1988L0077 — ET — 01.05.2004 — 004.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

Muudetud:





Muudetud:







(*) Käesolevat akti ei ole eesti keeles avaldatud.









▼B

▼M3

NÕUKOGU DIREKTIIV aasta direktiiv 88/77/EÜ,

3. detsember 1987,

liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, mis käsitlevad meetmeid, mida võetakse sõidukite diiselmootoritest väljapaisatavate gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete vastu ning sõidukites kasutatavatest maagaasil või veeldatud naftagaasil töötavatest ottomootoritest väljapaisatavate gaasiliste osakeste heitmete vastu

▼B







EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100a, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, ( 1 ) koostöös Euroopa Parlamendiga, ( 2 ) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust ( 3 ) ning arvestades, et: ning arvestades, et: on tähtis vastu võtta meetmed siseturu järkjärguliseks väljakujundamiseks ajavahemikul kuni 31. detsembrini 1992; siseturg hõlmab sisepiirideta ala, kus on tagatud kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine; Euroopa ühenduste keskkonnakaitset käsitlevas esimeses tegevusprogrammis, mille nõukogu 22. novembril 1973 heaks kiitis, kutsuti ühendust üles arvesse võtma viimaseid teaduses tehtud edusamme võitluseks mootorsõidukite gaasilistest heitmetest tekkiva õhusaaste vastu ning vastavalt muutma eelnevalt vastuvõetud direktiive; kolmandas tegevusprogrammis nähakse ette lisameetmed, mis tuleb võtta mootorsõidukite gaasiliste heitmete praeguste määrade tunduvaks vähendamiseks; tehnilised nõuded, millele mootorsõidukid peavad siseriiklike õigusaktide kohaselt vastama, käsitlevad muu hulgas sõidukite kasutuselolevatest diiselmootoritest eralduvaid gaasilisi heitmeid; kõnealused nõuded on liikmesriigiti erinevad; need erinevused võivad piirata kõnealuste toodete vaba liikumist; seetõttu on vaja, et kõik liikmesriigid võtaksid lisaks olemasolevatele eeskirjadele või nende asemel vastu ühesugused nõuded, et eelkõige oleks võimalik iga sõidukitüübi suhtes rakendada nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivis 70/156/EMÜ (mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) ( 4 ), viimati muudetud direktiiviga 87/403/EMÜ, ( 5 ) ettenähtud EMÜ tüübikinnitusmenetlust; on soovitatav arvesse võtta tehnilisi nõudeid, mis on vastu võetud ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni eeskirjas nr 49 (diiselmootorite gaasiliste heitmetega seotud tüübikinnituse ühtsed tingimused), mis on lisatud 20. märtsi 1958. aasta kokkuleppele mootorsõidukite seadmete ja osade tüübikinnituse ja selle vastastikuse tunnustamise ühtsete tingimuste vastuvõtmise kohta; komisjon on kohustunud esitama nõukogule hiljemalt 1988. aasta lõpuks ettepanekud seoses käesolevas direktiivis käsitletava kolme saasteaine piirnormide edasise vähendamisega ning tahkete osakeste heitmete piirväärtuste kindlaksmääramisega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:







▼M3

Artikkel 1

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

— sõiduk – eriti keskkonnasõbralik sõiduk diisel- või gaasimootori abil käivitatav mis tahes sõiduk, nagu on määratletud direktiivi 70/156/EMÜ II lisa A jaos, välja arvatud M1 kategooria sõidukid, mille suurim tehniliselt lubatud täismass on alla 3,5 tonni või sellega võrdne,

— diiselmootor või gaasimootor – sõiduki liikumapaneva jõu allikas, mille saab kinnitada eraldi tehnilise seadmestikuna, nagu on määratletud direktiivi 70/156/EMÜ artiklis 2.

— eriti keskkonnasõbralik sõiduk – sõiduk, mille käivitamiseks kasutatakse mootorit, mis vastab I lisa punktis 6.2.1 sisalduva tabeli C reas toodud lubatavatele heitmete piirväärtustele.

▼B

Artikkel 2

1. Alates 1. juulist 1988 ei tohi ükski liikmesriik mootori gaasiliste heitmetega seotud põhjustel:

— keelduda EMÜ tüübikinnituse andmisest või direktiivi 70/156/EMÜ artikli 10 lõike 1 viimases taandes ettenähtud teatise väljastamisest või siseriikliku tüübikinnituse andmisest diiselmootori abil käivitatavale sõidukitüübile ega

— keelata selliste uute sõidukite registreerimist, müümist, kasutuselevõtmist või kasutamist ega

— keelduda EMÜ tüübikinnituse või siseriikliku tüübikinnituse andmisest diiselmootori tüübile ega

— keelata uute diiselmootorite müümist või kasutamist,

kui käesoleva direktiivi lisades esitatud nõuded on täidetud.

2. Liikmesriigid võivad alates 1. juulist 1988 mootori gaasiliste heitmetega seotud põhjustel:

— keelduda siseriikliku tüübikinnituse andmisest diiselmootori abil käivitatavale sõidukitüübile või

— keelduda siseriikliku tüübikinnituse andmisest diiselmootori tüübile,

kui käesoleva direktiivi lisades esitatud nõuded ei ole täidetud.

3. Lõiget 2 ei kohaldata kuni 30. septembrini 1990 diiselmootori abil käivitatavate sõidukitüüpide suhtes ning diiselmootori tüüpide suhtes, kui diiselmootori kirjeldus on esitatud tüübikinnitustõendi lisas, mis on välja antud enne kõnealust kuupäeva direktiivi 72/306/EMÜ kohaselt.

4. Liikmesriigid võivad alates 1. oktoobrist 1990 mootori gaasiliste heitmetega seotud põhjustel:

— keelata diiselmootori abil käivitatavate uute sõidukite registreerimise, müümise, kasutuselevõtmise ja kasutamise või

— keelata uute diiselmootorite müümise või kasutamise,

kui käesoleva direktiivi lisades esitatud nõuded ei ole täidetud.

Artikkel 3

1. Diiselmootori tüübi kinnitanud liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et talle antakse teada igast I lisa punktis 2.3 nimetatud osade või karakteristikute muutmisest. Kõnealuse liikmesriigi pädevad asutused otsustavad muudatustega mootori uue katsetamise ja uue aruande koostamise üle. Kui katsete tulemusena selgub, et käesoleva direktiivi nõuded ei ole täidetud, siis muudatust ei kinnitata.

2. Sõidukitüübi diiselmootoriga seotud tüübikinnituse andnud liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et talle antakse teada igast sellisele sõidukitüübile paigaldatud mootori muutmisest. Kõnealuse liikmesriigi pädevad asutused otsustavad, kas pärast sellist muutmist tuleb võtta direktiivi 70/156/EMÜ, eelkõige selle artikli 4 või artikli 6 kohaldamisel ettenähtud meetmed.

Artikkel 4

Muudatused, mis on vajalikud lisades esitatud nõuete kohandamiseks tehnika arenguga, võetakse vastu direktiivi 70/156/EMÜ artiklis 13 ettenähtud korras.

Artikkel 5

1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid 1. juuliks 1988. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.

2. Pärast käesoleva direktiivi teatavakstegemist tagavad liikmesriigid komisjoni piisavalt varase informeerimise kõigist käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas liikmesriigi poolt vastu võetud või vastu võtta kavatsetavate õigusaktide eelnõudest, et komisjon jõuaks esitada oma seisukohad.

Artikkel 6

Nõukogu arutab komisjoni ettepaneku alusel hiljemalt 1988. aasta lõpus kolme käesolevas direktiivis käsitletava saasteaine piirväärtuste edasist vähendamist ning tahkete osakeste heitkoguste piirväärtuste kindlaksmääramist.

Artikkel 7

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.

▼M3









I LISA

REGULEERIMISALA, MÕISTED JA LÜHENDID, EÜ TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE, SPETSIFIKATSIOONID JA KATSED NING TOODANGU VASTAVUS

1. RAKENDUSALA

Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigi diiselmootoriga mootorsõidukite gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete ning kõigi ottomootoritega mootorsõidukite gaasiliste heitmete suhtes, mis töötavad maagaasi või veeldatud naftagaasi kütusega ning artiklis 1 kindlaksmääratud diisel- ja ottomootorite suhtes, välja arvatud N1, N2 ja M2 kategooria sõidukid, mis on tüübikinnituse saanud lähtudes nõukogu direktiivist 70/220/EMÜ ( 6 ), viimati muudetud komisjoni direktiiviga 98/77/EÜ. ( 7 )

2. MÕISTED JA LÜHENDID

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

2.1. katsetsükkel – kindlaksmääratud kiiruse ja pöördemomendiga katsefaaside järjestus mootori katsetamiseks püsiseisundis (ESC katse) või siirderežiimil (ETC, ELR katse);

2.2. mootori kinnitamine – mootoritüübi (mootoritüüpkonna) kinnitamine gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete määra suhtes;

2.3. diiselmootor – survesüüte põhimõttel töötav mootor; gaasimootor – maagaas- (NG) või veeldatud naftagaasi (LPG) kütusel töötav mootor;

2.4. mootoritüüp – mootorite kategooria, mis ei erine selliste põhiliste mootori karakteristikute poolest, nagu on määratletud käesoleva direktiivi II lisas;

2.5. mootoritüüpkond – tootja koostatud mootorite rühm, mis on projekteeritud samalaadsete heitgaasikarakteristikutega, nagu on määratletud käesoleva direktiivi II lisa 2. liites; kõik tüüpkonna mootorid peavad vastama heitmete kehtestatud piirväärtustele;

2.6. algmootor – mootoritüüpkonnast valitud mootor, millel on kõnealust mootoritüüpkonda esindavad emissioonikarakteristikud;

▼M4

2.7. gaasilised heitmed - süsinikmonooksiid, süsivesinikud (diiselmootori puhul eeldatakse molekulivalemiks CH1,85, veeldatud naftagaasil töötava mootori puhul CH2,525, maagaasil töötava mootori (NMHC) puhul CH2,93 ning etanoolil töötavate diiselmootorite puhul CH3O0,5), metaan (maagaasil töötava mootori puhul eeldatakse molekulivalemiks CH4) ning lämmastikoksiidid, mille määra väljendatakse lämmastikdioksiidi (NO2) ekvivalendina; tahkete osakeste heitmed - aine, mis kogutakse eri filtrisse pärast heitgaasi lahjendamist puhta filtreeritud õhuga temperatuuril kuni 325 K (52 °C);

▼M3

2.8. suits – diiselmootori heitgaasivoos hõljuvad osakesed, mis neelavad, peegeldavad või murravad valgust;

2.9. kasulik võimsus – katsestendil väntvõlli või sellele vastava osa lõpus saadud võimsus EÜ-kilovattides, mõõdetuna EÜ võimsuse mõõtmise meetodil, nagu on ette nähtud komisjoni direktiivis 80/1269/EMÜ, ( 8 ) viimati muudetud direktiiviga 97/21/EÜ; ( 9 )

2.10. deklareeritud maksimaalne võimsus (Pmax) – maksimaalne võimsus EÜ kilovattides (kasulik võimsus), nagu tootja on tüübikinnitustaotluses esitanud;

2.11. osakoormus – suurima võimaliku momendikiiruse murdarv mootori teataval pöörlemiskiirusel;

2.12. ESC katse – 13 käesoleva lisa punkti 6.2 kohaselt rakendatavast püsiseisundi moodusest koosnev katsetsükkel;

2.13. ELR katse – katsetsükkel, mis koosneb käesoleva lisa punkti 6.2 kohaselt mootori püsikiirusel sooritatavatest järjestikustest koormusastmetest;

2.14. ETC katse – katsetsükkel 1 800st iga sekund vahetuvast üleminekumoodusest. Rakendatakse käesoleva lisa punkti 6.2 kohaselt;

2.15. mootori käituskiiruse vahemik – käesoleva direktiivi III lisas ettenähtud minimaalse ja maksimaalse pöörlemiskiiruse vahel asuv pöörlemiskiiruse vahemik, mida mootori tavapärasel töötamisel kõige sagedamini kasutatakse;

2.16. minimaalne pöörlemiskiirus (nlo) – väikseim mootori pöörlemiskiirus, mille puhul tekitatakse 50 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

2.17. maksimaalne pöörlemiskiirus (nhi) – suurim mootori pöörlemiskiirus, mille puhul tekitatakse 70 % deklareeritud maksimaalsest võimsusest;

2.18. mootori pöörlemiskiirused A, B ja C – katsekiirused mootori käituskiiruse vahemikus, mida kasutatakse ESC ja ELR katses, nagu on ette nähtud käesoleva direktiivi III lisa 1. liites;

2.19. kontrollpiirkond – piirkond mootori pöörlemiskiiruste A ja C ning 25–100protsendilise koormuse vahel;

2.20. võrdluskiirus (nref) – 100 % pöörlemiskiiruse väärtus, mida kasutatakse ETC katse suhteliste kiiruseväärtuste denormaliseerimiseks, nagu on ette nähtud käesoleva direktiivi III lisa 2. liites;

2.21. suitsususe mõõtur – mõõtevahend suitsuosakeste suitsususe mõõtmiseks valguse vähendamise põhimõttel;

2.22. maagaasirühm – H või L rühm, nagu on määratletud 1993. aasta novembri Euroopa standardis EN 437;

2.23. kohastuvus – mootoriseade, mis võimaldab hoida püsivat õhu/kütuse suhet;

2.24. uuskalibreerimine – maagaasil töötava mootori peenreguleerimine samade näitajate (võimsus, kütusekulu) saamiseks maagaasi eri rühmade puhul;

2.25. Wobbe'i indeks (alumine W1 või ülemine Wu) – gaasi mahuühiku kütteväärtuse ja gaasi suhtelise tiheduse ruutjuure suhe samades võrdlustingimustes:

2.26. λ nihketegur (Sλ) – mõiste, mis kirjeldab mootori juhtimissüsteemi kohandumisvõimet seoses õhu ülejäägi suhte λ muutumisega, kui mootori kütusena kasutatakse puhtast metaanist erineva koostisega gaasi (Sλ arvutamisel vaata VII lisa);

2.27. eriti keskkonnasõbralik sõiduk – sõiduk, mille käivitamiseks kasutatakse mootorit, mis vastab käesoleva lisa punktis 6.2.1 sisalduva tabeli C reas toodud lubatavatele heitmete piirväärtustele;

2.28. ▼M4 katkestusseade - seade, mis mõõdab, teeb kindlaks või reageerib talitlusmuutujatele (näiteks sõiduki kiirusele, mootori pöörlemissagedusele, kasutatavale käigule, temperatuurile, sisselaskerõhule või mõnele muule parameetrile), et heitkoguste kontrollsüsteemi mingi osa töötamist selliselt aktiveerida, muuta, edasi lükata või deaktiveerida, nii et heitkoguste kontrollsüsteemi efektiivsus sõiduki tavapärasel kasutamisel esinevates tingimustes väheneb, välja arvatud juhul, kui nimetatud seadme kasutamine on heitmete hindamiseks kasutatava katsemenetluse koosseisu oluline osa. ▼M3 Selline seade ei ole katkestusseade juhul, kui: — seadme ajutist kasutamist õigustab vajadus kaitsta mootorit juhuslikes kasutustingimustes, mis võivad tekitada kahjustuse või rikke, kui samal eesmärgil ei ole võimalik rakendada teisi meetmeid, mis ei vähenda heitmete kontrollsüsteemi efektiivsust; — seadet kasutatakse ainult vajaduse korral mootori käivitamise ja/või soojendamise ajal, ning samal eesmärgil ei ole võimalik rakendada teisi meetmeid, mis ei vähenda heitmete kontrollsüsteemi efektiivsust. Joonis 1 Katsetsüklite spetsiifilised mõisted

▼M4

2.29. lisajuhtseade - mootorile või sõidukile paigaldatud süsteem, talitlus või juhtimisstrateegia, mida kasutatakse mootori ja/või selle abiseadmete kaitsmiseks töötingimuste eest, mis võivad viia kahjustuste või tõrgeteni või mida kasutatakse mootori käivitamise hõlbustamiseks. Lisajuhtseade võib olla ka strateegia või abinõu, kui on rahuldavalt tõestatud, et tegu pole katkestusseadega;

2.30. irratsionaalne heitmete juhtimisstrateegia - strateegia või abinõu, mis sõiduki kasutamisel tavapärastes kasutustingimustes vähendab heitkoguste kontrollsüsteemi efektiivsust tasemeni, mis on heitmetele kohaldatavas katsemenetluses eeldatavast tasemest madalam;

▼M3

►M4 2.31. ◄ Tähised ja lühendid ►M4 2.31.1. ◄ Katseparameetrite tähised



Tähis Ühik Mõiste AP m2 Isokineetilise proovivõtuanduri ristlõike pindala AT m2 Väljalasketoru ristlõike pindala CEE – Etaani kasutegur CEM – Metaani kasutegur C1 – Süsivesinike C1-ekvivalent conc ppm/vol. % Kontsentratsiooni allindeks D0 m3/s Mahtpumba kalibreerimisfunktsioonisirge lõik DF – Lahjendustegur D – Besseli funktsiooni konstant E – Besseli funktsiooni konstant EZ g/kWh Interpoleeritud NOX heitmed kontrollpunktis fa – Laboratooriumi atmosfäärifaktor fc s-1 Besseli filtri piirsagedus FFH – Kütuse eritegur märgrikastuse arvutamiseks kuivrikastuse kohta FS – Stöhhiomeetriline tegur GAIRW kg/h Niiske siseneva õhuvoolu masskiirus GAIRD kg/h Kuiva siseneva õhuvoolu masskiirus GDILW kg/h Niiske lahjendusõhu voolu masskiirus GEDFW kg/h Ekvivalentse lahjendatud niiske heitgaasi voolu masskiirus GEXHW kg/h Niiske heitgaasi voolu masskiirus GFUEL kg/h Kütusevoolu masskiirus GTOTW kg/h Lahjendatud niiske heitgaasi voolu masskiirus H MJ/m3 Kütteväärtus HREF g/kg Absoluutniiskuse kontrollväärtus (10,71 g/kg) Ha g/kg Siseneva õhuvoolu absoluutniiskus Hd g/kg Lahjendusõhu absoluutniiskus HTCRAT mol/mol Vesiniku/süsiniku suhe i – Üksikmooduse allindeks K – Besseli konstant k m-1 Valguse neeldumistegur KH,D – Diiselmootorite lämmastikoksiidide niiskuskorrektsioonitegur KH,G – Gaasimootorite lämmastikoksiidide niiskuskorrektsioonitegur KV CFV kalibreerimisfunktsioon KW,a – Siseneva õhuvoolu kuiv/niiske korrektsioonitegur KW,d – Lahjendusõhu kuiv/niiske korrektsioonitegur KW,e – Lahjendatud heitgaasi kuiv/niiske korrektsioonitegur KW,r – Toore heitgaasi kuiv/niiske korrektsioonitegur L % Osamoment katsemootori suurimast jõumomendist La m Efektiivne optilise tee pikkus m Mahtpumba kalibreerimisfunktsiooni kalle mass g/h või g Heitmete voolu masskiiruse indeks MDIL kg Osakeste proovifiltrit läbiva niiske õhuproovi mass Md mg Kogutud lahjendusõhu tahkete osakeste proovimass Mf mg Kogutud tahkete osakeste proovimass Mf, p mg Põhifiltril kogutud tahkete osakeste proovimass Mf, b mg Abifiltril kogutud tahkete osakeste proovimass MSAM Tahkete osakeste kogumisfiltrid läbinud lahjendatud heitgaasiproovi mass MSEC kg Sekundaarse lahjendusõhu mass MTOTW kg Niiske püsimahuproovi (CVS) kogumass tsükli jooksul MTOTW, i kg Niiske püsimahuproovi (CVS) hetkemass N % Suitsusus NP – Mahtpumba pöörete koguarv tsükli jooksul NP, i – Mahtpumba pöörete arv ajavahemikus n min-1 Mootori pöörlemiskiirus np s-1 Mahtpumba pöörlemiskiirus nhi min-1 Mootori maksimaalne pöörlemiskiirus nlo min-1 Mootori minimaalne pöörlemiskiirus nref min-1 Mootori võrdluskiirus ETC katses Pa kPa Mootorisse siseneva õhu küllastunud auru rõhk PA kPa Absoluutrõhk PB kPa Atmosfääri kogurõhk Pd kPa Lahjendusõhu küllastunud auru rõhk Ps kPa Kuiv atmosfäärirõhk P1 kPa Rõhu hõrendus pumba sisselaskeava juures P(a) kW Katse puhul paigaldatavate abiseadmete kasutatav võimsus P(b) kW Katse puhul eemaldatavate abiseadmete kasutatav võimsus P(n) kW Korrigeerimata kasulik võimsus P(m) kW Katsesüsteemis mõõdetud võimsus Ώ – Besseli konstant Qs m3/s CVS voolu mahtkiirus q – Lahjendussuhe r – Isokineetilise proovivõtturi ja väljalasketoru ristlõikepindalade suhe Ra % Siseneva õhu suhteline niiskus Rd % Lahjendusõhu suhteline niiskus Rf – FID kaliibrimistegur ρ kg/m3 Tihedus S kW Dünamomeetri seadistus Si m-1 Suitsu hetkeväärtus Sλ – λ nihkefaktor T K Absoluutne temperatuur Ta K Siseneva õhu absoluutne temperatuur t s Mõõtmisaeg te s Elektriline reaktsiooniaeg tf s Filtri reaktsiooniaeg Besseli funktsiooni jaoks tp s Füüsikaline reaktsiooniaeg Δt s Ajavahemik suitsu järjestikuste mõõteväärtuste vahel (= 1/proovivõtu kiirus) Δti s CFV hetkevoolu ajavahemik τ % Suitsu läbitustegur V0 m3/rev Mahtpumba tegelik voolukiirus W – Wobbe'i indeks Wact kWh ETC tegeliku tsükli töö Wref kWh ETC võrdlustsükli töö WF – Kaalutegur WFE – Efektiivne kaalutegur X0 m3/rev PDP voolu mahtkiiruse kalibreerimisfunktsioon Yi m-1 Suitsu 1sek Besseli keskmine väärtus ▼M4 2.31.2. Keemiliste ühendite tähised



CH4 metaan C2H6 etaan C2H5OH etanool C3H8 propaan CO süsinikmonooksiid DOP dioktüülftalaat CO2 süsinikdioksiid HC süsivesinikud NMHC muud süsivesinikud kui metaan NOx lämmastikoksiidid NO lämmastikoksiid NO2 lämmastikdioksiid PT tahked osakesed ▼M3 ►M4 2.31.3. ◄ Lühendid



CFV kriitilise voolu Venturi toru CLD kemoluminestsentsdetektor ELR Euroopa koormuskatse tsükkel ESC Euroopa püsiseisundi katsetsükkel ETC Euroopa muutuvseisundi katsetsükkel FID leekionisatsioondetektor GC gaasikromatograaf HCLD kuumkemoluminestsentsdetektor HFID kuumleek-ionisatsioondetektor LPG veeldatud naftagaas NDIR mittehajuv infrapunane absorptsioonanalüsaator NG maagaas NMC metaanist erinevate süsivesinike eraldaja

3. EÜ TÜÜBIKINNITUSE TAOTLEMINE

3.1. EÜ tüübikinnituse taotlemine mootoritüübile või mootoritüüpkonnale kui eraldi seadmestikule

3.1.1. Taotluse mootoritüübi või mootoritüüpkonna kinnitamiseks seoses diiselmootoritest paisatavate gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete määra ja gaasimootorite gaasiliste heitmetega peab esitama mootori tootja või tootja ametlik esindaja.

3.1.2. Sellega peavad kaasnema allpool mainitud dokumendid kolmes eksemplaris ning järgmised üksikasjalikud andmed: 3.1.2.1. mootoritüübi või -tüüpkonna kirjeldus, mis sisaldab vajaduse korral käesoleva direktiivi II lisas nimetatud üksikasjalikke andmeid ning vastab direktiivi 70/156/EMÜ artiklites 3 ja 4 esitatud nõuetele.

3.1.3. Mootor, mis vastab II lisas kirjeldatud “mootoritüübi” või “algmootori” karakteristikutele, esitatakse punktis 6 määratletud tüübikinnituskatsete läbiviimise eest vastutavale tehnilisele teenistusele.

3.2. Sõidukitüübi mootori EÜ tüübikinnitustaotlus

3.2.1. Tüübikinnitustaotluse seoses sõiduki diiselmootori või diiselmootoritüüpkonna gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete määra ja gaasimootori või gaasimootoritüüpkonna gaasiliste heitmetega peab esitama sõiduki tootja või tootja ametlik esindaja.

3.2.2. Sellega peavad kaasnema allpool mainitud dokumendid kolmes eksemplaris ning järgmised üksikasjalikud andmed: 3.2.2.1. sõidukitüübi, sõiduki mootoriga seotud osade, mootoritüübi või -tüüpkonna kirjeldus, mis vajaduse korral sisaldab II lisas nimetatud üksikasjalikke andmeid koos direktiivi 70/156/EMÜ artikli 3 kohaldamisel ettenähtud dokumentatsiooniga.

3.3. Tüübikinnituse saanud mootoriga sõidukitüübi EÜ tüübikinnituse taotlemine

3.3.1. Tüübikinnitustaotluse seoses sõiduki diiselmootori või diiselmootoritüüpkonna gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete määra ja gaasimootori või gaasimootoritüüpkonna gaasiliste heitmetega peab esitama sõiduki tootja või tootja ametlik esindaja.

3.3.2. Sellega peavad kaasnema allpool mainitud dokumendid kolmes eksemplaris ning järgmised üksikasjalikud andmed: 3.3.2.1. sõidukitüübi ja mootoriga seotud sõidukiosade kirjeldus, mis sisaldab II lisas nimetatud üksikasjalikke andmeid, ning vajaduse korral EÜ tüübikinnitustunnistuse koopia (VI lisa), mis on antud sõidukitüübile paigaldatud mootorile või mootoritüüpkonnale kui eraldi seadmestikule, ning direktiivi 70/156/EMÜ artikli 3 kohaldamisel ettenähtud dokumentatsioon.

▼M4

4. EÜ TÜÜBIKINNITUS

4.1. Universaalse EÜ tüübikinnituse andmine kütustele

Universaalne EÜ tüübikinnitus antakse kütustele juhul, kui on täidetud järgmised nõuded.

4.1.1. Diislikütusel töötav algmootor peab vastama käesoleva direktiivi nõuetele, pidades silmas IV lisas nimetatud etalonkütust.

4.1.2. Maagaasil töötav algmootor peab suutma kohanduda igasuguse koostisega müügilolevate kütustega. Üldiselt esineb kaks maagaasikütuse tüüpi, kõrge kütteväärtusega kütus (H-rühma gaas) ja madala kütteväärtusega kütus (L-rühma gaas), mille kütteväärtus kõigub märkimisväärselt mõlemas rühmas; need erinevad märkimisväärselt energiasisalduse poolest, mida väljendatakse Wobbe'i indeksiga, ning λ-nihketeguri (Sλ) poolest. Wobbe'i indeksi ja nihketeguri Sλarvutamise valem on antud punktides 2.25 ja 2.26. Looduslikke gaase, mille λ-nihketegur jääb 0,89 ja 1,08 vahele, loetakse H-gaasideks ning gaase, mille λ-nihketegur jääb 1,08 ja 1,19 vahele (1,08 ≤ Sλ ≤ 1,19), loetakse L-gaasideks. Sλ suured kõikumised kajastuvad etalonkütuste koostises. Algmootor peab vastama käesoleva direktiivi nõuetele etalonkütuste GR (kütus 1) ja G25 (kütus 2) puhul, nagu on kindlaks määratud IV lisas, mootori kütusega varustamist kahe katse vahel muutmata. Pärast kütuse vahetamist on siiski lubatud üks ETC tsüklile vastav mõõtmisteta kohandussõit. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse sõita III lisa 2. liite lõikes 3 esitatud protseduuri kohaselt. 4.1.2.1. Tootja taotluse korral võib mootorit katsetada kolmanda kütusega (kütus 3) juhul, kui selle λ-nihketegur (Sλ) jääb 0,89 (st kütuse GR alumise piiri) ja 1,19 (st kütuse G25 ülemise piiri) vahele, näiteks kui kütus 3 on müügilolev kütus. Selle katse tulemused võib võtta aluseks toodangu vastavuse hindamisel.

4.1.3. Maagaasil töötava mootori puhul, mis kohastub nii H-rühma gaaside kui ka L-rühma gaasidega ning mille ümberlülitamine H- rühma gaasidelt L-rühma gaasidele toimub lüliti abil, katsetatakse algmootorit lüliti igas asendis mõlema IV lisas kindlaksmääratud asjakohase etalonkütusega. H-rühma gaasidele vastavas asendis katsetatakse mootorit kütustega GR (kütus 1) ja G23 (kütus 3), L-rühma gaasidele vastavas asendis kütustega G25 (kütus 2) ja G23 (kütus 3). Algmootor peab vastama käesoleva direktiivi nõuetele lüliti mõlemas asendis, ilma et kummaski asendis toimuks kahe katse vahel kütusega varustamise korrigeerimist. Pärast kütuse vahetamist on siiski lubatud üks ETC tsüklile vastav mõõtmisteta kohandussõit. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse sõita III lisa 2. liite lõikes 3 esitatud protseduuri kohaselt. 4.1.3.1. Tootja taotluse korral võib mootorit katsetada G23 (kütus 3) asemel kolmanda kütusega juhul, kui λ-nihketegur (Sλ) jääb 0,89 (st kütuse GR alumise piiri) ja 1,19 (st kütuse G25 ülemise piiri) vahele, näiteks kui kütus 3 on müügilolev kütus. Selle katse tulemused võib võtta aluseks toodangu vastavuse hindamisel.

4.1.4. Gaasimootorite puhul määratakse iga saasteaine emissioonitulemuste suhe r järgmiselt: või ja

4.1.5. Veeldatud naftagaasil töötav algmootor peab suutma kohanduda mis tahes koostisega müügiloleva kütusega. Veeldatud naftagaasi C3/C4 koostis varieerub. Etalonkütustes on need varieerumised arvesse võetud. Algmootor peaks vastama etalonkütuste A ja B heitmetega seotud nõuetele, nagu on kindlaks määratud IV lisas, ilma kütusega varustamise korrigeerimiseta kahe katse vahel. Pärast kütuse vahetamist on siiski lubatud üks ETC tsüklile vastav mõõtmisteta kohandussõit. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse sõita III lisa 2. liite lõikes 3 esitatud protseduuri kohaselt. 4.1.5.1. Iga saasteaine emissioonitulemuste suhe r määratakse järgmiselt:

4.2. Piirangutega EÜ tüübikinnituse andmine kütuserühmale

Kütusepiirangutega EÜ tüübikinnitus antakse juhul, kui on täidetud järgmised nõuded.

4.2.1. Maagaasil töötava, kuid nii H-rühma kui ka L-rühma gaasidel töötamiseks kohandatud mootori heitgaasiga seotud tüübikinnitus. Algmootorit katsetatakse asjakohase etalonkütusega, nagu on asjaomase gaaside rühma suhtes kindlaks määratud IV lisas. H-rühma gaaside vastavad kütused on GR (kütus 1) ja G23 (kütus 3), L-rühma gaaside vastavad kütused on G25 (kütus 2) ja G23 (kütus 3). Algmootor peab vastama heitmetega seotud nõuetele, seejuures kütusega varustamist kahe katse vahel korrigeerimata. Pärast kütuse vahetamist on siiski lubatud üks ETC tsüklile vastav mõõtmisteta kohandussõit. Enne katsetamist tuleb algmootor sisse sõita III lisa 2. liite lõikes 3 esitatud protseduuri kohaselt. 4.2.1.1. Tootja taotluse korral võib mootorit katsetada G23 (kütus 3) asemel kolmanda kütusega juhul, kui λ-nihketegur (Sλ) jääb 0,89 (st kütuse GR alumise piiri) ja 1,19 (st kütuse G25 ülemise piiri) vahele, näiteks kui kütus 3 on müügilolev kütus. Selle katse tulemused võib võtta aluseks toodangu vastavuse hindamisel. 4.2.1.2. Iga saasteaine emissioonitulemuste suhe r määratakse järgmiselt: või ja 4.2.1.3. Tarbijale üleantaval mootoril peab olema märgis (vaata lõige 5.1.5) andmetega, millise gaaside rühma suhtes on mootor kinnitatud.

4.2.2. Ühel teatava koostisega kohandatud kütusel, maagaasil või veeldatud naftagaasil töötava mootori heitgaaside tüübikinnitus 4.2.2.1. Maagaasi kasutav algmootor peab vastama etalonkütuste GR ja G25 heitmetega seotud nõuetele, veeldatud naftagaasi kasutav algmootor peab vastama etalonkütuste A ja B nõuetele, nagu on ette nähtud IV lisas. Kütusesüsteemi peenreguleerimine katsete vahel on lubatud. Kõnealune peenreguleerimine koosneb kütusesüsteemi andmebaasi uuskalibreerimisest ilma muudatusteta andmebaasi põhilises juhtimisstrateegias või andmebaasi põhistruktuuris. Vajaduse korral on lubatud asendada vahetult kütusevooluga seotud osad (näiteks pihustusotsakud). 4.2.2.2. Tootja soovi korral võib mootorit katsetada etalonkütustega GR ja G23 või G25 ja G23 ning sellisel juhul kehtib tüübikinnitus ainult vastavalt H-rühma või L-rühma gaaside suhtes. 4.2.2.3. Tarbijale üleantaval mootoril peab olema märgis (vaata lõige 5.1.5) andmetega, millise gaaside rühma suhtes on mootor kalibreeritud.

4.3. Mootoritüüpkonna liikme heitgaasidega seotud tüübikinnitus

4.3.1. Algmootori tüübikinnitust laiendatakse, välja arvatud punktis 4.3.2 mainitud juhul, kõigile mootoritüüpkonna liikmetele uue katsetamiseta mis tahes kütustel, mis koostiselt kuuluvad rühma, mille suhtes algmootor on kinnitatud (punktis 4.2.2 kirjeldatud mootorite puhul), või samas kütuste rühmas (punktis 4.1 või 4.2 kirjeldatud mootorite puhul), mille suhtes algmootor on kinnitatud.

4.3.2. Sekundaarne katsemootor Kui tehniline teenistus teeb kindlaks, et mootoritüüpkonda kuuluva mootori tüübikinnitustaotluse või sõiduki mootori tüübikinnitustaotluse korral ei esinda valitud algmootor I lisa liites 1 määratletud mootoritüüpkonda täielikult, siis võib tehniline teenistus valida katsetamiseks alternatiivse ning vajaduse korral uue etalonkatsemootori.

4.4. Tüübikinnitustunnistus

Punktides 3.1, 3.2 ja 3.3 nimetatud tüübikinnitusega seoses antakse VI lisas esitatud näidisele vastav tunnistus.

▼M3

5. MOOTORI MÄRGISTUS

5.1. Eraldi seadmestikuna kinnitatud mootoril peab olema: 5.1.1. mootori tootja kaubamärk või kaubanimi; 5.1.2. tootja kaubanduslik kirjeldus; 5.1.3. EÜ tüübikinnituse number, millele eelneb (eelnevad) EÜ tüübikinnituse andnud riigi eraldustäht (eraldustähed) või -number (-numbrid); ( 10 ) 5.1.4. maagaasil töötava mootori puhul üks järgmistest märgistest, mis peab asuma EÜ tüübikinnitusnumbri järel: — täht H mootori puhul, mis on kinnitatud ja kalibreeritud H-rühma gaaside suhtes, — täht L mootori puhul, mis on kinnitatud ja kalibreeritud L-rühma gaaside suhtes, — tähed HL mootori puhul, mis on kinnitatud ja kalibreeritud H-rühma ning L-rühma gaaside suhtes, — tähed Ht mootori puhul, mis on kinnitatud ja kalibreeritud H-rühma gaaside teatava koostisega gaasi suhtes ning mida saab mootori küttesüsteemi peenreguleerimise teel ümber lülitada H-rühma gaaside teisele teatavale gaasile, — tähed Lt mootori puhul, mis on kinnitatud ja kalibreeritud L-rühma gaaside teatava koostisega gaasi suhtes ning mida saab mootori küttesüsteemi peenreguleerimise teel ümber lülitada teisele L- rühma gaaside teatavale gaasile, — tähed HLt mootori puhul, mis on kinnitatud ja kalibreeritud H-rühma või L-rühma gaaside teatava koostisega gaasi suhtes ning mida saab mootori küttesüsteemi peenreguleerimise teel ümber lülitada H- rühma või L-rühma gaaside teisele teatavale gaasile. 5.1.5. Märgised Maagaasil või veeldatud naftagaasil töötavate mootorite puhul, millel on kütuserühmade piirangutega tüübikinnitus, kasutatakse järgmisi märgiseid: 5.1.5.1. Sisu Esitada tuleb järgmised andmed: Punkti 4.2.1.3 kohaldamisel peab märgisel olema tekst “KÜTUSENA KASUTADA AINULT H-RÜHMA MAAGAASI”. Vajaduse korral asendatakse täht H tähega L. Punkti 4.2.2.3 kohaldamisel peab märgisel olema tekst “KÜTUSENA KASUTADA AINULT SPETSIFIKATSIOONILE … VASTAVAT MAAGAASI” või vajaduse korral “KÜTUSENA KASUTADA AINULT SPETSIFIKATSIOONILE … VASTAVAT VEELDATUD NAFTAGAASI”. Esitada tuleb kogu IV lisa asjaomases tabelis (asjaomastes tabelites) nõutav teave ning mootori tootja poolt kindlaksmääratud koostisosad ja piirväärtused. Tähtede ja numbrite kõrgus peab olema vähemalt 4 mm. Märkus: Kui selline märgistamine ei ole ruumipuudusel võimalik, siis võib kasutada lihtsustatud koodi. Sellisel juhul peavad kogu eespool nimetatud teavet sisaldavad selgitused olema kergesti kättesaadavad igale isikule, kes täidab kütusepaaki või tegeleb mootori ning selle lisaseadmete hooldus- või remonditöödega, ning asjaomastele organitele. Kõnealuste selgitavate märkuste asukoht ja sisu määratakse kindlaks tootja ning tüübikinnitusasutuse vastastikusel kokkuleppel. 5.1.5.2. Omadused Märgised peavad püsima kogu mootori kasuliku tööea jooksul. Märgised peavad olema selgesti loetavad ning tähed ja numbrid peavad olema kustumiskindlad. Peale selle peavad märgised olema kinnitatud nii, et kinnitus peab vastu mootori kogu kasuliku tööea jooksul ning märgised ei tohi olla eemaldatavad ilma nende purustamise või vigastamiseta. 5.1.5.3. Paigaldamine Tähised tuleb kinnitada sellisele mootori osale, mis on vajalik mootori tavapäraseks toimimiseks ja mida mootori kasutusaja jooksul harilikult asendama ei pea. Peale selle tuleb tähised asetada selliselt, et pärast mootori tööks vajalike abiseadmete paigaldamist on need keskmist kasvu inimesele kergesti nähtavad.

5.2. Sõidukitüübi mootorile EÜ tüübikinnitustaotluse korral tuleb punktis 5.1.5 kindlaksmääratud märgistus asetada kütuse tankimisava lähedusse.

5.3. Kinnitatud mootoriga sõidukitüübile EÜ tüübikinnitustaotluse korral tuleb punktis 5.1.5 kindlaksmääratud märgistus asetada ka kütuse tankimisava lähedusse.

6. SPETSIFIKATSIOONID JA KATSED

▼M4

6.1. Üldosa

Osad, mis võivad mõjutada diiselmootorite gaasiliste ja tahkete osakeste heitmeid ning gaasimootorite gaasilisi heitmeid, peavad olema projekteeritud, ehitatud ja paigaldatud nii, et see võimaldaks tavakasutuses mootoril vastata käesoleva direktiivi sätetele.

6.1.1. Heitgaaside kontrollseadmed

6.1.1.1. Osad, mis võivad mõjutada gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete eraldumist diiselmootoritest ja gaasiliste heitmete eraldumist gaasimootoritest, peavad olema projekteeritud, toodetud, koostatud ja paigaldatud nii, et normaaltingimustes kasutatav mootor vastaks käesoleva direktiivi sätetele.

6.1.2. Heitgaaside kontrollseadmete funktsioonid

6.1.2.1. Katkestusseadme ja/või irratsionaalse heitmete juhtimisstrateegia kasutamine on keelatud.

6.1.2.2. Lisajuhtseadet võib paigaldada mootorile või sõidukile tingimusel, et seade: — ei tööta punktis 6.1.2.4 määratletud tingimustel või — aktiveeritakse ainult ajutiselt punktis 6.1.2.4 määratletud tingimustel, kui eesmärgiks on mootori kaitsmine kahjustuste eest, õhukäitlusseadme kaitsmine, ( 11 ) suitsukontroll, (11) külmkäivitus või soojendus või — aktiveeritakse ainult pardasignaalide toimel ohutu töö tagamiseks ja mitterežiimse strateegia rakendamiseks.

6.1.2.3. Mootori juhtimisel sellise seadme, funktsiooni, süsteemi või abinõu rakendamine, mis toimib punktis 6.1.2.4 määratletud tingimustel ning mille tulemuseks on heitmetele kohaldatava katsetsükli ajal tavaliselt kasutuseloleva mootori juhtimisstrateegiaga võrreldes erinev või muudetud strateegia, on lubatud juhul, kui punktide 6.1.3 ja/või 6.1.4 nõuete alusel tõestatakse täielikult, et abinõu ei vähenda heitkoguste kontrollsüsteemi efektiivsust. Kõigil muudel juhtudel loetakse niisuguseid seadmeid katkestusseadmeteks.

6.1.2.4. Punktis 6.1.2.2 mainitud kasutustingimused muutumatus olukorras ja muutuvates tingimustes (11) on: — maksimaalne kõrgus 1 000 meetrit (või samaväärne õhurõhk 90 kPa), — ümbritsev temperatuur vahemikus 283—303 K (10—30 °C), — mootori jahutusvedeliku temperatuur vahemikus 343—368 K (70—95 °C).

6.1.3. Erinõuded elektroonilistele heitmekontrollisüsteemidele

6.1.3.1. Nõuded dokumentidele

Valmistaja esitab dokumentatsiooni, millest selgub süsteemi põhiline ülesehitus ja see, kuidas toimub väljundparameetrite otsene või kaudne reguleerimine.

Dokumentatsioon koosneb kahest osast:

a) tehnilisele teenistusele tüübikinnitustaotluse üleandmisel esitatav dokumentatsioon peab sisaldama süsteemi täielikku kirjeldust. Andmed võib esitada lühidalt juhul, kui nendest ilmneb, et on määratletud kõik need väljundparameetrid, mis on saadud üksikute sisendparameetrite reguleerimispiiride maatriksi alusel. Nimetatud teave tuleb lisada I lisa punktis 3 nõutavale dokumentatsioonile;

b) täiendav materjal, millest ilmnevad mootori lisajuhtimisseadme poolt muudetavad parameetrid, ja piirtingimused, mille korral sellised seadmed töötavad. Täiendav materjal peab sisaldama toitesüsteemi juhtimise loogikasüsteemi, gaasijaotusfaaside strateegiate ja kõikide kasutusrežiimide lülituspunktide kirjeldusi. Lisadokumentatsioon peab sisaldama ka põhjendusi mootori lisajuhtimisseadme kasutamise kohta ning täiendavaid materjale ja katseandmeid, mis näitavad mootorile või sõidukile paigaldatud mis tahes nimetatud lisaseadme mõju heitgaasidele. Nimetatud lisamaterjal on rangelt konfidentsiaalne, seda säilitab valmistaja, kuid tüübikinnituse andmisel või mis tahes tüübikinnituse kehtimise ajal tuleb see esitada kontrollimiseks.

6.1.4. Et kindlaks teha, kas strateegiat või abinõu tuleks lugeda punktides 2.28 ja 2.30 antud määratluste kohaselt katkestusseadmeks või irratsionaalseks heitmete juhtimisstrateegiaks, võib tüübikinnitusasutus ja/või tehniline teenistus nõuda lisaks NOx võrdlustestide sooritamist, kasutades ETC katset, mida võib teha kombinatsioonis tüübikinnituskatsega või toote vastavuskontrolli menetlusega. 6.1.4.1. Alternatiivina direktiivi 88/77/EMÜ III lisa 4. liite nõuetele võib ETC võrdlustesti ajal võtta NOx heitmeproove toorheitgaasist ning järgida 15. oktoobri 2000. aasta ISO DIS 16183 tehnilisi nõudeid. 6.1.4.2. Tehes kindlaks, kas strateegiat või abinõu tuleks lugeda punktides 2.28 ja 2.30 antud määratluste kohaselt katkestusseadmeks või irratsionaalseks heitmete juhtimisstrateegiaks, aktsepteeritakse 10 %-list lisamarginaali asjaomase NOx piirväärtuse suhtes.

6.1.5. Tüübikinnituse laiendamise üleminekusätted 6.1.5.1. Käesolevat punkti kohaldatakse ainult uutele diiselmootoritele või diiselmootoriga töötavatele uutele sõidukitele, mis on saanud tüübikinnituse vastavalt direktiivi 88/77/EMÜ I lisa punktis 6.2.1 esitatud tabelite reas A toodud nõuetele. 6.1.5.2. Alternatiivina punktidele 6.1.3 ja 6.1.4 võib tootja esitada tehnilisele teenistusele NOx võrdlustesti tulemused, kasutades selleks ETC katset mootoriga, mille omadused vastavad II lisas kirjeldatud algmootorile ning arvestades punktide 6.1.4.1 ja 6.1.4.2 sätteid. Tootja annab ka kirjaliku kinnituse selle kohta, et mootoris ei kasutata käesoleva lisa punktis 2 määratletud katkestusseadet ega irratsionaalset heitmete juhtimisstrateegiat. 6.1.5.3. Tootja annab ka kirjaliku kinnituse selle kohta, et NOx võrdlustesti tulemused ja algmootorit puudutav avaldus, millele viidatakse punktis 6.1.4, on kohaldatavad ka kõikidele II lisas kirjeldatud mootoritüüpkonna mootoritele.

▼M3

6.2. Spetsifikatsioonid seoses gaasiliste ja tahkete osakeste heitmete ja suitsuga

Tüübikinnitusel punktis 6.2.1 esitatud tabeli A rea kohaselt määratakse tavapäraste diiselmootorite, kaasa arvatud elektrooniliste sissepritseseadmetega, heitgaasitagastusega (EGR) ja/või oksüdatsioonikatalüsaatoritega varustatud mootorite heitkogused kindlaks ESC ja ELR katses. Diiselmootoreid, mis on varustatud ajakohase heitgaasi järeltöötlussüsteemiga, sealhulgas lämmastikoksiidide katalüsaatorite ja/või osakeste püüduritega, katsetatakse täiendavalt ETC katses.

Tüübikinnituskatsetustel punkti 6.2.1 sisalduvate tabelite ridade B1 või B2 või C rea kohaselt määratakse heitkogused ESC, ELR ja ETC katsetes.

Gaasimootorite gaasilised heitmed määratakse kindlaks ETC katses.

ESC ja ELR katse menetluste kirjeldus on III lisa 1. liites, ETC katse menetlus on esitatud III lisa 2. ja 3. liites.

Katsetamiseks esitatud mootori gaasiliste ja vajaduse korral tahkete osakeste heitmeid ning vajaduse korral suitsu mõõdetakse III lisa 4. liites kirjeldatud meetodite abil. V lisas on kirjeldatud gaasiliste heitmete soovitatavaid analüüsisüsteeme, soovitatavaid tahkete osakeste proovivõtusüsteeme ning soovitatavaid suitsu mõõtmissüsteeme.

Tehniline teenistus võib kinnitada muud süsteemid või analüsaatorid, kui need annavad vastavates katsetsüklites samaväärseid tulemusi. Süsteemi võrdväärsuse määramise aluseks on korrelatsiooniuuring vaatlusaluse süsteemi ja käesolevale direktiivile vastavatest võrdlussüsteemidest ühe süsteemi vahel, mis hõlmab vähemalt seitset näidiste paari. Tahkete osakeste heitmete määramisel on võrdlussüsteemina vastuvõetav ainult täisvoolu lahjendussüsteem. “Tulemused” viitavad konkreetse tsükli heitmete väärtusele. Korrelatsioonikatsetus tuleb teha samas laboris, katsekambris ja samal katsemootoril ning peab eelistatavalt toimuma samal ajal. Võrdväärsuse kriteeriumiks on näidisepaaride keskmiste väärtuste kokkulangevus hälbega ± 5 %. Uue süsteemi lisamisel direktiivi rajaneb võrdväärsuse määramine korratavuse ja korduvteostatavuse arvutamisel, nagu on kirjeldatud standardis ISO 5725.

6.2.1. Piirväärtused

Süsinikmonooksiidi, kõigi süsivesinike, lämmastikoksiidide ja tahkete osakeste mass, nagu see on kindlaks määratud ESC katses, ning suitsusus vastavalt ELR katse tulemustele ei tohi ületada tabelis 1 esitatud väärtusi.







Tabel 1 Piirväärtused — ESC ja ELR katsed Rida Süsinik monooksiidide mass (CO) g/kWh Süsivesinike mass (HC) g/kWh Lämmastik oksiidide mass (NOx) g/kWh Tahkete osakeste mass (PT) g/kWh Suits m-1 A (2000) 2,1 0,66 5,0 0,10 0,13 (1) 0,8 B1 (2005) 1,5 0,46 3,5 0,02 0,5 B2 (2008) 1,5 0,46 2,0 0,02 0,5 C (EEV) 1,5 0,25 2,0 0,02 0,15 (1) Mootoritele töömahuga kuni 0,75 dm3 silindri kohta ja nominaalkiirusega üle 3 000 min-1.

Diiselmootorite, mida ETC katses täiendavalt katsetatakse, ning eriti gaasimootorite süsinikmonooksiidi, muude süsivesinike kui metaan, metaani (vajaduse korral), lämmastikoksiidide ja tahkete osakeste (vajaduse korral) konkreetsed massid ei tohi ületada tabelis 2 esitatud väärtusi.







Tabel 2 Piirväärtused — ETC katsed (1) Rida Süsinikmono oksiidi mass >Muude süsivesinike kui metaan mass Metaani mass Lämmastikoksiidide mass Tahkete osakeste mass (PT) (CO) g/kWh (NMHC) g/kWh (CH4) (2) g/kWh (NOx) g/kWh (PT) (3) g/kWh A (2000) 5,45 0,78 1,6 5,0 0,16 0,21 (4) B1 (2005) 4,0 0,55 1,1 3,5 0,03 B2 (2008) 4,0 0,55 1,1 2,0 0,03 C (EEV) 3,0 0,40 0,65 2,0 0,02 (1) ETC katsete vastuvõetavuse tõendamise nõuded (vaata III lisa 2. liite punkt 3.9) seoses gaasimootorite heitmete mõõtmisega A reas ettenähtud piirväärtuste alusel, vaadatakse läbi direktiivi 70/156/EMÜ artiklis 13 ettenähtud korras ning vajaduse korral muudetakse neid. (2) Ainult maagaasil töötavatele mootoritele. (3) Ei kohaldata gaasimootorite suhtes astmel A ning astmetel B1 ja B2. (4) Mootoritele töömahuga alla 0,75 dm3 silindri kohta ja nominaalkiirusega üle 3 000 min-1.

6.2.2. Diisel- ja gaasimootorite puhul süsivesinike mõõtmine

6.2.2.1. Tootja võib soovi korral ETC katses mõõta muude süsivesinike kui metaan massi asemel kõigi süsivesinike massi (THC). Sellisel juhul on kõigi süsivesinike massi piirväärtus sama nagu tabelis 2 esitatud muude süsivesinike kui metaan massi piirväärtus.

6.2.3. Diiselmootorite erinõuded

6.2.3.1. ESC katse kontrollpiirkonna juhuslikult valitud punktides mõõdetud lämmastikoksiidide konkreetne mass ei tohi olla üle 10 % suurem külgnevate katseetappide saadavatest interpoleeritud väärtustest (III lisa 1. liite punktid 4.6.2 ja 4.6.3).

6.2.3.2. ELR katse juhuslikult valitud pöörlemiskiirusel saadud suitsu väärtus ei tohi olla üle 20 % suurem kõrvuti asetseval kahel pöörlemiskiirusel saadud suurimast suitsu väärtusest või üle 5 % suurem piirväärtusest, olenevalt sellest, kumb on suurem.

7. SÕIDUKILE PAIGALDAMINE

7.1. Mootori paigaldamine sõidukile peab vastama järgmistele mootori tüübikinnitust käsitlevatele karakteristikutele: 7.1.1. sisselaske hõrendus ei tohi ületada kinnitatud mootori jaoks VI lisas ettenähtud väärtust; 7.1.2. väljalaske vasturõhk ei tohi ületada kinnitatud mootori jaoks VI lisas ettenähtu väärtust; 7.1.3. heitgaasisüsteemi maht ei tohi olla üle 40 % suurem kinnitatud mootorile VI lisas kindlaksmääratud väärtusest; 7.1.4. mootori tööks vajalike abiseadmete kasutatav võimsus ei tohi olla suurem kinnitatud mootorile VI lisas kindlaksmääratud väärtusest.

8. MOOTORITÜÜPKOND

8.1. Mootoritüüpkonda määratlevad parameetrid

Mootoritüüpkonda, nagu selle on määratlenud mootori tootja, saab määratleda põhikarakteristikute abil, mis peavad olema kõigile tüüpkonna mootoritele ühised. Mõnel juhul võivad parameetrid vastastikust mõju avaldada. Neid mõjusid peab samuti arvesse võtma tagamaks, et ühte mootoritüüpkonda kuuluvad ainult samalaadsete heitgaasinäitajatega mootorid.

Mootorite ühte ja samasse tüüpkonda kuulumist peavad näitama järgmised ühised põhiparameetrid:

8.1.1. Töötsükkel: — kahetaktiline — neljataktiline

8.1.2. Jahutusagent: — õhk — vesi — õli

8.1.3. Gaasimootorid ja järeltöötlusseadmetega mootorid — silindrite arv (teisi, algmootori silindrite arvust väiksema silindrite arvuga diiselmootoreid võib pidada sama mootoritüüpkonna mootoriteks juhul, kui kütusesüsteem toidab kütusega iga silindrit eraldi).

8.1.4. Ühe silindri töömaht: — mootorid, mille ühe silindri töömaht ei erine määratletud väärtusest enam kui 15 %

8.1.5. Õhu sisselaskeviis: — loomulik — laaditud rõhk — vahejahutiga laaditud rõhk

8.1.6. Põlemiskambri tüüp/ehitus: — eelkamber — keeriskamber — jaotamata kamber

8.1.7. Klapp ning sisse- ja väljalaskeaknad — paigutus, suurus ja arv: — plokikaas — silindri peegelpind — karter

8.1.8. Kütuse sissepritsesüsteem (diiselmootorid): — pump-toru-pihusti — reaspump — jaoturpump — üksikpump — pump-pihusti

8.1.9. Kütusesüsteem (gaasimootorid): — segamisüksus — gaasi sisselase/sissepritse (ühepunktiline, mitmepunktiline) — vedelikusissepritse (ühepunktiline, mitmepunktiline)

8.1.10. Süütesüsteem (gaasimootorid)

8.1.11. Muud tunnused: — heitgaasitagastus — vee pihustamine/emulsioon — lisaõhu sissepuhe — õhu vahejahuti

8.1.12. Heitgaasi järeltöötlus: — kolmekäiguline katalüsaator — oksüdatsioonikatalüsaator — reduktsioonikatalüsaator — termoneutralisaator — osakeste püüdur

8.2. Algmootori valik

8.2.1. Diiselmootorid

Tüüpkonna algmootori valimisel kasutatakse esmase kriteeriumina suurimat kütusekulu töötsükli kohta maksimaalmomendi pöörlemiskiirusel. Kui kaks või enam mootorit vastavad sellele esmasele kriteeriumile, kasutatakse algmootori valimisel teisese kriteeriumina suurimat kütusekulu töötsükli kohta nimipöörlemiskiirusel. Teatavatel asjaoludel võib tüübikinnitusasutus otsustada, et tüüpkonna kõrgeima heitmete taseme selgitamiseks on parim viis katsetada teist mootorit. Seega võib tüübikinnitusasutus valida katsetamiseks veel ühe mootori selliste tunnuste põhjal, mis viitavad selle võimalikule kõrgeimale heitmete tasemele tüüpkonna mootorite hulgas.

Kui tüüpkonna mootoritel on muid tunnuseid, mida võiks pidada gaasiliste heitmete teket mõjutavateks, tuleb need tunnused tuvastada ja võtta arvesse algmootori valimisel.

8.2.2. Gaasimootorid

Tüüpkonna algmootori valiku esmaseks kriteeriumiks peab olema suurim töömaht. Juhul kui kaks või enam mootorit vastavad kõnealusele esmasele kriteeriumile, valitakse algmootor teiseste kriteeriumide kohaselt, mis järjestatakse järgmiselt:

— suurim kütusekulu töötsükli kohta deklareeritud nimivõimsusel,

— kõige varasem süüteajastus,

— kõige madalam heitgaasitagastuse määr,

— õhupumba puudumine või kõige madalama tegeliku õhuvooluga pump.

Teatavatel asjaoludel võib tüübikinnitusasutus otsustada, et tüüpkonna kõrgeima heitmete taseme selgitamiseks on parim viis katsetada teist mootorit. Seega võib tüübikinnitusasutus valida katseteks veel ühe mootori selliste tunnuste põhjal, mis viitavad selle võimalikule kõrgeimale heitmete tasemele tüüpkonna mootorite hulgas.

9. TOODANGU VASTAVUS

9.1. Tootmise vastavust tagavad meetmed tuleb võtta direktiivi 70/156/EMÜ artiklis 10 ettenähtud korras. Toodangu vastavust kontrollitakse käesoleva direktiivi VI lisas sätestatud tüübikinnitustunnistuses esitatud kirjelduse põhjal. Direktiivi 70/156/EMÜ X lisa punkte 2.4.2 ja 2.4.3 kohaldatakse juhul, kui pädevad asutused ei ole rahul tootja kontrollimenetlusega. 9.1.1. Saasteainete heitmete mõõtmise korral mootoril, mille tüübikinnitust on üks või mitu korda laiendatud, tehakse katsed asjaomase laiendamisega kaasnevas infopaketis kirjeldatud mootoril (mootoritel). 9.1.1.1. Saasteainekatses kasutatava mootori vastavus. Tootja ei tohi valitud mootorit pärast mootori esitamist asjaomastele organitele ühelgi viisil reguleerida. 9.1.1.1.1. Seeriast võetakse juhusliku valimi alusel kolm mootorit. Mootoritele, mida punktis 6.2.1 esitatud tabeli A reale vastava tüübikinnituse saamiseks katsetatakse ainult ESC ja ELT katsetes või ainult ETC katses, tuleb teha toodangu vastavuse kontrollimiseks ettenähtud katsed. Tüübikinnitusasutuse nõusolekul tehakse kõigile teistele punktis 6.2.1 esitatud tabeli A, B1 või B2 rea või C rea kohaselt kinnitatud mootoritele toodangule vastavuse kinnitamiseks kas ESC või ELR tsükli katsed või ETC tsükli katsed. Piirväärtused on esitatud käesoleva liite punktis 6.2.1. 9.1.1.1.2. Kui pädev asutus kiidab heaks toodangu standardhälbe, mille tootja on andnud vastavalt mootorsõidukeid ja nende haagiseid käsitleva direktiivi 70/156/EMÜ X lisale, siis tehakse katsed käesoleva lisa 1. liite kohaselt. Kui pädev asutus ei kiida heaks toodangu standardhälvet, mille tootja on andnud vastavalt mootorsõidukeid ja nende haagiseid käsitleva direktiivi 70/156/EMÜ X lisale, siis tehakse katsed käesoleva lisa 2. liite kohaselt. Tootja taotluse korral võib katsed teha käesoleva lisa 3. liite kohaselt. 9.1.1.1.3. Seeriast valitud mootoril tehtud katse põhjal loetakse seeria toodang vastavaks juhul, kui asjakohases liites ettenähtud kriteeriumide kohane otsus kõigi saasteainete kohta on positiivne ning mittevastavaks juhul, kui ühe saasteaine kohta tehtud otsus on negatiivne. Ühe saasteainega seotud positiivset otsust ei saa muuta mis tahes täiendavate katsete põhjal, mis tehakse otsuse langetamiseks teiste saasteainete kohta. Katse tehakse teise mootoriga (vaata joonis 2) juhul, kui kõigi saasteainete suhtes ei saada positiivset otsust ja kui ühe saasteaine suhtes ei saada negatiivset otsust. Kui otsusele ei jõuta, siis võib tootja otsustada katsetamise igal ajal lõpetada. Sellisel juhul registreeritakse negatiivne otsus. 9.1.1.2. Katsed tehakse uutel mootoritel. Gaasimootorid tuleb sisse sõita III lisa 2. liite lõikes 3 määratletud menetluse kohaselt. 9.1.1.2.1. Tootja taotluse korral võib katsed teha siiski diisel- või gaasimootoritel, mille sissesõitmisaeg on pikem kui punktis 9.1.1.2 nimetatud ajavahemik, kuid mitte üle 100 tunni. Sellisel juhul sõidab mootori sisse tootja, kes kohustub loobuma kõnealuste mootorite igasugusest reguleerimisest. 9.1.1.2.2. Tootja taotluse korral sissesõidu tegemiseks punktis 9.1.1.2.1 ettenähtud korras võib sisse sõita: — kõik katsetatavad mootorid — või — esimese katsetatava mootori, kusjuures määratakse eraldumiskoefitsient järgmiselt: — — esimese katsetatava mootori saasteainete heitkogused määratakse katsetamise 0 ja x tunnil, — arvutatakse iga saasteaine heitkoguste 0 ja x tunni vaheline eraldumiskoefitsient: — — Eraldumiskoefitsient võib olla väiksem kui üks. Järgmistele katsetatavatele mootoritele ei tehta sissesõiduprotseduuri, kuid nende 0 tunni heitkogused arvutatakse ümber eraldumiskoefitsiendi alusel. Sel juhul määratakse kindlaks järgmised väärtused: — esimese mootori x tunni väärtused, — muude mootorite 0 tunni väärtused, korrutatuna eraldumiskoefitsiendiga. 9.1.1.2.3. Diislikütusel ja veeldatud naftagaasil töötavate mootorite kõnealusel katsetamisel võib kasutada müügilolevat kütust. Kuid tootja taotluse korral võib kasutada ka IV lisas kirjeldatud etalonkütuseid. See eeldab katseid, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa punktis 4, milles iga gaasimootorit katsetatakse vähemalt kahe etalonkütusega. ▼M4 9.1.1.2.4. Veeldatud naftagaasil töötavate mootoritega võib kõik kõnealused katsed teha müügiloleva kütusega järgmiselt: — H-märgisega mootoritega müügiloleva H-rühma kütusega (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,00), — L-märgisega mootoritega müügiloleva L-rühma kütusega (1,00 ≤ Sλ ≤ 1,19), — HL-märgisega mootoritega müügiloleva kütusega, mille λ-nihketegur jääb piiridesse (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,19). Kuid tootja taotluse korral võib kasutada ka IV lisas kirjeldatud etalonkütuseid. See eeldab katseid, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa punktis 4. 9.1.1.2.5. Kui gaasimootor, mille katsetamisel kasutatakse müügilolevat kütust, ei vasta nõuetele ning katsetulemused vaidlustatakse, siis tuleb katsed teha algmootoril, mis töötab etalonkütusel, või lõigetes 4.1.3.1 ja 4.2.1.1 nimetatud kütusel 3, kui algmootorit on sellega katsetatud. Seejärel tuleb katsetulemus ümber arvutada asjaomase koefitsiendi (asjaomaste koefitsientide) r, ra või rb alusel, nagu on kirjeldatud punktides 4.1.4, 4.1.5.1 ja 4.2.1.2. Korrigeerimist ei tehta, kui r, ra või rb on väiksem kui üks. Mõõdetud ja arvutatud tulemused peavad tõestama, et mootor vastab piirväärtustele kõigi asjaomaste kütuste kasutamisel (gaasimootorite puhul kütused 1 ja 2 ning vajaduse korral kütus 3 ning veeldatud naftagaasil töötavate mootorite puhul kütused A ja B). ▼M3 9.1.1.2.6. Ühel konkreetse koostisega kütusel töötamiseks ettenähtud gaasimootori vastavuskatsed tehakse kütusega, millele mootor on kalibreeritud. Joonis 2 Toodangu vastavuskatse skeem









1. liide

TOODANGU VASTAVUSE KATSEMENETLUS NÕUETEKOHASE STANDARDHÄLBE PUHUL

1. Käesolevas liites kirjeldatakse toodangu saasteainete heitkogustega seotud vastavuse tõendamise menetlust, kui toodangu tootja poolt antud standardhälve on nõuetekohane.

2. Proovivõtumenetlus on ette nähtud sellisena, et kolmest mootorist koosneva minimaalse suurusega valimi puhul on seeria katse läbimise tõenäosus siis, kui 40 % mootoritest on defektsed, 0,95 (tootja risk 5 %) ning seeria vastuvõtmise tõenäosus on siis, kui 65 % mootoritest on defektsed, 0,10 (tarbija risk 10 %).

3. Kõigi I lisa punktis 6.2.1 nimetatud saasteainete puhul kasutatakse järgmist menetlust (vaata joonis 2): Eeldatakse, et: L = saasteaine piirväärtuse naturaallogaritm; Χi = naturaallogaritm valimisse kuuluva i–nda mootori mõõtmisel saadud väärtusest; s = toodangu arvestuslik standardhälve (pärast mõõtmisel saadud väärtusest naturaallogaritmi võtmist); n = valimi suurus.

4. Iga valimi puhul arvutatakse piirväärtuse standardhälvete summa järgmise valemi abil:

5. Seejärel: — kui katsetulemuse statistiline väärtus on suurem kui valimi suhtes tabelis 3 antud positiivsete otsuste arv, siis tehakse saasteaine suhtes positiivne otsus, — kui katsetulemuse statistiline väärtus on väiksem kui valimi suhtes tabelis 3 antud negatiivsete otsuste arv, siis tehakse saasteaine suhtes negatiivne otsus, — teistsugusel juhul katsetatakse täiendavat mootorit I lisa punkti 9.1.1.1 kohaselt ning arvutamise aluseks võetakse ühe ühiku võrra suurendatud valim.







Tabel 3 1. liites esitatud proovivõtukava positiivsete ja negatiivsete otsuste arvud Valimi minimaalsuurus: 3 Katsetatud mootorite koguarv (valimi suurus) Positiivsete otsuste arv An Negatiivsete otsuste arv Bn 3 3,327 - 4,724 4 3,261 - 4,790 5 3,195 - 4,856 6 3,129 - 4,922 7 3,063 - 4,988 8 2,997 - 5,054 9 2,931 - 5,120 10 2,865 - 5,185 11 2,799 - 5,251 12 2,733 - 5,317 13 2,667 - 5,383 14 2,601 - 5,449 15 2,535 - 5,515 16 2,469 - 5,581 17 2,403 - 5,647 18 2,337 - 5,713 19 2,271 - 5,779 20 2,205 - 5,845 21 2,139 - 5,911 22 2,073 - 5,977 23 2,007 - 6,043 24 1,941 - 6,109 25 1,875 - 6,175 26 1,809 - 6,241 27 1,743 - 6,307 28 1,677 - 6,373 29 1,611 - 6,439 30 1,545 - 6,505 31 1,479 - 6,571 32 - 2,112 - 2,112









2. liide

TOODANGU VASTAVUSE KATSETAMISE MENETLUS, KUI STANDARDHÄLVE EI VASTA NÕUETELE VÕI EI OLE KÄTTESAADAV

1. Käesolevas liites kirjeldatakse toodangu saasteainete heitkogustega seotud vastavuse tõendamise menetlust, kui toodangu tootja poolt antud standardhälve ei vasta nõuetele või ei ole kättesaadav.

2. Proovivõtumenetlus on ette nähtud sellisena, et kolmest mootorist koosneva minimaalse suurusega valimi puhul on seeria katse läbimise tõenäosus siis, kui 40 % mootoritest on defektsed, 0,95 (tootja risk 5 %) ning seeria vastuvõtmise tõenäosus on siis, kui 65 % mootoritest on defektsed, 0,10 (tarbija risk 10 %).

3. Saasteainete I lisa punktis 6.2.1 esitatud väärtusi käsitletakse normaalselt jaotunutena ning need tuleb teisendada naturaallogaritmideks. Arvud m0 ja m tähistavad vastavalt minimaalse ja maksimaalse suurusega valimit (m0 = 3 ja m = 32) ning n on konkreetse valimi number.

4. Kui Χ1, X2.… Xi on seerias mõõdetud väärtuste naturaallogaritmid ning L on saasteaine piirväärtuse naturaallogaritm, siis ning

5. Tabelis 4 esitatakse konkreetsele valimi numbrile vastava positiivse (An) ja negatiivse (Bn) otsuse arvud. Katse statistik kujutab endast suhet, mille abil tehakse seeria suhtes positiivne või negatiivne otsus järgmisel viisil: m0 ≤ n ≤ m: — positiivne otsus, kui — negatiivne otsus, kui — tehakse uus mõõtmine, kui

6. Märkused Järgmised rekursiivsed valemid on kasulikud katsestatistiku järjestikuste väärtuse arvutamisel:







Tabel 4 2. liites esitatud proovivõtukava positiivsete ja negatiivsete otsuste arvud Valimi minimaalsuurus: 3 Katsetatud mootorite koguarv (valimi suurus) Positiivsete otsuste arv An Negatiivsete otsuste arv Bn 3 - 0,80381 16,64743 4 - 0,76339 7,68627 5 - 0,72982 4,67136 6 - 0,69962 3,25573 7 - 0,67129 2,45431 8 - 0,64406 1,94369 9 - 0,61750 1,59105 10 - 0,59135 1,33295 11 - 0,56542 1,13566 12 - 0,53960 0,97970 13 - 0,51379 0,85307 14 - 0,48791 0,74801 15 - 0,46191 0,65928 16 - 0,43573 0,58321 17 - 0,40933 0,51718 18 - 0,38266 0,45922 19 - 0,35570 0,40788 20 - 0,32840 0,36203 21 - 0,30072 0,32078 22 - 0,27263 0,28343 23 - 0,24410 0,24943 24 - 0,21509 0,21831 25 - 0,18557 0,18970 26 - 0,15550 0,16328 27 - 0,12483 0,13880 28 - 0,09354 0,11603 29 - 0,06159 0,09480 30 - 0,02892 0,07493 31 - 0,00449 0,05629 32 - 0,03876 0,03876









3. liide

TOODANGU VASTAVUSE KATSETAMINE TOOTJA TAOTLUSE KORRAL

1. Käesolevas liites kirjeldatakse menetlust, mida kasutatakse toodangu saasteainete heitkogustega seotud vastavuse tõendamisel, kui tootja seda taotleb.

2. Proovivõtumenetlus on ette nähtud sellisena, et kolmest mootorist koosneva minimaalse suurusega valimi puhul on seeria läbimise katse tõenäosus siis, kui 30 % mootoritest on defektsed, 0,90 (tootja risk 10 %) ning seeria vastuvõtmise tõenäosus on siis, kui 65 % mootoritest on defektsed, 0,10 (tarbija risk 10 %).

3. Kõigi I lisa punktis 6.2.1 nimetatud saasteainete puhul kasutatakse järgmist menetlust (vaata joonis 2): Eeldatakse, et: L = saasteaine piirväärtus, xi = valimisse kuuluva i–nda mootori mõõtmisel saadud väärtus, n = valimi suurus.

4. Arvutatakse valimi suhtes katse statistiku väärtus, mis määrab nõuetele mittevastavate mootorite arvu, s.t xi ≥ L.

5. Seejärel: — katse statistiku väärtuse puhul, mis on valimi suhtes tabelis 5 antud positiivsete otsuste arvust väiksem või sellega võrdne, tehakse saasteaine suhtes positiivne otsus, — katse statistiku väärtuse puhul, mis on valimi suhtes tabelis 5 antud negatiivsete otsuste arvust suurem või sellega võrdne, tehakse saasteaine suhtes negatiivne otsus, — teistsugusel juhul katsetatakse täiendavat mootorit I lisa punkti 9.1.1.1 kohaselt ning arvutamisel võetakse aluseks ühe ühiku võrra suurendatud valim. Tabelis 5 esitatakse positiivsete ja negatiivsete otsuste arvud on arvutatud rahvusvahelise standardi ISO 8422/1991 alusel.



Tabel 5 3. liites esitatud proovivõtukava positiivsete ja negatiivsete otsuste arvud Valimi minimaalsuurus: 3 Katsetatavate mootorite koguarv (valimi suurus) Positiivsete otsuste arv Negatiivsete otsuste arv 3 — 3 4 0 4 5 0 4 6 1 5 7 1 5 8 2 6 9 2 6 10 3 7 11 3 7 12 4 8 13 4 8 14 5 9 15 5 9 16 6 10 17 6 10 18 7 11 19 8 9









II LISA

►(1) M4









1. liide

(ALG)MOOTORI PÕHIKARAKTERISTIKUD JA KATSETAMISEGA SEOTUD TEAVE (1)

►(1) M4









2. liide

MOOTORITÜÜPKONNA PÕHIKARAKTERISTIKUD









3. liide

MOOTORITÜÜPKONNA MOOTORITÜÜPIDE PÕHIKARAKTERISTIKUD (1)

►(1) M4









4. liide

MOOTORIGA SEOTUD SÕIDUKIOSADE KARAKTERISTIKUD









III LISA

KATSETUSMETOODIKA

1. SISSEJUHATUS

1.1. Käesolevas lisas kirjeldatakse katsetatavate mootorite gaasiliste saasteainete, tahkete osakeste ja suitsu heitkoguste määramise meetodeid. Kirjeldatakse kolme katsetsüklit, mida rakendatakse I lisa punktis 6.2 ettenähtud viisil: — ESC katse, mis koosneb 13 püsiseisundi mooduse tsüklist, — ELR katse, mis koosneb eri pöörlemiskiirustel vahelduvatest koormusastmetest, mis moodustavad katsemenetluse lahutamatu osa ning mis sooritatakse ühel ja samal ajal, — ETC katse, mis koosneb iga sekundi järel vahelduvatest järjestikustest üleminekumoodustest.

1.2. Katse tehakse katsestendile paigaldatud ning dünamomeetriga ühendatud mootoril.

1.3. Mõõtmise põhimõte Mootorist eralduvate mõõdetavate heitmete hulka kuuluvad gaasilised heitmed (süsinikmonooksiid, kõik süsivesinikud ainult diiselmootoritel ESC katses; muud süsivesinikud kui metaan ainult diisel- ja gaasimootoritel ETC katses; metaan ainult gaasimootoritel ETC katses ning lämmastikoksiidid), tahked osakesed (ainult diiselmootoritel) ning suits (ainult diiselmootoritel ELR katses). Peale selle kasutatakse süsinikdioksiidi sageli märgistusgaasina osa- ja täisvoolu lahjendusastme kindlaksmääramisel. Hea inseneritava kohaselt peetakse üldist süsinikdioksiidi mõõtmist heaks mõõtmisprobleemide avastamise vahendiks katse ajal. 1.3.1. ESC katse Eelnevalt soojendatud mootori kindlaksmääratud järjestuses töötamise tingimustes tuleb pidevalt mõõta eespool nimetatud heitgaasikoguseid proovivõtu teel toorest heitgaasist. Katsetsükkel koosneb mitmest diiselmootorite tüüpilist töövahemikku hõlmavast kiirus- ja võimsusmoodusest. Iga mooduse ajal määratakse iga gaasilise heitme kontsentratsioon, heitgaasivool ja efektiivvõimsus ning mõõdetud väärtused kaalutakse. Tahkete osakeste proovi lahjendatakse konditsioneeritud välisõhuga. Kogu katsemenetluse jooksul võetakse üks proov, mis kogutakse nõuetekohastesse filtritesse. Arvutatakse iga heitme kogus grammides ühe kilovatt-tunni kohta, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 1. liites. Peale selle mõõdetakse lämmastikoksiidide sisaldust tehnilise teenistuse poolt valitud kolmes katsefaasis ( 12 ) ning mõõdetud väärtusi võrreldakse väärtustega, mis on arvutatud valitud katsefaase hõlmavate katsetsükli mooduste põhjal. Lämmastikoksiidide kontrollimisega tagatakse mootori heitkoguste kontrolli efektiivsus mootori tavapärases tööpiirkonnas. 1.3.2. ELR katse Eelnevalt soojendatud mootori suits määratakse ettenähtud koormuskatses suitsususe mõõturi abil. Katses tõstetakse mootori koormust püsikiirusel 10–100 % koormuseni kolmel erineval mootori pöörlemiskiirusel. Lisaks sooritatakse katse tehnilise teenistuse (12) poolt valitud neljanda koormusastmega ning võrreldakse saadud väärtust eelmiste koormusastmete väärtustega. Suitsu maksimaalne väärtus määratakse keskväärtusalgoritmi abil, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 1. liites. 1.3.3. ETC katse Eespool nimetatud saasteainekoguseid mõõdetakse eelnevalt soojendatud mootoriga sooritatava kindlaksmääratud üleminekutsükli ajal, mis põhineb suurel määral veoautodele ja bussidele paigaldatud võimsate mootorite maanteesõidu juhtimismudelitel, kusjuures enne seda lahjendatakse kogu heitgaas konditsioneeritud välisõhuga. Kasutades mootori pöördemomendi ja pöörlemiskiirusega seotud tagasisidesignaale dünamomeetriliselt stendilt integreeritakse võimsus tsükli ajaga ning saadakse mootori töö kogu tsükli ajal. NOx ja HC kontsentratsioon tsükli ajal määratakse analüsaatorisignaali integreerimise teel. CO, CO2 ja NMHC kontsentratsiooni saab määrata analüsaatorisignaali integreerimise või proovivõtu abil kottidesse. Tahkete osakeste heitkoguste mõõtmiseks kogutakse proportsionaalne proov nõuetekohastele filtritele. Saasteainete heitmete massi arvutamiseks määratakse kindlaks lahjendatud heitgaasi voolu kiirus tsükli jooksul. Massi heitmete väärtused seostatakse mootori tööga ning saadakse iga saasteaine kogus grammides ühe kilovatt-tunni kohta, nagu on kirjeldatud käesoleva lisa 2. liites.

2. KATSETINGIMUSED

2.1. Mootori katsetingimused

2.1.1. Mõõdetakse mootori sisselaskeõhu absoluutne temperatuur (Ta) kelvinites ning kuiv atmosfäärirõhk (ps), mida väljendatakse kilopaskalites (kPa), ning määratakse parameeter F järgmiselt: a) diiselmootorid: Ülelaadeta ja mehaanilise ülelaadega mootorid: Turboülelaaduriga mootorid siseneva õhuvoolu jahutusega või ilma: b) gaasimootorid:

2.1.2. Katse kehtivus Katsetulemused tunnistatakse kehtivateks, kui parameeter F on järgmistes piirides:

2.2. Vahejahutiga mootorid

Ülelaadeõhu temperatuur registreeritakse ning see võib deklareeritud maksimaalse võimsuse ja täiskoormusega pöörlemiskiiruse juures erineda II lisa 1. liite punktis 1.16.3 kindlaksmääratud kokkusurutud õhu maksimaalsest temperatuurist ± 5 K. Jahutusagendi temperatuur peab olema vähemalt 293 K (20 °C).

Katseseadesüsteemi või välise ülelaadekompressori kasutamise korral võib ülelaadeõhu temperatuur erineda deklareeritud maksimaalse võimsuse pöörlemiskiiruse ja täiskoormuse juures II lisa 1. liite punktis 1.16.3 kindlaksmääratud maksimaalsest kokkusurutud õhu temperatuurist ± 5 K. Vahejahuti eespool nimetatud nõuete täitmiseks tehtud seadistust kasutatakse kogu katsetsükli jooksul.

2.3. Mootori õhu sisselaskesüsteem

Mootor peab olema varustatud sisselaskesüsteemiga, mille õhu sisselaskepiirang on ± 100 Pa mootori ülempiirist, mis töötab deklareeritud maksimaalse võimsuse pöörlemiskiirusel ja täiskoormusega.

2.4. Mootori heitgaasisüsteem

Mootor peab olema varustatud heitgaasisüsteemiga, mille heitgaasi vasturõhk on ± 1 000 Pa mootori ülempiirist, mis töötab deklareeritud maksimaalse võimsuse pöörlemiskiirusel, täiskoormusega ning mille maht on ± 40 % tootja poolt kindlaksmääratud mahust. Katseseadesüsteemi võib kasutada juhul, kui see vastab mootori tegelikele töötamistingimustele. Heitgaasisüsteem peab vastama heitgaasi proovivõtunõuetele, nagu on sätestatud III lisa 4. liite punktis 3.4 ja V lisa punktis 2.2.1, EP ja punktis 2.3.1, EP.

Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga varustatud mootori puhul peab katses kasutatava väljalasketoru läbimõõt vastama kasutuselolevate seadmete vähemalt nelja väljalasketoru läbimõõdule, järeltöötlusseadet sisaldava laiendussektsiooni alguse sisselaskeavast ülesvoolu. Väljalasketorustiku ääriku või turboülelaaduri väljalaskeava ja heitgaasi järeltöötlusseadme vaheline kaugus peab vastama sõiduki konfiguratsioonil või tootja spetsifikatsioonides ettenähtud kaugusele. Heitgaasi vasturõhu või piirangu suhtes kehtivad samad, eespool nimetatud kriteeriumid ning neid võib reguleerida ventiiliga. Järeltöötluse mahuti võib eemaldada mannekeenkatse ning mootori kaardistamise ajaks ning asendada samaväärse, inaktiivset katalüsaatori kandjat sisaldava mahutiga.

2.5. Jahutussüsteem

Kasutatakse mootori jahutussüsteemi, mis on piisava mahuga, et säilitada mootori tootja poolt ettenähtud normaalsed töötemperatuurid.

2.6. Määrdeõlid

Katses kasutatavate määrdeõlide spetsifikatsioonid registreeritakse ning esitatakse koos katsetulemustega, nagu on kindlaks määratud II lisa 1. liite punktis 7.1.

2.7. Kütus

Kütusena kasutatakse IV lisas nimetatud etalonkütust.

Kütuse temperatuuri ja mõõtepunkti määrab kindlaks tootja II lisa 1. liite punktis 1.16.5 antud piirides. Kütuse temperatuur peab olema vähemalt 306 K (33 °C). Kui kütuse temperatuur ei ole kindlaks määratud, siis peab see olema 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C) toitesüsteemi sisselaskeava juures.

Maagaasil ja veeldatud naftagaasil töötavate mootorite kütuse temperatuur ja mõõtepunkt peavad olema II lisa 1. liite punktis 1.16.5 ettenähtud piirides või II lisa 3. liite punktis 1.16.5 antud piirides mootori puhul, mis ei ole algmootor.

2.8. Heitgaasi järeltöötlussüsteemide katsetamine

Heitgaasi järeltöötlussüsteemiga varustatud mootori katsetamisel peavad katsetsüklis (katsetsüklites) mõõdetud heitkogused esindama tegelikkuses esinevaid heitkoguseid. Kui seda ei ole võimalik saavutada ühe katsetsükliga (näiteks tahkete osakeste filtrid perioodilise regenereerumisega), siis tuleb sooritada mitu katsetsüklit ning välja arvutada katsetulemuste keskmised väärtused ja/või katsetulemused kaaluda. Mootori tootja ja tehniline teenistus lepivad täpse menetluskorra suhtes kokku hea inseneritava kohaselt.









1. liide

ESC JA ELR KATSETSÜKLID

1. MOOTORI JA DÜNAMOMEETRI SEADISTUS

1.1. Mootori pöörlemiskiiruste A, B ja C määramine

Mootori pöörlemiskiirused A, B ja C kehtestab tootja kooskõlas järgmiste sätetega:

Maksimaalne pöörlemiskiirus nhi määratakse arvutamise teel ning see moodustab 70 % deklareeritud maksimaalsest efektiivvõimsusest P(n), nagu on kindlaks määratud II lisa 1. liite punktis 8.2. nhi on mootori suurim pöörlemiskiirus, mille puhul võimsuskõveral tekib kõnealune võimsuse väärtus. Minimaalne pöörlemiskiirus nlo määratakse arvutamise teel ning see moodustab 50 % deklareeritud maksimaalsest efektiivvõimsusest P(n), nagu on kindlaks määratud II lisa 1. liite punktis 8.2. nlo on mootori väikseim pöörlemiskiirus, mille puhul võimsuskõveral tekib kõnealune võimsuse väärtus.

Mootori pöörlemiskiirused A, B ja C arvutatakse järgmiselt:

Mootori pöörlemiskiiruste A, B ja C kontrollimiseks võib kasutada ühte järgmistest meetoditest:

a) mootori võimsuse kinnitamisel direktiivi 80/1269/EMÜ kohaselt tehakse nhi ja nlo täpseks määramiseks mõõtmised täiendavates katsefaasides. Maksimaalne efektiivvõimsus, nhi ja nlo määratakse võimsuskõvera alusel ning mootori pöörlemiskiirused A, B ja C arvutatakse eespool esitatud sätete kohaselt;

b) mootor kaardistatakse piki täiskoormuse kõverat, maksimaalsest koormuseta kiirusest kuni tühikäigu pöörlemiskiiruseni, vähemalt 5 mõõtepunktis pöörete arvu 1000 min-1 kohta ning mõõtepunktides vahemikus ± 50 min-1 deklareeritud maksimaalse võimsuse pöörlemiskiirusel. Maksimaalne võimsus, nhi ja nlo määratakse kõnealusel kaardistamiskõveral ning mootori pöörlemiskiirused A, B ja C arvutatakse eespool esitatud sätete kohaselt.

Kui mootori mõõdetud pöörlemiskiirused A, B ja C asuvad tootja poolt ettenähtud mootorikiiruste vahemikus täpsusega ± 3 %, siis tehakse heitmete katsed tootja poolt ettenähtud mootorikiirustel. Kui mootorikiirustest mõni ületab hälbe, siis kasutatakse heitmete katses mõõdetud mootorikiirusi.

1.2. Dünamomeetri seadistuste määramine

Pöördemomendi kõver täiskoormusel määratakse eksperimentaalselt, eri katsemooduste pöördemomendiväärtuste arvutamiseks puhastingimustel, nagu on kindlaks määratud II lisa 1. liite punktis 8.2. Mootori lisaseadmete (kui neid kasutatakse) kasutatav võimsus võetakse arvesse. Igale katsemoodusele vastav dünamomeetri seadistus arvutatakse järgmistest valemitest:

, kui katsetamine toimub netoseisus

, kui katsetamine ei toimu netoseisus.

Seejuures:

s = dünamomeetri seadistus, kW

P(n) = mootori efektiivvõimsus, nagu on esitatud II lisa 1. liite punktis 8.2, kW

L = osakoormus punkti 2.7.1 kohaselt, %

P(a) = II lisa 1. liite punkti 6.1 kohaselt paigaldatavate lisaseadmete kasutatav võimsus

P(b) = II lisa 1. liite punkti 6.2 kohaselt eemaldatavate lisaseadmete kasutatav võimsus

2. ESC KATSE

Tootja taotluse korral võib mootori ja heitgaasisüsteemi mõõtetsüklile eelnevaks konditsioneerimiseks teha mannekeenkatse.

2.1. Proovivõtufiltrite ettevalmistamine

Vähemalt tund enne katset asetatakse iga filter (filtrite paar) suletud, kuid tihenduseta Petri tassi ning pannakse kaalukambrisse stabiliseeruma. Stabiliseerumisperioodi lõpus kaalutakse iga filter (filtrite paar) ning registreeritakse omakaal. Seejärel hoitakse filtrit (filtrite paari) suletud Petri tassis või tihendatud filtrialusel kuni kasutamiseni katses. Kui filtrit (filtrite paari) ei kasutata kaheksa tunni jooksul pärast kaalukambrist väljavõtmist, siis tuleb see enne kasutamist uuesti konditsioneerida ja kaaluda.

2.2. Mõõteseadmete paigaldamine

Mõõteriistad ja proovivõtturid tuleb nõuetekohaselt paigaldada. Kui heitgaasi lahjendamiseks kasutatakse täisvoolu lahjendussüsteemi, siis tuleb süsteemiga ühendada väljalasketoru.

2.3. Lahjendussüsteemi ja mootori käivitamine

Lahjendussüsteem ja mootor käivitatakse ja neid soojendatakse, kuni kõik temperatuurid ja rõhud on stabiliseerunud efektiivvõimsusel tootja soovituse ja hea inseneritava kohaselt.

2.4. Tahkete osakeste proovivõtusüsteemi käivitamine

Tahkete osakeste proovivõtusüsteem käivitatakse ja see töötab möödavoolul. Lahjendusõhu tahkete osakeste fooni taseme saab määrata lahjendusõhu juhtimise teel läbi tahkete osakeste filtrite. Filtreeritud lahjendusõhu kasutamise korral võib teha ühe mõõtmise kas enne või pärast katset. Filtreerimata lahjendusõhu puhul võib mõõtmised teha tsükli alguses ja lõpus ning arvutada keskmised väärtused.

2.5. Lahjendusastme korrigeerimine

Lahjendusõhk reguleeritakse selliselt, et lahjendatud heitgaasi temperatuur vahetult enne põhifiltrit ei oleks üheski mooduses üle 325 K (52 °C). Lahjendusaste (q) peab olema vähemalt 4.

Süsteemide puhul, milles lahjendusaste määratakse CO2 või NOx kontsentratsiooni mõõtmise teel, tuleb lahjendusõhu CO2 või NOx sisaldust mõõta iga katse alguses ja lõpus. Lahjendusõhu CO2 ja NOx taustkontsentratsiooni enne ja pärast katset tehtud mõõtmiste vahe võib olla vahemikus vastavalt 100 m-1 või 5 m-1.

2.6. Analüsaatorite kontrollimine

Heitmete analüsaatorid nullistatakse ja määratakse kindlaks mõõteulatus.

2.7. Katsetsükkel

2.7.1. Mootori dünamomeetri katsetamine koosneb järgmisest tsüklist, mis koosneb 13 moodusest:



Moodus nr Mootori pöörlemiskiirus Osakoormus Statistiline kaal Mooduse pikkus 1 Tühikäik – 0,15 4 minutit 2 A 100 0,08 2 minutit 3 B 50 0,10 2 minutit 4 B 75 0,10 2 minutit 5 A 50 0,05 2 minutit 6 A 75 0,05 2 minutit 7 A 25 0,05 2 minutit 8 B 100 0,09 2 minutit 9 B 25 0,10 2 minutit 10 C 100 0,08 2 minutit 11 C 25 0,05 2 minutit 12 C 75 0,05 2 minutit 13 C 50 0,05 2 minutit

2.7.2. Katseseeria Katseseeria käivitatakse. Katse tehakse punktis 2.7.1 ettenähtud järjestuses moodulite kohaselt. Mootor töötab igas mooduses ettenähtu aja, kusjuures mootori pöörlemiskiirust ja koormust muudetakse esimese 20 sekundi jooksul. Kindlaksmääratud pöörete arv hoitakse vahemikus ± 50 min-1 ja kindlaksmääratud pöördemomendi erinevus suurimast momendikiirusest katsekiiruse pöörete arvu juures võib olla ± 2 %. Tootja taotluse korral võib katseseeriat korrata nii palju kordi, kui on vaja osakeste piisava massi kogumiseks filtrile. Tootja peab esitama andmete hindamis- ja arvutamisprotseduuri üksikasjaliku kirjelduse. Gaasiliste heitmete määramine toimub ainult esimeses tsüklis.

2.7.3. Analüsaatori reaktsiooniaeg Analüsaatorite väljund salvestatakse lintmeerikule või mõõdetakse samaväärse andmesalvestussüsteemi abil, kusjuures heitgaas voolab läbi analüsaatorite kogu katsetsükli jooksul.

2.7.4. Tahkete osakeste proovi võtmine Kogu katsemenetluse jooksul kasutatakse ühte paari filtreid (põhi- ja abifiltrid, vaata III lisa 4. liide). Katsetsüklis kindlaksmääratud kaalutegurid võetakse arvesse heitgaasi massivooluga proportsionaalse proovi võtmise teel tsükli iga üksiku mooduse ajal. See on võimalik proovi voolukiiruse, proovivõtuaja ja/või lahjendusastme reguleerimise teel nii, et saavutataks punktis 5.6 esitatud efektiivsete kaalutegurite kriteeriumid. Mooduse proovivõtuaeg peab olema vähemalt 4 sekundit iga 0,01 kaaluteguri kohta. Proovivõtt peab igas mooduses toimuma võimalikult mooduse lõpus. Tahkete osakeste proovivõtt ei tohi lõppeda varem kui 5 sekundit enne mooduse lõppu.

2.7.5. Mootoriga seotud tingimused Mootori pöörlemiskiirust ja koormust, siseneva õhuvoolu temperatuuri ja hõrendust, heitgaasi temperatuuri ja vasturõhku, kütusevoolu ja õhu- või heitgaasivoolu, ülelaadeõhu temperatuuri, kütuse temperatuuri ja niiskust registreeritakse igas mooduses, kusjuures pöörete arvu ja koormusega seotud nõuded (vaata punkt 2.7.2) peavad olema täidetud tahkete osakeste proovivõtu ajal, kuid igal juhul iga mooduse viimase minuti kestel. Salvestada tuleb kõik arvutamiseks vajalikud lisaandmed (vaata punktid 4 ja 5).

2.7.6. Lämmastikoksiidide kontrollimine mõõtepiirkonnas Lämmastikoksiidide kontrollimine mõõtepiirkonnas peab toimuma vahetult pärast 13. mooduse sooritamist. Mootorit konditsioneeritakse 13. mooduses kolme minuti jooksul enne mõõtmiste algust. Mõõtmispiirkonna erinevates, tehnilise teenistuse poolt valitud kohtades tehakse kolm mõõtmist. ( 13 ) Iga mõõtmise jaoks ettenähtud aeg on kaks minutit. Mõõtmisprotseduur on identne lämmastikoksiidide mõõtmise protseduuriga tsükli 13. moodulis ning see sooritatakse käesoleva liite punktide 2.7.3, 2.7.5 ja 4.1 ning III lisa 4. liite punkti 3 kohaselt. Arvutused tehakse punkti 4 kohaselt.

2.7.7. Analüsaatorite ülekontrollimine Pärast heitkoguste määramise katset toimuval teistkordsel kontrollimisel kasutatakse nullgaasi ja sama võrdlusgaasi. Katse loetakse kehtivaks, kui enne katset ja pärast katse saadud tulemuste vahe on alla 2 % võrdlusgaasi väärtusest.

3. ELR KATSE SOORITAMINE

3.1. Mõõteseadmete paigaldamine

Suitsususe mõõtur ja proovivõtturid, kui neid kasutatakse, paigaldatakse summuti või järeltöötlusseadme (olemasolu korral) taha seadme tootja poolt kindlaksmääratud üldise paigaldamisprotseduuri kohaselt. Peale selle järgitakse vajaduse korral ISO IDS 11614 10. jao nõudeid.

Enne nullpunkti ja skaala maksimaalväärtuse kontrollimist tuleb suitsususe mõõturit seadme tootja soovituste kohaselt soojendada ja stabiliseerida. Kui suitsususe mõõtur on varustatud mõõteseadme optika tahmumist vältiva läbipuhumisõhusüsteemiga, siis aktiveeritakse ka see süsteem ning reguleeritakse tootja soovituste kohaselt.

3.2. Suitsususe mõõturi kontrollimine

Nullpunkti ja skaala maksimaalväärtuse kontroll tehakse suitsususe näidu mooduses, sest suitsususe skaalal on kaks täpselt määratletavat kalibreerimispunkti, suitsusus 0 % ja suitsusus 100 %. Seejärel, kui seade on k-näidu moodusele tagasi asetatud, arvutatakse täpne valguse neeldumistegur suitsususe mõõturi tootja poolt esitatud mõõdetud suitsususe ja LA väärtuse alusel.

Kui suitsususe mõõturi valgusvihku ei takistata, siis reguleeritakse näit suitsususe väärtusele 0,0 ± 1,0 %. Kui valgusvihu jõudmist vastuvõtjani takistatakse, siis reguleeritakse näit suitsususe väärtusele 100,0 % ± 1,0 %.

3.3. Katsetsükkel

3.3.1. Mootori konditsioneerimine

Mootorit ja süsteemi soojendatakse maksimaalvõimsusel, et stabiliseerida mootori parameetrid tootja soovituse kohaselt. Eelkonditsioneerimisfaas peaks kaitsma tegelikku mõõtmist eelmisest katsest väljalaskesüsteemi jäänud jääkide mõju eest.

Kui mootor on stabiliseeritud, alustatakse tsüklit 20 ± 2 sekundit pärast eelkonditsioneerimisfaasi. Tootja taotluse korral võib täiendavaks konditsioneerimiseks teha enne mõõtmistsüklit mannekeenkatse.

3.3.2. Katsejärjestus

Katse koosneb kolmest järjestikusest koormusastmest igal pöörlemiskiirusel III lisa punktis 1.1 määratletud mootori kolmest pöörlemiskiirusest, pöörlemiskiirusel A (1. tsükkel), B (2. tsükkel) ja C (3. tsükkel), millele järgneb 4. tsükkel tehnilise teenistuse valitud pöörlemiskiirusel kontrollpiirkonnas ning koormuste vahemikus 10 %–100 % ( 14 ) Katsemootori dünamomeetriline katsetamine toimub joonisel 3 esitatud järjestuses.

Joonis 3

ELR katse järjestus

a) Mootor töötab mootori pöörlemiskiirusel A ja 10 % koormusel 20 ± 2 sekundit. Ettenähtud kiirus hoitakse vahemikus ± 20 p/min ning pöördemoment ± 2 % suurimast pöördemomendist kontrollpöörlemiskiirusel.

b) Eelmise etapi lõpus viiakse pöörlemiskiirust reguleeriv kang kiiresti täielikult avatud asendisse ning hoitakse selles asendis 10 ± 1 sekundit. Rakendatakse dünamomeetri koormust, mis on vajalik mootori pöörlemiskiiruse hoidmiseks täpsusega ± 150 p/min kolme sekundi jooksul ning ± 20 p/min ülejäänud etapi jooksul.

c) Alapunktides a ja b kirjeldatud järjestust korratakse kaks korda.

d) Pärast kolmanda koormusastme lõppu reguleeritakse mootor 20 ± 2 sekundi jooksul pöörlemiskiirusele B ning koormusele 10 %.

e) Alapunktide a–c järjestust rakendatakse pöörlemiskiirusel B töötava mootoriga.

f) Pärast kolmanda koormusastme lõppu reguleeritakse mootor 20 ± 2 sekundi jooksul pöörlemiskiirusele C ning koormusele 10 %.

g) Alapunktide a–c järjestust rakendatakse pöörlemiskiirusel C töötava mootoriga.

h) Pärast kolmanda koormusastme lõppu reguleeritakse mootor 20 ± 2 sekundi jooksul valitud pöörlemiskiirusele ning koormusele üle 10 %.

i) Alapunktide a–c järjestust rakendatakse valitud pöörlemiskiirusel töötava mootoriga.

3.4. Tsükli valideerimine

Suitsu keskmiste väärtuste suhtelised standardhälbed iga kontrollpöörlemiskiiruse juures (SVA, SVB, SVC, mis on arvutatud käesoleva liite punkti 6.3.3 kohaselt igal järjestikusel koormusastmel vastavalt igale kontrollpöörlemiskiirusele) peavad olema alla 15 % keskmisest väärtusest või alla 10 % I lisa tabelis nr 1 esitatud piirväärtusest, kusjuures kehtib suurem väärtus. Suurema erinevuse korral korratakse järjestust, kuni kolm järjetikust koormusastet vastavad validatsioonikriteeriumidele.

3.5. Suitsususe mõõturi taaskontrollimine.

Suitsususe mõõturi nullhälve pärast katsetamist ei tohi olla üle ± 5,0 % suurem I lisa tabelis nr 1 esitatud piirväärtusest.

4. HEITGAASIKOGUSTE ARVUTAMINE

4.1. Andmete hindamine

Gaasiliste heitmete hindamiseks arvestatakse välja meeriku näidu keskmine väärtus iga katsemooduse viimase 30 sekundi jooksul ning meeriku näidu keskmiste väärtuste ja vastavate kalibreerimisandmete põhjal määratakse igas katsemooduses süsivesinike (HC), süsinikmonooksiidi (CO) ja lämmastikoksiidide (NOx) keskmised kontsentratsioonid (conc). Kasutada võib teistsugust registreerimisviisi, kui see kindlustab samaväärsete andmete saamise.

Lämmastikoksiidide (NOx) kontrollimisel kontrollpiirkonnas kohaldatakse eespool nimetatud nõudeid ainult lämmastikoksiidide (NOx) suhtes.

Heitgaasivool GEXHW või lahjendatud heitgaasivool GTOTW, kui seda kasutatakse, määratakse III lisa 4. liite punkti 2.3 kohaselt.

4.2. Kuiv/niiske korrigeerimine

Mõõdetud kontsentratsioon arvestatakse järgmiste valemite abil ümber niiskele alusele, kui mõõtmine ei toimunud niiskel alusel.

Toores heitgaas:

ning

Lahjendatud heitgaas:

või







Lahjendusõhk: Sisselaskeõhk (kui see erineb lahjendusõhust):

kus:

Ha, Hd = vee kogus grammides 1 kg kuiva õhu kohta

Rd, Ra = lahjendus-/siseneva õhuvoolu suhteline niiskus, %

Pd, Pa = lahjendus-/siseneva õhuvoolu küllastunud auru rõhk, kPa

PB = õhurõhu koguväärtus, kPa

4.3. Lämmastikoksiidide (NOx) kontsentratsiooni korrigeerimine niiskuse ja temperatuuri suhtes

Lämmastikoksiidide (NOx) heitmed sõltuvad ümbritseva õhu tingimustest, seetõttu korrigeeritakse NOx kontsentratsiooni ümbritseva õhu temperatuuri ja niiskuse suhtes järgmistes valemites antud tegurite abil:

kus:

A = 0,309 GFUEL/GAIRD – 0,0266

B = – 0,209 GFUEL/GAIRD +0,00954

Ta = õhu temperatuur kelvinites

H

a

=

siseneva õhuvoolu niiskus, vee kogus grammides 1 kg kuivas õhus

kus:

Ra = siseneva õhuvoolu suhteline niiskus, %

Pa = siseneva õhuvoolu küllastunud auru rõhk, kPa

PB = õhurõhu koguväärtus, kPa

4.4. Heitmete massivoolu arvutamine

Iga mooduse heitmete massivool (g/h) arvutatakse järgmiselt, võttes heitgaasi tiheduseks 1,293 kg/m3 temperatuuril 273 K (0 °C) ning rõhu juures 101,3 kPa:

1)

2)

3)

kus NOx conc, COconc, HCconc ( 15 ) tähistavad keskmisi kontsentratsioone (ppm) toores heitgaasis, nagu on määratletud punktis 4.1.

Heitgaasikoguste vabatahtliku määramise puhul täisvoolu lahjendussüsteemi abil kasutatakse järgmisi valemeid:

1)

2)

3)

kus NOx conc, COconc, HCconc (15) tähistavad iga faasi keskmisi taustkorrigeeritud kontsentratsioone (ppm) lahjendatud heitgaasis, nagu on määratletud III lisa 2. liite punktis 4.3.1.1.

4.5. Spetsiifiliste heitmete väljaarvutamine

Kõigi üksikute koostisosade heitkoguseid (g/kWh) arvutatakse järgmisel viisil:

Eespool esitatud arvutustes kasutatavad kaalutegurid on esitatud punktis 2.7.1.

4.6. Pindala kontrollväärtuste väljaarvutamine

NOx heitkogust mõõdetakse ja arvutatakse vastavalt punktile 4.6.1 kolmes punkti 2.7.6 kohaselt valitud kontrollpunktis ning määratakse ka interpoleerimise teel nende katsetsükli mooduste abil, mis punkti 4.6.2 kohaselt asuvad kõige lähemal vastavale kontrollpunktile. Mõõdetud väärtusi võrreldakse seejärel interpoleeritud väärtustega punkti 4.6.3 kohaselt.

4.6.1. Spetsiifilise heitme arvutamine

Kontrollpunktidest iga kontrollpunkti (Z) NOx heitkogus arvutatakse järgmiselt:

4.6.2. Katsetsükli heitmete väärtuse määramine

Iga kontrollpunkti NOx heitkogus interpoleeritakse valitud kontrollpunkti Z katva katsetsükli neljast lähimast moodusest, nagu on esitatud joonisel 4. Kõnealustes moodustes (R, S, T, U) kasutatakse järgmisi mõisteid:

Pöörete arv (R) = Pöörete arv (T) = nRT

Pöörete arv (S) = Pöörete arv (U) = nSU

Osakoormus (R) = Osakoormus (S)

Osakoormus (T) = Osakoormus (U)

Kontrollpunkti Z NOx heitkogus arvutatakse järgmiselt:

ja

kus

ER, ES, ET, EU = katvate mooduste spetsiifiline NOx heitkogus, mis on välja arvutatud punkti 4.6.1 kohaselt.

MR, MS, MT, MU = mootori pöördemoment katvates moodustes

Joonis 4

NOX kontrollpunkti interpoleerimine

4.6.3. NOX heitmete väärtuste võrdlemine

Kontrollpunkti Z mõõdetud spetsiifilist NOX heitkogus (NOX;Z) võrreldakse interpoleeritud väärtusega (EZ) järgmiselt:

5. TAHKETE OSAKESTE HEITMETE ARVUTAMINE

5.1. Andmete hindamine

Tahkete osakeste hindamisel registreeritakse igas mooduses läbi filtrite voolavate proovide kogumassid (MSAM, i).

Filtrid asetatakse tagasi kaalukambrisse ning konditsioneeritakse vähemalt ühe tunni jooksul, kuid mitte kauem kui 80 tundi, seejärel kaalutakse. Registreeritakse filtrite brutokaal ning lahutatakse omakaal (vaata käesoleva liite punkt 2.1). Tahkete osakeste mass Mf on põhi- ja abifiltritele kogunenud tahkete osakeste massi summa.

Taustkorrigeerimise korral tuleb registreerida filtreid läbiva lahjendusõhu mass (MDIL) ja tahkete osakeste mass (Md). Enam kui ühe mõõtmise korral tuleb välja arvutada jagatis Md / MDIL iga üksiku mõõtmise kohta ning võtta keskmised väärtused.

5.2. Osavoolu lahjendussüsteem

Tahkete osakeste heitmete lõplikud registreeritavad katsetulemused määratakse järgmiste etappide põhjal. Lahjendusastet saab reguleerida mitmel eri viisil ning seetõttu on kasutusel erinevad GEDFW arvutamise meetodid. Kõik arvutused tuginevad proovivõtuaja üksikmooduste keskmistele väärtustele.

5.2.1. Isokineetilised süsteemid

kus r väljendab isokineetilise proovivõtturi ja väljalasketoru ristlõikepindalade suhet:

5.2.2. Süsteemid, milles mõõdetakse CO2 või NOX kontsentratsiooni

kus:

concE = märgistusgaasi märgrikastus toores heitgaasis

concD = märgistusgaasi märgrikastus lahjendatud heitgaasis

concA = märgistusgaasi märgrikastus lahjendusõhus

Kuival alusel mõõdetud kontsentratsioonid arvutatakse ümber niiskele alusele käesoleva liite punkti 4.2 kohaselt.

5.2.3. Süsteemid, milles kasutatakse CO2 mõõtmist ja süsiniku tasakaalustusmeetodit ( 16 )

kus:

CO2D = CO2 kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis

CO2A = CO2 kontsentratsioon lahjendusõhus

(kontsentratsioonid mahuprotsentidena niiskel alusel)

Võrrand põhineb süsiniku tasakaalu eeldusel (mootorisse sisenevad süsinikuaatomid eralduvad süsinikdioksiidina) ning määratakse kindlaks järgmiselt:

ja

5.2.4. Süsteemid, milles kasutatakse voolu mõõtmist

5.3. Täisvoolu lahjendussüsteem

Tahkete osakeste heite katse lõpptulemused määratakse järgmisel viisil. Kõik arvutused tuginevad proovivõtuaja üksikmooduste keskmistele väärtustele.

5.4. Tahkete osakeste massivoolu arvutamine

Tahkete osakeste massivool arvutatakse järgmiselt:

kus

i = 1, … n

mis määratakse kogu katsetsükli ajal proovivõtuperioodi üksikmooduste keskmiste väärtuste liitmise teel.

Tahkete osakeste massivoolu võib taustkorrigeerida järgmiselt:

Enam kui ühe mõõtmise puhul

asendatakse

DFi = 13,4/(concCO2 + (concCO +concHC) * 10-4)) üksikmoodustes või

DFi = 13,4/concCO2 üksikmoodustes.

5.5. Spetsiifiliste heitkoguste arvutamine

Tahkete osakeste heitkogused arvutatakse järgmiselt:

5.6. Efektiivne kaalutegur

Iga mooduse efektiivne kaalutegur WFE, i arvutatakse järgmiselt:

Efektiivsete kaalutegurite väärtuse erinevus punktis 2.7.1 loetletud kaalutegurite väärtustest võib olla kuni ± 0,003 (± 0,005 tühikäigu moodusel).

6. SUITSU VÄÄRTUSTE ARVUTAMINE

6.1. Besseli algoritm

Besseli algoritmi kasutatakse 1 sekundi keskmiste väärtuste arvutamiseks suitsu hetkeliste lugemite põhjal, ümber arvutatuna punkti 6.3.1 kohaselt. Algoritm emuleerib teise järgu madalpääsfiltrit ning selle kasutamine nõuab iteratiivseid arvutusi koefitsientide kindlaksmääramiseks. Need koefitsiendid on suitsususe mõõturisüsteemi reaktsiooniaja ja võttesageduse funktsioon. Seetõttu tuleb punktis 6.1.1 ettenähtud toimingut korrata iga kord, kui süsteemi reaktsiooniaeg ja/või võttesagedus muutuvad.

6.1.1. Filtri reaktsiooniaja ning Besseli konstantide arvutamine

Reaktsiooniaeg Besseli algoritmis (tF) on suitsususe mõõturi süsteemi füüsikalise ja elektrilise reaktsiooniaja funktsioon, nagu on määratletud III lisa 4. liite punktis 5.2.4, ning selle arvutamiseks kasutatakse järgmist võrrandit:

kus:

tp = füüsikaline reaktsiooniaeg, sek

te = elektriline reaktsiooniaeg, sek

Filtri piirsageduse (fc) määramise arvutused põhinevad sisendi tõusul 0–1 ≤ 0,01 sek (vaata VII lisa). Reaktsiooniaeg on ajavahemik, mille jooksul Besseli väljundsignaal jõuab 10 protsendist (t10) 90 protsendini (t90) nimetatud astmelisest funktsioonist. See saadakse fc väärtuse itereerimise teel kuni t90–t10 ≈ tF. fc esimest iteratsiooni väljendatakse järgmise valemi abil:

Besseli konstandid E ja K arvutatakse järgmiste võrrandite abil:

kus:

D = 0,618034

Δt = 1/proovivõtusagedus

Ώ = 1/[tan(π * Δt * fc)]

6.1.2. Besseli algoritmi arvutamine

Kasutades E ja K väärtusi arvutatakse Besseli 1 s keskmine väärtus astmelise sisendi Si kohta järgmiselt:

kus:

Si–2 = Si–1 = 0

Si = 1

Yi–2 = Yi–1 = 0

Ajad t10 ja t90 interpoleeritakse. Väärtuse fc reaktsiooniaega tF määratletakse t90 ja t10 vahelise ajalise erinevusena. Kui see reaktsiooniaeg ei ole piisavalt lähedane nõutavale, siis jätkatakse itereerimist, kuni tegelik reaktsiooniaeg vastab 1 protsendilise täpsusega nõutavale reaktsiooniajale:

6.2. Andmete hindamine

Suitsu mõõtmiste sagedus peab olema vähemalt 20 Hz.

6.3. Suitsu määramine

6.3.1. Andmete ümberarvestamine

Kuna kõigi suitsususe mõõturite põhiline mõõteühik on läbitustegur, siis arvestatakse suitsu väärtused ümber läbitustegurist (t) valguse neeldumisteguriks (k) järgmiselt:

ja

kus:

k = valguse neeldumiskoefitsient, m-1

LA = efektiivne optilise tee pikkus, nagu on ette näinud mõõteriista tootja, m

N = suitsusus, %

τ = läbitustegur, %

Ümberarvutus tehakse enne andmete edasist töötlemist.

6.3.2. Keskmise suitsu väärtuse arvutamine Besseli funktsiooni põhjal

Vajalik piirsagedus fc on sagedus, mis tekitab filtri nõuetekohase reaktsiooniaja tF. Niipea kui kõnealune sagedus on punktis 6.1.1 nimetatud iteratsiooniprotsessi abil määratud, arvutatakse välja Besseli algoritmi tegelikud konstandid E ja K. Besseli algoritmi rakendatakse seejärel suitsu hetkeväärtuste suhtes (k-väärtus), nagu on kirjeldatud punktis 6.1.2:

Besseli algoritm on laadilt rekursiivne. Seega on algoritmile vaja algseid sisendväärtusi Si–1 ja Si–2 ning algseid väljundväärtusi Yi–1 ja Yi–2. Nende väärtuseks võib võtta 0.

Kolme pöörlemiskiiruse A, B ja C iga koormusastme 1 sek-maksimaalväärtus Ymax valitakse igast suitsukõvera Yi üksikväärtustest.

6.3.3. Lõpptulemus

Iga katsetsükli (katse pöörlemiskiiruse) keskmised suitsu väärtused (SV) arvutatakse järgmiselt:

Katse pöörlemiskiirusel A :

Katse pöörlemiskiirusel B :

Katse pöörlemiskiirusel C :

kus:

Y max1 , Y max2 , Y max3 = suurim Besseli 1 s keskmine väärtus kolmel koormusastmel

Lõppväärtus arvutatakse järgmiselt:









2. liide

ETC KATSETSÜKKEL

1. MOOTORI KAARDISTUSPROTSEDUUR

1.1. Kaardistatud kiiruse ulatuse määramine

ETC katse tegemiseks katsekambris tuleb mootor pöörlemiskiiruse/pöördemomendi määramiseks enne katsetsüklit kaardistada. Minimaalne ja maksimaalne kaardistamiskiirus määratakse järgmiselt:

Minimaalne kaardistamiskiirus = tühikäigu pöörlemiskiirus

Maksimaalne kaardistamiskiirus = nhi * 1,02 või kiirus, mille puhul täiskoormuse pöördemoment langeb nullini, olenevalt sellest, kumb kiirus on väiksem

1.2. Mootori võimsuse kaardistamine

Mootor soojendatakse maksimaalvõimsusel, et stabiliseerida mootori parameetrid tootja soovituse ja hea inseneritava kohaselt. Pärast mootori stabiliseerimist kaardistatakse see järgmiselt:

a) mootor vabastatakse koormusest ja seda kasutatakse tühikäigu pöörlemiskiirusel;

b) mootorit kasutatakse täiskoormusel/täielikult avatud pritsepumbaga minimaalsel kaardistamiskiirusel;

c) mootori pöörlemiskiirust tõstetakse keskmise kiirusega 8 ± 1 min-1 sekundis minimaalselt kaardistamiskiiruselt maksimaalsele. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi väärtused registreeritakse sagedusega vähemalt üks mõõtepunkt sekundis.

1.3. Kaardistamiskõvera tekitamine

Kõik punkti 1.2 kohaselt registreeritud andmed ühendatakse punktidevahelise lineaarse interpolatsiooni abil. Saadud pöördemomendi kõver on kaardistuskõver ning seda kasutatakse mootoritsükli normaliseeritud pöördemomendi väärtuste ümberarvutamiseks katsetsükli tegelikeks pöördemomendi väärtusteks, nagu on kirjeldatud punktis 2.

1.4. Alternatiivne kaardistamine

Kui tootja arvamuse kohaselt ei ole eespool kirjeldatud kaardistusmetoodika mis tahes teatava mootori puhul usaldusväärne või esindav, siis võib kasutada alternatiivset kaardistusmetoodikat. Kõnealused alternatiivsed meetodid peavad vastama kindlaksmääratud kaardistamisprotseduuri eesmärkidele, mis seisneb kõigi katsetsüklites saavutatavate mootori pöörlemiskiiruste suurima momendikiiruse määramises. Hälbed käesolevas punktis nimetatud kaardistamismeetoditest turvalisuse või tüüpilisuse eesmärgil peavad koos põhjendustega olema tehnilise teenistuse poolt kinnitatud. Ühelgi juhul ei tohi mootori pidevalt vähenevaid pöördeid kasutada reguleeritud või turboülelaaduriga mootori puhul.

1.5. Korduskatsed

Mootorit ei ole vaja enne iga katsetsüklit kaardistada. Mootor tuleb enne katsetsüklit uuesti kaardistada, kui:

— viimasest kaardistamisest on asjatundjate hinnangul möödunud liiga palju aega — või

— mootorit on mehaaniliselt muudetud või uuesti kalibreeritud ning see võib mõjutada mootori tööd.

2. ETALONKATSETSÜKLI MOODUSTAMINE

Siirdekatsetsüklit on kirjeldatud käesoleva lisa 3. liites. Pöördemomendi ja pöörete arvu normaliseeritud väärtused muudetakse tegelikeks väärtusteks allpool esitatud viisil, mille tulemusena saadakse etalontsükkel.

2.1. Tegelik kiirus

Kiiruse normaliseerimine tühistatakse järgmise võrrandi abil:

Võrdluskiirus (nref) vastab 3. liites esitatud mootori dünamomeetrilises graafikus esitatud 100 % kiiruse väärtustele. Seda määratletakse järgmiselt (vaata I lisa joonis 1):

kus nhi ja nlo määratakse kas I lisa 2. punkti või III lisa 1. liite punkti 1.1 kohaselt.

2.2. Tegelik pöördemoment

Pöördemoment normaliseeritakse vastaval pöörlemiskiirusel suurima momendikiiruseni. Etalontsükli pöördemomendi normaliseeritud väärtused arvutatakse punkti 1.3 kohaselt määratud kaardistamiskõvera abil ümber järgmiselt:

vastava tegeliku kiiruse suhtes, nagu on määratletud punktis 2.1.

Etalontsükli tekitamiseks tuleb faaside käivituspunktide (“m”) negatiivsed pöördemomendi väärtused muuta tegelikeks väärtusteks, mis määratakse kindlaks ühel järgmistest viisidest:

— negatiivne 40 % vastava pöörete arvu juures kasutatavast positiivsest pöördemomendist,

— mootori käitamiseks minimaalselt maksimaalsele kaardistamiskiirusele vajaliku negatiivse pöördemomendi kaardistamine,

— negatiivse pöördemomendi määramine, mis on vajalik mootori käitamiseks tühikäigul ja võrdluskiirustel ning kõnealuste faaside vaheliseks lineaarseks interpolatsiooniks.

2.3. Tegelikeks väärtusteks ümberarvutamise näide

Näitena muudetakse järgmine katsefaas tegelikele väärtustele vastavaks:

kiirus protsentides = 43

pöördemoment protsentides = 82

Aluseks võetakse järgmised väärtused:

võrdluskiirus = 2 200 min-1

tühikäigukiirus = 600 min-1,

mille tulemusena saadakse:

mille puhul mootori pöörlemiskiirusel 1 288 min-1 kaardistamiskõveral saadud suurim pöördemoment on 700 Nm.

3. HEITKOGUSTE KATSE KULG

Tootja taotluse korral võib mootori ja heitgaasisüsteemi mõõtetsüklile eelnevaks konditsioneerimiseks teha mannekeenkatse.

Maagaas- ja veeldatud naftagaasi kütusel töötavad mootorid sõidetakse sisse ETC katses. Mootor sõidetakse sisse vähemalt kahes ETC tsüklis, kuni ühe ETC tsükli kestel mõõdetud CO heitkogus ületab eelmise ETC tsükli kestel mõõdetud CO heitkoguse kõige rohkem 25 % võrra.

3.1. Proovivõtusüsteemi filtrite ettevalmistamine (ainult diiselmootorid)

Vähemalt tund enne katset asetatakse iga filter (filtrite paar) suletud, kuid tihenduseta Petri tassi ning pannakse kaalukambrisse stabiliseeruma. Stabiliseerumisperioodi lõpus kaalutakse iga filter (filtrite paar) ning registreeritakse omakaal. Seejärel hoitakse filtrit (filtrite paari) suletud Petri tassis või tihendatud filtrialusel kuni kasutamiseni katses. Kui filtrit (filtrite paari) ei kasutata kaheksa tunni jooksul pärast kaalukambrist väljavõtmist, siis tuleb see enne kasutamist uuesti konditsioneerida ja kaaluda.

3.2. Mõõteseadmete paigaldamine

Mõõteriistad ja proovivõtturid tuleb nõuetekohaselt paigaldada. Väljalasketoru ühendatakse täisvoolu lahjendussüsteemiga.

3.3. Lahjendussüsteemi ja mootori käivitamine

Lahjendussüsteem ja mootor käivitatakse ja neid soojendatakse, kuni kõik temperatuurid ja rõhud on stabiliseerunud efektiivvõimsusel tootja soovituse ja hea inseneritava kohaselt.

3.4. Tahkete osakeste proovivõtusüsteemi käivitamine (ainult diiselmootorid)

Tahkete osakeste proovivõtusüsteem käivitatakse ja see töötab möödavoolul. Lahjendusõhu tahkete osakeste fooni taseme saab määrata lahjendusõhu juhtimise teel läbi tahkete osakeste filtrite. Filtreeritud lahjendusõhu kasutamise korral võib teha ühe mõõtmise kas enne või pärast katset. Filtreerimata lahjendusõhu puhul võib mõõtmised teha tsükli alguses ja lõpus ning arvutada välja keskmised väärtused.

3.5. Täisvoolu lahjendussüsteemi reguleerimine

Kogu lahjendatud heitgaasivool reguleeritakse nii, et süsteemi ei kondenseeruks vett ning filtri pinna maksimaalne temperatuur oleks 325 K (52 °C) või vähem (vaata V lisa punkt 2.3.1, DT).

3.6. Analüsaatorite kontrollimine

Heitgaasianalüsaatorid nullistatakse ja määratakse kindlaks mõõteulatus. Proovivõtukottide kasutamise korral kotid tühjendatakse.

3.7. Mootori käivitamisprotseduur

Stabiliseeritud mootor käivitatakse kasutaja käsiraamatus sisalduva tootja poolt soovitatud käivitusprotseduuri kohaselt, seejuures kasutatakse kas seeriatoodangu käivitusmootorit või dünamomeetrit. Valikuliselt võib katset alustada mootorit välja lülitamata otse eelkonditsioneerimisfaasist, kui mootor töötab tühikäigupöörlemiskiirusel.

3.8. Katsetsükkel

3.8.1. Katseseeria

Katseseeriaga alustatakse, kui mootor on jõudnud tühikäigu pöörlemiskiiruseni. Katse sooritatakse etalontsükli kohaselt, nagu on ette nähtud käesoleva liite punktis 2. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi seadistuspunktid seadistatakse sagedusele 5 Hz (soovitatavalt 10 Hz) või enamale. Mootori pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tagasisideandmed registreeritakse vähemalt kord sekundis kogu katsetsükli kestel ning signaalid võib elektrooniliselt filtreerida.

3.8.2. Analüsaatori reageerimine

Mootori või katseseeria käivitamisel või tsükli alustamisel vahetult eelkonditsioneerimisest lülitatakse sisse mõõteseadmed, et samaaegselt alustada:

— lahjendusõhu kogumist või analüüsimist,

— lahjendatud heitgaasi kogumist või analüüsimist,

— lahjendatud heitgaasi (CVS) koguse ning nõuetekohaste temperatuuride ja rõhkude mõõtmist,

— dünamomeetri pöörlemiskiiruse ja pöördemomendi tagasisideandmete registreerimist.

Süsivesinikke (HC) ja lämmastikoksiide (NOX) mõõdetakse pidevalt lahjendustunnelis sagedusega 2 Hz. Keskmiste kontsentratsioonide määramine toimub analüsaatori signaalide integreerimise teel katsetsükli kestel. Süsteemi reaktsiooniaeg ei tohib olla üle 20 sek ning seda kohandatakse vajaduse korral CVS voolukõikumistega ja proovivõtuaja/katsetsükli nihetega. CO, CO2, NMHC ja CH4 määratakse integreerimise teel või tsükli ajal proovivõtukotti kogunenud heitgaasikontsentratsioonide analüüsimise teel. Gaasiliste saasteainete kontsentratsioonid lahjendusõhus määratakse integreerimise või kogumise teel taustsaasteainete kotti. Kõik muud väärtused registreeritakse sagedusega vähemalt kord sekundis (1 Hz).

3.8.3. Tahkete osakeste proovivõtt (ainult diiselmootorid)

Tsükli puhul, mida alustatakse vahetult eelkonditsioneerimisest, lülitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem mootori või katsejärjestuse käivitamisega samal ajal möödavoolult tahkete osakeste kogumisele.

Kui voolu kompenseerimist ei kasutata, siis reguleeritakse proovivõtupump (proovivõtupumbad) nii, et tahkete osakeste proovivõtturit või ülekandetoru läbiva voolu kiirus püsiks ettenähtud voolukiiruse juures täpsusega ± 5 %. Kui kasutatakse voolu kompenseerimis