andmetest. 1.5. Teave peab sisaldama täielikku ja erapooletut aruannet teostatud uuringute kohta ja nende täielikku kirjeldust. Niisugust teavet ei nõuta, kui on täidetud üks järgmistest tingimustest: a) see ei ole vajalik toote laadi või kavandatavate kasutusalade tõttu või ei ole vajalik teaduslikel põhjustel; b) seda ei ole tehniliselt võimalik esitada. Sellisel juhul esitatakse põhjendus. 1.6. Teatada tuleb toimeaine samaaegsest kasutamisest biotsiidina või veterinaarias. Kui taotleja, kes taotleb toimeaine kasutamist taimekaitsevahendis, on sama isik, kes teatab toimeaine kasutamisest biotsiidina või veterinaarias, esitatakse kokkuvõte kõigist asjakohastest andmetest, mis esitati toimeaine heakskiitmiseks biotsiidina või veterinaarias. Selles kokkuvõttes esitatakse toksikoloogilised kontrollväärtused ja kavandatavad jääkide piirnormid, võttes arvesse võimalikku kumulatiivset kokkupuudet, mis tuleneb sama aine eri kasutusviisidest, võttes aluseks Euroopa pädevate asutuste poolt heaks kiidetud teaduslikud meetodid, ning samuti kokkuvõte andmetest jääkide kohta, toksikoloogilistest andmetest ja toote kasutusandmetest. Kui taotleja, kes taotleb toimeaine kasutamist taimekaitsevahendis, ei ole sama isik, kes teatab toimeaine kasutamisest biotsiidina või veterinaarias, esitatakse kokkuvõte kogu kättesaadavast teabest. 1.7. Kui see on asjakohane, kasutatakse teabe koostamisel katsemeetodeid, mis on kantud punktis 6 osutatud loetellu. Kui sobivad rahvusvaheliselt või riiklikult valideeritud katsesuunised puuduvad, kasutatakse Euroopa pädeva asutuse poolt tunnustatud katsesuuniseid. Kõiki kõrvalekaldeid kirjeldatakse ja põhjendatakse. 1.8. Teave sisaldab kasutatud katsemeetodite täielikku kirjeldust. 1.9. Teave sisaldab toimeaine näitajate loetelu. 1.10. Kui see on asjakohane, koostatakse teave kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2010/63/EL ( 3 ). 1.11. Toimeaine teave koos teabega ühe või enama seda toimeainet sisaldava taimekaitsevahendi kohta ja, kui see on asjakohane, teabega taimekaitseainete ja sünergistide ning muude taimekaitsevahendi komponentide kohta peab olema piisav, selleks et: a) võimaldada hinnata seda toimeainet sisaldava taimekaitsevahendi käitlemise ja kasutamisega seonduvaid riske inimestele; b) võimaldada hinnata toimeaine jääkide ning vette, õhku, toidu või sööda sisse jäävate toimeaine metaboliitide, lisandite, lagunemis- ja reaktsioonisaaduste põhjustatavaid riske inimeste ja loomade tervisele; c) prognoosida toimeaine ja selle metaboliitide ning lagunemis- ja reaktsioonisaaduste levikut, säilimist ja käitumist keskkonnas, kui see on toksikoloogiliselt või keskkonna seisukohalt oluline, ning asjaomaseid ajavahemikke; d) võimaldada hinnata toimeaine, selle metaboliitide, lagunemis- ja reaktsioonisaaduste mõju nendega kokku puutuda võivatele mittesihtliikidele (taimestikule ja loomastikule), sealhulgas mõju nende käitumisele, kui see on toksikoloogiliselt või keskkonna seisukohalt oluline. Mõju võib tuleneda ühekordsest, pikaajalisest või korduvast kokkupuutest ja võib olla otsene või kaudne, pöörduv või pöördumatu; e) hinnata mõju elurikkusele ja ökosüsteemile; f) teha kindlaks mittesihtliigid ja populatsioonid, mis on võimaliku kokkupuute korral ohustatud; g) võimaldada hinnata lühi- ja pikaajalisi riske mittesihtliikidele, -populatsioonidele, -kooslustele ja -protsessidele, h) klassifitseerida toimeainet ohtlikkuse alusel vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1272/2008 ( 4 ); i) määrata märgistamisel kasutatavad piktogrammid, tunnussõnad ning vastavad ohu- ja hoiatuslaused inimeste, mittesihtliikide ja keskkonna kaitseks; j) määrata vajaduse korral kindlaks inimese aktsepteeritav päevadoos; k) määrata kindlaks ainega kokkupuutumise vastuvõetav ulatus (AOEL); l) määrata vajaduse korral kindlaks inimese akuutne standarddoos; m) teha kindlaks vastavad esmaabivõtted ning sobivad diagnostika- ja ravivõtted, mida tuleb kasutada inimese mürgistuse korral; n) määrata vajaduse korral kindlaks isomeerid ja nende võimalik metaboolne muundumine; o) kehtestada riskihindamise seisukohast asjakohane jääkide määratlus; p) kehtestada seire ja nõuete täitmise tagamise jaoks sobiv jääkide määratlus; q) võimaldada hinnata tarbijate kokkupuute riski, sealhulgas vajaduse korral rohkem kui ühe toimeainega kokkupuutest tulenevat kumuleeruvat riski; r) võimaldada hinnata käitlejate, töötajate, elanike ja kõrvaliste isikute kokkupuudet, sealhulgas vajaduse korral kumuleeruvat kokkupuudet rohkem kui ühe toimeainega; s) kehtestada jääkide piirnormid ja kontsentratsiooni- või lahjendustegurid vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 396/2005 ( 5 ); t) võimaldada hinnata, mis laadi ja kui ulatuslik on risk inimesele, loomadele (liikidele, keda inimesed tavapäraselt toidavad ja peavad, ning toiduloomadele) ja risk muudele selgroogsetele mittesihtliikidele; u) teha kindlaks meetmed, mida on vaja, et minimeerida keskkonnasaaste ja mõju mittesihtliikidele; v) otsustada, kas toimeaine tuleb lugeda püsivaks orgaaniliseks saasteaineks, püsivaks bioakumuleeruvaks ja toksiliseks või väga püsivaks ja väga bioakumuleeruvaks aineks vastavalt määruse (EÜ) nr 1107/2009 II lisas sätestatud kriteeriumidele; w) otsustada, kas toimeaine tuleb lugeda asendust vajavaks aineks vastavalt määruse (EÜ) nr 1107/2009 II lisas sätestatud kriteeriumidele; x) otsustada, kas toimeaine tuleb lugeda madala riskiastmega toimeaineks vastavalt määruse (EÜ) nr 1107/2009 II lisas sätestatud kriteeriumidele; y) otsustada, kas toimeaine tuleb heaks kiita; z) sätestada toimeaine heakskiitmisega seotud tingimused või piirangud. 1.12. Vajaduse korral tuleb katsete kavandamisel ja andmete analüüsimisel kasutada sobivaid statistilisi meetodeid. 1.13. Kokkupuute arvutamisel viidatakse Euroopa Toiduohutusameti (edaspidi „toiduohutusamet”) poolt heaks kiidetud teatuslikele meetoditele, kui need on kättesaadavad. Kui kasutatakse täiendavaid meetodeid, tuleb seda põhjendada. 1.14. Andmenõuete iga jao kohta esitatakse kokkuvõte kõikidest andmeid, teabest ja antud hinnangust. Siia juurde kuulub üksikasjalik ja kriitiline hinnang vastavalt määruse (EÜ) nr 1107/2009 artikli 4 sätetele.

2. Käesolevas määruses esitatud nõuded kujutavad endast esitatavate andmete miinimumi. Teatavatel asjaoludel, s.t konkreetsete stsenaariumide ja kasutusmallide puhul, mis erinevad heakskiidu saamisel arvesse võetud kasutusest, võib olla vaja täiendavaid siseriiklikke nõudeid. Pädevad asutused jälgivad katsete korraldamisel ja heakskiitmisel eriti hoolikalt keskkonna-, ilmastiku- ja põllumajandustingimusi.

3. Hea laboritava 3.1. Katsed ja analüüsid, mille eesmärk on saada teavet omaduste kohta või ohutuse kohta inimeste ja loomade tervisele või keskkonnale, tuleb teha vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2004/10/EÜ ( 6 ) sätestatud põhimõtetele. 3.2. Erandina punktist 3.1: 3.2.1. Mikroorganismidest ja viirustest koosnevate toimeainete puhul võib katsed ja analüüsid, mille eesmärk on saada teavet omaduste kohta või muude ohutusaspektide kohta peale ohutuse inimeste tervisele, teha ametlikus või ametlikult tunnustatud katsetamisasutuses või -organisatsioonis, mis vastab vähemalt komisjoni määruse (EL) nr 284/2013 ( 7 ) lisa sissejuhatuse punktide 3.2 ja 3.3 nõuetele. 3.2.2. Katsete ja analüüside puhul, mille eesmärk on saada A osa punktides 6.3 ja 6.5.2 nõutud andmeid vähem tähtsate põllukultuuride kohta, kehtib järgmine: — välikatsete etapi võib läbi viia ametlik või ametlikult tunnustatud katsetamisasutus või -organisatsioon, mis vastab vähemalt määruse (EL) nr 284/2013 lisa sissejuhatuse punktide 3.2 ja 3.3 nõuetele; — kui analüütilist etappi ei viida läbi hea laboritava nõuete kohaselt, peavad selle läbi viima laborid, mis on vastava meetodi jaoks akrediteeritud vastavalt Euroopa standardile EN ISO/IEC 17025 „Katse- ja kalibreerimislaborite kompetentsuse üldnõuded”. 3.2.3. Uuringud, mis on läbi viidud enne käesoleva määruse kohaldamise algust, võib lülitada hindamisse, isegi kui need pole täielikult kooskõlas hea laboritava nõuete või käibivate katsemeetoditega, juhul kui pädevad asutused tunnistavad need teaduslikult kehtivaks, ning seega kaob vajadus loomkatsete kordamise järele, eelkõige kantserogeensuse ja reproduktiivtoksilisuse uuringute puhul. See erand kehtib kõigi selgroogsete liikidega tehtavate uuringute suhtes.

4. Katsematerjal 4.1. Esitatakse kasutatud materjali üksikasjalik kirjeldus (spetsifikatsioon). Kui katsetes kasutatakse toimeainet, peab kasutatud materjal vastama spetsifikatsioonile, mida hakatakse kasutama nende taimekaitsevahendite tootmisel, millele luba taotletakse, välja arvatud juhul, kui kasutatakse radiomärgistatud materjali või puhastatud toimeainet. 4.2. Kui uuringutel kasutatakse laboris või katsetootmise käigus toodetud toimeainet, tuleb toksikoloogilise, ökotoksikoloogilise, keskkonna- ja jääkaineuuringute ning hindamise jaoks teha kordusuuring, kasutades tööstuslikult toodetud toimeainet, välja arvatud juhul, kui taotleja tõendab, et kasutatud katsematerjal on sisuliselt sama. Kahtluse korral tuleb esitada seostavad uuringud, mille alusel saab otsustada, kas uuringuid on vaja korrata. 4.3. Kui uuringutes kasutatav toimeaine on teistsuguse puhtusastmega või sisaldab teistsuguseid või teistsugusel hulgal lisandeid, kui on märgitud tehnilises spetsifikatsioonis, või kui toimeaine on komponentide segu, tuleb nende erinevuste olulisust selgitada kas andmete või teaduslike argumentidega. Kahtluse korral esitatakse asjakohased uuringud, milles on kasutatud toimeainet sellisena, nagu seda tööstuslikult toodetakse, ja nende põhjal tehakse otsus. 4.4. Uuringute puhul, kus doseerimine toimub teatava ajavahemiku jooksul (nt kordusdoosi uuringud), kasutatakse doseerimiseks ühte ja sama toimeaine partiid, kui stabiilsus seda võimaldab. Kui uuring eeldab erinevate dooside kasutamist, tuleb teatada doosi ja kahjuliku toime suhe. 4.5. Kui katsed tehakse ettenähtud spetsifikatsioonile vastava puhastatud toimeainega (≥ 980 g/kg), peab selle katsematerjali puhtusaste olema nii kõrge, kui on võimalik saavutada, kasutades parimat saadaolevat tehnoloogiat, ning puhtusaste tuleb teatada. Kui saadud puhtusaste on madalam kui 980 g/kg, tuleb esitada põhjendus. Põhjenduses tuleb näidata, et kõik tehniliselt otstarbekad ja mõistlikud võimalused puhastatud toimeaine tootmiseks on ära proovitud. 4.6. Radiomärgistusega katsematerjali kasutamise korral tuleb radiomärgistus paigutada ühte või enamasse (vastavalt vajadusele) kohta, mis hõlbustab ainevahetus- ja lagunemisraja väljaselgitamist ning toimeaine ja selle metaboliitide, reaktsiooni- ja lagunemissaaduste levimise uurimist.

5. Katsed selgroogsete loomadega 5.1. Katseid selgroogsete loomadega tehakse vaid juhul, kui puuduvad muud valideeritud meetodid. Alternatiivsete meetodite hulka, mida kaaluda, kuuluvad in vitro ja in silico meetodid. Samuti julgustatakse in vivo katsetel järgima vähendamise ja täiustamise meetodeid, et katsetel kasutatavate loomade arv oleks minimaalne. 5.2. Katsemeetodite kavandamisel võetakse arvesse loomkatsete asendamise, vähendamise ja täiustamise põhimõtteid, eriti kui sobivad valideeritud meetodid loomkatsete asendamiseks, vähendamiseks ja täiustamiseks on muutunud kättesaadavaks. 5.3. Katseid, mille käigus toimeainet või taimekaitsevahendit manustatakse tahtlikult inimestele ja ahvilistele, käesoleva määruse kohaldamisel ei tehta. 5.4. Eetilistel põhjustel tuleb uuringute kavandamist hoolikalt kaaluda, võttes arvesse loomkatsete vähendamise, täiustamise ja asendamise võimalusi. Näiteks kui ühes uuringus lisada üks või enam täiendavat doosirühma või vereproovi võtmise ajahetke, võib olla võimalik uue uuringu vajadust vältida.

6. Informatsiooniks ja ühtlustamiseks avaldatakse käesoleva määruse rakendamisel kasutatavate katsemeetodite ja asjassepuutuvate juhenddokumentide loetelu Euroopa Liidu Teatajas. Seda loetelu ajakohastatakse korrapäraselt.

A OSA

KEEMILISED TOIMEAINED

SISUKORD 1. JAGU. Toimeaine identifitseerimine 1.1. Taotleja 1.2. Tootja 1.3. Kavandatav või ISO heakskiidetud üldnimetus ja sünonüümid 1.4. Keemiline nimetus (IUPACi ja CA nomenklatuur) 1.5. Tootja arenduskood 1.6. CASi, EÜ ja CIPACi numbrid 1.7. Molekuli- ja struktuurivalem, molaarmass 1.8. Toimeaine tootmise meetod (sünteesimisviis) 1.9. Toimeaine puhtuse spetsifikatsioon (g/kg) 1.10. Lisaainete (nt stabilisaatorite) ja lisandite identifitseerimisandmed ja sisaldus 1.10.1. Lisaained 1.10.2. Koguse poolest olulised lisandid 1.10.3. Mõju poolest olulised lisandid 1.11. Partiide analüütiline profiil 2. JAGU. Toimeaine füüsikalised ja keemilised omadused 2.1. Sulamis- ja keemistemperatuur 2.2. Aururõhk, lenduvus 2.3. Välimus (agregaatolek, värvus) 2.4. Spektrid (UV/VIS, IP, TMR, MS), molaarne neeldumistegur olulistel lainepikkustel, optiline puhtus 2.5. Lahustuvus vees 2.6. Lahustuvus orgaanilistes lahustites 2.7. Jaotuskoefitsient süsteemis n-oktanool-vesi 2.8. Dissotsiatsioon vees 2.9. Süttivus ja isekuumenevus 2.10. Leekpunkt 2.11. Plahvatusohtlikkus 2.12. Pindpinevus 2.13. Oksüdeerimisvõime 2.14. Muud uuringud 3. JAGU. Täiendav teave toimeaine kohta 3.1. Toimeaine kasutamine 3.2. Otstarve 3.3. Toime kahjulikele organismidele 3.4. Kavandatud kasutusala 3.5. Tõrjutavad kahjulikud organismid ja kaitstavad või töödeldavad põllukultuurid või tooted 3.6. Toimeviis 3.7. Teave resistentsuse kujunemise või võimaliku kujunemise ja sobivate vastumeetmete kohta 3.8. Meetodid ja ettevaatusabinõud käitlemisel, ladustamisel, veol või tulekahju korral 3.9. Hävitamise või saastusest puhastamise meetodid 3.10. Erakorralised meetmed õnnetusjuhtumi korral 4. JAGU. Analüüsimeetodid Sissejuhatus 4.1. Heakskiitmiseelsete andmete koostamiseks kasutatud meetodid 4.1.1. Tööstuslikult toodetud toimeaine analüüsimeetodid 4.1.2. Riskihindamise meetodid 4.2. Heakskiitmisjärgse kontrolli ja järelevalve meetodid 5. JAGU. Toksikoloogilised ja ainevahetuse uuringud Sissejuhatus 5.1. Imendumise, jaotumise, ainevahetuse ja eritumise uuringud imetajatel 5.1.1. Imendumine, jaotumine, ainevahetus ja eritumine pärast suukaudset kokkupuudet 5.1.2. Imendumine, jaotumine, ainevahetus ja eritumine pärast muid kokkupuuteviise 5.2. Akuutne toksilisus 5.2.1. Suukaudne 5.2.2. Nahakaudne 5.2.3. Sissehingamisel 5.2.4. Nahaärritus 5.2.5. Silmade ärritus 5.2.6. Naha sensibiliseerimine 5.2.7. Fototoksilisus 5.3. Lühiajaline toksilisus 5.3.1. 28-päevane suukaudse manustamise uuring 5.3.2. 90-päevane suukaudse manustamise uuring 5.3.3. Muud kokkupuuteviisid 5.4. Genotoksilisuse katse 5.4.1. In vitro uuringud 5.4.2. In vivo katsed keharakkudes 5.4.3. In vivo katsed sugurakkudes 5.5. Pikaajaline toksilisus ja kantserogeensus 5.6. Reproduktiivtoksilisus 5.6.1. Põlvkondade uuringud 5.6.2. Arengutoksilisuse uuringud 5.7. Neurotoksilisuse uuringud 5.7.1. Neurotoksilisuse uuringud närilistel 5.7.2. Viivistoimega polüneuropaatia uuringud 5.8. Muud toksikoloogilised uuringud 5.8.1. Metaboliitide toksilisuse uuringud 5.8.2. Täiendavad toimeaine uuringud 5.8.3. Sisesekretsioonisüsteemi kahjustavad omadused 5.9. Meditsiinilised andmed 5.9.1. Tootmisettevõtte töötajate tervisekontroll ja seireuuringud 5.9.2. Inimeste kohta kogutud andmed 5.9.3. Otsesed vaatlused 5.9.4. Epidemioloogilised uuringud 5.9.5. Mürgistuse diagnoosimine (toimeaine ja metaboliitide määramine), mürgistuse tunnused, kliinilised katsed 5.9.6. Kavandatud ravimeetmed: esmaabivõtted, antidoodid, ravi 5.9.7. Mürgistuse eeldatav mõju 6. JAGU. Jäägid töödeldud toodetes, toidus ja söödas või nende pinnal 6.1. Jääkide stabiilsus ladustamisel 6.2. Jääkide ainevahetus, jaotumine ja esinemine 6.2.1. Taimed 6.2.2. Kodulinnud 6.2.3. Lakteerivad mäletsejad 6.2.4. Sead 6.2.5. Kalad 6.3. Taimedes esinevate jääkide hulga määramise katsed 6.4. Söödauuringud 6.4.1. Kodulinnud 6.4.2. Mäletsejad 6.4.3. Sead 6.4.4. Kalad 6.5. Töötlemise mõjud 6.5.1. Jääkide laad 6.5.2. Jääkide jaotumine mittesöödavas koores ja viljalihas 6.5.3. Töödeldud toodetes esinevate jääkide hulk 6.6. Jäägid külvikorrakultuurides 6.6.1. Ainevahetus külvikorrakultuurides 6.6.2. Külvikorrakultuurides esinevate jääkide hulk 6.7. Kavandatud jääkide määratlused ja jääkide piirnormid 6.7.1. Kavandatud jääkide määratlused 6.7.2. Kavandatud jääkide piirnormid ja nende piirnormide vastuvõetavuse põhjendus 6.7.3. Kavandatud jääkide piirnormid ja nende piirnormide vastuvõetavuse põhjendus imporditud toodete puhul (impordihälve) 6.8. Kavandatud ohutusajad 6.9. Hinnang võimaliku ja tegeliku kokkupuute kohta toidu kaudu ja muudest allikatest 6.10. Muud uuringud 6.10.1. Jääkide tase õietolmus ja mesindussaadustes 7. JAGU. Säilimine ja käitumine keskkonnas 7.1. Säilimine ja käitumine mullas 7.1.1. Mullas lagunemise kulg 7.1.1.1. Aeroobne lagunemine 7.1.1.2. Anaeroobne lagunemine 7.1.1.3. Mulla fotolüüs 7.1.2. Mullas lagunemise kiirus 7.1.2.1. Laboriuuringud 7.1.2.1.1. Toimeaine aeroobne lagunemine 7.1.2.1.2. Metaboliitide ning lagunemis- ja reaktsioonisaaduste aeroobne lagunemine 7.1.2.1.3. Toimeaine anaeroobne lagunemine 7.1.2.1.4. Metaboliitide ning lagunemis- ja reaktsioonisaaduste anaeroobne lagunemine 7.1.2.2. Väliuuringud 7.1.2.2.1. Mullast kadumise uuringud 7.1.2.2.2. Mulda kogunemise uuringud 7.1.3. Adsorptsioon ja desorptsioon mullas 7.1.3.1. Adsorptsioon ja desorptsioon 7.1.3.1.1. Toimeaine adsorptsioon ja desorptsioon 7.1.3.1.2. Metaboliitide ning lagunemis- ja reaktsioonisaaduste adsorptsioon ja desorptsioon 7.1.3.2. Sorptsiooni suurenemine ajas 7.1.4. Liikuvus mullas 7.1.4.1. Leostumiskatsed kolonnis 7.1.4.1.1. Toimeaine leostumine kolonnis 7.1.4.1.2. Metaboliitide ning lagunemis- ja reaktsioonisaaduste leostumine kolonnis 7.1.4.2. Uuringud lüsimeetriga 7.1.4.3. Leostumise väliuuringud 7.2. Säilimine ja käitumine vees ja setetes 7.2.1. Lagunemisrada ja -kiirus veesüsteemides (keemiline ja fotokeemiline lagunemine) 7.2.1.1. Hüdrolüütiline lagunemine 7.2.1.2. Otsene fotokeemiline lagunemine 7.2.1.3. Kaudne fotokeemiline lagunemine 7.2.2. Bioloogilise lagunemise rada ja kiirus veesüsteemides 7.2.2.1. Kiire biolagunevus 7.2.2.2. Aeroobne mineraliseerumine pinnavees 7.2.2.3. Vee-/setteuuringud 7.2.2.4. Kiiritatud vee/sette uuringud 7.2.3. Lagunemine küllastunud tsoonis 7.3. Säilimine ja käitumine õhus 7.3.1. Lagunemisrada ja -kiirus õhus 7.3.2. Edasikandumine õhu kaudu 7.3.3. Kohalik ja ülemaailmne mõju 7.4. Jääkide määratlus 7.4.1. Jääkide määratlus riskihindamise otstarbel 7.4.2. Jääkide määratlus seire otstarbel 7.5. Seireandmed 8. JAGU. Ökotoksikoloogilised uuringud Sissejuhatus 8.1. Mõju lindudele ja muudele maismaaselgroogsetele 8.1.1. Mõju lindudele 8.1.1.1. Akuutne suukaudne toksilisus lindudel 8.1.1.2. Lühiajaline toidu kaudu mõjuv toksilisus lindudel 8.1.1.3. Subkrooniline ja reproduktiivtoksilisus lindudel 8.1.2. Mõju selgroogsetele maismaaloomadele, v.a lindudele 8.1.2.1. Akuutne suukaudne toksilisus imetajatel 8.1.2.2. Pikaajaline ja reproduktiivtoksilisus imetajatel 8.1.3. Toimeaine biokontsentratsioon lindude ja imetajate saakloomades 8.1.4. Mõju vabas looduses elavatele selgroogsetele maismaaloomadele (linnud, imetajad, roomajad ja kahepaiksed) 8.1.5. Sisesekretsioonisüsteemi kahjustavad omadused 8.2. Mõju veeorganismidele 8.2.1. Akuutne toksilisus kaladel 8.2.2. Pikaajaline ja krooniline toksilisus kaladel 8.2.2.1. Toksilisuse katse varases elujärgus kaladega 8.2.2.2. Kalade täiselutsükli katse 8.2.2.3. Biokontsentratsioon kalades 8.2.3. Sisesekretsioonisüsteemi kahjustavad omadused 8.2.4. Akuutne toksilisus veeselgrootutel 8.2.4.1. Akuutne toksilisus suurel kiivrikul (Daphnia magna) 8.2.4.2. Akuutne toksilisus veel ühel veeselgrootute liigil 8.2.5. Pikaajaline ja krooniline toksilisus veeselgrootutel 8.2.5.1. Reproduktiiv- ja arengutoksilisus suurel kiivrikul (Daphnia magna) 8.2.5.2. Reproduktiiv- ja arengutoksilisus veel ühel veeselgrootute liigil 8.2.5.3. Areng ja valmikute koorumine liigi Chironomus riparius puhul 8.2.5.4. Setetes elavad organismid 8.2.6. Mõju vetikate kasvule 8.2.6.1. Mõju rohevetikate kasvule 8.2.6.2. Mõju veel ühe vetikaliigi kasvule 8.2.7. Mõju makrofüütidele 8.2.8. Täiendavaid katsed veeorganismidel 8.3. Mõju lülijalgsetele 8.3.1. Mõju mesilastele 8.3.1.1. Akuutne toksilisus mesilastel 8.3.1.1.1. Akuutne suukaudne toksilisus 8.3.1.1.2. Akuutne kontakttoksilisus 8.3.1.2. Krooniline toksilisus mesilastel 8.3.1.3. Mõju meemesilaste arengule ja muudele meemesilaste eluetappidele 8.3.1.4. Subletaalne mõju 8.3.2. Mõju mittesihtliikidesse kuuluvatele lülijalgsetele, v.a mesilastele 8.3.2.1. Mõju liigile Aphidius rhopalosiphi 8.3.2.2. Mõju liigile Typhlodromus pyri 8.4. Mõju mulla meso- ja makrofauna mittesihtliikidele 8.4.1. Subletaalne mõju vihmaussidele 8.4.2. Mõju mulla meso- ja makrofauna mittesihtliikidele (v.a vihmaussid) 8.4.2.1. Liigi tasandil katsetamine 8.5. Mõju mulla lämmastiku muundumisele 8.6. Mõju sihtliikidesse mittekuuluvatele kõrgematele maismaa taimedele 8.6.1. Sõeluuringute andmete kokkuvõte 8.6.2. Katsed mittesihtliikide taimedega 8.7. Mõju muudele maismaaorganismidele (taimestik ja loomastik) 8.8. Mõju bioloogilistele reoveepuhastusmeetoditele 8.9. Seireandmed 9. JAGU. Kirjandusandmed 10. JAGU. Klassifitseerimine ja märgistamine

1. JAGU

Toimeaine identifitseerimine

Esitatud teave peab olema piisav, et iga toimeainet täpselt identifitseerida ja määrata kindlaks selle spetsifikatsioon ja laad.

1.1. Taotleja

Esitada tuleb taotleja nimi ja aadress ning kontaktpunkti nimi, ametikoht, telefon, e-posti aadress ja telefaksi number.

1.2. Tootja

Esitada tuleb toimeaine tootja nimi ja aadress ning kõigi toimeainet valmistavate tootmisettevõtete nimed ja aadressid. Tuleb anda kontaktpunkt (nimi, telefon, e-posti aadress ja telefaksi number). Kui pärast toimeaine heakskiitmist muutub tootjate asukoht või arv, tuleb nõutav teave esitada uuesti komisjonile, toiduohutusametile ja liikmesriikidele.

1.3. Kavandatav või ISO heakskiidetud tavanimetus ja sünonüümid

Tuleb esitada Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni (ISO) tavanimetus või kavandatav ISO tavanimetus ja vajaduse korral muud kavandatavad või tunnustatud tavanimetused (sünonüümid), sealhulgas asjaomase nomenklatuuri eest vastutava asutuse nimi (tiitel).

1.4. Keemiline nimetus (IUPACi ja CA nomenklatuur)

Tuleb esitada vastavalt vajadusele määruse (EÜ) nr 1272/2008 VI lisa III osas märgitud keemiline nimetus või, kui ainet ei ole kantud kõnealusesse määrusesse, nii Rahvusvahelise Puhta Keemia ja Rakenduskeemia Liidu (IUPAC) kui ka Chemical Abstractsi (CA) nomenklatuurile vastav nimetus.

1.5. Tootja arenduskoodid

Tuleb esitada koodid, mida kasutatakse arendustöö käigus toimeaine identifitseerimiseks, samuti toimeainet sisaldavate valmististe identifitseerimiseks, kui need on olemas. Iga koodi puhul tuleb esitada sellega seotud materjal, kasutusaeg ja liikmesriigid või muud riigid, kus seda on kasutatud või kasutatakse.

1.6. CASi, EÜ ja CIPACi numbrid

Tuleb esitada Chemical Abstracts Service’i (CAS), Euroopa Komisjoni (EÜ) ja Rahvusvahelise Pestitsiidide Määramise Koostöönõukogu (CIPAC) numbrid, kui need on olemas.

1.7. Molekuli- ja struktuurivalem, molaarmass

Tuleb esitada toimeaine molekulivalem, molaarmass ja struktuurivalem ning vajaduse korral iga toimeaines sisalduva isomeeri struktuurivalem.

Taimeekstraktide puhul võib kasutada teistsugust lähenemisviisi, kuid seda tuleb piisavalt põhjendada.

1.8. Toimeaine tootmise meetod (sünteesimisviis)

Iga tootmisettevõtte puhul tuleb esitada tootmismeetod koos lähteainete identifitseerimisandmete (nimi, CASi number, struktuurivalem) ja puhtusastmega ning märkida, kas lähteained on kaubanduslikult kättesaadavad, esitada asjaomased keemilised meetodid, ja identifitseerida valmistootes esinevad lisandid. Tuleb esitada üksikasjalikud andmed nende lisandite päritolu kohta. Iga lisand kategoriseeritakse vastavalt sellele, kas see tuleneb kõrvalreaktsioonidest, esineb lähteaines või kujutab endast järelejäänud reaktsiooni vahesaadust või järelejäänud lähteainet. Tuleb kirjeldada nende toksikoloogilist, ökotoksikoloogilist ja keskkondlikku olulisust. See teave hõlmab ka lisandeid, mida ei ole avastatud, kuid mis võivad teoreetiliselt moodustuda. Üldjuhul ei nõuta tehnilist teavet protsessi kohta.

Kui nõutud teavet esitatakse katsetootmise kohta, tuleb see teave esitada uuesti, kui tööstusliku tootmise meetodid ja protsessid on stabiliseerunud. Kui tööstusliku tootmise andmed on kättesaadavad, esitatakse need enne määruse (EÜ) nr 1107/2009 alusel loa saamist. Kui tööstusliku tootmise andmed ei ole kättesaadavad, tuleb esitada põhjendus.

1.9. Toimeaine puhtuse spetsifikatsioon (g/kg)

Tuleb märkida puhta toimeaine miinimumsisaldus (g/kg) tööstuslikult toodetud materjalis, mida kasutatakse taimekaitsevahendite tootmiseks. Spetsifikatsioonis kavandatud miinimumsisaldust tuleb põhjendada; siia hulka kuulub vähemalt viie tüüpilise partii andmete statistiline analüüs vastavalt punktile 1.11. Võib esitada täiendavaid tõendusandmeid, mis toetavad tehnilist spetsifikatsiooni.

Kui nõutud teavet esitatakse katsetootmise kohta, tuleb see teave esitada uuesti, kui tööstusliku tootmise meetodid ja protsessid on stabiliseerunud. Kui tööstusliku tootmise andmed on kättesaadavad, esitatakse need enne määruse (EÜ) nr 1107/2009 alusel loa saamist. Kui tööstusliku tootmise andmed ei ole kättesaadavad, tuleb esitada põhjendus.

Kui toimeainet toodetakse tehnilise kontsentraadina (TK), tuleb märkida puhta toimeaine miinimum- ja maksimumsisaldus ja sisaldus teoreetilises kuivaine massis.

Kui toimeaine on isomeeride segu, tuleb märkida isomeeride suhe või suhtevahemik. Tuleb märkida iga isomeeri suhteline bioloogiline aktiivsus niihästi tõhususe kui ka toksilisuse seisukohalt.

Taimeekstraktide puhul võib kasutada teistsugust lähenemisviisi, kuid seda tuleb piisavalt põhjendada.

1.10. Lisaainete (nt stabilisaatorite) ja lisandite identifitseerimisandmed ja sisaldus

Tuleb näidata iga lisaaine miinimum- ja maksimumsisaldus (g/kg).

Samuti tuleb märkida iga täiendava komponendi (välja arvatud lisaainete) maksimumsisaldus (g/kg).

Kui toimeainet toodetakse tehnilise kontsentraadina (TK), tuleb märkida iga lisandi maksimumsisaldus ja sisaldus teoreetilises kuivaine massis.

Isomeerid, mis ei kuulu ISO üldnimetuse alla, loetakse lisanditeks.

Kui esitatud teave ei ole komponendi (nt kondensaadi) täielikuks identifitseerimiseks piisav, tuleb iga sellise komponendi koostise kohta esitada üksikasjalik teave.

Kui nõutud teavet esitatakse katsetootmise kohta, tuleb see teave esitada uuesti, kui tööstusliku tootmise meetodid ja protsessid on stabiliseerunud. Kui tööstusliku tootmise andmed on kättesaadavad, esitatakse need enne määruse (EÜ) nr 1107/2009 alusel loa saamist. Kui tööstusliku tootmise andmed ei ole kättesaadavad, tuleb esitada põhjendus.

Taimeekstraktide puhul võib kasutada teistsugust lähenemisviisi, kuid seda tuleb piisavalt põhjendada.

1.10.1. Lisaained

Samuti tuleb esitada toimeainesse enne taimekaitsevahendi tootmist stabiilsuse säilitamiseks ja käitlemise lihtsustamiseks lisatud komponentide kaubanduslik nimetus. Selliste lisaainete kohta tuleb esitada järgmine teave, kui see on asjakohane:

a) keemiline nimetus vastavalt IUPACi ja CA nomenklatuurile,

b) ISO üldnimetus või kavandatav üldnimetus, kui need on olemas,

c) CASi number, EÜ number,

d) molekuli- ja struktuurivalem,

e) molaarmass,

f) miinimum- ja maksimumsisaldus (g/kg) ning

g) otstarve (nt stabilisaator).

1.10.2. Koguse poolest olulised lisandid

Lisandid, mille sisaldus on 1 g/kg või rohkem, loetakse koguse poolest olulisteks lisanditeks. Koguse poolest oluliste lisandite kohta tuleb esitada järgmine teave, kui see on asjakohane:

a) keemiline nimetus vastavalt IUPACi ja CA nomenklatuurile,

b) ISO üldnimetus või kavandatav üldnimetus, kui need on olemas,

c) CASi number, EÜ number,

d) molekuli- ja struktuurivalem,

e) molaarmass ning

f) maksimumsisaldus (g/kg).

Tuleb esitada teave selle kohta, kuidas lisandite struktuuriline identiteet on määratud.

1.10.3. Mõju poolest olulised lisandid

Lisandid, mis on oma toksikoloogiliste, ökotoksikoloogiliste või keskkonnaomaduste tõttu eriti ebasoovitavad, loetakse mõju poolest olulisteks lisanditeks. Mõju poolest oluliste lisandite kohta tuleb esitada järgmine teave, kui see on asjakohane:

a) keemiline nimetus vastavalt IUPACi ja CA nomenklatuurile,

b) ISO üldnimetus või kavandatav üldnimetus, kui need on olemas,

c) CASi number, EÜ number,

d) molekuli- ja struktuurivalem,

e) molaarmass ning

f) maksimumsisaldus (g/kg).

Esitada teave selle kohta, kuidas lisandite struktuuriline identiteet on määratud.

1.11. Partiide analüütiline profiil

Vähemalt viit tüüpilist toimeaine hiljutise ja praeguse tööstusliku tootmise käigus toodetud partiid analüüsitakse puhta toimeaine sisalduse, lisandite, lisaainete ja vastavalt vajadusele iga täiendava komponendi (v.a lisaained) suhtes. Kõik tüüpilised partiid peavad olema võetud viimase viie aasta toodangu hulgast. Kui viimase viie tootmisaasta kohta ei ole andmed kättesaadavad, tuleb seda põhjendada. Esitatud analüüsitulemuste hulka peavad kuuluma kvantitatiivsed andmed iga sellise komponendi sisalduse kohta (g/kg), mille sisaldus on vähemalt 1 g/kg, ning komponentide summa moodustab vähemalt 980 g/kg analüüsitavast ainest. Taimeekstraktide ja allelokeemiliste mõjurite (nt feromoonid) puhul võib teha põhjendatud erandeid. Tuleb selgitada tehnilises spetsifikatsioonis esildatud sisalduse statistilist alust (näiteks maksimaalne tegelikkuses leitud tase, tegelikkuses leitud keskmine pluss kolm standardhälvet vms). Võib esitada tõendusandmeid, mis toetavad tehnilist spetsifikatsiooni. Selliste komponentide tegelik sisaldus, mis on oma toksikoloogiliste, ökotoksikoloogiliste või keskkonnaomaduste tõttu eriti ebasoovitavad, tuleb määrata ja esitada, isegi kui nende sisaldus on alla 1 g/kg. Esitatava teabe hulka kuuluvad üksikute proovide analüüsitulemused ja andmete kokkuvõte, milles on näidatud iga olulise komponendi miinimum-, maksimum- ja keskmine sisaldus.

Kui toimeainet toodetakse eri tehastes, esitada esimeses lõigus sätestatud teave iga tehase kohta eraldi.

Peale selle tuleb vajaduse korral analüüsida toimeaine proove, mis on toodetud laboratooriumis või katsetootmise käigus, kui sellist materjali on kasutatud toksikoloogiliste või ökotoksikoloogiliste andmete saamiseks. Kui need andmed ei ole kättesaadavad, tuleb seda põhjendada.

Kui esitatav teave käib katsetootmise kohta, tuleb nõutav teave esitada uuesti pärast seda, kui tööstusliku tootmise meetodid ja protsessid on stabiliseerunud. Kui tööstusliku tootmise andmed on kättesaadavad, esitatakse need enne määruse (EÜ) nr 1107/2009 alusel loa saamist. Kui tööstusliku tootmise andmed ei ole kättesaadavad, tuleb esitada põhjendus.

2. JAGU

Toimeaine füüsikalised ja keemilised omadused

2.1. Sulamis- ja keemistemperatuur

Tuleb määrata ja esitada puhastatud toimeaine sulamistemperatuur või vajaduse korral külmumis- või tahkumistemperatuur. Mõõtmisi tehakse temperatuurini 360 °C.

Tuleb määrata ja esitada puhastatud toimeaine keemistemperatuur. Mõõtmisi tehakse temperatuurini 360 °C.

Kui sulamis- või keemistemperatuuri ei ole lagunemise või sublimatsiooni tõttu võimalik määrata, tuleb märkida lagunemise või sublimatsiooni temperatuur.

2.2. Aururõhk, lenduvus

Tuleb märkida puhastatud toimeaine aururõhk temperatuuril 20 °C või 25 °C. Kui aururõhk 20 °C juures on väiksem kui 10–5 Pa, tuleb aururõhku temperatuuril 20 °C või 25 °C hinnata aururõhu kõvera abil, tehes mõõtmised kõrgematel temperatuuridel.

Tahkete või vedelate toimeainete puhul tuleb puhastatud toimeaine lenduvus (Henry konstant) määrata või arvutada vees lahustuvuse ja aururõhu põhjal ning esitada ühikutes (Pa × m3 × mol–1).

2.3. Välimus (agregaatolek, värvus)

Tuleb esitada nii tööstuslikult toodetud toimeaine kui ka puhastatud toimeaine värvuse (kui on olemas) ja agregaatoleku kirjeldus.

2.4. Spektrid (UV/VIS, IP, TMR, MS), molaarne neeldumistegur olulistel lainepikkustel, optiline puhtus

Tuleb määrata ja esitada järgmised spektrid koos tõlgendamiseks vajalike signaali omaduste tabeliga: puhastatud toimeaine ultravioletse/nähtava valguse spekter (UV/VIS), infrapunaspekter (IP), tuumamagnetresonantsspekter (TMR) ja massispekter (MS).

Tuleb määrata ja esitada molaarne neeldumistegur olulistel lainepikkustel (ε ühikutes L × mol–1 × cm–1). Olulisteks lainepikkusteks on kõik UV/nähtava valguse neeldumisspektri maksimumid, samuti lainepikkuste vahemik 290–700 nm.

Toimeainete puhul, mis on lahustunud optilised isomeerid, tuleb mõõta ja esitada optiline puhtus.

Kui see on vajalik selliste lisandite määramiseks, mida peetakse toksikoloogiliselt, ökotoksikoloogiliselt või keskkonna seisukohalt oluliseks, tuleb määrata ja esitada UV/nähtava valguse neeldumisspekter, IP, TMR ja MS.

2.5. Lahustuvus vees

Määratakse puhastatud toimeainete lahustuvus vees atmosfäärirõhu all ja esitatakse selle väärtus 20 °C juures. Lahustuvus vees määratakse neutraalses keskkonnas (st destilleeritud vesi tasakaalus atmosfääri süsinikdioksiidiga). Kui pKa on vahemikus 2–12, tuleb vees lahustuvus määrata ka happelises keskkonnas (pH 4–5) ja leeliselises keskkonnas (pH 9–10). Kui toimeaine stabiilsus vesikeskkonnas on selline, et vees lahustuvust ei saa määrata, tuleb esitada põhjendus katseandmete põhjal.

2.6. Lahustuvus orgaanilistes lahustites

Määratakse tööstuslikult toodetud toimeaine või puhastatud toimeaine lahustuvus alljärgnevates orgaanilistes lahustites temperatuuril 15–25 °C ja esitatakse tulemus, kui see on alla 250 g/L; märgitakse kasutatud temperatuur. Tulemused esitatakse ühikutes g/L:

a) alifaatne süsivesinik: eelistatavalt heptaan,

b) aromaatne süsivesinik: eelistatavalt tolueen,

c) halogeenitud süsivesinik: eelistatavalt diklorometaan,

d) alkohol: eelistatavalt metanool või isopropüülalkohol,

e) ketoon: eelistatavalt atsetoon,

f) ester: eelistatavalt etüülatsetaat.

Kui teatava toimeaine puhul osutub üks või mitu nimetatud lahustitest ebasobivaks (nt reageerib katsematerjaliga), võib kasutada alternatiivseid lahusteid. Sellistel juhtudel tuleb lahustite valikut põhjendada nende struktuuri ja polaarsusega.

2.7. Jaotuskoefitsient süsteemis n-oktanool-vesi

Tuleb määrata puhastatud toimeaine ja riskihindamisotstarbelise jääkide määratluse kõikide komponentide jaotuskoefitsient süsteemis n-oktanool-vesi (Kow või log Pow) ja esitada selle väärtus 20 °C või 25 °C juures. Kui toimeaine pKa väärtus on vahemikus 2–12, tuleb uurida pH (4–10) mõju.

2.8. Dissotsiatsioon vees

Kui esineb dissotsiatsioon vees, määratakse puhastatud toimeaine dissotsiatsioonikonstant (pKa väärtused) ja esitatakse selle väärtus 20 °C juures. Teoreetiliste kaalutluste põhjal märgitakse moodustunud dissotsieerumissaaduste identifitseerimisandmed. Kui toimeaine on sool, märgitakse dissotsieerumata toimeaine pKa väärtus.

2.9. Süttivus ja isekuumenevus

Tuleb määrata ja esitada tööstuslikult toodetud toimeainete süttivus ja isekuumenevus. Aktsepteeritakse struktuuril põhinevat teoreetilist hinnangut, kui see vastab ÜRO ohtlike kaupade veo soovituste katsete ja kriteeriumide käsiraamatu ( 8 ) 6. lisas sätestatud kriteeriumidele. Põhjendatud juhtudel võib kasutada puhastatud toimeaine kohta käivaid andmeid.

2.10. Leekpunkt

Selliste tööstuslikult toodetud toimeainete puhul, mille sulamistemperatuur on alla 40 °C, määratakse ja esitatakse leekpunkt. Põhjendatud juhtudel võib kasutada puhastatud toimeaine kohta käivaid andmeid.

2.11. Plahvatusohtlikkus

Tuleb määrata ja esitada tööstuslikult toodetud toimeainete plahvatusohtlikkus. Aktsepteeritakse struktuuril põhinevat teoreetilist hinnangut, kui see vastab ÜRO ohtlike kaupade veo soovituste katsete ja kriteeriumide käsiraamatu 6. lisas sätestatud kriteeriumidele. Põhjendatud juhtudel võib kasutada puhastatud toimeaine kohta käivaid andmeid.

2.12. Pindpinevus

Tuleb määrata ja esitada puhastatud toimeaine pindpinevus.

2.13. Oksüdeerimisvõime

Tuleb määrata ja esitada tööstuslikult toodetud toimeainete oksüdeerimisvõime. Aktsepteeritakse struktuuril põhinevat teoreetilist hinnangut, kui see vastab ÜRO ohtlike kaupade veo soovituste katsete ja kriteeriumide käsiraamatu 6. lisas sätestatud kriteeriumidele. Põhjendatud juhtudel võib kasutada puhastatud toimeaine kohta käivaid andmeid.

2.14. Muud uuringud

Täiendavad uuringud, mida on vaja toimeaine klassifitseerimiseks ohu alusel, viiakse läbi kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1272/2008.

3. JAGU

Täiendav teave toimeaine kohta

3.1. Toimeaine kasutamine

Esitatav teave peab kirjeldama eesmärki, milleks toimeainet sisaldavaid taimekaitsevahendeid kasutatakse või hakatakse kasutama, ning nende kasutamise või kavandatava kasutamise doose ja viise.

3.2. Otstarve

Otstarve valitakse järgmiste seast:

a) akaritsiid,

b) bakteritsiid,

c) fungitsiid,

d) herbitsiid,

e) insektitsiid,

f) molluskitsiid,

g) nematotsiid,

h) taimekasvuregulaator,

i) repellent,

j) rodentitsiid,

k) allelokeemiline mõjur,

l) mutitõrjevahend,

m) viritsiid,

n) muu (taotleja täpsustab).

3.3. Toime kahjulikele organismidele

Märgitakse kahjulike organismide vastase toime laad:

a) toime puute kaudu,

b) toime mao kaudu,

c) toime sissehingamisel,

d) fungitoksiline toime,

e) fungistaatline toime,

f) desikant,

g) paljunemist takistav toime,

h) muu (taotleja täpsustab).

Tuleb märkida, kas toimeaine liigub taimedes või mitte, ja vajaduse korral, kas selline translokatsioon on apoplastiline, sümplastiline või mõlemat.

3.4. Kavandatud kasutusalad

Toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite olemasolev(ad) või kavandatav(ad) kasutusala(d) valitakse järgmiste seast:

a) avamaa, nt põllumajandus, aiandus, metsandus ja viinamarjakasvatus,

b) katmikalad,

c) haljasalad,

d) umbrohutõrje harimata maal,

e) koduaed,

f) toataimed,

g) taimsete saaduste ladustamine,

h) muu (taotleja täpsustab).

3.5. Tõrjutavad kahjulikud organismid ja kaitstavad või töödeldavad põllukultuurid või tooted

Tuleb esitada üksikasjalikud andmed praeguse ja kavandatava kasutamise kohta (töödeldavad ja vajaduse korral kaitstavad põllukultuurid, põllukultuurirühmad, taimed või taimsed saadused).

Vajaduse korral tuleb esitada üksikasjalikud andmed kahjulike organismide kohta, mille vastu kaitset pakutakse.

Vajaduse korral tuleb märkida saavutatud toime, näiteks idude hävimine, küpsemise pidurdumine, varre pikkuse vähenemine, paranenud viljastumine.

3.6. Toimeviis

Tuleb esitada selgitus toimeaine toimeviisi kohta, niivõrd kui see on teada, lähtudes vajaduse korral biokeemilistest ja füsioloogilistest mehhanismidest ja biokeemilistest levikuteedest. Tuleb esitada vastavate katseuuringute tulemused, kui need on kättesaadavad.

Kui on teada, et ettenähtud toime avaldamiseks peab toimeaine pärast seda sisaldavate taimekaitsevahendite pealekandmist või kasutamist muunduma metaboliidiks või lagunemissaaduseks, tuleb esitada aktiivse metaboliidi või lagunemissaaduste kohta järgmine teave:

a) keemiline nimetus vastavalt IUPACi ja CA nomenklatuurile,

b) ISO üldnimetus või kavandatav üldnimetus,

c) CASi number, EÜ number,

d) molekuli- ja struktuurivalem ning

e) molaarmass.

Punktides a–e osutatud teave tuleb varustada ristviidetega ja seostada 5.–8. jao alusel esitatava teabega, kui see on asjakohane.

Tuleb esitada kättesaadav teave aktiivsete metaboliitide ja lagunemissaaduste tekke kohta. Selline teave peab sisaldama järgmist:

— asjaomased protsessid, mehhanismid ja reaktsioonid,

— kineetilised ja muud andmed muundumiskiiruse kohta ja kiirust piirav tegur, kui see on teada,

— muundumise kiirust ja ulatust mõjutavad keskkonna- ja muud tegurid.

3.7. Teave resistentsuse kujunemise või võimaliku kujunemise ja sobivate vastumeetmete kohta

Tuleb esitada teave resistentsuse või ristresistentsuse kujunemise või võimaliku kujunemise kohta, kui see teave on kättesaadav.

Tuleb koostada sobivad riskijuhtimisstrateegiad riigi/piirkonna tasandil.

3.8. Meetodid ja ettevaatusabinõud käitlemisel, ladustamisel, veol või tulekahju korral

Kõikide toimeainete kohta tuleb esitada ohutuskaart kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1907/2006 ( 9 ) artikliga 31.

Esitatavad uuringud, andmed ja teave peavad koos muude asjakohaste uuringute, andmete ja teabega täpsustama ja põhjendama tulekahju korral järgitavaid meetodeid ja ettevaatusabinõusid. Tulekahju korral tekkida võivaid põlemissaadusi tuleb hinnata toimeaine keemilise struktuuri ning keemiliste ja füüsikaliste omaduste põhjal.

3.9. Hävitamise või saastusest puhastamise meetodid

Paljudel juhtudel on eelistatud või ainus viis, kuidas toimeaineid, saastunud materjale või saastunud pakendeid ohutult kõrvaldada, nende kontrollitud põletamine litsentseeritud jäätmepõletusahjus. Selline põletamine peab toimuma kooskõlas nõukogu direktiivis 94/67/EÜ ( 10 ) sätestatud kriteeriumidega.

Muid toimeainete, saastunud pakendite ja saastunud materjalide kõrvaldamise meetodeid, mida kavatsetakse kasutada, tuleb kirjeldada täies ulatuses. Selliste meetodite kohta tuleb esitada andmed nende tulemuslikkuse ja ohutuse kindlakstegemiseks.

3.10. Erakorralised meetmed õnnetusjuhtumi korral

Tuleb esitada kord, mille kohaselt vesi ja pinnas õnnetusjuhtumi korral saastusest puhastatakse.

Esitatavad uuringud, andmed ja teave peavad koos muude asjakohaste uuringute, andmete ja teabega tõendama eriolukordade puhuks kavandatavate meetmete sobivust.

4. JAGU

Analüüsimeetodid

Sissejuhatus

Käesoleva jao sätted hõlmavad heakskiitmiseelsete andmete koostamiseks kasutatavaid ja heakskiitmisjärgse kontrolli ja järelevalve jaoks vajalikke analüüsimeetodeid.

Tuleb esitada meetodite kirjeldused ja lisada neisse üksikasjad kasutatavate seadmete, materjalide ja tingimuste kohta.

Taotluse korral tuleb esitada järgmised andmed:

a) puhastatud toimeaine analüüsistandardid;

b) tööstuslikult toodetud toimeaine proovid;

c) oluliste metaboliitide ja kõikide muude seireotstarbelise jäägi määratlusega hõlmatud komponentide analüüsistandardid;

d) mõju poolest oluliste lisandite võrdlusaine proovid.

Võimaluse korral tehakse punktides a–c osutatud standardid kaubanduslikult kättesaadavaks ja taotluse korral tehakse teatavaks neid levitava ühingu nimi.

4.1. Heakskiitmiseelsete andmete koostamiseks kasutatud meetodid

4.1.1. Tööstuslikult toodetud toimeaine analüüsimeetodid

Esitada meetodid (koos täieliku kirjeldusega), mille kohaselt määratakse:

a) puhta toimeaine sisaldus tööstuslikult toodetud toimeaines, mis on nimetatud määruse (EÜ) nr 1107/2009 alusel heakskiitmiseks esitatud toimikus;

b) tööstuslikult toodetud toimeaines sisalduvad koguse või mõju poolest olulised lisandid ja lisaained (nt stabilisaatorid).

Tuleb esitada hinnang selle kohta, kas olemasolevad CIPACi meetodid sobivad kasutamiseks. Kui kasutatakse CIPACi meetodit, ei nõuta täiendavaid valideerimisandmeid, küll aga tuleb esitada näidiskromatogramm, kui see on kättesaadav.

Tuleb määrata ja esitada meetodite spetsiifilisus. Lisaks sellele tuleb teha kindlaks, millises ulatuses põhjustavad häireid muud tööstuslikult toodetud toimeaines leiduvad ained (nt lisandid või lisaained).

Tuleb määrata ja esitada meetodite lineaarsus. Kalibreerimispiirkond peab ületama (vähemalt 20 % võrra) vastavates analüütilistes lahustes leiduva analüüdi suurimat ja väikseimat nominaalsisaldust. Tuleb teha kas topeltmõõtmised kolme või enama kontsentratsiooni juures või ühekordsed mõõtmised viie või enama kontsentratsiooni juures. Märkida kalibreerimiskõvera võrrand ja korrelatsioonikordaja ning esitada tüüpiline kalibreerimisgraafik. Kui kasutatakse mittelineaarset vastust, peab taotleja seda põhjendama.

Tuleb määrata ja esitada meetodite kordustäpsus (korratavus). Tuleb teha vähemalt viis mõõtmist samades tingimustes võetud proovidel ja märkida keskmine, suhteline standardhälve ning tehtud mõõtmiste arv.

Toimeaine sisalduse määramiseks hinnatakse meetodi mõõtetäpsust, hinnates häireid ja kordustäpsust.

Lisaainete ning koguse või mõju poolest oluliste lisandite puhul:

— meetodite mõõtetäpsus määratakse vähemalt kahel tüüpilisel proovil partii andmete ja materjali spetsifikatsiooni jaoks sobival tasemel. Märgitakse saagise keskmine ja suhteline standardhälve;

— määramispiiri eksperimentaalset kindlaksmääramist ei nõuta. Siiski tuleb tõendada, et meetodid on piisavalt täpsed, et analüüsida koguse poolest olulisi lisandeid tasemel, mis vastab materjali spetsifikatsioonile, ja mõju poolest olulisi lisandeid kontsentratsiooni juures, mis on vähemalt 20 % väiksem kui spetsifikatsiooni piir.

4.1.2. Riskihindamise meetodid

Tuleb esitada meetodid (koos täieliku kirjeldusega) radiomärgistamata jääkide määramiseks kõikides valdkondades, mida toimik hõlmab, nagu on üksikasjalikumalt sätestatud järgmistes punktides:

a) mullas, vees, setetes, õhus ja muudes maatriksites, mida kasutatakse keskkonnas säilimise uuringutes;

b) mullas, vees ja muudes maatriksites, mida kasutatakse tõhususuuringutes;

c) söödas, kehavedelikes ja -kudedes, õhus ja muudes maatriksites, mida kasutatakse toksikoloogilistes uuringutes;

d) kehavedelikes, õhus ja muudes maatriksites, mida kasutatakse käitlejate, töötajate, elanike ja kõrvaliste isikute kokkupuute uuringutes;

e) taimedes, taimsetes saadustes, töödeldud toiduainetes, taimset ja loomset päritolu toidus, söödas, nende pinnal või muudes maatriksites, mida kasutatakse jääkide uuringutes;

f) mullas, vees, setetes, söödas ja muudes maatriksites, mida kasutatakse ökotoksikoloogilistes uuringutes;

g) vees, puhverlahustes, orgaanilistes lahustites ja muudes maatriksites, mida kasutatakse füüsikaliste ja keemiliste omaduste katsetes.

Tuleb määrata ja esitada meetodite spetsiifilisus. Tuleb esitada valideeritud kinnitamismeetodid, kui see on asjakohane.

Tuleb määrata ja esitada meetodite lineaarsus, saagis ja kordustäpsus (korduvus).

Andmed koostatakse määramispiiri juures ja kas tõenäolise jääkide määra või kümnekordse määramispiiri juures. Vajaduse korral määratakse ja esitatakse määramispiir iga analüüdi kohta.

4.2. Heakskiitmisjärgse kontrolli ja järelevalve meetodid

Esitada järgmiste meetodite täielik kirjeldus:

a) meetod kõigi komponentide määramiseks, mis kuuluvad seireotstarbelise jääkide määratluse alla, nagu see on esitatud punkti 6.7.1 kohaselt, võimaldamaks liikmesriikidel kindlaks teha, kas kehtestatud jääkide piirnorme järgitakse; see hõlmab jääke taimses ja loomses toidus ja söödas ja selle pinnal;

b) meetod kõigi selliste komponentide määramiseks, mis on lisatud mulla ja vee seireotstarbelise jääkide määratluse alla vastavalt punktile 7.4.2;

c) meetod toimeaine ja selle kasutamise käigus või pärast seda moodustunud lagunemissaaduste analüüsiks õhus, välja arvatud juhul, kui taotleja tõendab, et käitlejate, töötajate, elanike või kõrvaliste isikute kokkupuude on minimaalne;

d) meetod kehavedelike ja kudede analüüsiks toimeainete ja oluliste metaboliitide suhtes.

Kõnealused meetodid peaksid olema võimalikult lihtsad, põhjustama minimaalseid kulutusi ja neid peaks saama teha üldkättesaadavate seadmetega.

Tuleb määrata ja esitada meetodite spetsiifilisus. See peab võimaldama määrata kõiki seireotstarbelise jääkide määratluse alla kuuluvaid komponente. Tuleb esitada valideeritud kinnitamismeetodid, kui see on asjakohane.

Tuleb määrata ja esitada meetodite lineaarsus, saagis ja kordustäpsus (korduvus).

Andmed koostatakse määramispiiri juures ja kas tõenäolise jääkide määra või kümnekordse määramispiiri juures. Määramispiir tuleb määrata ja esitada iga komponendi kohta, mis kuulub seireotstarbelise jääkide määratluse alla.

Taimses ja loomses toidus ja söödas või selle pinnal olevate jääkide ning joogivees olevate jääkide puhul peab meetodi korratavuse valideerima sõltumatu laboratoorium ja see tuleb esitada.

5. JAGU

Toksikoloogilised ja ainevahetuse uuringud

Sissejuhatus

1. Tuleb käsitleda küsimust, kui asjakohane on toksikoloogiliste andmete koostamine katseloomadel, kelle ainevahetusprofiil on teistsugune kui inimestel, kui sellised ainevahetuse andmed on kättesaadavad, ning seda tuleb võtta arvesse uuringute kavandamisel ja riskihindamisel.

2. Kõik potentsiaalselt kahjulikud toimed, mis avastatakse toksikoloogiliste uuringute käigus (sh mõju elunditele/süsteemidele, nagu immuunsüsteem, närvisüsteem, sisesekretsioonisüsteem), tuleb registreerida. Võib olla vaja täiendavaid uuringuid, et uurida mõju avaldumise mehhanisme, mis võivad olla ohu kindlakstegemise või riskihindamise seisukohalt otsustavad.

Tuleb esitada kõik kättesaadavad bioloogilised andmed, mis on seotud katsetatava toimeaine toksikoloogiliste omadustega, sealhulgas modelleerimisandmed.

3. Kui on olemas varasemad kontrollandmed, tuleb need esitada tavapärases korras. Esitatavad andmed peavad käima näitajate kohta, mis võivad tähistada kriitilist kahjulikku toimet, ning need peavad olema seostatud vastava tüvega ja pärinema laborilt, mis viis läbi asjaomase uuringu. Need peavad hõlmama viieaastast ajavahemikku, mille keskpunkt on võimalikult lähedal asjaomase uuringu kuupäevale.

4. Uuringukava ette valmistades tuleb võtta arvesse kättesaadavaid andmeid uuritava aine kohta, näiteks selle füüsikalis-keemilisi omadusi (näiteks lenduvus), puhtust, reaktiivsust (näiteks hüdrolüüsi kiirus, elektrofiilsus) ning keemiliste analoogide struktuuri ja toime suhet.

5. Kõikide uuringute puhul tuleb märkida tegelik saavutatud doos milligrammides kehakaalu kilogrammi kohta ja muudes sobivates ühikutes (näiteks sissehingamisel mg/L, nahakaudsel kokkupuutel mg/cm2).

6. Analüüsimeetodid, mida kasutatakse toksilisuse uuringutes, peavad olema mõõdetava objekti suhtes spetsiifilised ja nõuetekohaselt kinnitatud. Määramispiir peab olema piisav, et mõõta kontsentratsiooni vahemikus, mis toksikokineetiliste andmete koostamisel eeldatavasti tekib.

7. Kui töödeldud taimedes või nende pinnal, kariloomades, mullas, põhjavees või vabas õhus ainevahetuse või muude protsesside tulemusena või töödeldud toodete töötlemise tulemusena tekkiv lõppjääk, millega inimesed kokku puutuvad, sisaldab ainet, mis ei ole ise toimeaine ega kujuta endast imetajates olulist metaboliiti, tehakse toksilisuse uuringud selle ainega, kui see on tehniliselt võimalik, välja arvatud juhul, kui on võimalik tõendada, et inimeste kokkupuude selle ainega ei põhjusta märkimisväärset riski tervisele.

Metaboliitide ja lagunemissaaduste toksikokineetilisi ja ainevahetuse uuringuid nõutakse üksnes juhul, kui metaboliitide toksilisust ei saa hinnata selle toimeaine kohta käivate olemasolevate tulemuste põhjal.

8. Kui see on otstarbekas, kasutatakse alati suukaudset manustamist. Kui inimeste kokkupuude toimub peamiselt gaasifaasis, võib olla asjakohasem teha mõned uuringud sissehingamise kaudu.

9. Doosi valimisel võetakse arvesse toksikokineetilisi andmeid, näiteks imendumise küllastumist, mida mõõdetakse aine ja/või metaboliitide süsteemse kättesaadavusena.

5.1. Imendumise, jaotumise, ainevahetuse ja eritumise uuringud imetajatel

Asjaomaseid liike käsitlevate lühi- ja pikaajaliste uuringute käigus tuleb koguda teavet toimeaine ja oluliste metaboliitide kontsentratsiooni kohta veres ja kudedes, näiteks ligikaudu ajal, mil saavutatakse suurim kontsentratsioon plasmas (Tmax), et suurendada toksilisuse uuringute mõistmise eesmärgil koostatud toksikoloogiliste andmete väärtust.

Toksikokineetiliste andmete peamine otstarve on kirjeldada loomadel saavutatud süsteemset kokkupuudet ja selle suhet doosi ja ajalise kuluga toksilisuse uuringute käigus.

Muud eesmärgid on järgmised:

a) seostada toksilisuse uuringutel saavutatud kokkupuude toksikoloogiliste leidudega ja aidata hinnata nende uuringutulemuste asjakohasust inimeste tervisele, pöörates erilist tähelepanu haavatavatele rühmadele;

b) toetada toksilisuse uuringu kavandamist kineetika ja ainevahetuse osas (liigi valik, manustamisrežiim, dooside valik);

c) anda teavet, mis seoses toksilisuse uuringute tulemustega aitab kaasa täiendavate toksilisuse uuringute kavandamisele, nagu on kirjeldatud punktis 5.8.2;

d) võrrelda rottide ainevahetust kariloomade ainevahetusega, nagu on kirjeldatud punktis 6.2.4.

5.1.1. Imendumine, jaotumine, ainevahetus ja eritumine pärast suukaudset kokkupuudet

Pärast suukaudset kokkupuudet toimuva imendumise, jaotumise, ainevahetuse ja eritumise uurimiseks võib olla vaja üksnes piiratud andmeid, mis piirduvad üheainsa in vivo katseliigiga (harilikult rott). Nende andmete põhjal on võimalik saada kasulikku teavet hilisemate toksilisuse katsete kavandamiseks ja tõlgendamiseks. Siiski tuleb meeles pidada, et loomade kohta käivate andmete ekstrapoleerimisel inimestele on teave liikidevaheliste erinevuste kohta otsustava tähtsusega ja inimestele avalduva riski hindamisel võib olla kasu ainevahetusalasest teabest, mis on saadud muude manustamisviiside põhjal.

Seepärast ei ole võimalik määrata kindlaks üksikasjalikke andmenõudeid, sest täpsed nõuded sõltuvad iga konkreetse uuritava aine puhul saadud tulemustest.

Uuringud peavad andma piisavalt teavet toimeaine ja selle metaboliitide kineetika kohta asjaomastes liikides pärast kokkupuudet järgmisega:

a) ühekordne suukaudne doos (madal ja kõrge doositase);

b) eelistatavalt intravenoosne doos või võimaluse korral üksainus suukaudne doos; hinnata sapi kaudu eritumist (madal doositase), ning

c) kordusdoos.

Oluline parameeter on süsteemne biosaadavus (F), mis saadakse kõvera alla jääva ala (AUC) võrdlemisel pärast suukaudset ja intravenoosset manustamist.

Kui intravenoosne doseerimine ei ole võimalik, tuleb seda põhjendada.

Nõutavate kineetiliste uuringute hulka kuulub:

a) suukaudse imendumise kiirus ja ulatus, sh maksimaalne kontsentratsioon plasmas (Cmax), AUC, Tmax ja muud sobivad parameetrid, nagu biosaadavus;

b) bioakumulatsioonivõime;

c) poolestusaeg plasmas;

d) jaotumine peamistes elundites ja kudedes;

e) teave jaotumise kohta vererakkudes;

f) metaboliitide keemiline struktuur ja nende hulga määramine kehavedelikes ja kudedes;

g) mitmesugused ainevahetusrajad;

h) toimeaine ja metaboliitide eritumise tee ja ajaline kulg;

i) uuring selle kohta, kas ja mil määral toimub enterohepaatiline tsirkulatsioon.

Võrdlevad in vitro ainevahetuse uuringud tuleb teha loomaliigil, mida kasutatakse ka põhiuuringus, ja inimpäritoluga katsematerjalil (mikrosoomid või terved rakusüsteemid), et teha kindlaks toksikoloogiliste loomkatsete andmete asjakohasus ning näidata suunda tulemuste tõlgendamisel ja katsestrateegia täpsemal kindlaksmääramisel.

Kui metaboliit avastatakse in vitro inimpäritoluga katsematerjalis, kuid mitte katsetatavas loomaliigis, tuleb esitada selgitus või teha täiendavaid katseid.

5.1.2. Imendumine, jaotumine, ainevahetus ja eritumine pärast muid kokkupuuteviise

Andmed imendumise, jaotumise, ainevahetuse ja eritumise kohta pärast nahakaudset kokkupuudet esitatakse juhul, kui nahakaudse kokkupuute järgne toksilisus on murettekitav, võrrelduna suukaudse kokkupuute järgse toksilisusega. Enne, kui uuritakse imendumist, jaotumist, ainevahetust ja eritumist in vivo pärast nahakaudset kokkupuudet, tehakse in vitro nahast läbitungimise uuring, et hinnata nahakaudse biosaadavuse tõenäolist ulatust ja määra.

Imendumist, jaotumist, ainevahetust ja eritumist pärast nahakaudset kokkupuudet vaadeldakse eespool nimetatud teabe põhjal, välja arvatud juhul, kui toimeaine põhjustab naha ärritust, mis kahjustaks uuringu tulemusi.

Nende uuringute tulemuste põhjal saadud toimeaine hinnangulise nahakaudse imendumise puhul tuleb kriitiliselt hinnata selle asjakohasust inimestel. Toimeaine nahakaudse imendumise mõõtmist on konkreetsemalt käsitletud määruse (EL) nr 284/2013 lisa A osa punktis 7.3.

Lenduvate toimeainete puhul (aururõhk >10–2 Pa) võivad andmed imendumise, jaotumise, ainevahetuse ja eritumise kohta pärast kokkupuudet sissehingamisel olla kasulikud inimestele avalduva riski hindamisel.

5.2. Akuutne toksilisus

Esitatavad ja hinnatavad uuringud ja andmed peavad olema piisavad, et võimaldada kindlaks teha mõju pärast ühekordset kokkupuudet toimeainega ning eelkõige võimaldada kindlaks teha järgmist:

a) toimeaine toksilisus,

b) mõju ajaline kulg ja omadused ning kõik üksikasjad käitumismuutuste, kliiniliste tunnuste (kui need on ilmsed) ja võimalike makropatoloogiliste leidude kohta lahkamisel,

c) võimalik vajadus kaaluda akuutse standarddoosi (nt ARfD, aAOEL ( 11 )) kehtestamist;

d) võimaluse korral toksilisuse toimeviis;

e) eri kokkupuuteviisidega seonduv suhteline oht.

Kuigi põhirõhk on asjaomaste toksilisuse vahemike hindamisel, peab kogutud teabe põhjal olema ka võimalik klassifitseerida toimeainet vastavalt määrusele (EÜ) nr 1272/2008. Akuutse toksilisuse katsete põhjal saadud teave on eriti oluline õnnetusjuhtumite korral tekkida võivate ohtude hindamisel.

5.2.1. Suukaudne

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Toimeaine akuutsest suukaudsest toksilisusest tuleb alati teatada.

5.2.2. Nahakaudne

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Toimeaine akuutsest nahakaudsest toksilisusest tuleb teatada, välja arvatud juhul, kui teatamata jätmine on teaduslikult põhjendatud (näiteks kui suukaudne LD50 ( 12 ) on suurem kui 2 000 mg/kg). Tuleb uurida nii kohalikku kui ka süsteemset toimet.

Kui nahakaudse manustamise uuringul täheldatakse tugevat nahaärritust (4. astme punetus või turse), kasutatakse spetsiaalse ärritusuuringu läbiviimise asemel neid tulemusi.

5.2.3. Sissehingamisel

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Toimeaine akuutsest toksilisusest sissehingamisel tuleb teatada, kui mõni järgmistest tingimustest on täidetud:

— toimeaine aururõhk 20 °C juures on > 1 × 10 –2 Pa;

— toimeaine on pulber, mis sisaldab olulisel hulgal osakesi mõõduga < 50 μm (> 1 % massist),

— toimeainet on lisatud toodetesse, mis on pulbrid või mida kasutatakse pihustamise teel.

Kasutatakse ainult pea/nina kokkupuudet, välja arvatud juhul, kui on võimalik põhjendada kogu keha kokkupuudet.

5.2.4. Nahaärritus

Uuringu tulemused peavad andma teavet toimeaine võimaliku nahka ärritava toime kohta, sealhulgas, kui see on asjakohane, selle kohta, kas täheldatud toime võib olla pöörduv.

Enne in vivo uuringut toimeaine söövitavuse/ärritavuse kohta tuleb tõendusmaterjalide kaalukuse põhjal analüüsida olemasolevaid asjakohaseid andmeid. Kui saadaolevad andmed on ebapiisavad, võib neid täiendada järjestikuste katsete tegemise abil.

Katsestrateegia on astmeline:

1) nahasöövituse hindamine valideeritud in vitro katsemeetodil;

2) nahaärrituse hindamine valideeritud in vitro katsemeetodil (nt taastatud inimnaha mudelid);

3) algne in vivo nahaärrituse uuring ühe loomaga, ja kui ei täheldata kahjulikku toimet;

4) kinnitav katse veel ühe või kahe lisaloomaga.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Alati tuleb esitada toimeaine nahaärritavuse uuring. Kui on olemas nahakaudse toksilisuse uuring, mis näitab, et katse piirdoosi juures (2 000 mg / kehakaalu kg) nahaärritust ei teki, siis kasutatakse seda, et poleks tarvis nahaärrituse uuringuid.

5.2.5. Silmade ärritus

Uuringu tulemused peavad andma teavet toimeaine võimaliku silmi ärritava toime kohta, sealhulgas, kui see on asjakohane, selle kohta, kas täheldatud toime võib olla pöörduv.

Enne in vivo uuringut toimeaine silmi söövitava/ärritava toime kohta tuleb tõendusmaterjalide kaalukuse põhjal analüüsida olemasolevaid asjakohaseid andmeid. Kui saadaolevad andmed on ebapiisavad, võib neid täiendada järjestikuste katsete tegemise abil.

Katsestrateegia on astmeline:

1) in vitro nahaärrituse/-söövituse katse põhjal prognoositakse silmade ärritust/söövitust;

2) tehakse valideeritud või heakskiidetud in vitro silmade ärrituse uuring, et selgitada välja tõsiselt silmi ärritavad/söövitavad ained (nt BCOP-katse (Bovine Corneal Opacity and Permeability), ICE-katse (Isolated Chicken Eye), IRE-katse (Isolated Rabbit Eye), HET-CAM-katse (Hen's Egg Test - Chorio-Allantoic Membrane)), ja kui saadakse negatiivsed tulemused, hinnatakse silmade ärritust in vitro katsemeetodiga, millega tuvastatakse mitteärritavad või ärritavad ained, ning kui see ei ole kättesaadav;

3) algne in vivo silmaärrituse uuring ühe loomaga, ja kui ei täheldata kahjulikku toimet;

4) kinnitav katse veel ühe või kahe lisaloomaga.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Toimeaine silmi ärritavat toimet tuleb alati katsetada, välja arvatud juhul, kui katsemeetodites loetletud kriteeriumide põhjal on tõenäoline, et võib tekkida tõsiseid silmakahjustusi.

5.2.6. Naha sensibiliseerimine

Katse peab andma piisavalt teavet, et hinnata toimeaine võimet põhjustada naha sensibilisatsiooni.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Uuring tuleb teha alati, välja arvatud juhul, kui toimeaine on tuntud sensibilisaator. Kasutatakse lokaalset lümfisõlmede analüüsi (LLNA), sealhulgas vajaduse korral selle varianti, milles kasutatakse vähem loomi. Kui LLNA-d ei ole võimalik teha, tuleb seda põhjendada ja teha maksimeeritud test merisigadega. Kui on olemas merisigadega tehtud katse (maksimeeritud test või Buehleri test), mis vastab OECD suunistele ja on andnud selge tulemuse, ei tehta loomakaitse huvides enam täiendavaid katseid.

Kuna naha sensibilisaatoriks tunnistatud toimeaine võib põhjustada ülitundlikkusreaktsiooni, tuleks võtta arvesse võimalikku hingamisteede sensibiliseerimist, kui on olemas vastavad katsed või kui on märke hingamisteede sensibiliseerimisest.

5.2.7. Fototoksilisus

Uuring peab andma teavet teatavate toimeainete võime kohta põhjustada valgusega koostoimes tsütotoksilisust: sellised on näiteks toimeained, mis on fototoksilised in vivo pärast süsteemset kokkupuudet ja nahal jaotumist, samuti toimeaineid, mis toimivad fotoärritajatena pärast manustamist nahale. Positiivset tulemust tuleb arvesse võtta, kui kaalutakse inimeste võimalikku kokkupuudet toimeainega.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

In vitro uuring on nõutav, kui toimeaine neelab elektromagnetilist kiirgust vahemikus 290–700 nm ja võib kas otsekontakti või süsteemse jaotumise kaudu tõenäoliselt sattuda silma või valguse käes olevale nahapinnale.

Kui toimeaine ultravioletse/nähtava valguse molaarse ekstinktsiooni/neeldumise koefitsient on väiksem kui 10 L × mol–1 × cm–1, ei ole toksilisuse katse nõutav.

5.3. Lühiajaline toksilisus

Lühiajalise toksilisuse uuring kavandatakse selliselt, et see annab teavet toimeaine koguse kohta, mida on uuringutingimustes võimalik taluda ilma kahjuliku toime ilmnemiseta, ning annab ühtlasi teavet tervise ohutegurite kohta, mis tekivad suuremate dooside juures. Selliste uuringute põhjal saadakse kasulikke andmeid ohtude kohta, mis tekivad mitte ainult muudele toimeainega kokku puutuda võivatele elanikkonnarühmadele, vaid ka toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite käitlejatele ja kasutajatele. Olulist teavet toimeaine võimaliku korduvtoime kohta ning toimeainega kokku puutuda võivatele inimestele avalduva ohu kohta annavad eelkõige lühiajalised uuringud. Lisaks sellele annavad lühiajalised uuringud kasulikku teavet kroonilise toksilisuse uuringute kavandamiseks.

Esitatavad ja hinnatavad uuringud, andmed ja teave peavad olema piisavad, et võimaldada kindlaks teha mõju pärast korduvat kokkupuudet toimeainega ning eelkõige võimaldada lisaks sellele kindlaks teha järgmist:

a) doosi ja kahjuliku toime seos,

b) toimeaine toksilisus, sealhulgas võimaluse korral täheldatavat kahjulikku toimet mitteavaldav doos (NOAEL),

c) vajaduse korral sihtorganid (sealhulgas immuun-, närvi- ja sisesekretsioonisüsteem),

d) kahjuliku toime ajaline kulg ja omadused ning kõik üksikasjad käitumismuutuste ja võimalike patoloogiliste leidude kohta lahkamisel,

e) konkreetne kahjulik toime ja tekkinud patoloogilised muutused,

f) vajaduse korral teatava täheldatud kahjuliku toime püsivus ja pöörduvus pärast annustamise lõpetamist,

g) võimaluse korral toksilisuse toimeviis,

h) eri kokkupuuteviisidega seonduv suhteline oht.

i) vastavad kriitilised näitajad asjakohastel ajahetkedel, et vajaduse korral määrata kontrollväärtused.

Lühiajalistesse uuringutesse lisatakse toksikokineetilised andmed (st kontsentratsioon veres). Et vältida ulatuslikumat loomade kasutamist, võib andmed tuletada vahemiku leidmise uuringutest.

Kui lühiajalises uuringus on dooside puhul, mis ei tekita märgatavat toksilisust, sihtsüsteemideks närvi-, immuun- või sisesekretsioonisüsteem, tuleb teha täiendavad uuringud, sealhulgas funktsionaalsed katsed (vt punkt 5.8.2).

5.3.1. 28-päevane suukaudse manustamise uuring

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Kui 28-päevase uuringu tulemused on kättesaadavad, tuleb need teatada.

5.3.2. 90-päevane suukaudse manustamise uuring

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Alati tuleb märkida toimeaine lühiajaline suukaudne toksilisus närilistel (90 päeva), harilikult rotil, muu näriliseliigi kasutamist tuleb põhjendada, ja mittenärilistel (90-päevane toksilisuse uuring koertel).

90-päevase uuringu käigus uuritakse hoolikalt võimalikku neurotoksilist ja immunotoksilist toimet, genotoksilisust pisituumade tekke kaudu ja toimet, mis võib olla seotud muutustega hormonaalses süsteemis.

5.3.3. Muud kokkupuuteviisid

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Inimestele avalduva riski hindamisel kaalutakse täiendavad nahakaudseid uuringuid iga üksikjuhtumi puhul eraldi, välja arvatud juhul, kui toimeaine on tugeva ärritava toimega.

Lenduvate toimeainete puhul (aururõhk >10–2 Pa) nõutakse eksperdiarvamust (näiteks sellist, mis rajaneb kokkupuuteviisipõhistel kineetilistel andmetel), et otsustada, kas lühiajaline uuring tuleb teha ka sissehingamiskokkupuute kohta.

5.4. Genotoksilisuse katse

Genotoksilisuse katse eesmärk on:

— prognoosida võimalikku genotoksilist mõju,

— teha varakult kindlaks genotoksilised kantserogeenid,

— selgitada mõnede kantserogeenide toimemehhanismi.

In vitro või in vivo katsetel tuleb, sõltuvalt katsenõuetest, kasutada sobivaid doose. Katsed tehakse astmeliselt, kusjuures kõrgema tasandi katsete tegemine sõltub igas etapis tulemuste tõlgendamisest.

Molekuli struktuur võib tingida spetsiaalsed katsenõuded seoses fotomutageensusega. Kui toimeaine ja selle peamiste metaboliitide ultravioletse/nähtava valguse molaarse ekstinktsiooni/neeldumise koefitsient on väiksem kui 1 000 L × mol–1 × cm–1, ei ole fotomutageensuse katse nõutav.

5.4.1. In vitro uuringud

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Tehakse järgmised in vitro mutageensuse katsed: geenmutatsioonide bakteriaalne analüüs, kombineeritud test arvuliste ja struktuursete kromosoomianomaaliate kohta imetajate rakkudes ja geenmutatsioonide katse imetajate rakkudes.

Kui aga saritestis, mis koosneb Amesi katsest ja in vitro pisituuma katsest (IVM), avastatakse geenmutatsioon ja klastogeensus/aneuploidia, ei ole vaja teha täiendavaid in vitro katseid.

Kui in vitro pisituumakatses on viiteid pisituumade tekkele, tehakse täiendavad katsed asjakohaste värvimismenetluste abil, et selgitada välja, kas esineb aneugeenset või klastogeenset reaktsiooni. Võib kaaluda aneugeense reaktsiooni edasist uurimist, et selgitada välja, kas on piisavalt tõendeid aneugeense reaktsiooni künnismehhanismi ja künniskontsentratsiooni kohta (eriti lahknematuse kohta).

Toimeainetega, millel on vahemiku leidmise katsetes tõendatud tugevad bakteriostaatilised omadused, tehakse kaks erinevat in vitro katset imetajate rakkudel geenmutatsioonide suhtes. Amesi testi tegemata jätmist tuleb põhjendada.

Toimeainete puhul, mille kohta on struktuurist tulenevaid hoiatusi, kuid mis on andnud standardses saritestis negatiivse tulemuse, võib olla nõutav täiendav katsetamine, kui standardtestid ei ole niisuguste hoiatuste jaoks optimeeritud. Täiendava uuringu valik või uuringukava muutmine sõltub struktuurist tulenevat hoiatust kandva toimeaine keemilisest laadist, teadaolevast reaktsioonivõimest ja ainevahetusandmetest.

5.4.2. In vivo katsed keharakkudes

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Kui kõik in vitro katsete tulemused on negatiivsed, tehakse vähemalt üks in vivo uuring, milles tõendatakse katsekoe kokkupuudet (nt rakkude toksilisus või toksikokineetilised andmed), välja arvatud juhul, kui korduvdoosiuuringust saadakse kehtivad in vivo pisituuma-andmed ja in vivo pisituumakatse on selle nõutava teabe saamiseks kohane katse.

Negatiivne tulemus esimesel in vivo keharakkude katsel peab andma piisava kindluse toimeainete puhul, mis on andnud kõigil kolmel in vitro katsel negatiivse tulemuse.

Toimeainete puhul, mis on mõnel in vitro katsel andnud mitmeti mõistetava või positiivse tulemuse, kaalutakse vajalike täiendavate katsete laadi igal üksikjuhul eraldi, võttes arvesse kogu asjakohast teavet, kasutades sama näitajat nagu in vitro katsel.

Kui imetajate kromosoomianomaalia in vitro katse või in vitro pisituumakatse on klastogeensuse suhtes positiivne, tuleb teha in vivo klastogeensuse katse keharakkudel, nagu näiteks näriliste luuüdirakkude metafaasi analüüs või näriliste pisituumakatse.

Kui in vitro pisituumakatse on positiivne kromosoomide arvulise kõrvalekalde suhtes imetajate rakkudes või in vitro imetajate kromosoomitest on positiivne kromosoomide arvuliste muutuste suhtes, tuleb teha in vivo pisituumakatse. Kui in vivo pisituumakatsel saadakse positiivne tulemus, kasutatakse sobivat värvimismenetlust, näiteks in-situ-fluorestsentshübridiseerimiskatset (FISH), et tuvastada aneugeenne ja/või klastogeenne reaktsioon.

Kui emb-kumb in vitro geenmutatsiooni katse on positiivne, tuleb teha in vivo katse, et uurida geenmutatsioonide indutseerimist, nt transgeensete näriliste keha- ja sugurakkude mutatsiooni katse.

In vivo genotoksilisuse uuringute käigus kasutatakse ainult asjakohaseid kokkupuuteviise ja -meetodeid (nt toidusse või joogivette segamine, nahale kandmine, sissehingamine, sundmanustamine). Peab saama veenvad tõendid selle kohta, et valitud kokkupuuteviisi ja manustamismeetodiga jõutakse asjaomase koeni. Muid kokkupuutevõtteid (nt kõhukelmesisene või nahaalune süst), mis võivad tõenäoliselt põhjustada ebaharilikku kineetikat, jaotumist ja ainevahetust, tuleb põhjendada.

Tuleb kaaluda in vivo katse läbiviimist osana mõnest punktis 5.3 kirjeldatud lühiajalise toksilisuse uuringust.

5.4.3. In vivo katsed sugurakkudes

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Selliste katsete tegemise vajadust tuleb kaaluda iga juhtumi puhul eraldi, võttes arvesse teavet toksikokineetika, kasutuse ja eeldatava kokkupuute kohta.

Enamiku toimeainete puhul, mis on tunnistatud in vivo keharakumutageenideks, ei ole täiendavaid genotoksilisuse katseid vaja, sest neid peetakse võimalikeks genotoksilisteks kantserogeenideks ja võimalikeks sugurakumutageenideks.

Mõningatel konkreetsetel juhtudel võib siiski korraldada suguraku-uuringud, et selgitada välja, kas keharakumutageen on ka sugurakumutageen või mitte.

Varasemates uuringutes tekkinud mutatsiooni tüüpi (geenmutatsioon, kromosoomide arvu muutus või kromosoomide struktuuri muutus) võetakse sobiva katse valimisel arvesse.

Samuti võib kaaluda uuringut DNA aduktide esinemise kohta gonaadirakkudes.

5.5. Pikaajaline toksilisus ja kantserogeensus

Läbiviidud ja esitatud pikaajaliste uuringute tulemused koos muu asjakohase teabega toimeaine kohta peavad olema piisavad, et võimaldada kindlaks teha toime pärast korduvat kokkupuudet toimeainega, ning eelkõige piisavad selleks, et:

— teha kindlaks pikaajalisest toimeainega kokkupuutest tulenev kahjulik toime,

— vajaduse korral teha kindlaks sihtorganid,

— määrata kindlaks doosi ja vastuse suhe,

— määrata kindlaks NOAEL ja vajaduse korral muud asjakohased viitepunktid.

Sarnaselt peavad kantserogeensuse uuringute tulemused koos muu asjakohase teabega toimeaine kohta olema piisavad, et võimaldada hinnata inimestele tekkivaid ohte pärast korduvat kokkupuudet toimeainega, ning eelkõige piisavad selleks, et:

a) teha kindlaks pikaajalisest toimeainega kokkupuutest tulenev kantserogeenne toime,

b) määrata tekitatud kasvajate liigi-, soo- ja organispetsiifilisus,

c) määrata kindlaks doosi ja vastuse suhe,

d) võimaluse korral teha kindlaks suurim doos, mis ei tekita kantserogeenset toimet,

e) võimaluse korral määrata kindlaks tuvastatud kantserogeense reaktsiooni toimeviis ja asjakohasus inimestel.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Tuleb kindlaks teha kõikide toimeainete pikaajaline toksilisus ja kantserogeensus. Kui erandlikel asjaoludel väidetakse, et sellised katsed ei ole vajalikud, tuleb seda väidet täielikult põhjendada.

Katsetingimused

Tuleb teha toimeaine pikaajalise suukaudse toksilisuse uuring ja pikaajalise kantserogeensuse uuring (kaks aastat), kasutades katseloomadena rotte; võimaluse korral tuleb need uuringud ühendada.

Teine toimeaine kantserogeensuse uuring tuleb teha, kasutades katseloomadena hiiri, välja arvatud juhul, kui on võimalik teaduslikult tõendada, et see ei ole vajalik. Sellistel juhtudel võib teise kantserogeensusuuringu asemel kasutada teaduslikult valideeritud alternatiivseid kantserogeensuse mudeleid.

Kui võrdlevad ainevahetuse andmed näitavad, et kas rott või hiir on ebasobiv mudel inimeste vähiriski hindamiseks, kaalutakse mõne muu liigi kasutamist.

Kui kantserogeensuse toimeviisi peetakse mittegenotoksiliseks, tuleb esitada katseandmed, milles sisaldub võimaliku toimeviisi selgitus ja asjakohasus inimese puhul.

Kui esitatakse varasemad kontrollandmed, peavad need olema samade liikide ja tüvede kohta, mida on hoitud samades tingimustes samas laboris, ning need peavad pärinema samaaegsetest uuringutest. Täiendavad varasemad kontrollandmed, mis pärinevad teistest laboritest, võib esitada eraldi täiendava teabena.

Esitatav teave varasemate kontrollandmete kohta peab sisaldama järgmist:

a) liigi ja tüve identifitseerimisandmed, tarnija nimi ning konkreetse koloonia identifitseerimisandmed, juhul kui tarnijal on mitu geograafilist asukohta,

b) laboratooriumi nimi ja uuringu läbiviimise kuupäevad,

c) loomade pidamise üldtingimuste kirjeldus, sealhulgas sööda liik või kaubamärk ning võimaluse korral ka tarbitud kogus,

d) katseloomade ligikaudne vanus päevades ja kaal uuringu alguses ning surmamise või surma ajal,

e) kontrollgrupi suremuse kirjeldus uuringu ajal või lõpus ning muud asjakohased tähelepanekud (nt haigused, nakkused),

f) laboratooriumi nimi ja uuringu käigus patoloogiliste andmete kogumise ja tõlgendamise eest vastutanud teadlaste nimed,

g) märge kasvajate laadi kohta, mis võivad olla kombineeritud, et saada andmeid esinemissageduse kohta.

Varasemad kontrollandmed esitatakse iga uuringu kohta eraldi, märkides absoluutväärtused ja protsendimäärad ning suhtelised või teisendatud väärtused, kui need on hindamisel abiks. Kui esitatakse kombineeritud või kokkuvõtlikud andmed, peavad need sisaldama teavet väärtuste vahemiku, keskmise, mediaani ja vajaduse korral standardhälbe kohta.

Katsetatud doosid, sealhulgas suurim katsetatud doos, tuleb valida lühiajaliste katsete tulemuste põhjal ning (kui need andmed on asjaomaste uuringute kavandamise ajal kättesaadavad) ainevahetuse ja toksikokineetiliste andmete põhjal. Doosi valikul tuleks võtta arvesse toksikokineetilisi andmeid, nagu näiteks imendumise küllastumist, mida mõõdetakse aine ja/või metaboliitide süsteemse kättesaadavusena.

Doose, mis põhjustavad liigset toksilisust, ei peeta hinnangute andmisel asjakohaseks. Pikaajalistes uuringutes kaalutakse toimeaine kontsentratsiooni määramist veres (näiteks ligikaudu Tmax).

Andmete kogumisel ja aruannete koostamisel ei kombineerita omavahel andmeid healoomuliste ja pahaloomuliste kasvajate esinemissageduse kohta. Aruandluses ei või kombineerida andmeid erinevate, omavahel mitte seotud hea- või pahaloomuliste kasvajate kohta samas elundis.

Segaduste vältimiseks tuleb kasvajate nomenklatuuris ja aruandluses kasutada tavapärast histopatoloogia terminoloogiat, mida harilikult kasutatakse uuringu läbiviimisel, näiteks Rahvusvahelise Vähiuurimiskeskuse avaldatud terminoloogiat. Kasutatud süsteem tuleb identifitseerida.

Histopatoloogilisteks uuringuteks valitud bioloogilise materjali hulka peab kuuluma materjal, mis on valitud selleks, et saada lisateavet makropatoloogilise uuringu ajal tuvastatud kahjustuste kohta. Kui seda on vaja toimemehhanismi ja histoloogiliste erivõtete (värvimine) selgitamiseks, võib olla kasu histokeemilistest meetoditest ja elektronmikroskoopilistest uuringutest, ja kui neid tehakse, tuleb see märkida.

5.6. Reproduktiivtoksilisus

Tuleb uurida võimalikku mõju reproduktiivfüsioloogiale ja järglaste arengule ning märkida tulemused järgmistes aspektides:

— isas- ja emaslooma paljunemisfunktsiooni või -võime kahjustamine, mis tuleneb näiteks mõjust innatsüklile, seksuaalkäitumisele, spermatogeneesi või oogeneesi mõnele aspektile, või hormoonaktiivsusest või füsioloogilisest reaktsioonist, mis takistab viljastamisvõimet, viljastumist ennast või viljastunud munaraku arengut kuni implantatsioonini (kaasa arvatud).

— kahjulik mõju järglastele, näiteks mõju, mis takistab normaalset arengut enne ja pärast sündi. See hõlmab näiteks morfoloogilisi väärarenguid, nagu anogenitaalne vahemaa, vedeliku kogunemine nisapiirkonna kudedesse, ning funktsionaalseid häireid (näiteks paljunemisvõimet kahjustav või neuroloogiline mõju).

Tuleb teatada mõjudest, mis põlvkondade jooksul võimenduvad.

Kui vastavat mõju täheldatakse järglastel või eeldatakse neil esinevat (näiteks vahemiku leidmise katsete põhjal), tuleb teise tasandi katsete käigus mõõta toimeaine ja selle oluliste metaboliitide sisaldust piimas.

Võimalikke neurotoksilisi, immunotoksilisi ja potentsiaalselt hormonaalsüsteemi muutustega seotud mõjusid tuleb hoolikalt uurida ja tulemused esitada.

Uuringutes võetakse arvesse kõiki olemasolevaid asjassepuutuvaid andmeid, sealhulgas üldtoksilisuse uuringute tulemusi, kui need sisaldavad asjakohaseid parameetreid (nt sperma analüüs, inna tsüklilisus, reproduktiivorganite histopatoloogia), samuti teadmisi toimeaine struktuurianaloogide kohta.

Kui ravireaktsioonide standardvõrdluspunktid on samaaegselt saadud kontrollandmed, võib teatavate paljunemisvõime uuringute tõlgendamisel olla abi varasematest kontrollandmetest. Kui esitatakse varasemad kontrollandmed, peavad need olema samade liikide ja tüvede kohta, mida on hoitud samades tingimustes samas laboris, ning need peavad pärinema samaaegsetest uuringutest.

Esitatav teave varasemate kontrollandmete kohta peab sisaldama järgmist:

a) liigi ja tüve identifitseerimisandmed, tarnija nimi ning konkreetse koloonia identifitseerimisandmed, juhul kui tarnijal on mitu geograafilist asukohta,

b) laboratooriumi nimi ja uuringu läbiviimise kuupäevad,

c) loomade pidamise üldtingimuste kirjeldus, sealhulgas sööda liik või kaubamärk ning võimaluse korral ka tarbitud kogus,

d) katseloomade ligikaudne vanus päevades ja kaal uuringu alguses ning surmamise või surma ajal,

e) kontrollgrupi suremuse kirjeldus uuringu ajal või lõpus ning muud asjakohased tähelepanekud (nt haigused, nakkused),

f) laboratooriumi nimi ja uuringu käigus patoloogiliste andmete kogumise ja tõlgendamise eest vastutanud teadlaste nimed.

Varasemad kontrollandmed esitatakse iga uuringu kohta eraldi, märkides absoluutväärtused ja protsendimäärad ning suhtelised või teisendatud väärtused, kui need on hindamisel abiks. Kui esitatakse kombineeritud või kokkuvõtlikud andmed, peavad need sisaldama teavet väärtuste vahemiku, keskmise, mediaani ja vajaduse korral standardhälbe kohta.

Et anda kasulikku teavet arengutoksilisuse uuringute kavandamiseks ja tõlgendamiseks, võib kõrgemate tasandite katsetesse lisada ja esitada teabe toimeaine kontsentratsiooni kohta vanemate ja loote/järglase veres.

5.6.1. Põlvkondade uuringud

Esitatavad põlvkondade uuringud koos muu asjakohase teabega toimeaine kohta peavad olema piisavad, et võimaldada kindlaks teha mõju paljunemisvõimele pärast korduvat kokkupuudet toimeainega, ning eelkõige piisavad selleks, et:

a) teha kindlaks toimeainega kokkupuutest tulenev otsene ja kaudne mõju paljunemisvõimele,

b) teha kindlaks paljunemisvõimega mitte seotud kahjulik toime dooside juures, mis on madalamad kui lühiajalise ja kroonilise toksilisuse katsetel;

c) määrata kindlaks vanematele mõjuva toksilisuse, reproduktiivse tervise ja poja arengu NOAEL.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Tuleb esitada reproduktiivtoksilisuse uuring vähemalt kahel rottide põlvkonnal.

OECD laiendatud ühe põlvkonna reproduktiivtoksilisuse uuringut võib pidada mitut põlvkonda hõlmava uuringu alternatiiviks.

Kui seda on vaja paljunemisvõimele avalduva toime paremaks tõlgendamiseks, ning juhul, kui see teave ei ole veel kättesaadav, võidakse nõuda täiendavaid uuringuid, et saada teavet selle kohta, kumb sugupool on mõjutatud ja millised on võimalikud mehhanismid.

5.6.2. Arengutoksilisuse uuringud

Esitatavad arengutoksilisuse uuringud koos muu asjakohase teabega toimeaine kohta peavad olema piisavad, et võimaldada hinnata mõju embrüo ja loote arengule pärast korduvat kokkupuudet toimeainega, ning eelkõige piisavad selleks, et:

a) teha kindlaks toimeainega kokkupuutest tulenev otsene ja kaudne mõju embrüo ja loote arengule,

b) teha kindlaks emale mõjuv toksilisus,

c) määrata kindlaks dooside ja täheldatud vastuste seos nii emal kui ka järglasel,

d) määrata kindlaks emale mõjuva toksilisuse poegade arengu NOAEL,

e) saada lisateavet kahjuliku toime kohta tiinetel emastel, võrreldes mittetiinete emastega,

f) saada lisateavet üldise toksilise mõju võimendumise kohta tiinetel loomadel.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Arengutoksilisuse uuringud tuleb alati teha.

Katsetingimused

Arengutoksilisus tuleb kindlaks määrata rottidel ja küülikutel suukaudsel manustamisel; rottide uuringut ei tehta, kui laiendatud ühe põlvkonna reproduktiivtoksilisuse uuringute käigus on arengutoksilisust piisavalt hinnatud.

Inimestele avalduva riski hindamisel võib olla kasu täiendavatest kokkupuuteviisidest. Väärarengud ja kõrvalekalded tuleb registreerida eraldi ja kombineeritult nii, et kõik täheldatud asjakohased muutused, mis esinevad konkreetsetel loodetel teatava iseloomuliku malli järgi või mida võib pidada sama tüüpi muutuse eri raskusastmeteks, kajastatakse kokkuvõtlikul viisil.

Aruandes tuleb esitada väärarengute ja kõrvalekallete diagnostilised kriteeriumid. Võimaluse korral võetakse arvesse rahvusvahelises teratoloogiaseltside liidus väljatöötamisel olevat terminoloogiasõnastikku.

Kui teistes uuringutes tehtud tähelepanekud või uuritava aine toimeviis seda nõuavad, võidakse nõuda täiendavaid uuringuid või andmeid, et saada teavet selliste mõjude nagu arengulise neurotoksilisuse sünnijärgse avaldumise kohta.

5.7. Neurotoksilisuse uuringud

5.7.1. Neurotoksilisuse uuringud närilistel

Neurotoksilisuse uuringud närilistel peavad andma piisavalt andmeid, et hinnata toimeaine võimalikku neurotoksilisust (närvi-käitumishäired, neuropatoloogilised mõjud) pärast ühekordset ja korduvat kokkupuudet.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Need uuringud tuleb teha toimeainete puhul, mille struktuur on sarnane või seotud selliste ainete struktuuriga, mis võivad põhjustada neurotoksilisust, samuti toimeainete puhul, mis dooside juures, mida ei seostata märkimisväärse üldtoksilisusega, tekitavad toksilisuse uuringute käigus konkreetseid võimaliku neurotoksilisuse nähtusid, neuroloogilisi tunnuseid või neuropatoloogilisi kahjustusi. Selliste uuringute tegemist kaalutakse ka ainete puhul, mille toimeviis pestitsiidina kasutamisel on neurotoksiline.

Kaalutakse neurotoksilisuse uuringute lisamist tavapäraste toksikoloogiliste uuringute hulka.

5.7.2. Viivistoimega polüneuropaatia uuringud

Viivistoimega polüneuropaatia uuringud peavad andma piisavalt andmeid, et hinnata, kas toimeaine võib pärast akuutset ja korduvat kokkupuudet põhjustada viivistoimega polüneuropaatiat. Korduva kokkupuute uuringust võib loobuda, välja arvatud juhul, kui on märke, et ühend akumuleerub, ja ühekordse doosi katses määratud kanade LD50 ligikaudse väärtuse juures ilmneb märke olulisest neuropaatia sihtesteraasi blokeerimisest või kliinilisi/histopatoloogilisi märke viivistoimega polüneuropaatiast.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Need uuringud tuleb teha toimeainete puhul, mille struktuur on sarnane või seotud viivistoimega polüneuropaatiat tekitada võivate ainete struktuuriga, näiteks fosfororgaaniliste ühenditega.

5.8. Muud toksikoloogilised uuringud

5.8.1. Metaboliitide toksilisuse uuringud

Täiendavaid uuringuid, mis on seotud muude ainetega peale toimeaine, iga kord ei nõuta. Otsused täiendavate uuringute vajaduse kohta tuleb teha iga juhtumi puhul eraldi.

Kui taimedes või loomsetes saadustes, mullas, põhjavees või vabas õhus olevad metaboliidid on ainevahetuse või muude protsesside tulemusena erinevad toksikoloogilistes katsetes kasutatavates loomades olevatest metaboliitidest või kui neid avastatakse vähesel määral loomadest, tuleb teha täiendavad katsed vastavalt konkreetsele olukorrale, võttes arvesse metaboliidi kogust ja keemilist struktuuri, võrrelduna lähteainega.

5.8.2. Täiendavad toimeaine uuringud

Täiendavad uuringud tuleb teha juhul, kui neid on vaja, et täpsemalt selgitada täheldatud toimet, võttes arvesse kättesaadavate toksikoloogiliste ja ainevahetuse uuringute tulemusi ning peamisi kokkupuuteviise. Selliste uuringute hulka võivad kuuluda:

a) imendumise, jaotumise, eritumise ja ainevahetuse uuringud teisel liigil;

b) immunotoksikoloogilise potentsiaali uuringud,

c) suunatud ühekordse doosi uuring, et saada asjakohaseid akuutseid kontrollväärtusi (ARfD, aAOEL);

d) muude manustamisviiside uuringud;

e) kantserogeensuse uuringud;

f) uuringud segude mõju kohta.

Nõutavad uuringud tuleb kavandada iga juhtumi puhul eraldi, pidades silmas konkreetseid uuritavaid parameetreid ja saavutatavaid eesmärke.

5.8.3. Sisesekretsioonisüsteemi kahjustavad omadused

Kui on tõendeid, et toimeainel võib olla kahjulik toime sisesekretsioonisüsteemile, nõutakse täiendavat teavet või konkreetseid uuringuid, et:

— selgitada toimeviisi/-mehhanismi;

— anda piisavalt tõendusmaterjali asjaomase kahjuliku toime kohta.

Nõutavad uuringud tuleb kavandada iga juhtumi puhul eraldi, võttes arvesse liidu või rahvusvaheliselt kokkulepitud juhtnööre, pidades silmas konkreetseid uuritavaid parameetreid ning saavutatavaid eesmärke.

5.9. Meditsiinilised andmed

Kui on olemas praktilised andmed ja teave, mis on seotud mürgistusnähtude äratundmise ning esmaabi ja ravivõtete tulemuslikkuse kohta, tuleb need esitada, ilma, et see piiraks nõukogu direktiivi 98/24/EÜ ( 13 ) artikli 10 kohaldamist. Sellised andmed ja teave peavad hõlmama aruandeid vastumürgi- või kaitseravimiuuringute kohta. Kui see on asjakohane, tuleb teha ja esitada mürgistuse võimalike antagonistide tulemuslikkuse uuring.

Kui on olemas andmed ja teave inimesele kokkupuutel avalduva mõju kohta, kasutatakse neid, et kinnitada ekstrapoleerimise kehtivust, sihtorganite kohta tehtud järeldusi, doosi-vastuse suhet ja kahjuliku toime pöörduvust. Selliseid andmeid võib koguda pärast juhuslikku või töökeskkonnas toimunud kokkupuudet või tahtliku enesemürgitamise juhtusid ning kui need andmed on olemas, tuleb need esitada.

5.9.1. Tootmisettevõtte töötajate tervisekontroll ja seireuuringud

Tuleb esitada töötajate tervisekontrolli programmide ja seireuuringute aruanded koos üksikasjaliku teabega programmi ülesehituse, programmis osalevate toimeainega kokkupuutunud isikute arvu ja nende kokkupuute laadi kohta ning nende kokkupuute kohta teiste potentsiaalselt ohtlike mõjuritega. Sellised aruanded peavad võimaluse korral sisaldama asjakohaseid andmeid toimeaine toimemehhanismi kohta. Sellised aruanded peavad võimaluse korral sisaldama andmeid isikutelt, kes puutusid toimeainega kokku tootmisettevõttes või toimeaine kasutamise ajal või pärast seda (näiteks käitlejatel, töötajatel, elanikel, kõrvalistel isikutel või õnnetuste ohvritel läbi viidud seireuuringutest). Esitatakse kättesaadav teave tervist kahjustava toime kohta, sealhulgas allergiliste reaktsioonide kohta töötajatel ja teistel toimeainega kokku puutunud isikutel, ning vajaduse korral lisatakse juhtumi üksikasjad. Esitatud teave peab sisaldama andmeid kokkupuute sageduse, taseme ja kestuse ning täheldatud sümptomite kohta ja muud asjakohast kliinilist teavet, kui sellised andmed on kättesaadavad.

5.9.2. Inimeste kohta kogutud andmed

Kui on kättesaadavad aruanded inimestel läbi viidud uuringute kohta, nagu näiteks toksikokineetika ja metabolismi katsed või katsed nahaärrituse või naha sensibiliseerimise kohta, tuleb need esitada.

Üldiselt peavad kontrollväärtused põhinema loomadega läbi viidud uuringutel, kuid kui asjakohased, teaduslikult põhjendatud ja eetiliselt saadud andmed inimkatsete kohta on kättesaadavad ja näitavad, et inimesed on tundlikumad, ning tingivad madalama seadusjärgse piirnormi, on need andmed loomkatseandmete ees ülimuslikud.

5.9.3. Otsesed vaatlused

Tuleb esitada avalikust kirjandusest kättesaadavad aruanded kliiniliste juhtude ja mürgistusjuhtude kohta, kui need aruanded on pärit eelretsenseeritavatest ajakirjadest või ametlikest aruannetest, samuti aruanded tehtud järeluuringute kohta. Sellised aruanded peavad võimaluse korral sisaldama täielikku kirjeldust kokkupuute laadi, taseme ja kestuse kohta, samuti täheldatud kliiniliste nähtude, kohaldatud esmaabi- ja ravivõtete kohta ning muid tähelepanekuid.

Kui sellised dokumendid on piisavalt üksikasjalikud, kasutatakse neid selleks, et kinnitada loomkatsete andmete ekstrapoleeritavust inimestele ja teha kindlaks inimestele eriomased ootamatud kahjulikud mõjud.

5.9.4. Epidemioloogilised uuringud

Esitatakse asjakohased epidemioloogilised uuringud, kui need on kättesaadavad.

5.9.5. Mürgistuse diagnoosimine (toimeaine ja metaboliitide määramine), mürgistuse tunnused, kliinilised katsed

Tuleb esitada mürgistusnähtude üksikasjalik kirjeldus, mis hõlmab varajasi haigustunnuseid ja sümptomeid ning kõiki andmeid diagnostilistel eesmärkidel kasulike kliiniliste katsete kohta, kui need andmed on kättesaadavad, samuti kõik andmed erinevate toimeainekoguste allaneelamise, nahale sattumise või sissehingamisega seotud näitajate arengu kohta ajas.

5.9.6. Kavandatud ravimeetmed: esmaabivõtted, antidoodid, ravi

Tuleb esitada (tegeliku ja oletatava) mürgistuse ja silma sattumise korral kasutatavad esmaabivõtted. Tuleb esitada üksikasjalik kirjeldus mürgistuse või silma sattumise korral kasutatava ravi, sealhulgas võimaluse korral antidootide kasutamise kohta. Vajaduse korral tuleb esitada kogemustel põhinev teave, kui see on olemas ja kättesaadav, või muudel juhtudel teoreetiline teave alternatiivsete ravirežiimide tulemuslikkuse kohta. Tuleb kirjeldada konkreetsete režiimidega seotud vastunäidustusi, eelkõige neid, mis on seotud üldiste meditsiiniliste probleemide ja tingimustega.

5.9.7. Mürgistuse eeldatav mõju

Kui on teada mürgistuse eeldatav mõju ja selle mõju kestus pärast mürgistust, tuleb seda kirjeldada. Seejuures tuleb kirjeldada, kuidas mõjutavad tulemust:

— kokkupuute viis, tase ja kestus või allaneelamine ning

— erinevad ajavahemikud kokkupuute või allaneelamise ja ravi alguse vahel.

6. JAGU

Jäägid töödeldud toodetes, toidus ja söödas või nende pinnal

6.1. Jääkide stabiilsus ladustamisel

Jääkide ladustamisstabiilsuse uuringutel tuleb uurida jääkide stabiilsust taimedes, taimsetes saadustes ja loomsetes saadustes analüüsieelse ladustamise jooksul.

Asjaolud, mille puhul katset nõutakse

Juhul kui proovid külmutatakse 24 tunni jooksul pärast nende võtmist ning kui ühend ei ole teadaolevalt lenduv või labiilne, ei nõuta enamasti stabiilsusandmeid proovide puhul, mis ekstraheeritakse ja analüüsitakse 30 päeva jooksul pärast proovivõttu (radiomärgistusega materjali puhul kuue kuu jooksul pärast proovivõttu).

Kui ekstrakte ei analüüsita kohe, tuleb ekstraktide stabiilsust uurida.

Katsetingimused

Radiomärgistuseta toimeainete uuringud tehakse tüüpiliste substraatidega. Need võidakse teha proovidega, mis on võetud töödeldud põllukultuuridelt või loomadelt, kelle organismis on jääke, või rikastamiskatsete teel. Viimasel juhul tuleb ettevalmistatud kontrollproovi alikvooti enne ladustamist tavapärastes ladustamistingimustes tempida teadaoleva koguse kemikaaliga.

Uuringutes käsitletakse riskihindamisel kasutatava jäägi määratluse üksikute komponentide stabiilsust, milleks võib olla vaja tempida eri proove mitmesuguste analüütidega. Kui analüüsi objekt on erinev (näiteks analüüs on suunatud üksikutele ühenditele või ühendite ühisele molekuliosale), võib olla vaja rohkem kui ühte stabiilsusandmete sarja.

Stabiilsusuuringute kestus peab võimaldama uurida ajavahemikku, mille jooksul proove või ekstrakte on vastavates uuringutes ladustatud.

Tuleb esitada üksikasjalik teave proovide ettevalmistamise ning proovide ja ekstraktide ladustamistingimuste (temperatuur ja kestus) kohta. Kui ladustamise ajal esineb märkimisväärset lagunemist (üle 30 %), kaalutakse ladustamistingimuste muutmist või proovide mitte ladustamist enne analüüside tegemist. Kõiki uuringuid, mille puhul ladustamistingimused olid ebarahuldavad, tuleb korrata.

Prooviekstraktide kasutamise puhul nõutakse samuti andmeid stabiilsuse kohta ladustamisel, välja arvatud juhul, kui proove analüüsitakse 24 tunni jooksul pärast ekstraheerimist.

Tulemused esitatakse absoluutväärtustena mg/kg (saagise suhtes korrigeerimata) ning protsendina tempimiseks kasutatud ainekoguse nominaalväärtusest.

6.2. Jääkide ainevahetus, jaotumine ja esinemine

Tuleb esitada andmed ainevahetuse kohta, mis kajastavad olemasolevat või kavandatud head põllumajandustava, ja koostada skeem ainevahetusradade kohta taimedes ja loomades koos lühikese selgitusega vastava jaotumise ja keemiliste reaktsioonide kohta. Need uuringud tuleb teha toimeaine ühe või mitme radiomärgistusega vormiga ja, kui see on asjakohane, toimeaine ja selle metaboliitide stereoisomeervormidega. Taimeekstraktide puhul võib kasutada teistsugust lähenemisviisi, kuid seda tuleb piisavalt põhjendada.

Taimede puhul on nende uuringute eesmärk järgmine:

a) esitada prognoos lõppjääkide kohta asjaomases põllukultuuri osas saagikoristuse ajal pärast kavakohast töötlemist,

b) teha kindlaks kogu lõppjäägi põhikomponendid,

c) näidata jääkide jaotumist asjaomaste põllukultuuri osade vahel,

d) määrata jäägi põhikomponentide sisaldus ja teha kindlaks kõnealuste komponentide ekstraheerimise tõhusus,

e) iseloomustada ja kvantifitseerida konjugeerunud ja seotud jääke,

f) näidata, milliseid komponente tuleb jääkide kvantifitseerimise uuringutes analüüsida (põllukultuurides esinevate jääkide uuringud).

Toiduloomade puhul on nende uuringute eesmärk järgmine:

a) esitada prognoos kogu lõppjääkide kohta söödavates loomsetes saadustes,

b) teha kindlaks kogu lõppjäägi põhikomponendid söödavates loomsetes saadustes,

c) näidata jääkide jaotumist asjaomaste söödavate loomsete saaduste vahel,

d) leida tõendeid selle kohta, kas jääk tuleks klassifitseerida rasvlahustuvaks või mitte,

e) määrata teatavates loomsetes saadustes (piim või munad) ja väljaheidetes esinevate kogujääkide hulk,

f) määrata jäägi põhikomponentide sisaldus ja teha kindlaks kõnealuste komponentide ekstraheerimise tõhusus,

g) iseloomustada ja kvantifitseerida konjugeerunud ja seotud jääke,

h) näidata, milliseid komponente tuleb jääkide kvantifitseerimise uuringutes analüüsida (kariloomade söödauuringud),

i) esitada andmed, mille põhjal saab otsustada, kas on vajadust toiduloomade söödauuringute järele.

Kodulindudel, tavaliselt munakanadel läbi viidud ainevahetuse uuringu tulemused ekstrapoleeritakse kõikidele toidu-kodulindudele, samas kui mäletsejalistel, tavaliselt lakteerivatel kitsedel ja vajaduse korral sigadel läbi viidud ainevahetuse uuringu tulemused ekstrapoleeritakse kõigile toiduloomadest imetajatele.

Metaboliite, mida ei leita imendumise, jaotumi