2009R0073 — ET — 09.08.2011 — 006.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

Muudetud:





Parandatud:









▼B

NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 73/2009,

19. jaanuar 2009,

millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003







EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 36 ja 37 ning artikli 299 lõiget 2, võttes arvesse 1979. aasta ühinemisakti, eriti selle puuvilla käsitleva protokolli nr 4 lõiget 6, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust ( 1 ), võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust ( 2 ), võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust ( 3 ) ning arvestades järgmist: (1) Ühise põllumajanduspoliitika reformid 2003. ja 2004. aastal hõlmasid sätteid nende tõhususe mõõtmiseks. Sellega seoses esitas komisjon 20. novembril 2007 Euroopa Parlamendile ja nõukogule teatise „Ühise põllumajanduspoliitika reformi „tervisekontrolli” ettevalmistamine”. Arvesse tuleks võtta nii kõnealust teatist ja järgnenud arutelusid selle põhielementide üle Euroopa Parlamendis, nõukogus, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitees ning Regioonide Komitees kui ka avaliku arutelu tulemusel saadud paljusid arvamusavaldusi. (2) Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ( 4 ) rakendamisega seoses saadud kogemused näitavad eelkõige, et toetusmehhanismi teatavaid aspekte on vaja kohandada. Eelkõige tuleks laiendada otsetoetuste lahtisidumist tootmisest ja lihtsustada ühtse otsemaksete kava toimimist. Lisaks on määrust (EÜ) nr 1782/2003 mitu korda oluliselt muudetud. Kõnealuseid arenguid arvesse võttes ja selguse huvides tuleks kõnealune määrus kehtetuks tunnistada ja asendada käesoleva määrusega. (3) Määrusega (EÜ) nr 1782/2003 kehtestati põhimõte, mille kohaselt jäetakse põllumajandustootjad, kes ei vasta teatavatele tingimustele rahva-, looma- ja taimetervise, keskkonna ja loomade heaolu valdkondades, otsetoetusest ilma või nende otsetoetusi vähendatakse. Nõuetele vastavuse süsteem on ühenduse otsetoetuste lahutamatu osa ja tuleks seega säilitada. Kogemused on aga näidanud, et mitmed nõuetele vastavuse ulatuse nõuded ei ole põllumajandustegevuse või põllumajandusmaa osas piisavalt asjakohased või on suunatud pigem riigiasutustele kui põllumajandustootjatele. Seetõttu on asjakohane kohandada nõuetele vastavuse ulatust. (4) Selleks et ühtlasi vältida põllumajandusmaa kasutamise lõpetamist ja tagada selle heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes hoidmine, kehtestati määrusega (EÜ) nr 1782/2003 ühenduse raamistik, mille alusel liikmesriigid kehtestavad standardid, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist, maakasutust, külvikorda, tootmisviise ja põllumajandusstruktuure. Kõnealune raamistik tuleks säilitada. Kogemused on siiski näidanud, et teatavate standardite olulisus ja kasulik mõju ei ole piisav, et õigustada nende rakendamist kõikide liikmesriikide poolt. Seetõttu peaksid sellised standardid olema liikmesriikide jaoks vabatahtlikud. Tagamaks siiski raamistiku võimalikult suurema ühtsuse, ei tohiks standard olla vabatahtlik, kui asjaomane liikmesriik on juba enne 2009. aastat määratlenud selle alusel miinimumnõude või kui kõnealuse standardi kohta on olemas siseriiklikud eeskirjad. (5) Kooskõlas käesoleva määrusega ühtse otsemaksete kava raames maa kohustusliku tootmisest kõrvalejätmise tühistamine võib mõningatel juhtudel avaldada kahjulikku mõju keskkonnale, eelkõige teatavatele maastikuelementidele. Seetõttu on asjakohane tõhustada olemasolevaid ühenduse sätteid, mis on suunatud kindlaksmääratud maastikuelementide kaitsele. Eriolukorras peaks liikmesriigil olema võimalik ka näha ette kasvukohtade loomist ja/või säilitamist. (6) Põllumajandusliku tegevusega seoses on teatavates piirkondades muutunud üha problemaatilisemaks veeressursside kaitse ja majandamine. Samuti tuleks seetõttu tõhustada ühenduse raamistikku heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste osas, et kaitsta veekogusid reostuse ja äravoolu eest ning reguleerida veekasutust. (7) Määrusega (EÜ) nr 1782/2003 tunnistati, et püsirohumaadel on keskkonnale positiivne mõju. Tuleks säilitada kõnealuse määruse meetmed olemasolevate püsirohumaade säilitamise soodustamiseks, et tagada see, et rohumaad ei muudeta suuremahuliselt haritavaks maaks. (8) Säästva põllumajanduse soodustamiseks kavandatud vahendite ja maaelu arendamiseks kavandatud vahendite vahel parema tasakaalu saavutamiseks kehtestati määrusega (EÜ) nr 1782/2003 otsetoetuste järkjärguline kohustuslik vähendamine („toetuste ümbersuunamine”). See süsteem tuleks säilitada ja see peaks hõlmama vabastust süsteemi kohaldamisest kuni 5 000 euro suuruste otsemaksete suhtes. (9) Toetuste ümbersuunamise abil saavutatud sääste kasutatakse maaelu arengu poliitika meetmete rahastamiseks. Määruse (EÜ) nr 1782/2003 vastuvõtmisest alates on põllumajandussektor seisnud silmitsi mitmete uute ja keeruliste väljakutsetega, nagu näiteks kliimamuutused ja bioenergia kasvav tähtsus ning ka vajadus parema veemajanduse ja tõhusama bioloogilise mitmekesisuse kaitse järele. Ühendust kui Kyoto protokolli ( 5 ) osalist on kliimamuutuste küsimusi silmas pidades kutsutud üles oma poliitikaid kohandama. Veelgi enam, võttes arvesse veepuuduse ja põudadega seoses esinevaid tõsiseid probleeme, kaaluti nõukogu 30. oktoobri 2007. aasta järeldustes „Veepuudus ja põuad” põllumajandusega seoses veemajanduse küsimustega tegelemise jätkamist. Veelgi enam, nõukogu rõhutas oma 18. detsembri 2006. aasta järeldustes „Bioloogilise mitmekesisuse vähenemise peatamine”, et bioloogilise mitmekesisuse kaitsmine on suur väljakutse ja kuigi selles vallas on tehtud olulisi edusamme, nõuab ühenduse bioloogilise mitmekesisuse eesmärgi saavutamine 2010. aastaks lisapingutusi. Kuna eelkõige võib innovatsioon aidata kaasa uute tehnoloogiate, toodete ja protsesside arengule, toetab seega just innovatsioon jõupingutusi eespool nimetatud uute väljakutsetega tegelemisel. Piimakvoodi süsteemi kehtivuse lõppemine 2015. aastal nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1234/2007 (millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid) ( 6 ) kohaselt eeldab piimasektori põllumajandustootjatelt muutuvate tingimustega kohanemiseks konkreetseid jõupingutusi, eelkõige ebasoodsates piirkondades. Seetõttu on asjakohane pidada kõnealust konkreetset olukorda samuti uueks väljakutseks, mida liikmesriigid peaksid suutma lahendada, eesmärgiga tagada oma piimasektori „pehme maandumine”. (10) Ühendus tunnistab vajadust lahendada need uued väljakutsed oma poliitikate raames. Põllumajanduse valdkonnas on nõukogu 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) ( 7 ) kohaselt vastuvõetud maaelu arengu programmid asjakohane vahend kõnealuste väljakutsete lahendamiseks. Selleks et liikmesriigid saaksid oma maaelu arengu programme vastavalt muuta, ilma et neil oleks vaja vähendada praeguseid maaelu arengu meetmeid teistes valdkondades, tuleks eraldada täiendavaid vahendeid. Ajavahemikuks 2007–2013 ettenähtud finantsperspektiiv ei võimalda aga rahaliste vahendite eraldamist ühenduse maaelu arengu poliitika tugevdamiseks vajalikul määral. Neid asjaolusid arvestades tuleks koondada suur osa vajalikest rahalistest vahenditest, suurendades järk-järgult otsetoetuste vähendamist toetuste ümbersuunamise kaudu. (11) Põllumajandustootjate vahelist otsese sissetulekutoetuse jaotamist iseloomustab asjaolu, et palju toetusi läheb üsna vähestele suurtele toetusesaajatele. On selge, et suuremad toetusesaajad ei vaja samal tasemel kogutoetust selleks, et sissetulekutoetus täidaks tõhusalt oma eesmärki. Lisaks võimaldab suuremate toetusesaajate kohanemisvõime neil madalama kogutoetuse tasemega lihtsamalt tegutseda. Seega on õiglane arvata, et suurt toetust saavad põllumajandustootjad võiksid anda erilise panuse uute väljakutsete lahendamisele suunatud maaelu arengu meetmete rahastamisse. Seetõttu on otstarbekas kehtestada suuremate maksete vähendamist suurendav mehhanism, millest saadavat tulu tuleb kasutada maaelu arenguga seonduvate uute väljakutsetega toimetulekuks. (12) Äärepoolseimate piirkondade erandlik geograafiline asend, isoleeritus, väike pindala, mägine maastik ja kliima tekitavad piirkondade põllumajandussektorile lisakoormust. Selliste koormuste ja piirangute leevendamiseks tuleks kehtestada äärepoolseimate piirkondade põllumajandustootjate suhtes erand ümbersuunamisest tuleneva vähendamiskohustuse kohaldamisest. (13) Vabatahtliku ümbersuunamise süsteemi kohaldamise valinud liikmesriigid peavad arvestama kohustusliku ümbersuunamise suurenenud määradega. Seepärast tuleks nõukogu 27. märtsi 2007. aasta määrust (EÜ) nr 378/2007 (milles sätestatakse määrusega (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ettenähtud otsetoetuste vabatahtliku ümbersuunamise eeskirjad) ( 8 ) vastavalt muuta. (14) Määruses (EÜ) nr 1782/2003 kindlaks määratud ümbersuunamisega seotud 5 % vähendamise kohaldamisest tulenevad summad tuleks jaotada liikmesriikide vahel kõnealuses määruses sätestatud kriteeriumide kohaselt, st vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele, kusjuures sätestades, et teatav osa summadest peab jääma liikmesriikidesse, kus need tekitati. Võttes arvesse rukki sekkumiskokkuostu kaotamisest tulenevaid struktuurimuudatusi, tuleks teatavate rukkitootmispiirkondade jaoks säilitada erimeetmed, mida osaliselt rahastatakse ümbersuunamisest tekkinud summadest. Lisaks tuleks ümbersuunamisega seoses kohaldatavatest täiendavatest vähendustest tulenevad summad anda nende liikmesriikide käsutusse, kus need tekitati. (15) Ümbersuunamise süsteemi toimimise lihtsustamiseks, eelkõige seoses põllumajandustootjatele otsetoetuste maksmise korraga ja vahendite üleandmisega maaelu arengu programmidesse, tuleks iga liikmesriigi jaoks määrata kindlaks netoülemmäärad, et piirata ümbersuunamise kohaldamise järgselt põllumajandustootjatele tehtavaid makseid. Selleks et võtta arvesse äärepoolseimates piirkondades kohaldatavate ühise põllumajanduspoliitika toetuste eripära ja asjaolu, et otsetoetuste puhul ümbersuunamist ei kohaldata, ei peaks asjaomaste liikmesriikide jaoks kehtestatud netoülemmäärad hõlmama kõnealustes piirkondades kohaldatavaid otsetoetusi. Seepärast tuleks nõukogu 21. juuni 2005. aasta määrust (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta ( 9 ) vastavalt muuta. (16) Pärast 1. maid 2004 Euroopa Liiduga ühinenud uute liikmesriikide põllumajandustootjad saavad otsetoetusi vastavalt järkjärgulise kohaldamise mehhanismile, mis on ette nähtud kõnealuste liikmesriikide vastavate ühinemisaktidega. Selleks et saavutada õige tasakaal säästva põllumajanduse soodustamiseks ja maaelu arendamiseks kavandatud vahendite vahel, ei tohiks toetuste ümbersuunamise süsteemi kohaldada uute liikmesriikide põllumajandustootjate suhtes enne, kui kõnealustele liikmesriikidele antavate otsetoetuste tase on võrdne nende liikmesriikide tasemega, kes ei ole uues liikmesriigid. (17) Toetuste ümbersuunamine ei tohiks uute liikmesriikide põllumajandustootjale makstavaid netosummasid vähendada allapoole summadest, mis makstakse võrdväärsetele põllumajandustootjatele nendes liikmesriikides, kes ei ole uued liikmesriigid. Seega, kui toetuste ümbersuunamist hakatakse kohaldama uute liikmesriikide põllumajandustootjate suhtes, peaks vähendamise määr seetõttu piirduma erinevusega järkjärgulise kohaldamise kava kohase taseme ja nende liikmesriikide, kes ei ole uued liikmesriigid, ümbersuunamise kohaldamise järgse taseme vahel. Lisaks tuleks toetuste ümbersuunamist võtta arvesse täiendavate riiklike otsetoetuste maksmisel nendele uute liikmesriikide põllumajandustootjatele, kelle suhtes kohaldatakse toetuste ümbersuunamist. (18) Selle tagamiseks, et ühise põllumajanduspoliitika rahastamiseks kasutatavad summad jääksid finantsperspektiiviga kehtestatud aastaste ülemmäärade piiridesse, tuleks säilitada määruses (EÜ) nr 1782/2003 sätestatud finantsmehhanism, mille kohaselt kohandatakse otsetoetuste taset juhul, kui prognoosid näitavad, et rubriigi 2 vaheülemmäär kõnealusel eelarveaastal ületatakse, võttes arvesse 300 000 000 euro suurust kindlusvaru. Võttes arvesse järkjärgulisest kohaldamisest tulenevaid põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste tasemeid uutes liikmesriikides, ei tohiks nimetatud finantsdistsipliini instrumenti kohaldada kõnealustes liikmesriikides järkjärgulise kohaldamise mehhanismi rakendamise raames kõigile uutele liikmesriikidele makstavatele otsetoetustele enne, kui kõnealustele liikmesriikidele antavate otsetoetuste tase on vähemalt võrdne nende liikmesriikide tasemega, kes ei ole uued liikmesriigid. Pidades silmas nõukogu 7. juuni 2007. aasta otsuse 2007/436/EÜ, Euratom (Euroopa ühenduste omavahendite süsteemi kohta) ( 10 ) artikli 2 lõike 1 punktis c osutatud omavahendi erilist kaalu Euroopa Ühenduste üldeelarves, on asjakohane näha erandkorras ette, et nõukogu võtaks komisjoni ettepaneku alusel vastu vajaliku otsuse finantsdistsipliini instrumendi kohaldamise kohta. (19) Selleks et aidata põllumajandustootjatel vastata kaasaegse ja kvaliteetse põllumajanduse standarditele, on vajalik, et liikmesriigid kasutaksid jätkuvalt põllumajandusettevõtete nõustamiseks terviklikku süsteemi, mis on ette nähtud määrusega (EÜ) nr 1782/2003. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem peaks aitama tõsta põllumajandustootjate teadlikkust materjalivoogudest ja keskkonna, toidu ohutuse ning loomade tervishoiu ja heaoluga seotud põllumajanduslikest tootmisprotsessidest, ilma et see kuidagi mõjutaks tootjate kohustust ja vastutust neid standardeid täita. (20) Määrus (EÜ) nr 1290/2005 sätestab, et liikmesriigid peavad võtma vajalikud meetmed veendumaks, et Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondist (EAGF) rahastatavad toimingud toimuvad tegelikult ja nõuetekohaselt, ning et vältida eeskirjade eiramist ja sellega tegeleda. Sel eesmärgil peaksid nad otsetoetuste maksmisega seoses kasutama ühtset haldus- ja kontrollisüsteemi. Ühenduse toetuse tõhususe ja kontrolli edendamiseks tuleks liikmesriikidel lubada ühtset süsteemi kasutada ka ühenduse kavade suhtes, mis ei kuulu käesoleva määruse kohaldamisalasse. (21) Tuleks säilitada ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi põhielemendid, eelkõige sätted, mis käsitlevad elektroonilist andmebaasi, põldude identifitseerimise süsteemi, põllumajandustootjate toetusetaotlusi, ühtlustatud kontrollisüsteemi ning ühtse otsemaksete kava puhul toetusõiguste identifitseerimis- ja registreerimissüsteemi. (22) Väikeste summade haldamine on liikmesriikide pädevate asutuste jaoks koormav ülesanne. Ülemäärase halduskoormuse vältimiseks tuleks liikmesriikidel üldiselt hoiduda otsetoetuste maksmisest juhul, kui makse oleks madalam kui 100 eurot või kui toetust taotleva põllumajandusettevõtte toetuskõlblik pindala on alla ühe hektari. Arvestades siiski, et liikmesriikide põllumajanduse struktuurid varieeruvad märkimisväärselt ning võivad erineda märgatavalt ühenduse keskmise põllumajandusettevõtte struktuurist, tuleks näha ette erisäte, mis võimaldaks liikmesriikidel kohaldada nende konkreetset olukorda kajastavaid minimaalseid künniseid. Äärepoolseimate piirkondade ja Egeuse mere saarte erilise põllumajandusettevõtete struktuuri tõttu ei tohiks nende piirkondade suhtes kohaldada mingisuguseid minimaalseid künniseid. Lisaks peaks liikmesriikidel olema õigus otsustada, millist neist kahest minimaalsest künnisest rakendada, võttes arvesse oma riigi põllumajandussektori omapära. Kuna nn maata põllumajandustootjatele määrati eritoetusõigused, ei oleks hektaritel põhineva künnise kohaldamine tõhus. Kõnealuste põllumajandustootjate toetus peaks seega olema minimaalne ja seotud keskmise toetussummaga. Selleks et tagada nende põllumajandustootjate võrdne kohtlemine, kellele makstakse otsetoetusi järk-järgult, peaksid minimaalsed künnised põhinema järk-järgulise kohaldamise lõpuks väljamakstaval lõplikul summal. (23) Ühtse otsemaksete kava kohaldamisega saadud kogemused näitavad, et tootmisega sidumata sissetulekutoetust maksti mitmel juhul toetusesaajatele, kelle põllumajanduslik tegevus moodustas üksnes tühise osa tema üldisest majandustegevusest või kelle majanduslik eesmärk ei olnud kas üldse või oli üksnes vähesel määral suunatud põllumajanduslikule tegevusele. Selleks et hoida ära põllumajandusliku sissetulekutoetuse määramist sellistele toetusesaajatele ja tagada, et ühenduse toetus kasutatakse täielikult põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldava elatustaseme tagamiseks, tuleks asjaomastele liikmesriikidele anda volitused hoiduda käesoleva määruse alusel otsetoetuste maksmisest kõnealustele füüsilistele ja juriidilistele isikutele. (24) Ühenduse toetuskavadega ettenähtud toetusi peaksid riigi pädevad ametiasutused maksma toetusesaajale ettenähtud ajavahemike jooksul tervikuna, kui käesoleva määrusega ettenähtud vähendustest ei tulene teisiti. Selleks et muuta otsemaksete haldamine paindlikumaks, tuleks liikmesriikidel lubada otsetoetusi maksta aastas kuni kahes osas. (25) Ühise põllumajanduspoliitika kohaste toetuskavadega nähakse ette otsene sissetulekutoetus, eelkõige eesmärgiga tagada põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldav elatustase. Kõnealune eesmärk on lähedalt seotud maapiirkondade säilitamisega. Ühenduse vahendite mis tahes väära jaotamise vältimiseks ei tohiks toetust maksta nendele põllumajandustootjatele, kes on tekitanud sellise toetuse saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult. (26) Ühise põllumajanduspoliitika eesmärkide saavutamiseks tuleks ühiseid toetuskavu vajaduse korral lühikese aja jooksul kohandada vastavalt arengusuundumustele. Toetusesaajad ei saa seepärast olla kindlad selles, et toetuse andmise tingimused püsivad muutumatuna ning peaksid olema valmis kavade võimalikuks läbivaatamiseks majanduse arenguid või eelarveseisundit silmas pidades. (27) Määrusega (EÜ) nr 1782/2003 kehtestati ühtne otsemaksete kava, millega erinevad olemasolevad toetusmehhanismid koondati ühtseks tootmisega sidumata otsetoetuste kavaks. Ühtse otsemaksete kava kohaldamisega saadud kogemused näitavad, et selle mõningaid aspekte saab nii põllumajandustootjate kui ka ametiasutuste huvides lihtsustada. Võttes arvesse, et ühtset otsemaksete kava on vahepeal hakatud rakendama kõikides liikmesriikides, kes seda pidid tegema, on mitmed kava esialgse rakendamisega seotud sätted aegunud ja neid tuleks seega kohandada. Sellega seoses on teatavatel juhtudel tuvastatud toetusõiguste märkimisväärne alakasutamine. Sellise olukorra vältimiseks ja arvestades asjaolu, et põllumajandustootjad on juba kursis ühtse otsemaksete kava toimimisega, tuleks kasutamata toetusõiguste riiklikku reservi tagastamiseks esialgselt kehtestatud ajavahemikku vähendada kahe aastani. (28) Ühtse otsemaksete kava põhielemendid tuleks säilitada. Eelkõige peaks riiklike ülemmäärade määramine tagama, et toetuste ja toetusõiguste kogutase ei ületaks jooksvaid eelarvepiiranguid. Liikmesriigid peaksid kasutama ka riikliku reservi vahendeid, mida saab kasutada selleks, et hõlbustada uutel põllumajandustootjatel toetuskavas osalemist või võtta arvesse teatavate piirkondade erivajadusi. Tuleks kehtestada toetusõiguste üleandmise ja kasutamise eeskirjad, et vältida spekulatiivsete üleandmiste ja toetusõiguste ilma vastava põllumajandusliku aluseta kumuleerumist. (29) Täiendavate sektorite järkjärguline integreerimine ühtsesse otsemaksete kavasse tekitab vajaduse vaadata seoses kava kasutamisega või toetusõiguste aktiveerimisega läbi toetuskõlbliku maa määratlus. Siiski tuleks sätestada toetuse saamise välistamine maa-alade osas, kus kasvatatakse puu- ja köögivilju, sellistel juhtudel kui liikmesriigid on otsustanud lükata edasi kõnealuse sektori integreerimise ühtsesse otsemaksete kavasse. Lisaks tuleks sätestada erimeetmed kanepi osas, et vältida toetuse maksmist ebaseaduslike põllukultuuride puhul. (30) Haritava maa kohustuslik tootmisest kõrvalejätmine kehtestati pakkumist kontrolliva mehhanismina. Põllukultuuride sektori turuarengud ja tootmisest lahti seotud toetuste kehtestamine ei põhjenda enam kõnealuse vahendi säilitamise vajadust ja seetõttu tuleks see kaotada. Määruse (EÜ) nr 1782/2003 kohaselt määratud maa tootmisest kõrvalejätmise toetusõigused tuleks seetõttu aktiveerida hektarite suhtes samadel toetuskõlblikkuse tingimustel kui kõik muud toetusõigused. Maa tootmisest kõrvalejätmise kohustusest loobumine võib tuua kaasa selle, et maa, mis oli varem toetuskõlblik maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste aktiveerimise eesmärgil, ei ole enam toetuskõlblik. Selleks et säilitada sellise maa toetuskõlblikkus, tuleks sätestada, et ühtse otsemaksete kava kohaselt on toetuskõlblikud teatavad metsastatud piirkonnad, sealhulgas need, mis on metsastatud siseriiklike kavade kohaselt, järgides määruse (EÜ) nr 1698/2005 asjaomaseid eeskirju, või piirkonnad, mille suhtes kohaldatakse teatavaid keskkonnakohustusi. (31) Pärast eelnevalt tootmisega seotud turutoetuse integreerimist ühtsesse otsemaksete kavasse hakkas ajaloolise mudeli rakendamise valinud liikmesriikides toetusõiguste väärtus põhinema varasemal individuaalsel toetustasemel. Kuna ühtse otsemaksete kava kehtestamisest möödub üha enam aega ja võttes arvesse järgnevat täiendavate sektorite integreerimist nimetatud kavasse, on üha keerulisem põhjendada üksnes varasemal toetusel põhinevate individuaalsete toetustasemete märkimisväärsete erinevuste õiguspärasust. Seepärast peaks ajaloolise mudeli rakendamise valinud liikmesriikidel olema teatavatel tingimustel lubatud määratud toetusõigused läbi vaadata, et ühtlustada nende ühikuväärtust, järgides samas ühenduse õiguse üldpõhimõtteid ja ühise põllumajanduspoliitika eesmärke. Sellega seoses võivad liikmesriigid ühtsemaid väärtusi kehtestades võtta arvesse geograafiliste piirkondade eripära. Toetusõiguste tasakaalustamine peaks leidma aset piisava üleminekuperioodiga ja vähenduste piiratud ulatusega, et põllumajandustootjad saaksid muutuva toetustasemega paremini kohaneda. (32) Määruse (EÜ) nr 1782/2003 kohaselt oli liikmesriikidel võimalus kohaldada ühtset otsemaksete kava kas ajaloolist või piirkondlikku mudelit rakendades. Sellest ajast peale on liikmesriikidel olnud võimalik hinnata oma valiku mõju nii nende majandusliku kui ka haldusalase asjakohasuse osas. Liikmesriikide kogemusi arvesse võttes tuleks neile seetõttu anda võimalus esialgse valiku läbivaatamiseks. Seepärast tuleks lisaks toetusõiguste väärtuse tasakaalustamise võimalusele lubada ajaloolist mudelit kohaldanud liikmesriikidel minna üle ühtse otsemaksete kava piirkondlikule kohaldamisele määruses (EÜ) nr 1782/2003 juba ette nähtud võimaluste kohaselt. Eelkõige tuleks liikmesriikidele anda võimalus kohandada otsetoetuste territoriaalset jaotust, lubades neil toetusi järkjärgult piirkondade vahel ümber jagada. See võimalus annaks liikmesriikidele suurema paindlikkuse otsetoetuste suunamiseks kõige asjakohasemal viisil kooskõlas asutamislepingu artiklis 33 sätestatud eesmärkidega ning lähtudes objektiivsetest ja mittediskrimineerivatest kriteeriumitest, nagu põllumajanduspotentsiaal ja keskkonnakriteeriumid. Lisaks tuleks piirkondliku mudeli kohaldamise valinud liikmesriikidele anda teatavatel tingimustel võimalus oma otsus läbi vaadata, eesmärgiga ühtlustada toetusõiguste väärtust vastavalt varem kindlaksmääratud aastastele etappidele, järgides samas ühenduse õiguse üldpõhimõtteid ja ühise põllumajanduspoliitika eesmärke. Sellised muutused peaksid aset leidma piisava üleminekuperioodiga ja vähenduste piiratud ulatusega, et põllumajandustootjad saaksid muutuva toetustasemega paremini kohaneda. (33) Määrus (EÜ) nr 1782/2003 võimaldas tootmisest lahti seotud ühtset otsemaksete kava kehtestades jätta liikmesriikidel teatavad maksed täielikult või osaliselt kõnealusest kavast välja. Kõnealuse määrusega nähti ette ka nimetatud võimaluse läbivaatamine ja võimalik revideerimine, pidades silmas turu- ja struktuuriarenguid. Asjakohaste kogemuste analüüs näitab, et tootmisest lahtisidumine muudab põllumajandusettevõtetes toodetavate toodete valiku paindlikumaks, võimaldades põllumajandustootjatel tootmisotsuseid langetada tasuvuse ja turu reaktsiooni alusel. Eelkõige kehtib see põllukultuuride ja humalasektori puhul ning teataval määral veise- ja vasikalihasektori ja seemnesektori puhul. Seetõttu tuleks põllukultuuride sektori ja humalasektori tootmisega osaliselt seotud maksed integreerida alates 2010. aastast ühtsesse otsemaksete kavasse. Humala puhul võimaldas määrus (EÜ) nr 1782/2003 maksta osa humala pindalatoetusest tunnustatud tootjaorganisatsioonidele. Selleks et võimaldada tootjaorganisatsioonidel jätkata oma tegevusi endisel viisil, nähakse määrusega (EÜ) nr 1234/2007, mida on muudetud 19. jaanuari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 72/2009 (milles käsitletakse ühise põllumajanduspoliitika muudatusi) ( 11 ) ette samaväärsete summade kasutamine asjaomastes liikmesriikides samade tegevuste jaoks. Seetõttu tuleks sellised summad arvata maha kõnealusele liikmesriigile käesoleva määrusega ette nähtud riiklikest ülemmääradest. Selleks et veise- ja vasikalihasektori ning seemnesektori põllumajandustootjad saaksid kohaneda uue toetuskorraga, tuleks ette näha, et veise- ja vasikaliha toetused ja seemnetoetused peaksid olema 2012. aastaks integreeritud. Kuna tootmisega osaliselt seotud maksed kehtestati puu- ja köögiviljasektoris alles hiljuti ja üksnes üleminekumeetmena, tuleks jätkuvalt võimaldada selliste maksete väljajätmist ühtsest otsemaksete kavast, kusjuures liikmesriikidel tuleks lubada oma otsused läbi vaadata, pidades silmas tootmisest lahtisidumise osakaalu suurendamist. (34) Kuid ammlehmade, lamba- ja kitselihasektori osas võib teatavate piirkondade põllumajandusvaldkondades tootmise miinimumtaseme säilitamine olla jätkuvalt vajalik, iseäranis juhul, kui põllumajandustootjatel ei ole võimalust muude majanduslike alternatiivide kasutamiseks. Sellest tulenevalt peaks liikmesriikidel olema võimalus säilitada tootmisega seotud toetused kas praegusel või madalamal tasemel. Sellisel juhul tuleks ette näha erisätted Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuli 2000. aasta määruses (EÜ) nr 1760/2000 veiste identifitseerimise ja registreerimise süsteemi loomise, veiseliha ja veiselihatoodete märgistamise kohta ( 12 ) ning nõukogu 17. detsembri 2003. aasta määruses (EÜ) nr 21/2004, millega kehtestatakse lammaste ja kitsede identifitseerimise ja registreerimise süsteem ( 13 ), sätestatud identifitseerimise ja registreerimise nõuete järgimise osas, eelkõige pidades silmas loomade jälgitavuse tagamist. (35) Liikmesriikidel tuleks lubada kasutada selgelt määratletud juhtudel eritoetuse maksmiseks kuni 10 % ühtse otsemaksete kava riiklikest ülemmääradest. Selline toetus peaks liikmesriikidel võimaldama käsitleda keskkonna ja loomade heaoluga seotud probleeme ning edendada põllumajandustoodete kvaliteeti ja turustamist. Eritoetust peaks võimaldama ka piimakvootide järkjärgulise kaotamise ja eriti tundlike valdkondade toetuste tootmisest lahtisidumise tagajärgede leevendamiseks. Arvestades tõhusa riskijuhtimise kasvavat olulisust, tuleks liikmesriikidele anda võimalus rahaliselt toetada põllumajandustootjate saagi, loomade ja taimede kindlustusmakseid ja rahastada teatavate majanduslike kahjude hüvitamist looma- või taimehaiguste ning keskkonnajuhtumite korral. Ühenduse rahvusvaheliste kohustuste täitmist silmas pidades peaksid tootmisega seotud toetusteks kasutatavad vahendid olema piiratud asjakohase tasemega, võimaldades samal ajal üleminekumeetmeid raskustes olevatele liikmesriikidele. Tuleks kehtestada vastavad tingimused saagi, loomade ja taimede kindlustusmaksete ning looma- ja taimehaiguste ning keskkonnajuhtumitega seotud hüvitise rahalise toetamise kohta. Lisaks tuleks liikmesriikidele, kes on kohaldanud määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklit 69, anda piisav üleminekuaeg, et võimaldada sujuvat üleminekut eritoetuste maksmise uutele eeskirjadele. (36) Kogemus on näidanud, et praegu ei kasuta liikmesriigid täiel määral ära ühtse otsemaksete kava riiklike ülemmäärade kohaselt kasutada olevaid vahendeid, eelkõige juhul, kui toetusõigusi ei ole aktiveeritud. Vahendite tõhusama kasutamise soodustamiseks tuleks lubada liikmesriikidel maksta toetusi, mis ületavad riiklikke ülemmäärasid sellise summa võrra, mille suurus tagab riiklike ülemmäärade kasutamata osa piiridesse jäämise. Kõnealune summa tuleks arvutada kõige viimase kättesaadava aasta eelarve alatäitmise andmete alusel ning see ei peaks seadma kahtluse alla liikmesriigi otsetoetuste netoülemmäära kogusumma järgimist. Seetõttu ning tagamaks, et põllumajandustootjaid ei tabaks ettenägematu toetuste vähendamine, tuleks arvutamisel rakendada teatavat kindlusvaru. Kõnealuseid summasid tuleks kasutada kas eritoetuste rahastamiseks või need tuleks kanda üle Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi. (37) Ühtse otsemaksete kava kohased otsetoetused põhinesid selliste otsetoetuste võrdlussummadel, mis saadi minevikus või piirkondlike hektaripõhiste summade alusel. Uute liikmesriikide põllumajandustootjad ei saanud ühenduse otsetoetusi ja neil puudusid ajaloolised võrdlussummad kalendriaastate 2000, 2001 ja 2002 kohta. Seetõttu nähti määruse (EÜ) nr 1782/2003 alusel ette, et uutes liikmesriikides on ühtse otsemaksete kava aluseks piirkondlikud hektaripõhised summad. Nüüd kui uute liikmesriikide ühinemisest on möödunud mitmeid aastaid, tuleks aga võrdlusperioodide kasutamist kaaluda nende uute liikmesriikide puhul, kes ei ole veel ühtsele otsemaksete kavale üle läinud. Pidades silmas ühtsele otsemaksete kavale ülemineku lihtsustamist ja eelkõige spekulatiivsete taotluste esitamise vältimist, tuleks lubada uutel liikmesriikidel võtta ühtse otsemaksete kava toetusõiguste arvutamisel arvesse piirkondi, millele maksti ühtse pindalatoetuse kava alusel ajalooliselt toetust. (38) Vastavalt ühtse otsemaksete kava piirkondlikule valikuvõimalusele peaks uutel liikmesriikidel olema võimalik kohandada toetusõiguste väärtust hektari kohta objektiivsete kriteeriumide alusel, et tagada kõigi põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ja vältida turumoonutusi. (39) Uutel liikmesriikidel peaks muude liikmesriikidega võrreldes olema sama võimalus ühtse otsemaksete kava osaliseks rakendamiseks. (40) Otsetoetuste tootmisest lahtisidumine ja ühtse otsemaksete kava kehtestamine olid ühise põllumajanduspoliitika reformiprotsessi olulised osad. Kuid 2003. aastal oli mitmel põhjusel vaja eritoetus säilitada mitmete põllukultuuride puhul. Määruse (EÜ) nr 1782/2003 kohaldamisel saadud kogemused koos turuolukorra arenguga osutavad sellele, et kavad, mis 2003. aastal hoiti ühtsest otsemaksete kavast eraldi, saab sellega nüüd integreerida, et soodustada rohkem turule orienteeritud ja säästvat põllumajandust. Iseäranis kehtib see oliiviõlisektori puhul, kus kohaldati üksnes väga piiratut tootmisega sidumist. Samuti kehtib see kõva nisu, valgurikaste kultuuride, riisi, kartulitärklise ja pähklite toetuste puhul, kus allesjäänud tootmisega seotud toetuste tõhususe langus toetab tootmisest lahtisidumise valikut. Lina ja kanepi, kuivsööda ja kartulitärklise puhul tuleks töötlemistoetus lahti siduda ja asjaomased summad tuleks integreerida ühtsesse otsemaksete kavasse. Valgurikaste taimede, riisi, kartulitärklise, pähklite ning lina ja kanepi puhul on asjakohane integreerida kõnealuste sektorite toetused ühtsesse otsemaksete kavasse alates 2012. aastast, et võimaldada tootjatele kohanemisaega, võimaldades samas liikmesriikidel teha otsus nimetatud toetuste (v.a. töötlemistoetuste, mida käsitletakse määruses (EÜ) nr 1234/2007 integreerimise varasema kuupäeva kohta. Pähklite osas tuleks liikmesriikidel lubada jätkata toetuse riikliku osa maksmist tootmisega seotud viisil, et pehmendada tootmisest lahtisidumise mõju. (41) Täiendavate sektorite ühtsesse otsemaksete kavasse integreerimise tulemusel tuleks ette näha kõnealuse kava kohase individuaalse sissetulekutoetuse uue taseme arvutamine. Pähklite, kartulitärklise, lina ja kanepi ning kuivsööda puhul peaks suurenenud toetuse maksmise aluseks olema põllumajandustootjate viimaste aastate toetused. Kuid ühtsest otsemaksete kavast osaliselt välja jäetud toetuste integreerimise osas tuleks liikmesriikidele anda võimalus kasutada esialgseid võrdlusperioode. Kartulitärklise puhul tuleks võtta Saksamaal ja Madalmaades jaotamiseks kasutada olevates summades arvesse ühes neist liikmesriikidest toodetud kartulitärklise piiriüleseid tarneid, mis tehakse töötlemise eesmärgil teise liikmesriiki. Lisaks tuleks liikmesriikidel selleks, et võtta arvesse nende põllumajandussektorite erivajaduste hõlmamist ja tagada, et põllumajandustootjate poolt varem saadud toetus ei vähene järsult, lubada teatavatel tingimustel kasutada ühtsesse otsemaksete kavasse integreeritud vahendeid, et toetada põllumajandustootjaid, kellel oli samadel aastatel teistes sektorites teatavaid põllumajandustegevusi, näiteks rohumaa kasutamine või loomapidamine. (42) Määrusega (EÜ) nr 1782/2003 kehtestati energiakultuuride eritoetus, et toetada sektori arengut. Bioenergia sektori hiljutistest arengutest tingituna ja eelkõige seetõttu, et rahvusvahelistel turgudel on suur nõudlus selliste toodete järele ning et 2020. aastaks on kehtestatud siduvad eesmärgid seoses bioenergia osakaalu saavutamisega kütuste kogukulus, ei ole enam piisavat põhjust energiakultuuridele eritoetuse maksmiseks. (43) Puuvillasektori integreerimisel ühtsesse otsemaksete kavasse peeti vajalikuks, et osa toetusest jääks seotuks puuvilla kasvatamisega toetuskõlbliku hektari kohta antava põllukultuurist sõltuva toetuse abil, et kindlustada end puuvilla tootmispiirkondades tootmise katkemise riski vastu. See võimalus tuleks säilitada kooskõlas 1979. aasta ühinemisaktile lisatud puuvilla käsitlevas protokollis nr 4 sätestatud eesmärkidega. (44) Ümberkorraldusprotsessi mõjude leevendamiseks liikmesriikides, kes on andnud nõukogu 20. veebruari 2006. aasta määruses (EÜ) nr 320/2006, millega luuakse ajutine kava suhkrutööstuse ümberkorraldamiseks ühenduses ( 14 ), sätestatud ümberkorraldusabi, tuleks säilitada suhkrupeedi- ja suhkrurootootjate jaoks ette nähtud maksimaalselt viie järjestikuse aasta jooksul makstav toetus. (45) Puu- ja köögiviljade sektori integreerimisel ühtsesse otsemaksete kavasse nähti maasikate ja vaarikate jaoks ette ajutine tootmisega seotud pindalatoetus. On asjakohane pikendada sellise toetuse kohaldamist esialgsest tähtajast kaugemale, nähes samaaegselt ette kõnealuse toetuse lahtisidumise tootmisest. Riiklikke ülemmäärasid tuleks kohandada, et seda arvesse võtta. (46) Üleminekuperioodi lihtsustatud toetuskava uutes liikmesriikides otsetoetuste maksmiseks pindala alusel — s.o. ühtse pindalatoetuse kava — on osutunud tõhusaks ja lihtsaks süsteemiks uute liikmesriikide põllumajandustootjatele sissetulekutoetuste maksmiseks. Lihtsuse huvides tuleks kõnealuse kava kohaldamise valinud uutel liikmesriikidel lubada selle kohaldamist jätkata kuni 2013. aasta lõpuni. (47) Suhkru ning puu- ja köögiviljasektorite vastavate reformide ja nende integreerimise järel ühtse otsemaksete kavaga tuleks ühtse pindalatoetuste kava kohaldamise valinud liikmesriikidele võimaldada sissetulekutoetuse maksmist eraldi toetuste vormis suhkrupeedi-, suhkruroo- ja sigurikasvatajatele ning teatavate puu- ja köögiviljade tootjatele. Samuti tuleks nendele liikmesriikidele võimaldada eraldi eritoetuste maksmist muude liikmesriikidega sarnastel tingimustel. (48) Tulenevalt otsetoetuste järkjärgulisest kohaldamisest uutes liikmesriikides võimaldati uutel liikmesriikidel maksta täiendavaid riiklikke otsetoetuseid. Tuleks säilitada kõnealuste maksete tegemise tingimused. (49) Toetusõiguste algsel jaotamisel liikmesriikide poolt tõid mõningad vead kaasa iseäranis kõrged maksed põllumajandustootjatele. Sellisele eeskirjade rikkumisele kohaldatakse tavapäraselt kuni parandusmeetmete võtmiseni finantskorrektsiooni. Kuid võttes arvesse esimesest toetusõiguste määramisest möödunud aega, tooks vajaliku korrektsiooni kehtestamine liikmesriikide jaoks kaasa ülemäärased õiguslikud ja halduslikud piirangud. Seetõttu tuleks õiguskindluse huvides selliste maksete jaotamine reguleerida. (50) Kooskõlas määrusega (EÜ) nr 1782/2003 otsustasid Prantsusmaa, Portugal ja Hispaania jätta ühtsest otsemaksete kavast välja otsetoetused, mida makstakse vastavalt Prantsusmaa ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral ning Kanaari saartel ja maksta neid kõnealuse määruse IV jaotises sätestatud tingimuste kohaselt. Mõned kõnealuses jaotises sätestatud toetused on ühtsesse otsemaksete kavasse täielikult integreeritud. Lihtsuse huvides ja äärepoolseimate piirkondade eritingimuste arvestamiseks tuleks selliseid toetusi hallata 30. jaanuari 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 247/2006 (millega sätestatakse põllumajanduse erimeetmed liidu äärepoolseimate piirkondade jaoks) ( 15 ) kehtestatud abiprogrammide raames. Sel eesmärgil tuleks asjakohased vahendid kanda otsetoetuste riiklike ülemmäärade alt üle kõnealuses määruses ettenähtud rahastamissumma alla. Selleks et võimaldada asjaomastel liikmesriikidel toetusprogramme kohandada, peaks selline ülekandmine toimuma vaid 2010. aastal. Seniks kohaldatakse otsetoetusi äärepoolseimates piirkondades vastavalt määruses (EÜ) nr 1782/2003 sätestatud tingimustele. Seetõttu tuleks määrust (EÜ) nr 247/2006 vastavalt muuta. (51) Põhjendamatu konkurentsimoonutuse vältimiseks tuleks täpsustada, et kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, jäetakse riigiabieeskirjade kohaldamisalast välja käesoleva määruse sätted, mis võivad tuua kaasa liikmesriigi tegevuse, mis võib endast kujutada riigiabi, arvestades et asjaomased sätted hõlmavad asjakohaseid tingimusi toetuse maksmiseks või näevad ette selliste tingimuste vastuvõtmise komisjoni poolt. (52) Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused ( 16 ). (53) Selleks et nii liikmesriigid kui ka põllumajandustootjad käesoleva määruse kohaselt kehtestatud lihtsustamismehhanismidest ning eelkõige maa tootmisest kõrvalejätmise kohustuse kaotamisest kasu saaksid, tuleks käesolevat määrust kohaldada alates 1. jaanuarist 2009. Sätteid, mis võivad piirata põllumajandustootjate õigusi või luua neile uusi kohustusi, muu hulgas kohustuse järgida nõuetele vastavuse kohustusi terve aasta jooksul, tuleks siiski kohaldada alles 2010. aastast ja vooluveekogude äärde puhverribade rajamist käsitleva standardi puhul 1. jaanuarist 2012. Lisaks tuleks liikmesriikidele anda piisavalt aega sätete rakendamiseks, mis võimaldavad otsetoetuste täiendavat tootmisest lahtisidumist ja 2003. aasta reformi raames tehtud otsuste läbivaatamist. Seetõttu tuleks käesoleva määruse asjaomaseid sätteid kohaldada üksnes alates 2010. aastast ja kehtetuks tunnistatud määrust (EÜ) nr 1782/2003 tuleks 2009. aastal kohaldada selliste toetuskavade suhtes, mis integreeritakse ühtesse otsemaksete kavasse alles 2010. aastast, ning arvestades järgmist: ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:







I JAOTIS

REGULEERIMISALA JA MÕISTED

Artikkel 1

Reguleerimisala

Käesoleva määrusega kehtestatakse:

a) otsetoetuste ühiseeskirjad;

b) sissetulekutoetuse kava põllumajandustootjatele (edaspidi „ühtne otsemaksete kava”);

c) üleminekuperioodi lihtsustatud sissetulekutoetuse kava artikli 2 punktis g määratletud uute liikmesriikide põllumajandustootjatele (edaspidi „ühtse pindalatoetuse kava”);

d) riisi, tärklisekartuleid, valgurikkaid taimi, pähkleid, seemneid, puuvilla, suhkrut, puu- ja köögivilja, lamba- ja kitseliha ning veise- ja vasikaliha tootvate põllumajandustootjate toetuskavad;

e) raamistik, mis võimaldaks uutel liikmesriikidel otsetoetusi täiendada.

Artikkel 2

Mõisted

Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:

a) „põllumajandustootja” — füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale ja rühma liikmetele on riikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, nagu on määratletud asutamiselepingu artiklis 299, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega;

b) „põllumajanduslik majapidamine” — kõik põllumajandustootja poolt juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused;

c) „põllumajanduslik tegevus” — põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artiklis 6;

d) „otsetoetus” — I lisas loetletud toetuskavade alusel otse põllumajandustootjatele makstav toetus;

e) „toetused asjaomasel kalendriaastal” või „toetused võrdlusperioodil” — asjaomase aasta/asjaomaste aastate kohta makstud või makstavad toetused, sealhulgas kõik toetused muudeks ajavahemikeks, mis algavad kõnealusel aastal/kõnealustel aastatel;

f) „põllumajandustooted” — asutamislepingu I lisas loetletud tooted, välja arvatud kalatooted ning puuvill;

g) „uued liikmesriigid” — Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Eesti, Küpros, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Rumeenia, Sloveenia ja Slovakkia;

h) „põllumajandusmaa” — viljelusmaa, püsirohumaa või püsikultuuride all olev maa-ala.

Artikkel 3

Otsetoetuste rahastamine

Käesoleva määruse I lisas loetletud toetuskavasid rahastatakse kooskõlas määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikli 3 lõike 1 punktiga c.







II JAOTIS

OTSETOETUSTE ÜLDSÄTTED







1. PEATÜKK

Nõuetele vastavus

Artikkel 4

Põhinõuded

1. Otsetoetuseid saav põllumajandustootja täidab II lisas loetletud kohustuslikke majandamisnõudeid ning artiklis 6 osutatud häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi.

Esimeses lõigus osutatud kohustusi rakendatakse üksnes põllumajandustootja põllumajandusliku tegevuse või põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaa suhtes.

2. Pädev riigiasutus edastab, muu hulgas elektrooniliste vahendite kaudu, põllumajandustootjale loetelu kohustuslike majandamisnõuete ning heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste kohta, mida tuleb täita.

Artikkel 5

Kohustuslikud majandamisnõuded

1. II lisas loetletud kohustuslikud majandamisnõuded kehtestatakse ühenduse õigusaktidega järgmistes valdkondades:

a) rahva-, looma- ja taimetervis;

b) keskkond;

c) loomade heaolu.

2. II lisas osutatud sätteid kohaldatakse nende kehtivas versioonis ning direktiivide osas liikmesriikide poolt rakendatutena.

Artikkel 6

Head põllumajandus- ja keskkonnatingimused

1. Liikmesriigid tagavad, et kogu põllumajandusmaa ning eelkõige maa, mida enam ei kasutata tootmise eesmärgil, oleks heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes. Liikmesriigid määratlevad riiklikul või piirkondlikul tasandil heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõuded III lisas kehtestatud raamistiku alusel, võttes arvesse asjaomaste alade eriomadusi, sh mulla- ja ilmastikutingimusi, olemasolevat põllumajandustootmist, maakasutust, külvikorda, tootmisviise ja põllumajandusstruktuure. Liikmesriigid ei või määratleda miinimumnõudeid, mida ei ole kõnealuses raamistikus ette nähtud.

III lisa kolmandas veerus loetletud standardid on vabatahtlikud, välja arvatud siis, kui:

a) liikmesriik oli sellise standardi jaoks määratlenud heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste miinimumnõude enne 1. jaanuari 2009 ja/või

b) liikmesriigis kohaldatakse kõnealuse standardi suhtes siseriiklikke eeskirju.

2. Liikmesriigid, kes ei ole uued liikmesriigid, tagavad, et maa, mis oli 2003. aasta pindalatoetuste taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval püsirohumaa, ka säilitatakse sellisena. Uued liikmesriigid, v.a Bulgaaria ja Rumeenia, tagavad, et maa, mis oli 1. mail 2004 püsirohumaa, ka säilitatakse sellisena. Bulgaaria ja Rumeenia tagavad, et maa, mis oli 1. jaanuaril 2007 püsirohumaa, ka säilitatakse sellisena.

Liikmesriik võib nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel esimesest lõigust siiski kõrvale kalduda, tingimusel et ta võtab kasutusele meetmed oma püsirohumaa kogupindala märkimisväärse vähenemise vältimiseks.

Esimest lõiku ei kohaldata metsastamiseks ettenähtud püsirohumaa suhtes, tingimusel et selline metsastamine vastab keskkonnakaitsenõuetele; siia ei loeta jõulupuuistandusi ega lühikese raieringiga kiirekasvulisi puuliike.







2. PEATÜKK

Toetuste ümbersuunamine ja finantsdistsipliin

Artikkel 7

Toetuste ümbersuunamine

1. Kõiki asjaomasel kalendriaastal põllumajandustootjale makstavaid otsetoetuste summasid, mis ületavad 5 000 eurot, vähendatakse kuni 2012. aastani igal aastal järgmise protsendimäära võrra:

a) 2009: 7 %;

b) 2010: 8 %;

c) 2011: 9 %;

d) 2012: 10 %.

2. Lõikes 1 sätestatud vähendusi suurendatakse nelja protsendipunkti võrra summade puhul, mis ületavad 300 000 eurot.

3. Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata otsetoetuste suhtes, mida makstakse põllumajandustootjatele Prantsusmaa ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral ning Kanaari saartel ja Egeuse mere saartel.

Artikkel 8

Netoülemmäärad

1. Ilma et see piiraks käesoleva määruse artikli 11 kohaldamist, ei tohi otsetoetuste netosummad, mida võib liikmesriigis iga kalendriaasta kohta pärast käesoleva määruse artiklite 7 ja 10 ning määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 1 kohaldamist maksta (v.a. määruste (EÜ) nr 247/2006 ja (EÜ) nr 1405/2006 kohaselt makstavad otsetoetused), ületada käesoleva määruse IV lisas sätestatud ülemmäärasid. Vajadusel kohaldavad liikmesriigid lineaarset vähendamist nendele otsetoetuste summadele, mille suhtes kohaldatakse käesoleva määruse artiklites 7 ja 10 ning määruse (EÜ) nr 378/2007 artiklis 1 ette nähtud vähendamisi, et pidada kinni kõnealuses lisas sätestatud ülemmääradest.

2. Komisjon vaatab käesoleva määruse IV lisas sätestatud ülemmäärad läbi käesoleva määruse artikli 141 lõikes 2 sätestatud korras, et võtta arvesse järgmist:

a) muudatusi makstavate otsetoetuste maksimumsummades;

b) muudatusi määruses (EÜ) nr 378/2007 sätestatud vabatahtliku ümbersuunamise süsteemis;

c) põllumajanduslike majapidamiste struktuurimuudatusi;

d) käesoleva määruse artikli 136 kohaselt tehtavaid ülekandeid EAFRDsse.

Artikkel 9

Toetuste ümbersuunamisest tulenevad summad

1. Vanades liikmesriikides käesoleva määruse artiklis 7 ettenähtud vähendamiste kohaldamisest tulenevaid summasid võib vastavalt käesolevas artiklis sätestatud tingimustele kasutada ühenduse täiendava toetusena EAFRDst rahastatavatele maaelu arengukavade raames võetavatele meetmetele, mis on täpsustatud määruses (EÜ) nr 1698/2005.

2. Ühele protsendipunktile vastav summa määratakse nendele liikmesriikidele, kus vastavad summad on tekkinud. Nelja protsendipunktilisele vähendamisele vastavad summad jaotatakse asjaomaste liikmesriikide vahel artikli 141 lõikes 2 osutatud korras järgmiste kriteeriumide alusel:

a) põllumajandusmaa;

b) põllumajanduslik tööhõive;

c) sisemajanduse koguprodukt (SKP) elaniku kohta ostujõu pariteedi järgi.

Iga asjaomane liikmesriik saab siiski vähemalt 80 % esimeses lõigus osutatud kogusummadest, mis on kõnealuses liikmesriigis tekkinud.

3. Kui mõnes liikmesriigis on rukki osakaal kogu teraviljatoodangust suurem kui 5 % aastate 2000–2002 keskmisest ja kui selles liikmesriigis toodetud rukis moodustab samas ajavahemikus üle 50 % kogu ühenduse rukkitoodangust, määratakse erandina lõike 2 teisest lõigust kuni 2013. aastani vähemalt 90 % summadest, mis tulenesid asjaomases liikmesriigis toetuste ümbersuunamisest, ümber kõnealusele liikmesriigile.

Sellisel juhul kasutatakse vähemalt 10 % asjaomasele liikmesriigile määratud summast käesoleva artikli lõikes 1 osutatud meetmete kohaldamiseks rukki tootmispiirkondades, ilma et see piiraks artikliga 68 ettenähtud võimaluste kasutamist.

Käesoleva lõike kohaldamisel tähendab „teravili” V lisas loetletud tooteid.

4. Artikli 7 lõike 1 kohaldamisest tulenevad ülejäänud summad ja artikli 7 lõike 2 kohaldamisest tulenevad summad eraldatakse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras liikmesriigile, kus vastavad summad on tekkinud. Neid kasutatakse vastavalt määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5a.

Artikkel 10

Erieeskirjad toetuste ümbersuunamiseks uutes liikmesriikides

1. Artiklit 7 kohaldatakse asjaomasel kalendriaastal uute liikmesriikide põllumajandustootjate suhtes üksnes siis, kui asjaomasele liikmesriigile artikli 121 kohaselt asjaomasel kalendriaastal antavate otsetoetuste tase on vähemalt võrdne muudes kui uutes liikmesriikides sel ajal kohaldatava tasemega, võttes arvesse artikli 7 lõike 1 alusel kohaldatavaid vähendusi.

2. Kui uute liikmesriikide põllumajandustootjate suhtes kohaldatakse artiklit 7, on artikli 7 lõike 1 alusel kohaldatav protsendimäär piiratud kõnealuse liikmesriigi artikli 121 kohase otsetoetuste taseme ja muude kui uute liikmesriikide taseme vahelise erinevusega, võttes arvesse artikli 7 lõike 1 alusel kohaldatavaid vähendusi.

3. Artikli 7 lõigete 1 ja 2 kohaldamisest tulenevad summad eraldatakse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras uuele liikmesriigile, kus vastavad summad on tekkinud. Neid kasutatakse vastavalt määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 69 lõikele 5a.

Artikkel 11

Finantsdistsipliin

▼M3

1. Selle tagamiseks, et ühise põllumajanduspoliitika turuga seotud kulude ja otsetoetuste rahastamiseks kasutatavad, praegu eelarvedistsipliini ja usaldusväärset finantsjuhtimist käsitleva Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni vahelise institutsioonidevahelise kokkuleppe ( 17 ) I lisa rubriigis 2 sisalduvad summad ei ületaks aastaseid ülemmäärasid, mis on kehtestatud nõukogus 18. novembril 2002 kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate otsusega 2002/929/EÜ Brüsselis 24. ja 25. oktoobril 2002 kokku tulnud Euroopa Ülemkogu järelduste kohta ( 18 ), määratakse kindlaks otsetoetuste kohandamine, kui enne käesoleva määruse artiklitega 7 ja 10 ning määruse (EÜ) nr 378/2007 artikli 1 lõikega 1 ette nähtud toetuste ümbersuunamise kohaldamist osutavad asjaomase I lisa rubriigi 2 kohased antud eelarveaastat käsitlevad eespool nimetatud meetmete rahastamise prognoosid, mida on suurendatud määruse (EÜ) nr 1234/2007 artiklis 190a esitatud summade võrra, käesoleva määruse artiklites 134 ja 135 esitatud ning artiklis 136 osutatud summade võrra, eespool nimetatud aastase ülemmäära ületamisele, võttes arvesse kohaldatavast kõnealusest ülemmäärast allapoole jäävat 300 000 000 euro suurust varu.

▼B

2. Nõukogu määrab kindlaks komisjoni ettepanekul, mis esitatakse hiljemalt selle kalendriaasta 31. märtsiks, mille suhtes lõikes 1 osutatud kohandusi kohaldatakse, kõnealused kohandused hiljemalt sama kalendriaasta 30. juuniks.

3. Seoses artiklis 121 sätestatud juurdekasvukava kohaldamisega kõigile uutes liikmesriikides makstavatele otsetoetustele ei kohaldata käesoleva artikli lõiget 1 uutele liikmesriikidele kuni selle kalendriaasta alguseni, mil uute liikmesriikide suhtes kohaldatav otsetoetuste tase on vähemalt võrdne nendes liikmesriikides, kes ei ole uued liikmesriigid, kehtivaga.







3. PEATÜKK

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem

Artikkel 12

Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem

1. Liikmesriigid kasutavad põllumajandustootjate nõustamiseks põllumajandusmaaga ja põllumajandusettevõtte juhtimisega seotud küsimustes süsteemi (edaspidi „põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem”), mida juhib üks või rohkem määratud riigiasutust või eraõiguslikku asutust.

2. Põllumajandusettevõtete nõustamise süsteem hõlmab vähemalt 1. peatükis osutatud kohustuslikke majandamisnõudeid ning häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi.

3. Põllumajandustootjate osalemine põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemis on vabatahtlik.

Liikmesriigid võivad määrata objektiivsete kriteeriumide alusel eelistatud põllumajandustootjate grupid, kellel on juurdepääs põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemile.

4. Komisjon esitab 31. detsembriks 2010 nõukogule põllumajandusettevõtete nõustamise süsteemi rakendamise kohta aruande, millele vajadusel lisatakse asjakohased ettepanekud.

Artikkel 13

Määratud riigiasutuste ja eraõiguslike asutuste kohustused

Ilma et see piiraks selliste riiklike õigusaktide kohaldamist, mis käsitlevad üldsuse juurdepääsu dokumentidele, tagavad liikmesriigid, et artikli 12 lõikes 1 osutatud määratud riigiasutused ja eraõiguslikud asutused ei avalikusta isikustatud teavet ega andmeid, mille nad on saanud oma nõuandetegevuse käigus, muudele isikutele kui asjaomase põllumajandusettevõtte juhtimise eest vastutavale põllumajandustootjale, välja arvatud juhul, kui nõuandetegevuse käigus on avastatud eiramisi või rikkumisi, mille puhul lasub ühenduse või riiklike õigusaktidega sätestatud kohustus teavitada ametivõime, eelkõige kriminaalkuritegude puhul.







4. PEATÜKK

Ühtne haldus- ja kontrollisüsteem

Artikkel 14

Reguleerimisala

Iga liikmesriik loob ühtse haldus- ja kontrollsüsteemi (edaspidi „ühtne süsteem”) ja kasutab seda.

Ühtset süsteemi kohaldatakse I lisas loetletud toetuskavade suhtes.

Vajalikus ulatuses kohaldatakse seda ka käesoleva jaotise 1. ja 2. peatükis sätestatud eeskirjade haldamise ja kontrolli suhtes.

Artikkel 15

Ühtse süsteemi osad

1. Ühtne süsteem koosneb järgmistest osadest:

a) elektrooniline andmebaas;

b) põldude identifitseerimise süsteem;

c) toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem;

d) toetuste taotlused;

e) ühtne kontrollisüsteem;

f) ühtne süsteem toetusetaotluse esitanud põllumajandustootja isikuandmete registreerimiseks.

2. Käesoleva määruse artiklite 52 ja 53 kohaldamisel hõlmab ühtne süsteem loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteemi, mis on kehtestatud kooskõlas määrustega (EÜ) nr 1760/2000 ning (EÜ) nr 21/2004.

3. Liikmesriigid võivad põldude identifitseerimise süsteemi lisada oliivikasvatuse geograafilise informatsiooni süsteemi.

Artikkel 16

Elektrooniline andmebaas

1. Elektroonilises andmebaasis registreeritakse iga põllumajandusliku majapidamise puhul toetuste taotlustes esitatud andmed.

See andmebaas võimaldab eelkõige liikmesriigi pädeval asutusel saada kätte andmed iga kalendri- ja/või turustusaasta kohta alates 2000. aastast. See võimaldab saada otse ja viivitamata kätte ka nelja eelneva aasta andmeid.

2. Liikmesriigid võivad luua detsentraliseeritud andmebaase, kui need andmebaasid ning andmete registreerimist ja nende kättesaamist käsitlev halduskord on kogu liikmesriigi territooriumil ühesugune ja kui need ühilduvad omavahel nii, et on võimalik nende ristkontrollimine.

Artikkel 17

Põldude identifitseerimise süsteem

Põldude identifitseerimise süsteem kehtestatakse kaartide, maakatastridokumentide või muude kartograafiliste alusmaterjalide põhjal. Kasutatakse arvutipõhise geograafilise informatsiooni süsteemi meetodeid, sealhulgas eelistatavalt õhust või satelliidilt tehtud ortofotosid, mille ühtne standard tagab täpsuse, mis on vähemalt samaväärne mõõtkavas 1: 10 000 oleva kaardiga.

Artikkel 18

Toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem

1. Luuakse toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem, mille abil on võimalik toetusõigusi kontrollida ning teha ristkontrolli toetuste taotluste ja põldude identifitseerimise süsteemiga.

2. Lõikes 1 osutatud süsteem võimaldab liikmesriigi pädeval asutusel otse ja viivitamata kätte saada vähemalt nelja järjestikuse kalendriaasta andmeid.

Artikkel 19

Toetuste taotlused

1. Põllumajandustootja esitab igal aastal otsetoetuste taotluse, märkides taotluses seal, kus asjakohane:

a) kõik põllumajandusliku majapidamise põllud ning juhul, kui liikmesriik kohaldab artikli 15 lõiget 3, oliivipuude arvu ja nende paiknemise põllul;

b) aktiveerimisega seoses deklareeritud toetusõigused;

c) mis tahes muu käesoleva määrusega või asjaomaste liikmesriikide poolt ettenähtud teabe.

2. Liikmesriigid edastavad, muu hulgas elektrooniliste vahendite kaudu, eelmisel aastal kindlaksmääratud pindaladel põhinevad eelnevalt kinnitatud vormid ning graafilise materjali, märkides kõnealuste alade asukoha, ja kui see on asjakohane, oliivipuude paiknemise. Liikmesriik võib otsustada, et toetusetaotluses tuleb märkida üksnes muutused, mis on toimunud võrreldes eelmisel aastal esitatud toetusetaotlusega.

3. Liikmesriik võib otsustada, et üks toetusetaotlus hõlmab mitut või kõiki I lisas loetletud toetuskavasid või muid toetuskavasid.

Artikkel 20

Toetuskõlblikkuse tingimuste kontroll

1. Liikmesriigid viivad läbi toetuste taotluste halduskontrolle toetuskõlblikkuse tingimuste kontrollimiseks.

2. Halduskontrolle täiendatakse kohapeal tehtavate kontrollide süsteemiga, et kontrollida toetuskõlblikkust. Selleks koostavad liikmesriigid põllumajandusettevõtete kontrollivalimi.

Liikmesriigid võivad põldude kohapealsete kontrollide teostamiseks kasutada kaugseiret ja ülemaailmset satelliitnavigatsioonisüsteemi (GNSS).

3. Iga liikmesriik määrab käesolevas peatükis ettenähtud kontrollimiste koordineerimise eest vastutava asutuse.

Kui liikmesriik näeb ette mõne käesoleva peatüki alusel tehtava töö osa delegeerimise spetsialiseeritud asutustele või äriühingutele, jääb kontroll ja vastutus kõnealuse töö üle määratud asutusele.

Artikkel 21

Vähendamine ja väljaarvamine toetuskõlblikkuse eeskirjade rikkumise korral

1. Kui leitakse, et põllumajandustootja ei vasta käesoleva määrusega ettenähtud toetuskõlblikkuse tingimustele, vähendatakse makstud või makstavat toetust või selle osa, mille puhul on vajalikud tingimused täidetud, artikli 141 lõikes 2 osutatud korras, või jäetakse põllumajandustootja toetusest või selle osast ilma, ilma et see piiraks käesoleva määruse artikliga 23 ettenähtud vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamist.

2. Vähendusprotsente kohaldatakse astmeliselt vastavalt tuvastatud rikkumise tõsidusele, ulatusele, püsivusele ja korduvusele ning ülemmääraks võib olla täielik väljaarvamine ühest või mitmest toetuskavast üheks või mitmeks kalendriaastaks.

Artikkel 22

Nõuetele vastavuse kontrollimine

1. Liikmesriigid kontrollivad kohapeal, kas põllumajandustootja täidab 1. peatükis osutatud kohustusi.

2. Liikmesriigid võivad kasutada olemasolevaid haldus- ja kontrollisüsteeme, et tagada kohustuslike majandamisnõuete ning heade põllumajandus- ja keskkonnatingimuste täitmine.

Kõnealused süsteemid ning eelkõige nõukogu 15. juuli 2008. aasta direktiivi 2008/71/EÜ (sigade identifitseerimise ja registreerimise kohta) ( 19 ) ning määruste (EÜ) nr 1760/2000 ja (EÜ) nr 21/2004 kohaselt loodud loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteem peavad vastavalt käesoleva määruse artikli 26 lõikele 1 olema kooskõlas ühtse süsteemiga.

Artikkel 23

Toetuste vähendamine ja selle saajate hulgast väljaarvamine nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral

1. Kui kohustuslikke majandamisnõudeid või häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi on teatava kalendriaasta (edaspidi „asjaomane kalendriaasta”) kestel rikutud ning see rikkumine on asjaomasel kalendriaastal toetusetaotluse esitanud põllumajandustootjale vahetult omistatava tegemise või tegematajätmise tagajärg, vähendatakse kõnealusele põllumajandustootjale pärast artiklite 7, 10 ja 11 kohaldamist makstud või makstavate otsetoetuste kogusummat või põllumajandustootja jäetakse toetuse saajate hulgast välja vastavalt artiklis 24 sätestatud üksikasjalikele eeskirjadele.

Esimest lõiku kohaldatakse ka juhul, kui kõnealune rikkumine omistatakse vahetult tegemise või tegemata jätmise teel rikkumise sooritanud isikule, kellele põllumajandusmaa üle anti või kes selle üle andis.

Käesolevas lõikes tähendab „üleandmine” mis tahes liiki tehingut, mille tulemusel põllumajandusmaa lakkab olemast üleandja kasutuses.

Erandina teisest lõigust vähendatakse alates 2010. aastast sellele isikule, kes on asjaomasel kalendriaastal esitanud toetustaotluse ja kellele omistatakse vahetult tegemise või tegematajätmise teel rikkumise sooritamine, makstud või makstavaid otsetoetuste kogusummasid või arvatakse ta toetuse saajate hulgast välja.

2. Olenemata lõikest 1 ja vastavalt käesoleva määruse artikli 24 lõikes 1 osutatud üksikasjalikes eeskirjades sätestatud tingimustele võivad liikmesriigid otsustada mitte kohaldada vähendamist või väljaarvaamist, mille suurus on 100 eurot või vähem ühe põllumajandustootja ja kalendriaasta kohta.

Kui liikmesriik otsustab kasutada esimeses lõigus sätestatud võimalust, võtab pädev asutus järgmisel aastal nõutavaid meetmeid selle tagamiseks, et põllumajandustootja lõpetaks asjaomase tuvastatud rikkumise. Põllumajandustootjat teavitatakse avastatud rikkumistest ja parandusmeetmete võtmise kohustusest.

Artikkel 24

Üksikasjalikud eeskirjad vähendamise ja väljaarvamise kohta nõuetele vastavuse eeskirjade rikkumise korral

1. Artiklis 23 osutatud vähendamiste ja väljaarvamiste üksikasjalikud eeskirjad sätestatakse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras. Sellega seoses võetakse arvesse tuvastatud rikkumiste tõsidust, ulatust, püsivust ja korduvust ning käesoleva artikli lõigetes 2, 3 ja 4 sätestatud kriteeriume.

2. Hooletuse korral ei ole vähendamine suurem kui 5 % ja korduva rikkumise korral suurem kui 15 %.

Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada, et vähendamist ei kohaldata, kui rikkumist võib selle tõsidust, ulatust ja püsivust arvestades käsitada väiksema rikkumisena. Rikkumisi, mis kujutavad otsest ohtu rahva- või loomatervisele, ei käsitata siiski väiksemate rikkumistena.

Kui põllumajandustootja ei ole võtnud koheseid parandusmeetmeid, kõrvaldades sellega avastatud rikkumise, võtab pädev asutus nõutavaid meetmeid, mis võivad vajaduse korral piirduda ametliku kontrolliga, selle tagamiseks, et põllumajandustootja lõpetaks asjaomase tuvastatud rikkumise. Põllumajandustootjat teavitatakse tuvastatud väiksematest rikkumistest ja parandusmeetmete võtmise kohustusest.

3. Tahtliku rikkumise korral ei tohi vähendusprotsent olla põhimõtteliselt alla 20 % ning ülemmääraks võib olla täielik väljaarvamine ühest või mitmest toetuskavast ning seda võib kohaldada ühe või mitme kalendriaasta jooksul.

4. Mingil juhul ei ole vähendamiste või väljaarvamiste kogusumma ühel kalendriaastal suurem kui artikli 23 lõikes 1 osutatud kogusumma.

Artikkel 25

Nõuetele vastavuse kohaldamisest tulenevad summad

1. peatüki rikkumise korral vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamisest tulenevad summad kantakse EAGFi arvele. Liikmesriigid võivad jätta 25 % nendest summadest endale.

Artikkel 26

Toetuskavade kooskõla ühtse süsteemiga

1. VI lisas loetletud toetuskavade kohaldamiseks tagavad liikmesriigid, et nende kavade suhtes kohaldatav haldus- ja kontrollikord sobib ühtse süsteemiga kokku järgmistes aspektides:

a) elektrooniline andmebaas;

b) põldude identifitseerimise süsteem;

c) halduskontrollid.

Selleks luuakse vastavalt esimese lõigu punktides a, b ja c osutatud andmebaas, süsteemid ja kontrollid nii, et nende koostoimimine või nende vahel andmete vahetamine toimuks ilma probleemide ja vastuoludeta.

2. Liikmesriigid võivad muude kui VI lisas loetletud ühenduse või riiklike toetuskavade kohaldamiseks lülitada oma haldus- ja kontrollikorda ühtse süsteemi osasid.

Artikkel 27

Teavitamine ja kontrollid

1. Komisjoni teavitatakse korrapäraselt ühtse süsteemi kohaldamisest.

Komisjon korraldab liikmesriikidega selleteemalisi arvamustevahetusi.

2. Kooskõlas määruse (EÜ) nr 1290/2005 artikliga 37 võivad komisjoni määratud volitatud esindajad pärast asjaomaste pädevate asutuste õigel ajal teavitamist:

a) uurida või kontrollida ühtse süsteemi kehtestamiseks ja rakendamiseks võetud meetmeid;

b) kontrollida artikli 20 lõikes 3 osutatud spetsialiseeritud asutusi ja äriühinguid.

3. Ilma et see piiraks liikmesriikide vastutust ühtse süsteemi rakendamise ja kohaldamise eest, võib komisjon kasutada ühtse süsteemi sisseseadmise, seire ja kasutamise hõlbustamiseks spetsialiseeritud asutuste või isikute abi, eriti liikmesriikide pädevate asutuste tehniliseks nõustamiseks, kui nad seda taotlevad.







5. PEATÜKK

Muud üldsätted

Artikkel 28

Otsetoetuste saamise miinimumnõuded

1. Alates 2010. aastast ei maksa liikmesriigid põllumajandustootjatele otsetoetusi juhul:

a) kui asjaomasel kalendriaastal taotletav või makstav otsetoetuste kogusumma enne artiklites 21 ja 23 ette nähtud vähenduste ja väljaarvamiste kohaldamist on väiksem kui 100 eurot või

b) kui põllumajandusliku majapidamise toetuskõlblik pindala, mille osas otsetoetusi taotletakse või makstakse, on enne artiklis 21 ette nähtud vähenduste ja väljaarvamiste kohaldamist väiksem kui üks hektar.

Selleks et liikmesriigid saaksid võtta arvesse oma põllumajanduse struktuuri, võivad nad kohandada käesoleva lõike esimese lõigu punktides a ja b osutatud künniseid VII lisas sätestatud ulatuses.

Artikli 44 lõikes 1 osutatud eriõigustega põllumajandustootjate suhtes kohaldatakse käesoleva lõike esimese lõigu punktis a osutatud tingimust.

Asjaomased liikmesriigid võivad otsustada käesolevat lõiget mitte kohaldada Prantsusmaa ülemeredepartemangudes, Assooridel ja Madeiral ning Kanaari saartel ja Egeuse mere saartel.

Kui makstud summa väheneb käesoleva määruse artiklis 121, määruse (EÜ) nr 1782/2003 VII lisa punktis K või käesoleva määruse IX lisa punktis C ette nähtud otsetoetuste järkjärgulise kasutuselevõtmise tõttu, arvutatakse taotletud või maksmisele kuuluv summa põllumajandustootjale makstava lõpliku toetussumma alusel.

2. Liikmesriigid võivad kehtestada alates 2010. aastast asjakohased objektiivsed ja mittediskrimineerivad kriteeriumid, tagamaks, et otsetoetusi ei makstaks füüsilisele või juriidilisele isikule:

a) kelle põllumajanduslik tegevus moodustab üksnes tühise osa tema üldisest majandustegevusest või

b) kelle peamine äriline või ettevõtte eesmärk ei hõlma põllumajanduslikku tegevust.

3. Toetusõigused, mis ei anna toetuste maksmise õigust kahel järjestikusel aastal lõigete 1 ja 2 kohaldamise tõttu, kantakse tagasi riiklikku reservi.

Artikkel 29

Toetuste maksmine

1. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, tehakse maksed I lisas loetletud toetuskavade alusel täielikult toetuse saajatele.

2. Makseid tehakse aastas kuni kahes osas 1. detsembrist kuni järgmise kalendriaasta 30. juunini.

3. I lisas loetletud toetuskavade alusel ei tehta makseid enne, kui liikmesriigi poolt artikli 20 kohaselt teostatav toetuskõlblikkuse tingimuste kontroll on lõpule viidud.

4. Erandina käesoleva artikli lõikest 2 ja artikli 141 lõikes 2 osutatud korras võib komisjon:

a) sätestada ettemaksete tegemise;

b) lubada liikmesriikidel, arvestades eelarveseisundit, teha enne 1. detsembrit ettemakseid piirkondades, kus põllumajandustootjad on erandlike asjaolude tõttu tõsistes rahalistes raskustes: i) kuni 50 % ulatuses toetuste summast või ii) kuni 80 % ulatuses toetuste summast juhul, kui ettemaksed on juba ette nähtud.

Artikkel 30

Meetmetest kõrvalehoidmise klausel

Olenemata üksikute toetuskavade mis tahes erisätetest, ei maksta toetust toetusesaajatele, kelle puhul on kindlaks tehtud, et nad on tekitanud sellise toetuse saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult, saamaks kasu kõnealuse toetuskava eesmärkide vastaselt.

Artikkel 31

Vääramatu jõud ja erandlikud asjaolud

Käesoleva määruse kohaselt loeb pädev asutus vääramatuks jõuks või erandlikeks asjaoludeks järgmised juhud:

a) põllumajandustootja surm;

b) põllumajandustootja pikaajaline töövõimetus;

c) raske loodusõnnetus, mis kahjustab tõsiselt põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaad;

d) põllumajandusliku majapidamise loomakasvatushoonete hävimine õnnetusjuhtumi tagajärjel;

e) põllumajandustootja kogu karja või karja osa haigestumine loomataudi.

Artikkel 32

Läbivaatamine

I lisas loetletud toetuskavasid kohaldatakse, ilma et see piiraks majanduse arengute ja eelarveseisundi põhjal mis tahes ajal tehtavat võimalikku läbivaatamist.







III JAOTIS

ÜHTNE OTSEMAKSETE KAVA







1. PEATÜKK

Üldine rakendamine

Artikkel 33

Toetusõigused

1. Põllumajandustootjad võivad ühtse otsemaksete kava raames toetust saada juhul, kui:

a) neil on määruse (EÜ) nr 1782/2003 kohaselt omandatud toetusõigused;

b) nad omandavad toetusõigused käesoleva määruse kohaselt: i) üleandmise teel; ii) riiklikust reservist; iii) vastavalt IX lisale; iv) vastavalt artikli 47 lõikele 2, artiklile 59, artikli 64 lõike 2 kolmandale lõigule, artiklile 65 ja artikli 68 lõike 4 punktile c.

2. Artikli 47 lõike 2, artikli 57 lõike 6, artikli 64 lõike 2 ja artikli 65 kohaldamisel loetakse toetusõigusi omavaks põllumajandustootjaks põllumajandustootjat, kellele on eraldatud või jäädavalt üle antud toetusõigused.

3. Määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 53 lõike 2, artikli 63 lõike 2 ja artikli 71j kohaselt määratud maa tootmisest kõrvale jätmise toetusõiguste suhtes ei kohaldata eelnevaid maa tootmisest kõrvale jätmise kohustusi.

Artikkel 34

Toetusõiguste aktiveerimine toetuskõlbliku hektari kohta

1. Ühtse otsemaksete kava raames makstakse põllumajandustootjatele toetust toetuskõlbliku hektari kohta toetusõiguse aktiveerimisel. Aktiveeritud toetusõigused annavad õiguse nendega kindlaksmääratud summa maksmiseks.

2. Käesoleva jaotise kohaldamisel tähendab mõiste „toetuskõlblik hektar”:

a) põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaad ning mis tahes maad, kus kasvatatakse lühikese raieringiga madalmetsa (CN-kood ex060290 41), mida kasutatakse põllumajanduslikuks tegevuseks või peamiselt põllumajanduslikuks tegevuseks, kui maad kasutatakse ka mittepõllumajanduslikuks tegevuseks, ja

b) maad, mis oli 2008. aastal ühtse otsemaksete kava või ühtse pindalatoetuse kava kohaselt toetuskõlblik ja mis i) nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta ( 20 ), nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta ( 21 ) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik ( 22 ), rakendamise tõttu ei vasta enam toetuskõlbliku ala määratlusele, või ii) metsastatakse üksiku põllumajandustootja asjaomase kohustuse kestuse jooksul nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1257/1999 (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks) ( 23 ) artikli 31 või määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 43 kohaselt või sellise siseriikliku kava kohaselt, mille tingimused vastavad kõnealuse määruse artikli 43 lõigetele 1, 2 ja 3, või iii) jäetakse tootmisest kõrvale üksiku põllumajandustootja asjaomase kohustuse kestuse jooksul määruse (EÜ) nr 1257/1999 artiklite 22, 23 ja 24 või määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 39 kohaselt.

Komisjon kehtestab artikli 141 lõikes 2 osutatud korras üksikasjalikud eeskirjad toetuskõlblike hektarite kasutamise kohta mittepõllumajanduslikuks tegevuseks.

Hektarid peavad kogu kalendriaasta jooksul vastama toetuskõlblikkuse tingimustele, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

Artikkel 35

Toetuskõlblike hektarite deklareerimine

1. Põllumajandustootja deklareerib põllud, mis vastavad mis tahes toetusõigusega seotud toetuskõlblikele hektaritele. Kõnealused põllud peavad põllumajandustootja kasutuses olema liikmesriigi määratud kuupäeval, mis ei ole hilisem, kui kõnealuses liikmesriigis toetusetaotluse muutmiseks määratud kuupäev, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

2. Liikmesriigid võivad nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel lubada põllumajandustootjal muuta oma deklaratsiooni tingimusel, et ta peab kinni tema toetuskõlblike hektarite arvust ning asjaomase pindala kohta ühtse otsemakse maksmiseks sätestatud tingimustest.

Artikkel 36

Toetusõiguste muutmine

Toetusõigusi hektari kohta ei muudeta, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti.

Komisjon kehtestab artikli 141 lõikes 2 osutatud korras üksikasjalikud eeskirjad toetusõiguste, eelkõige toetusõiguste osade muutmise kohta alates 2010. aastast.

Artikkel 37

Mitmekordne taotlemine

Toetuskõlblike hektarite arvule vastava pindala kohta, mille puhul on esitatud ühtse otsemakse taotlus, võib esitada taotluse mis tahes teise otsetoetuse või käesoleva määrusega hõlmamata mis tahes teise toetuse saamiseks, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti.

Artikkel 38

Maakasutus puu- ja köögiviljasektori integreerimise edasilükkamise korral

Kui liikmesriik on otsustanud kasutada määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 51 teises lõigus sätestatud võimalust (edaspidi „integreerimise edasilükkamine”), ei ole otsusega seotud piirkondade põllud toetuskõlblikud kuni hiljemalt 31. detsembrini 2010, kui neid kasutatakse:

a) puu- ja köögiviljade tootmiseks;

b) söögikartulite tootmise puhul või

c) puukoolidena.

Integreerimise edasilükkamise korral võivad liikmesriigid otsustada lubada kasvatada järelkultuure toetuskõlblikel hektaritel maksimaalselt kolme kuu jooksul alates iga aasta 15. augustist. Liikmesriikide taotlusel võib seda kuupäeva siiski muuta artikli 141 lõikes 2 osutatud korras piirkondade puhul, kus klimaatilistel põhjustel koristatakse teravilja tavaliselt varem.

Artikkel 39

Maa kasutamine kanepi tootmiseks

1. Kanepi tootmiseks kasutatavad maa-alad on toetuskõlblikud üksnes siis, kui kasutatavate sortide tetrahüdrokannabinooli sisaldus ei ületa 0,2 %. Liikmesriigid kehtestavad süsteemi, et kontrollida kasvatatava kanepi tetrahüdrokannabinooli sisaldust vähemalt 30 % aladest, millel kanepit kasvatatakse. Kui liikmesriik kehtestab selle kultuuri suhtes eelneva heakskiitmise süsteemi, on miinimumprotsent 20.

2. Artikli 141 lõikes 2 osutatud korras kehtestatakse toetuste maksmise tingimuseks teatavate sortide sertifitseeritud seemne kasutamine.

Artikkel 40

Riiklikud ülemmäärad

1. Igale liikmesriigile ja iga aasta kohta määratud kõikide toetusõiguste ja kooskõlas käesoleva määruse artikli 51 lõikega 2 ning artikli 69 lõikega 3, või 2009. aasta puhul määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 64 lõikega 2, sätestatud ülemmäärade koguväärtus ei tohi ületada käesoleva määruse VIII lisas kindlaksmääratud vastavat riiklikku ülemmäära.

Kui toetusõigused määratakse viinamarjakasvatajatele, kohandab komisjon, võttes arvesse kõige värskemaid andmeid, mille liikmesriigid on talle kättesaadavaks teinud nõukogu 29. aprilli 2008. aasta määruse (EÜ) nr 479/2008 (mis käsitleb veinituru ühist korraldust) ( 24 ) artikli 9 ja artikli 102 lõike 6 kohaselt ja käesoleva määruse artikli 141 lõikes 2 osutatud korras käesoleva määruse VIII lisas kindlaks määratud riiklikke ülemmäärasid. Riiklike ülemmäärade kohandamisele eelneva aasta 1. detsembriks esitavad liikmesriigid komisjonile käesoleva määruse IX lisa punktis B osutatud toetusõiguste piirkondliku keskmise väärtuse.

2. Vajadusel võib liikmesriik kohaldada toetusõiguste väärtuse suhtes lineaarset vähendamist, et tagada VIII lisas sätestatud ülemmäärast kinnipidamine.

Artikkel 41

Riiklik reserv

1. Iga liikmesriik kasutab riikliku reservi vahendeid, mis hõlmavad

a) käesoleva määruse VIII lisas kindlaks määratud ülemmäärade ja

b) kõikide määratud toetusõiguste koguväärtuse vahet koos käesoleva määruse artikli 51 lõike 2 ja artikli 69 lõike 3, või 2009. aasta puhul määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 64 lõike 2, kohaselt kehtestatud ülemmääradega.

2. Liikmesriigid võivad riikliku reservi vahendeid kasutada selleks, et määrata esmajärjekorras ja objektiivsete kriteeriumide alusel toetusõiguseid põllumajanduslikku tegevust alustavatele põllumajandustootjatele ning teha seda sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine.

3. Liikmesriigid, kes ei kohalda artikli 68 lõike 1 punkti c, võivad kasutada riikliku reservi vahendeid selleks, et kehtestada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigused nende piirkondade põllumajandustootjatele, kus kohaldatakse ühel või teisel kujul toimuva riikliku sekkumisega seotud ümberkorraldus- ja/või arenguprogramme, et tagada see, et maa kasutamisest ei loobuta, ja/või et heastada põllumajandustootjatele kõnealuste piirkondade teatavat ebasoodsust.

4. Liikmesriigid kasutavad riikliku reservi vahendeid selleks, et määrata vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ning sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigusi nendele põllumajandustootjatele, kes on eriolukorras, mille komisjon määratleb artikli 141 lõikes 2 sätestatud korras.

5. Käesoleva artikli kohaldamisel võivad liikmesriigid suurendada põllumajandustootjatele määratavate toetusõiguste arvu ja/või ühikuväärtust.

▼M3

6. Kui liikmesriik kohaldab artiklit 59 või 63, võib ta objektiivsete kriteeriumide alusel ja sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, näha ette, et põllumajandusettevõtte rendilepingu või selle osa müügi, kinkimise või lõppemise või toetusõiguste müügi, kinkimise või lõppemise korral kantakse osa või kõik toetusõigused või kõnealusele põllumajandustootjale jaotatava toetusõiguste väärtuse suurenemine tagasi riiklikku reservi, kui toetusõiguste jaotamise või suurenemisega kaasneks asjaomasele põllumajandustootjale ootamatu tulu. Kriteeriumid peavad hõlmama vähemalt järgmist:

a) rendilepingu miinimumkestus;

b) ajavahemik, mille jooksul rendilepingu müük, kinkimine või lõppemine võib viia ootamatu tulu saamiseni. Kõnealune ajavahemik ei alga varem kui asjakohane toodanguga sidumata võrdlusperiood ega lõpe hiljem kui kuupäeval, mil asjaomane põllumajandustootja sai teadlikuks toodangust lahtisidumisest ja vastavatest tingimustest;

c) osakaal saadud toetustest, mis kantakse tagasi riiklikku reservi.

▼B

Artikkel 42

Kasutamata toetusõigused

Toetusõigused, mida ei aktiveerita artikli 34 kohaselt kahe aasta jooksul, lisatakse riiklikku reservi, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral. Siiski ei lisata 2009. aasta puhul riiklikku reservi toetusõigusi, mida ei aktiveeritud kahe aasta jooksul ajavahemikus 2007–2008, kui need aktiveeriti 2006. aastal, ning 2010. aasta puhul ei lisata riiklikku reservi toetusõigusi, mida ei aktiveeritud kahe aasta jooksul ajavahemikus 2008–2009, kui need aktiveeriti 2007. aastal.

Artikkel 43

Toetusõiguste üleandmine

1. Toetusõigusi võib üle anda üksnes põllumajandustootjale, kes on asutatud samas liikmesriigis, välja arvatud tegeliku või eeldatava pärandi teel üleandmine.

Isegi tegeliku või eeldatava pärandi korral võib toetusõigusi kasutada siiski ainult liikmesriigis, kus need toetusõigused on määratud.

Liikmesriik võib otsustada, et toetusõigusi võib üle anda ja kasutada üksnes samas piirkonnas.

2. Toetusõigusi võib üle anda müügi teel või mis tahes muu lõpliku üleandmisena kas koos maaga või ilma. Seevastu rentimist või samalaadseid tehinguid lubatakse üksnes siis, kui üleantavate toetusõigustega kaasneb samaväärse toetuskõlblike hektarite arvu üleandmine.

3. Kui toetusõigused müüakse kas koos maaga või ilma, võivad liikmesriigid vastavalt ühenduse õiguse põhialustele otsustada, et osa müüdud toetusõigustest kantakse tagasi riiklikku reservi või et toetusõiguste ühikuväärtust vähendatakse riikliku reservi kasuks, vastavalt komisjoni poolt artikli 141 lõikes 2 osutatud korras määratud kriteeriumidele.

Artikkel 44

Eritoetusõiguste tingimused

1. Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 3. peatüki 2. jao ja artikli 71m ning samuti artikli 60 ja käesoleva määruse artikli 65 neljanda lõigu alusel määratud toetusõiguste (edaspidi „eritoetusõigused”) suhtes käesoleva artikli lõigetes 2 ja 3 sätestatud tingimusi.

2. Erandina artikli 34 lõikest 1 lubab liikmesriik eritoetusõigustega põllumajandustootjal teha erandi nõudest aktiveerida samaväärse toetuskõlblike hektarite arvu toetusõigused, tingimusel et ta säilitab vähemalt:

a) 50 % määruses (EÜ) nr 1782/2003 osutatud võrdlusperioodi jooksul teostatud põllumajanduslikust tegevusest väljendatuna loomühikutes; või

b) artikli 60 kohaselt määratud eritoetusõiguste puhul 50 % enne ühtsele otsemaksete kavale üleminekut teostatud põllumajanduslikust tegevusest väljendatuna loomühikutes; või

c) artikli 65 puhul 50 % määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklite 67 ja 68 kohaldamisel teostatud põllumajanduslikust tegevusest väljendatuna loomühikutes.

Kui aga põllumajandustootjale on määratud eritoetusõigused nii määruse (EÜ) nr 1782/2003 kui käesoleva määruse alusel, säilitab ta vähemalt 50 % esimeses lõigus osutatud tegevuse kõrgeimast tasemest.

Esimeses lõigus osutatud tingimust ei kohaldata Malta suhtes.

3. Eritoetusõiguste üleandmisel aastatel 2009, 2010 ja 2011 võib ülevõtja kasutada lõikega 2 ette nähtud erandit üksnes siis, kui antakse üle kõik eritoetusõigused. Alates 2012. aastast võib ülevõtja kõnealust erandit kasutada üksnes tegeliku või eeldatava pärandi korral.

Esimest lõiku ei kohaldata Malta suhtes.

Artikkel 45

Toetusõiguste ülevaatamine

1. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid, kes on kehtestanud kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 1.–4. peatükiga ühtse otsemaksete kava ja toimivad vastavalt ühenduse õiguse põhialustele, otsustada alates 2010. aastast või hiljem liikuda toetusõiguste väärtuse ühtlustamise suunas.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse otsus vastu 1. augustiks 2010.

2. Lõike 1 esimese lõigu kohaldamise eesmärgil võidakse toetusõiguseid muuta igal aastal järk-järgult vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. Kui muudatuse tulemusena toetusõiguste väärtus väheneb, tehakse muudatus vähemalt kolmes varem kindlaksmääratud aastases etapis.

Üheski esimeses lõigus osutatud aastases etapis ei tohi toetusõiguse väärtust vähendada rohkem kui 50 % selle algväärtuse ja lõppväärtuse vahest. Kui toetusõiguse väärtus väheneb alla 10 % algväärtusest, võivad liikmesriigid kohaldada vähem kui kolme etappi.

3. Liikmesriigid võivad otsustada kohaldada käesolevat artiklit:

a) asjakohasel geograafilisel tasandil, mis määratletakse selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel nagu nende institutsiooniline või haldusstruktuur ja/või põllumajanduspotentsiaal, või

b) artikli 46 lõike 2 kohaselt määratletud piirkonnas, kui kohaldatakse artikli 46 lõiget 4.







2. PEATÜKK

Piirkondlik ja osaline rakendamine







1. jagu

Piirkondlik rakendamine

Artikkel 46

Artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade piirkondlik jaotamine

1. Olles kehtestatud määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 1.–4. peatüki kohaselt ühtse otsemaksete kava võib liikmesriik otsustada kohaldada ühtset otsemaksete kava alates 2010. aastast või hiljem piirkondlikul tasandil käesolevas jaos sätestatud tingimustel.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse nimetatud otsus vastu 1. augustiks 2010.

2. Liikmesriigid määratlevad piirkonnad selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt nagu nende institutsiooniline või haldusstruktuur ja piirkondlik põllumajanduspotentsiaal.

Liikmesriigid võivad käsitada oma kogu territooriumi ühe piirkonnana.

3. Liikmesriigid jaotavad artiklis 40 osutatud riiklikud ülemmäärad piirkondade vahel objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt. Liikmesriigid võivad otsustada, et neid piirkondlikke ülemmäärasid muudetakse järk-järgult igal aastal vastavalt mitte rohkem kui kolmele varem kindlaksmääratud aastasele muudatuste etapile ning selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt nagu põllumajanduspotentsiaal ja keskkonnakriteeriumid.

4. Kui käesoleva artikli lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldav liikmesriik otsustab artiklit 47 mitte kohaldada, kohandab ta kohaldatavast piirkondlikust ülemmäärast kinnipidamiseks vajalikul määral iga oma piirkonna toetusõiguste väärtust. Selleks vähendatakse või suurendatakse toetusõiguste väärtust lineaarselt. Toetusõiguste väärtuse koguvähendamine käesoleva lõike kohaselt ei tohi ületada 10 % nende algväärtusest.

5. Kui liikmesriik otsustab kohaldada nii artiklit 45 kui käesolevat artiklit, võetakse käesoleva artikli lõikes 4 osutatud toetusõiguste väärtuse vähendamist arvesse artikli 45 lõike 2 teises lõigus sätestatud piiride arvutamisel.

Artikkel 47

Ühtse toetuskava piirkondadeks jaotamine

1. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada jaotada mitte rohkem kui 50 % artikli 46 alusel kehtestatud piirkondlikust ülemmäärast kõikide põllumajandustootjate vahel, kelle põllumajanduslikud majapidamised asuvad asjaomases piirkonnas, sealhulgas need, kellel ei ole toetusõigusi.

2. Põllumajandustootjad saavad toetusõigused, mille ühikuväärtuse arvutamiseks jagatakse artikli 46 alusel kehtestatud piirkondliku ülemmäära vastav osa piirkondlikul tasandil kehtestatud toetuskõlblike hektarite arvuga.

Kõnealuste toetusõiguste väärtust suurendatakse juhul, kui põllumajandustootjal on enne käesoleva artikli kohaldamist toetusõigusi. Selleks suurendatakse põllumajandustootja iga toetusõiguse piirkondlikku ühikuväärtust summa võrra, mis arvutatakse põllumajandustootja omanduses asjaomase liikmesriigi poolt määratud kuupäeval olnud toetusõiguste koguväärtuse alusel. Suurendatav summa arvutatakse piirkondlikust ülemmäärast järelejäänud osa piires pärast käesoleva artikli lõike 1 kohaldamist.

3. Põllumajandustootja toetusõiguste arv võrdub hektarite arvuga, mille põllumajandustootja deklareerib ühtse otsemaksete kava piirkondlikul tasandil kohaldamise aastal artikli 46 lõikes 1 osutatud korras vastavalt artikli 34 lõikele 2, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

4. Enne lõigetes 1 ja 2 osutatud jaotamist põllumajandustootjate omanduses olnud toetusõigused tühistatakse ja asendatakse lõikes 3 osutatud uute toetusõigustega.

Artikkel 48

Toetusõiguste ülevaatamine

1. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad artiklit 47 kohaldavad liikmesriigid, järgides ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, liikuda käesoleva jao alusel määratud toetusõiguste väärtuse ühtlustamise suunas ühtse otsetoetuste kava piirkondlikul tasandil kohaldamisele järgneval aastal vastavalt artikli 46 lõikele 1.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse otsus vastu 1. augustiks 2010.

Esimese lõigu kohaldamise eesmärgil võidakse toetusõiguseid muuta igal aastal järk-järgult vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. Kui muudatuse tulemusena toetusõiguste väärtus väheneb, tehakse muudatus vähemalt kahes varem kindlaksmääratud aastases etapis.

2. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 1. jao või 6. peatüki kohaselt ühtse otsemaksete kava kehtestanud liikmesriigid, järgides ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, otsustada liikuda 2010. aastast või hiljem toetusõiguste väärtuse ühtlustamise suunas.

Kui otsust kohaldatakse 2010. aastast, võetakse see vastu 1. augustiks 2009. Muul juhul võetakse otsus vastu 1. augustiks 2010.

Esimese lõigu kohaldamise eesmärgil muudetakse toetusõiguseid igal aastal järk-järgult vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele. Kui muudatuse tulemusena toetusõiguste väärtus väheneb, tehakse muudatus vähemalt kolmes varem kindlaksmääratud aastases etapis.

Esimese lõigu kohaldamine ei piira liikmesriikide poolt määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 63 lõike 3 kohaselt tehtud otsuseid. Kõnealused asjaomased liikmesriigid võivad teha erandeid esimeses lõigus sätestatud minimaalsest etappide arvust ning käesoleva artikli lõikega 3 kehtestatud piirmääradest.

3. Üheski lõigetes 1 ja 2 osutatud aastases etapis ei tohi toetusõiguse väärtust vähendada rohkem kui 50 % selle algväärtuse ja lõppväärtuse vahest. Kui toetusõiguse väärtus väheneb alla 10 % algväärtusest, võivad liikmesriigid kohaldada vähem kui kolme etappi.

4. Liikmesriigid võivad otsustada lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldada asjakohasel geograafilisel tasandil, mis määratletakse selliste objektiivsete ja mittediskrimineerivate kriteeriumide kohaselt nagu nende institutsiooniline või haldusstruktuur ja/või põllumajanduspotentsiaal.

Artikkel 49

Rohumaa

Artikli 47 kohaldamisel võivad liikmesriigid määrata kindlaks vastavalt objektiivsetele ja mittediskrimineerivatele kriteeriumidele piirkondliku ülemmäära või selle osa piires artikli 47 lõikes 1 osutatud põllumajandustootjatele määratavate toetusõiguste erinevad ühikuväärtused hektarite jaoks, mis:

a) on 2008. aastaks pindalatoetuse taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval kasutusel rohumaana, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks, või

b) on 2008. aastaks pindalatoetuse taotluste esitamiseks ettenähtud kuupäeval kasutusel püsirohumaana, ja mis tahes muude toetuskõlblike hektarite jaoks.

Artikkel 50

Käesoleva jao alusel määratud toetusõiguste suhtes kohaldatavad tingimused

1. Käesoleva jao, määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 1. jao või 6. peatüki kohaselt määratud toetusõigusi võib üle anda või kasutada üksnes samas piirkonnas või selliste piirkondade piires, kus toetusõiguste väärtus hektari kohta on sama.

2. Kui käesolevas jaos ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesoleva jaotise teisi sätteid.







2. jagu

Osaline rakendamine

Artikkel 51

Üldsätted

1. Liikmesriigid, kes on maksnud toetusi lamba- ja kitseliha sektoris või veise- ja vasikaliha toetusi määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5.peatüki 2. jao kohaselt, võivad 1. augustiks 2009 otsustada jätkata kõnealuste toetuste maksmist käesolevas jaos sätestatud tingimustel. Nad võivad samuti otsustada kehtestada kõnealuste toetuste maksmiseks kasutatavaks riikliku ülemmäära osaks määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 64 lõike 2 kohaselt otsustatust madalama määra. Kui liikmesriik kõnealust otsust ei tee, integreeritakse need toetused alates 2010. aastast ühtsesse otsemaksete kavasse vastavalt käesoleva määruse artiklile 66.

Artikli 53 lõikes 2 osutatud veise- ja vasikaliha toetuste puhul võivad liikmesriigid ka otsustada 1. augustiks 2010 neid toetusi mitte maksta ja integreerida need toetused alates 2011. aastast ühtsesse otsemaksete kavasse vastavalt käesoleva määruse artiklile 66.

Kui liikmesriik jättis kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikliga 68b ühtsest otsemaksete kavast välja kõik puu- ja köögivilja toetused või osa neist, võib ta:

a) maksta alates 2010. aastast puu- ja köögivilja toetusi käesolevas jaos sätestatud tingimustel ja kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68b lõigete 1 ja 2 või artikli 143bc lõigete 1 ja 2 alusel tehtud otsusega või

b) otsustada 1. augustiks 2009 integreerida kooskõlas määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikliga 68b ühtsest otsemaksete kavast välja jäetud puu- ja köögivilja toetused ühtsesse otsemaksete kavasse vastavalt käesoleva määruse artiklile 66 või

c) otsustada 1. augustiks 2009 maksta puu- ja köögivilja üleminekutoetust käesolevas jaos sätestatud tingimustel ja määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68b alusel otsustatust madalama määra piires.

Uued liikmesriigid, kes on kohaldanud ühtse pindalatoetuse kava, võivad ühtse otsemaksete kava kehtestamisel otsustada maksta esimeses lõigus osutatud toetusi käesolevas jaos sätestatud tingimustel. Puu- ja köögivilja üleminekutoetuste puhul ei kohalda määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklit 143bc mitte kohaldanud uued liikmesriigid käesoleva määruse artiklit 54. Lisaks võtavad uued liikmesriigid puu- ja köögivilja üleminekutoetuse puhul arvesse käesoleva määruse artikli 128 lõiget 3, kui see on asjakohane.

▼M3

Liikmesriigid, kes on kasutanud määruse (EÜ) nr 1782/2003 III jaotise 5. peatüki 2. jaos ette nähtud võimalust kohaldada ühtset otsemaksete kava piirkondlikul tasandil, võivad kohaldada esimest ja teist lõiku samal piirkondlikul tasandil.

▼B

2. Lähtuvalt iga liikmesriigi valikust määrab komisjon artikli 141 lõikes 2 osutatud korras kindlaks ülemmäära artiklites 52–54 osutatud iga otsetoetuse jaoks.

Iga otsetoetuse jaoks on see ülemmäär võrdne osaga artiklis 40 osutatud riiklikust ülemmäärast, mis on korrutatud vähendusprotsentidega, mida liikmesriigid kohaldavad artiklite 52–54 kohaselt.

▼M3

3. Iga liikmesriik, kes kohaldab lõike 1 viiendas lõigus sätestatud võimalust, esitab 1. detsembriks 2009 komisjonile järgmise teabe:

a) asjaomase meetme või asjaomaste meetmete jaoks ette nähtud summad piirkondade kaupa aastateks 2010–2012 vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele;

b) statistilised ja muud andmed, mida kasutatakse punktis a nimetatud summade kindlaksmääramisel. Liikmesriigid vastavad komisjoni taotlustele täiendavate selgituste saamiseks esitatud teabe kohta ühe kuu jooksul. Komisjon kasutab käesoleva lõike esimese lõigu punktis a osutatud summasid alusena asjaomaste liikmesriikide jaoks artiklites 52 ja 53 osutatud otsetoetuste ülemmäära kindlaksmääramisel, nagu on sätestatud käesoleva artikli lõikes 2.

▼B

Artikkel 52

Lamba- ja kitseliha toetused

Liikmesriigid võivad säilitada kuni 50 % käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osas, mis vastab määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud toetustele lamba- ja kitseliha sektoris. Sellisel juhul maksavad nad põllumajandustootajatele igal aastal lisatoetust.

Lisatoetust makstakse lambaid ja kitsi kasvatavatele põllumajandustootjatele käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 10. jaos sätestatud tingimustel ning käesoleva määruse artikli 51 lõike 2 kohaselt kindlaks määratud ülemmäära piires.

Artikkel 53

Veise- ja vasikaliha toetused

1. Need liikmesriigid, kes kohaldasid määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68 lõike 2 punkti a alapunkti i, ja uued liikmesriigid, kes on kohaldanud ühtse pindalatoetuse kava, võivad säilitada kogu või osa käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab määruse (EÜ) nr 1782/2003 VI lisas osutatud ammlehmatoetusele. Sellisel juhul maksavad nad põllumajandustootajatele igal aastal lisatoetust.

Lisatoetust makstakse ammlehmade pidamiseks käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 11. jaos sätestatud tingimustel ning käesoleva määruse artikli 51 lõike 2 kohaselt kindlaks määratud ülemmäära piires.

2. Need liikmesriigid, kes kohaldasid määruse (EÜ) nr 1782/2003 artikli 68 lõiget 1, artikli 68 lõike 2 punkti a alapunkti ii või artikli 68 lõike 2 punkti b, ja uued liikmesriigid, kes on kohaldanud ühtse pindalatoetuse kava, võivad 2010. ja 2011. aastal säilitada kogu või osa käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab vasikate tapatoetusele, muude veiste kui vasikate tapatoetusele või isasveiste eritoetusele. Sellisel juhul maksavad nad põllumajandustootajatele lisatoetust. Lisatoetust vasikate ja muude veiste kui vasikate tapmise ning isasveiste pidamise eest makstakse käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 11. jaos sätestatud tingimustel ja käesoleva määruse artikli 51 lõike 2 kohaselt kehtestatud piirides.

Artikkel 54

Puu- ja köögivilja üleminekutoetused

1. Liikmesriigid võivad säilitada 31. detsembrini 2011 kuni 50 % artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade sellest osast, mis vastab tomatite tootmise toetusele.

Sel juhul maksab asjaomane liikmesriik igal aastal põllumajandustootjatele lisatoetust artikli 51 lõikes 2 kindlaks määratud ülemmäära piires.

Lisatoetust makstakse põllumajandustootjatele, kes toodavad tomateid vastavalt käesoleva määruse IV jaotise 1. peatüki 8. jaos sätestatud tingimustele.

2. Liikmesriigid võivad säilitada:

a) kuni 31. detsembrini 2010 kuni 100 % käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade osast, mis vastab puu- ja köögiviljakultuuride tootmise toetusele, mida ei esine käesoleva lõike kolmandas lõigus esitatud aastaste kultuuride loetelus, mida tarnitakse töötlemiseks ning mis olid toetuskõlblikud määruste (EÜ) nr 2201/96 ja (EÜ) nr 2202/96 toetuskavade alusel, ning

b) 1. jaanuarist 2011 kuni 31. detsembrini 2012 kuni 75 % käesoleva määruse artiklis 40 osutatud riiklike ülemmäärade osast, mis vastab selliste puu- ja köögiviljakultuuride tootmise toetusele, mida ei esine käesoleva lõike kolmandas lõigus esitatud aastaste kultuuride loetelus, mida tarnitakse töötlemiseks ning mis olid toetuskõlblikud nõukogu 28. oktoobri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 2201/96 (töödeldud puu- ja köögiviljasaaduste turu ühise korralduse kohta) ( 25 ) ja nõukogu 28. oktoobri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 2202/96 (millega kehtestatakse teatavate tsitrusviljade tootjatele ühenduse toetuskava) ( 26 ) toetuskavade alusel.

Sel juhul maksab asjaomane liikmesriik igal aastal põllumajandustootjatele lisatoetust käesoleva määruse artikli 51 lõikes 2 kindlaks määratud ülemmäära piires.

Lisatoetust makstakse põllumajandustootjatele, kes toodavad ühte või enamat järgmist asjaomase liikmesriigi poolt IV jaotise 1. peatüki 8. jaos sätestatud tingimustel kindlaks määratud puu- ja köögivilja:

a) värsked viigimarjad;

b) värsked tsitrusviljad;

c) lauaviinamarjad;

d) pirnid;

e) virsikud ja nektariinid ning

f) „Ente” ploomid.

3. Lõigetes 1 ja 2 osutatud riiklike ülemmäärade osad on sätestatud IX lisas.







3. PEATÜKK

Rakendamine ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud uutes liikmesriikides

Artikkel 55

Ühtse otsemaksete kava kehtestamine liikmesriikides, kes on kohaldanud ühtse pindalatoetuse kava

1. Kui käesolevas peatükis ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesolevat jaotist uute liikmesriikide suhtes, kes on kohaldanud V jaotise 2. peatükis sätestatud ühtse pindalatoetuse kava.

Artiklit 41 ja 2. peatüki 1. jagu ei kohaldata.

2. Ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud uued liikmesriigid võtavad artikli 51 lõikes 1 ja artikli 69 lõikes 1 osutatud otsused vastu selle aasta 1. augustiks, mis eelneb aastale, mille suhtes nad hakkavad esmakordselt kohaldama ühtset otsemaksete kava.

3. Ühtse pindalatoetuse kava kohaldanud uued liikmesriigid, välja arvatud Bulgaaria ja Rumeenia, võivad sätestada, et lisaks artikli 34 lõikes 2 kehtestatud toetuskõlblikkuse tingimustele on „toetuskõlblik hektar” põllumajandusliku majapidamise mis tahes põllumajandusmaa, mis oli 30. juunil 2003 heades põllumajanduslikes tingimustes, sõltumata sellest, kas seda kõnealusel kuupäeval tootmiseks kasutati või mitte.

Artikkel 56

Toetuse taotlemine

1. Põllumajandustootjad esitavad ühtse otsemaksete kava taotluse tähtajaks, mille peavad määrama uued liikmesriigid, kuid mitte hiljem kui 15. maiks.

2. Toetusõigused määratakse ainult nendele põllumajandustootjatele, kes ei ole kohaldanud ühtset otsemaksete kava kõnealuse kava esimese kohaldamisaasta 15. maiks, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.

Artikkel 57

Riiklik reserv

1. Kõik uued liikmesriigid kohaldavad oma artiklis 40 osutatud riikliku ülemmäära suhtes lineaarset vähendusprotsenti, et moodustada riiklik reserv.

2. Uued liikmesriigid kasutavad riikliku reservi vahendeid selleks, et jaotada vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ning sellisel viisil, et oleks tagatud põllumajandustootjate võrdne kohtlemine ning turu- ja konkurentsimoonutuste vältimine, toetusõigusi nendele põllumajandustootjatele, kes on eriolukorras, mille komisjon määratleb artikli 141 lõikes 2 sätestatud korras.

3. Ühtse otsemaksete kava kohaldamise esimesel aastal võivad uued liikmesriigid kasutada riikliku reservi vahendeid toetusõiguste jaotamiseks vastavalt objektiivsetele kriteeriumidele ning sellisel viisil,