2000L0060 — ET — 13.01.2009 — 003.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

►B EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2000/60/EÜ, 23. oktoober 2000, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT L 327, 22.12.2000, p.1)

Muudetud:









▼B

EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 2000/60/EÜ,

23. oktoober 2000,

millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik







EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 175 lõiget 1, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, ( 1 ) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, ( 2 ) võttes arvesse regioonide komitee arvamust, ( 3 ) toimides asutamislepingu ( 4 ) artiklis 251 ettenähtud menetluse kohaselt vastavalt lepituskomisjonis 18. juulil 2000 heaks kiidetud ühistekstile ning arvestades järgmist: (1) Vesi ei ole tavaline kaup, vaid pigem pärand, mida tuleb hoida, kaitsta ja sellisena käsitleda. (2) Ühenduse veepoliitika-alasel ministrite seminaril 1988. aastal Frankfurdis tehtud otsused rõhutasid vajadust ökoloogilist kvaliteeti käsitlevate ühenduse õigusaktide järele. Oma 28. juuni 1988. aasta resolutsioonis ( 5 ) palus nõukogu komisjonil esitada ettepanekud ühenduse pinnavee ökoloogilise kvaliteedi parandamiseks. (3) 1991. aastal Haagis peetud põhjavee-alase ministrite seminari deklaratsioon tunnistas vajadust võtta meetmeid, et vältida magevee kvaliteedi ja kvantiteedi pikemaajalist alanemist, ning kutsus üles rakendama aastaks 2000 tegevusprogrammi mageveevarude säästvaks majandamiseks ja kaitseks. Oma 25. veebruari 1992. aasta resolutsioonis ( 6 ) ja 20. veebruari 1995. aasta ( 7 ) resolutsioonis taotles nõukogu põhjavee-alase tegevusprogrammi algatamist ning põhjavee kaitset teatavatest ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest käsitleva nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiivi 80/68/EMÜ ( 8 ) uuesti läbivaatamist osana üldisest mageveekaitsepoliitikast. (4) Üha kasvav tarve saada igal otstarbel piisavas koguses heakvaliteedilist vett seab ühenduse veevarud üha tugevneva surve alla. 10. novembril 1995 esitas Euroopa Keskkonnaagentuur oma aruandes “Keskkond Euroopa Liidus — 1995” keskkonnaseisundi ajakohastatud ülevaate, mis kinnitas vajadust võtta meetmeid ühenduse veevarude kaitseks nii kvaliteedi kui kvantiteedi osas. (5) 18. detsembril 1995 võttis nõukogu vastu otsused, milles nõuti muu hulgas raamdirektiivi koostamist, mis määraks kindlaks säästva veepoliitika põhiprintsiibid Euroopa Liidus, ning kutsuti komisjoni ettepanekut tegema. (6) 21. veebruaril 1996 võttis komisjon vastu teatise Euroopa Parlamendile ja nõukogule Euroopa Ühenduse veepoliitika kohta, milles sätestati ühenduse veepoliitika põhimõtted. (7) 9. septembril 1996 esitas komisjon ettepaneku põhjavee integreeritud kaitse ja majandamise alast tegevusprogrammi käsitleva Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse kohta. ( 9 ) Selles ettepanekus osutas komisjon vajadusele kehtestada magevee võtmise reguleerimise ning magevee kvaliteedi ja kvantiteedi seire kord. (8) 29. mail 1995 võttis komisjon vastu teatise Euroopa Parlamendile ja nõukogule märgalade ratsionaalse kasutuse ja kaitse kohta, milles tunnustati nende tähtsat osa veevarude kaitses. (9) On vaja välja töötada ühenduse integreeritud veepoliitika. (10) Nõukogu esitas 25. juunil 1996, regioonide komitee 19. septembril 1996, majandus- ja sotsiaalkomitee 26. septembril 1996 ning Euroopa Parlament 23. oktoobril 1996 komisjonile taotluse teha ettepanek nõukogu direktiivi kohta, millega kehtestataks Euroopa veepoliitika raamistik. (11) Vastavalt asutamislepingu artikli 174 sätetele peab ühenduse keskkonnapoliitika kaasa aitama keskkonnakvaliteedi säilitamisele, kaitsele ja parandamisele ning loodusressursside kaalutletud ja mõistlikule kasutamisele ning rajanema ettevaatusprintsiibil ning põhimõtetel, et tuleb võtta ennetusmeetmeid, et keskkonnakahjustus tuleb heastada eeskätt kahjustuse kohas ning et saastaja peab maksma. (12) Asutamislepingu artikli 174 kohaselt peab ühendus oma keskkonnapoliitikat ette valmistades arvesse võtma kättesaadavaid teaduslikke ja tehnilisi andmeid, ühenduse eri piirkondade keskkonnatingimusi ning ühenduse kui terviku majanduslikku ja sotsiaalset arengut ja tema piirkondade tasakaalustatud arengut, aga ka meetme võtmise või võtmata jätmise potentsiaalseid tulusid ja kulusid. (13) Ühenduses on erinevaid tingimusi ja vajadusi, mis nõuavad erinevaid lahendusi. Seda mitmekesisust tuleks arvesse võtta, kui kavandatakse ja viiakse ellu meetmeid vee kaitse ja säästva kasutuse tagamiseks vesikonna piires; otsused tuleks teha võimalikult lähedal kohale, kus vett kahjustatakse või kasutatakse. Eelistada tuleks liikmesriikide esitatud meetmeprogramme, mis on kohandatud piirkondlikele ja kohalikele tingimustele. (14) Käesoleva direktiivi edu sõltub tihedast koostööst ning järjekindlatest meetmetest ühenduse, liikmesriigi ja kohalikul tasandil, aga ka teabest, konsulteerimisest ja üldsuse, sealhulgas kasutajate kaasamisest. (15) Veevarustus kujutab endast üldistes huvides olevat teenust, nagu see on määratletud Euroopa komisjoni teatises üldistes huvides olevate teenuste kohta ( 10 ). (16) Vee kaitse ja säästev majandamine on vaja tugevamalt integreerida muude ühenduse tegevuspoliitika valdkondadega, nagu energia, transport, põllumajandus, kalandus, regionaalpoliitika ja turism. Käesolev direktiiv peaks panema aluse jätkuvale dialoogile ja strateegia väljatöötamisele tegevuspoliitika valdkondade edasise integreerimise alal. Käesolev direktiiv võib anda ka olulise panuse muudesse liikmesriikidevahelise koostöö valdkondadesse, muu hulgas Euroopa ruumi arenguplaani (European spatial development perspective — ESDP). (17) Tõhus ja järjekindel veepoliitika peab arvestama ranniku- ja jõesuudmelähedaste või lahtedes või suhteliselt suletud aladel asuvate veeökosüsteemide haavatavust, sest nende tasakaalule avaldab tugevat mõju sissevoolav maismaavesi. Vee seisundi kaitse vesikondades annab majanduslikku kasu, aidates kaasa kalapopulatsioonide, sealhulgas rannikulähedaste kalapopulatsioonide kaitsele. (18) Ühenduse veepoliitika nõuab läbipaistvat, tõhusat ja järjekindlat õigusraamistikku. Ühendusel tuleks ette näha ühised põhimõtted ning üldine tegevusraamistik. Käesolev direktiiv peaks ette nägema sellise raamistiku ning kooskõlastama ja integreerima ning kaugemas perspektiivis ka edasi arendama üldisi vee kaitse ja säästva kasutuse põhimõtteid ja struktuure ühenduses vastavalt subsidiaarsusprintsiibile. (19) Käesoleva direktiivi eesmärgiks on säilitada ja parandada vesikeskkonda ühenduses. See eesmärk puudutab peamiselt asjaomase vee kvaliteeti. Kvantiteedikontroll on vee kvaliteetsuse tagamise kõrvalelement ning seetõttu tuleks kehtestada ka kvantiteedialased meetmed, mille eesmärgiks on tagada kvaliteetne vesi. (20) Põhjaveekogumi kvantitatiivne seisund võib avaldada mõju pinnavee ning kõnealuse põhjaveekogumiga seotud maismaa-ökosüsteemide ökoloogilisele kvaliteedile. (21) Ühendus ja liikmesriigid on osalised mitmetes rahvusvahelistes lepingutes, mis sisaldavad tähtsaid kohustusi merevee kaitsel saastamise eest, eelkõige Läänemere piirkonna merekeskkonna kaitse konventsioonis, mis kirjutati alla 9. aprillil 1992 Helsingis ja kiideti heaks nõukogu otsusega 94/157/EÜ, ( 11 ) Kirde-Atlandi merekeskkonna kaitse konventsioonis, mis kirjutati alla 22. septembril 1992 Pariisis ja kiideti heaks nõukogu otsusega 98/249/EÜ, ( 12 ) ning Vahemere saaste eest kaitsmise konventsioonis, mis kirjutati alla Barcelonas 16. veebruaril 1976 ning kiideti heaks nõukogu otsusega 77/585/EMÜ, ( 13 ) ja selle protokollis Vahemere kaitse kohta maismaalt lähtuva reostuse eest, mis kirjutati alla 17. mail 1980 Ateenas ja kiideti heaks nõukogu otsusega 83/101/EMÜ ( 14 ). Käesolev direktiiv peab aitama kaasa sellele, et ühendus ja liikmesriigid saaksid nimetatud kohustusi täita. (22) Käesolev direktiiv peab aitama kaasa ohtlike ainete heidete järkjärgulisele vähendamisele. (23) On vaja ühiseid põhimõtteid, et kooskõlastada liikmesriikide jõupingutusi ühenduse vee kaitsel selle kvantiteedi ja kvaliteedi osas, soodustada säästvat veekasutust, aidata kaasa piiriüleste veeprobleemide lahendamisele, kaitsta veeökosüsteeme ning neist otseselt sõltuvaid maismaaökosüsteeme ja märgalasid ning kaitsta ja arendada ühenduse vee võimalikke kasutusotstarbeid. (24) Kvaliteetne vesi aitab kaasa elanikkonna joogiveevarude tagamisele. (25) Tuleks kehtestada vee seisundi kvaliteedialased ning, kui see on keskkonnakaitseks vajalik, ka kvantiteedialased ühismääratlused. Tuleks kehtestada keskkonnaalased eesmärgid tagamaks, et ühenduse kõikides osades saavutatakse pinnavee ja põhjavee hea seisund ning et ühenduse tasandil hoitaks ära vee seisundi halvenemine. (26) Liikmesriigid peaksid seadma eesmärgiks saavutada vähemalt vee hea seisund, määrates komplekssete meetmeprogrammide raames kindlaks vajalikud meetmed ning neid rakendades, võttes arvesse ühenduse olemasolevaid nõudeid. Kus vee seisund on juba hea, tuleb seda säilitada. Põhjavee puhul tuleb lisaks hea seisundi nõuetele kindlaks teha iga mis tahes saasteaine kontsentratsiooni olulisem ja jätkuv kasvutendents ning sellele tagasikäik anda. (27) Käesoleva direktiivi lõppeesmärk on saavutada prioriteetsete ohtlike ainete kaotamine ning aidata kaasa looduslike ainete loodusliku fooni lähedase kontsentratsiooni saavutamisele merekeskkonnas. (28) Pinna- ja põhjaveed on põhimõtteliselt taastuvad loodusvarad; eelkõige nõuab põhjavee hea seisundi tagamise ülesanne varakult meetmete võtmist ning kaitsemeetmete stabiilset ja pikaaegset planeerimist, sest selle moodustumine ja taastumine toimub loomuldasa teatava viivitusega. Sellist viivitust vee seisundi paranemises tuleb ajakava koostamisel arvesse võtta, kui kehtestatakse meetmeid põhjavee hea seisundi saavutamiseks ning mis tahes saasteaine kontsentratsiooni olulise ja jätkuva kasvutendentsi tagasipööramiseks. (29) Püüdes saavutada käesolevas direktiivis sätestatud eesmärke ning kehtestades selleks meetmeprogrammi, võib liikmesriik rakendada kõnealust meetmeprogrammi faaside kaupa, et rakenduskulusid hajutada. (30) Et tagada käesoleva direktiivi täielik ja järjepidev rakendamine, peavad kõik ajakava pikendamised põhinema kohastel, selgetel ja läbipaistvatel kriteeriumidel ning liikmesriigid peavad neid vesikondade majandamiskavades põhjendama. (31) Kui veekogu on inimtegevusest nii mõjutatud või kui selle loomulik seisund on selline, et head seisundit saavutada on võimatu või põhjendamatult kulukas, võib kohaste, selgete ja läbipaistvate kriteeriumide põhjal kehtestada vähem rangeid keskkonnaalaseid eesmärke ning võtta kõik otstarbekad meetmed, et vältida vee seisundi edasist halvenemist. (32) Teatavatel eritingimustel võib olla alust anda vabastus edasise halvenemise ärahoidmise või hea seisundi saavutamise nõudest, kui nende nõuete täitmatajätmine tuleneb ettenägematutest või erakorralistest asjaoludest, eelkõige üleujutustest ja põudadest, või ülekaalukates üldistes huvides olevatest uutest muudatustest pinnaveekogu füüsilistes tunnustes või põhjaveekogumi taseme muutmisest, tingimusel et on võetud kõik otstarbekad meetmed kahjuliku mõju vähendamiseks veekogu seisundile. (33) Kõikides vesikondades tuleks püüelda vee hea seisundi saavutamise poole, nõnda et samasse ökoloogilisse, hüdroloogilisse ja hüdrogeoloogilisse süsteemi kuuluvat pinnavett ja põhjavett puudutavad meetmed oleksid kooskõlastatud. (34) Keskkonnakaitse eesmärkidel on vaja nii pinna- kui põhjavee kvalitatiivne ja kvantitatiivne aspekt omavahel tihedamalt integreerida, võttes arvesse vee loomulikke voolutingimusi veeringes. (35) Vesikonnas, kus veekasutus võib avaldada piiriülest mõju, tuleks käesoleva direktiivi alusel kehtestatud keskkonnaalaste eesmärkide saavutamiseks vajalikud nõuded ning eelkõige kõik meetmeprogrammid kooskõlastada kogu valglapiirkonna ulatuses. Vesikondades, mis ulatuvad väljapoole ühendust, peaksid liikmesriigid püüdma tagada kohast kooskõlastatust vastavate kolmandate riikidega. Käesolev direktiiv peaks kaasa aitama ühenduse kohustuste täitmisele, mis tulenevad rahvusvahelistest vee kaitse ja majandamise alastest konventsioonidest, eelkõige ÜRO piiriüleste vooluveekogude ja rahvusvaheliste järvede kaitse ja kasutuse konventsioonist, mis on kiidetud heaks nõukogu otsusega 95/308/EÜ, ( 15 ) ning kõikidest järgnenud lepingutest selle rakendamise kohta. (36) On vaja teha analüüse vesikonna tunnuste ja inimtegevuse mõju kohta, aga ka analüüsida veekasutust majanduslikust küljest. Liikmesriigid peaksid ühenduse kõikides osades vee seisundi arengut süstemaatiliselt ja võrreldaval alusel jälgima. Seda teavet on vaja, et liikmesriikidel oleks kindel alus käesoleva direktiivi alusel kehtestatud eesmärkide saavutamisele suunatud meetmeprogrammide väljatöötamiseks. (37) Liikmesriigid peaksid kindlaks määrama joogivee võtmiseks mõeldud veed ning tagama olmevee kvaliteeti käsitleva nõukogu 15. juuli 1980. aasta direktiivi 80/778/EMÜ ( 16 ) täitmise. (38) Meetmeprogrammide osana võib liikmesriikidel olla kohane kasutada majanduslikke vahendeid. Veevarustusteenuste kulude, sealhulgas vesikeskkonnale tekitatud kahju või negatiivse mõjuga seonduvate keskkonnaalaste ja ressursikulude katmise põhimõtet tuleks arvestada eelkõige vastavalt põhimõttele, et saastaja maksab. Selleks on vajalik veevarustusteenuste majandusanalüüs, mis põhineb vee nõudmise ja pakkumise pikaajalisel prognoosil valglapiirkonnas. (39) On vaja ära hoida ja vähendada vee juhusliku reostumise juhtude mõju. Sellesisulised meetmed tuleks lisada meetmeprogrammi. (40) Reostuse vältimise ja kontrolli osas peaks ühenduse veepoliitika põhinema kombineeritud lähenemisviisil, mille puhul reostus likvideeritakse selle tekkekohas heite piirväärtuste ning keskkonnakvaliteedi standardite kehtestamise teel. (41) Vee kvantiteedi osas tuleks sätestada üldpõhimõtted veevõtu ja vee tõkestamise piiramiseks, et tagada sellest mõjutatud veesüsteemide keskkondlik järjepidevus. (42) Ühenduse õigusaktides tuleks miinimumnõuetena sätestada ühised keskkonnakvaliteedi standardid ja teatavate saasteainerühmade või -liikide heite piirväärtused. Tuleks tagada selliste standardite vastuvõtmise kord ühenduse tasandil. (43) Prioriteetsete ohtlike ainete vettejuhtimisest, -paiskumisest või kaost tulenev reostus tuleb lõpetada või järk-järgult kõrvaldada. Euroopa Parlament ja nõukogu peaksid komisjoni ettepaneku põhjal kokku leppima, milliseid aineid käsitletakse nende meetmete suhtes prioriteetsetena ja milliseid erimeetmeid tuleb võtta nendest ainetest tuleneva veereostuse vastu, võttes arvesse kõiki olulisemaid reostusallikaid ning leides kontrollimeetmete tasuva ja proportsionaalse taseme ja kombinatsiooni. (44) Prioriteetsete ohtlike ainete kindlakstegemisel tuleks silmas pidada ettevaatusprintsiipi, tuginedes eelkõige toote kõigi võimalike kahjulike mõjude kindlakstegemisele ja teaduslikule riskihinnangule. (45) Liikmesriigid peaksid vastu võtma meetmed, et likvideerida prioriteetsetest ainetest tulenev pinnavee reostus ning järk-järgult vähendada muudest ainetest põhjustatud reostust, mis ei laseks muidu liikmesriikidel pinnaveekogude suhtes kehtestatud eesmärke saavutada. (46) Et tagada üldsuse, sealhulgas veekasutajate kaasamine vesikonna majandamiskavade koostamisse ja ajakohastamisse, on vaja enne vajalikke meetmeid käsitlevate lõplike otsuste vastuvõtmist avaldada nõuetekohast teavet kavandatavate meetmete kohta ning anda aru edusammudest nende rakendamisel, pidades silmas üldsuse kaasamist. (47) Käesolev direktiiv peaks andma mehhanismi vee seisundi parandamisel tehtavate edusammude ette kerkivate takistustega toimetulemiseks, kui need takistused jäävad väljapoole ühenduse veealaste õigusaktide reguleerimisala, eesmärgiga töötada välja kohased ühenduse strateegiad nende ületamiseks. (48) Komisjon peaks igal aastal esitama ajakohastatud kava kõigi algatuste kohta, mille kohta ta kavatseb veesektoris ettepanekuid teha. (49) Käesoleva direktiivi osana tuleks ette näha tehnilised näitajad, et tagada ühenduses ühtne lähenemisviis. Vee seisundi hindamise kriteeriumid on oluline samm edasi. Teatavate tehniliste elementide kohandamine tehnika arengule ning seire-, proovivõtu- ja analüüsimeetodite standardiseerimine tuleb otsustada komiteemenetluse teel. Et edendada valglapiirkondade iseloomustamise ning vee seisundi hindamise kriteeriumide põhjalikku tundmist ja järjekindlat rakendamist, võib komisjon vastu võtta nende kriteeriumide rakendamise juhised. (50) Käesoleva direktiivi rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivile 1999/468/EÜ, ( 17 ) millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise kord. (51) Käesoleva direktiivi rakendamine peab saavutama veekaitsetaseme, mis on vähemalt samaväärne varasemates õigusaktides ettenähtuga; seetõttu tuleks need õigusaktid pärast käesoleva direktiivi vastavate sätete täielikku rakendamist kehtetuks tunnistada. (52) Käesoleva direktiivi sätted võtavad üle direktiivi 76/464/EMÜ ( 18 ) alusel kehtestatud ohtlikest ainetest põhjustatud reostuse kontrolliraamistiku. Seetõttu tuleks nimetatud direktiiv pärast käesoleva direktiivi vastavate sätete täielikku rakendamist kehtetuks tunnistada. (53) Tuleks tagada olemasolevate veekaitset käsitlevate keskkonnaalaste õigusaktide täielik rakendamine ja täitmise tagamine. Käesoleva direktiivi rakendussätete nõuetekohane kohaldamine tuleb tagada ühenduse kõikides osades liikmesriikide õigusaktidega ette nähtud asjakohaste sanktsioonide kaudu. Need sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, ning arvestades järgmist: ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI:







Artikkel 1

Eesmärk

Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada maismaa pinnavee, üleminekuvee, rannikuvee ja põhjavee kaitse raamistik, mis:

a) hoiab ära veeökosüsteemide ning oma veevajaduse osas otseselt veeökosüsteemidest sõltuvate maismaaökosüsteemide ja märgalade seisundi halvenemist ning kaitseb ja parandab nende seisundit;

b) edendab säästvat veekasutust, mis põhineb kättesaadavate veeressursside pikaajalisel kaitsel;

c) seab eesmärgiks vesikeskkonna tugevdatud kaitse ja parandamise, muuhulgas erimeetmete kaudu prioriteetsete ainete vettejuhtimise, heidete ja kao järkjärguliseks vähendamiseks ning prioriteetsete ohtlike ainete vettejuhtimise, heidete ja kao lõpetamiseks või järkjärguliseks kõrvaldamiseks;

d) tagab põhjavee reostuse järkjärgulise vähendamise ja hoiab ära selle edasise reostuse ning

e) aitab kaasa üleujutuste ja põudade mõju leevendamisele

ning seeläbi aitab:

— tagada piisavad kvaliteetse pinna- ja põhjavee varud, mida on vaja püsivaks, tasakaalustatud ja õiglaseks veekasutuseks,

— oluliselt vähendada põhjavee reostust,

— kaitsta territoriaalvesi ja mereakvatooriumi ning

— saavutada vastavate rahvusvaheliste lepingute, sealhulgas merekeskkonna reostuse ärahoidmiseks ja likvideerimiseks sõlmitud lepingute eesmärke artikli 16 lõike 3 alusel võetud ühenduse meetmete kaudu, et lõpetada või järk-järgult kõrvaldada prioriteetsete ohtlike ainete vettejuhtimine, heited või kadu lõppeesmärgiga saavutada merekeskkonnas looduslike ainete puhul nende loodusliku fooni lähedane ning sünteetiliste ainete puhul nullilähedane kontsentratsioon.

Artikkel 2

Mõisted

Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:

1) pinnavesi — maismaavesi, välja arvatud põhjavesi, üleminekuvesi ja rannikuvesi, välja arvatud keemilise seisundi osas, mispuhul on hõlmatud ka territoriaalvesi;

2) põhjavesi — kogu vesi, mis asub maapinna all küllastusvööndis ja on otseses kokkupuutes pinnase või aluspinnasega;

3) maismaavesi — kogu seisev või voolav vesi maapinnal ning kogu põhjavesi maismaa pool lähtejoont, millest mõõdetakse territoriaalvete laiust;

4) jõgi — maismaaveekogu, mis voolab peamiselt maapinnal, kuid võib osal oma jooksust voolata ka maa all;

5) järv — seisev maismaaveekogu;

6) üleminekuvesi — pinnaveekogu jõesuudme läheduses, mis on osaliselt soolane oma läheduse tõttu rannikuvetele, kuid millele mageveevool avaldab olulist mõju;

7) rannikuvesi — pinnavesi maismaa pool joont, mille iga punkt on ühe meremiili kaugusel mere pool lähimast punktist lähtejoonel, millest mõõdetakse territoriaalvete laiust, ulatudes vajaduse korral kuni üleminekuvete välispiirini;

8) tehisveekogu — inimtegevuse tulemusena tekkinud pinnaveekogu;

9) oluliselt muudetud veekogu — pinnaveekogu, mis inimtegevuse põhjustatud füüsiliste muudatuste tagajärjel on oma iseloomult liikmesriigi poolt vastavalt II lisa sätetele antud määratluse järgi oluliselt muutunud;

10) pinnaveekogu — eraldiseisev ja oluline pinnaveekogum, nagu näiteks järv, veehoidla, oja, jõgi või kanal, samuti oja, jõe või kanali osa, üleminekuvesi või rannikuveelõik;

11) põhjaveekiht — üks või mitu maa-alust kivimikihti või muud geoloogilist kihti, mis on piisavalt poorsed ja läbilaskvad, et põhjavesi saaks seal märkimisväärses ulatuses voolata või sealt saaks olulises koguses põhjavett võtta;

12) põhjaveekogum — piiritletav põhjaveekogum põhjaveekihis või -kihtides;

13) vesikond — maa-ala, millelt kogu äravoolav pinnavesi voolab ojade, jõgede ja mõnikord ka järvede kaudu merre ühe jõesuudme või delta kaudu;

14) alamvesikond — maismaapiirkond, millelt kogu äravoolav pinnavesi voolab ojade, jõgede ja mõnikord ka järvede kaudu ühte konkreetsesse punkti vooluteel (tavaliselt järve või jõgede ühinemiskohta);

15) valglapiirkond — maa- või mereala, mis koosneb ühest või mitmest kõrvutiasetsevast vesikonnast koos nendega seotud põhjavee ja rannikuveega, mida artikli 3 lõike 1 alusel käsitatakse vesikondade majandamise põhiüksusena;

16) pädev asutus — artikli 3 lõikes 2 või 3 nimetatud asutus või asutused;

17) pinnavee seisund — üldmõiste, mis tähistab pinnaveekogu seisundit, mis määratakse kindlaks tema ökoloogilise või keemilise seisundi põhjal, olenevalt sellest, kumb on halvem;

18) pinnavee hea seisund — seisund, mille pinnaveekogu on saavutanud, kui nii selle ökoloogiline kui ka keemiline seisund on vähemalt “hea”;

19) põhjavee seisund — üldmõiste, mis tähistab põhjaveekogumi seisundit, mis määratakse kindlaks tema kvantitatiivse või keemilise seisundi põhjal, olenevalt sellest, kumb on halvem;

20) põhjavee hea seisund — seisund, mille põhjaveekogum on saavutanud, kui nii selle kvantitatiivne kui ka keemiline seisund on vähemalt “hea”;

21) ökoloogiline seisund — mõiste, mis tähistab veeökosüsteemide struktuuri ja funktsioneerimise kvaliteeti pinnavee puhul vastavalt V lisas toodud liigitusele;

22) hea ökoloogiline seisund — pinnaveekogu seisund, mis on selliseks liigitatud vastavalt V lisale;

23) hea ökoloogiline potentsiaal — oluliselt muudetud veekogu või tehisveekogu seisund, mis on selliseks liigitatud vastavalt V lisale;

24) pinnavee hea keemiline seisund — keemiline seisund, mis peab vastama pinnavee jaoks artikli 4 lõike 1 punktis a kindlaks määratud keskkonnaalastele eesmärkidele, see tähendab keemiline seisund, mille saavutab pinnaveekogu, milles saasteainete kontsentratsioon ei ületa IX lisas ning artikli 16 lõike 7 ja muude ühenduse tasandil keskkonnakvaliteedi standardeid kehtestavate asjakohaste ühenduse õigusaktide alusel ette nähtud keskkonnakvaliteedi standardeid;

25) põhjavee hea keemiline seisund — põhjaveekogumi keemiline seisund, mis vastab V lisa tabelis 2.3.2 sätestatud tingimustele;

26) kvantitatiivne seisund — mõiste, mis näitab, millisel määral põhjaveekogumile avaldab mõju otsene ja kaudne veevõtt;

27) tegelik põhjaveeressurss — põhjaveekogumi keskmine pikaajaline aastane toitumismäär, millest on lahutatud pikaajaline aastane vooluhulk, mis on vajalik sellega seotud pinnavee artiklis 4 osutatud ökoloogilise kvaliteedi alaste eesmärkide saavutamiseks, sellise vee ökoloogilise seisundi olulise halvenemise ärahoidmiseks ja sellega seotud maismaaökosüsteemide olulise kahjustumise ärahoidmiseks;

28) hea kvantitatiivne seisund — V lisa tabelis 2.1.2 määratletud seisund;

29) ohtlikud ained — ained või ainerühmad, mis on toksilised, püsivad ja võivad bioakumuleeruda ning muud ained või ainerühmad, mis annavad alust samal määral muret tunda;

30) prioriteetsed ained — artikli 16 lõike 2 kohaselt kindlaksmääratud ning X lisas loetletud ained. Nende hulka kuuluvad prioriteetsed ohtlikud ained — artikli 16 lõigete 3 ja 6 kohaselt kindlaksmääratud ained, mille suhtes on vaja meetmeid võtta vastavalt artikli 16 lõigetele 1 ja 8;

31) saasteaine — mis tahes aine, mis võib põhjustada reostust, eelkõige VIII lisas loetletud ained;

32) otseheide põhjavette — saasteainete heide põhjavette ilma pinnasest või aluspinnasest läbi nõrgumata;

33) reostus — inimtegevuse tulemusena ainete või soojuse otsene või kaudne õhku, vette või maasse viimine, mis võib osutuda kahjulikuks inimeste tervisele või veeökosüsteemide või veeökosüsteemidest otseselt sõltuvate maismaaökosüsteemide kvaliteedile, põhjustab kahju materiaalsele varale või raskendab või takistab keskkonna kasutamist puhkeaja veetmiseks või muul seaduslikul otstarbel;

34) keskkonnaalased eesmärgid — artiklis 4 sätestatud eesmärgid;

35) keskkonnakvaliteedi standard — teatava saasteaine või saasteaineterühma kontsentratsioon vees, settes või biootas, mida ei tohiks inimeste tervise ja keskkonna kaitsmise huvides ületada;

36) kombineeritud lähenemisviis — heidete pinnavette juhtimise kontrollimine vastavalt artiklis 10 esitatud lähenemisviisile;

37) olmevesi — sama tähendus nagu direktiivis 80/778/EMÜ, viimati muudetud direktiiviga 98/83/EÜ;

38) veevarustusteenused — kõik järgmised kodumajapidamistele, avalikele asutustele või majandustegevuseks osutatavad teenused: a) pinna- või põhjavee võtmine, vee tõkestamine, tagavaraks varumine, töötlemine ja jagamine, b) seadmed heitvete kogumiseks ja puhastamiseks ning seejärel pinnavette juhtimiseks;

39) veekasutus — veevarustusteenused koos kõigi muude artiklis 5 ja II lisas nimetatud toimingutega, mis avaldavad vee seisundile olulist mõju. Seda mõistet kasutatakse artikli 1 kohaldamisel ning artikli 5 ja III lisa punkti b kohaselt tehtud majandusanalüüsi puhul;

40) heite piirväärtused — heidete teatavates konkreetsetes parameetrites väljendatud mass, kontsentratsioon ja/või tase, mida ei või ühe või mitme ajavahemiku kestel ületada. Heite piirväärtused võivad ette näha ka teatavate ainerühmade, -liikide või -kategooriate jaoks, eelkõige nende jaoks, mida on nimetatud artiklis 16. Ainete puhul kohaldatakse heidete piirväärtusi tavaliselt punktis, kus heitmed väljuvad rajatisest, ning nende kindlaksmääramisel ei arvestata lahjenemist. Kaudse vettejuhtimise puhul võib asjaomaste heitveepuhastusrajatiste heidete piirväärtuste kindlaksmääramisel arvesse võtta puhastusseadme mõju, tingimusel et keskkonna kaitseks tagatakse samaväärne tase ja et see ei põhjusta keskkonnas kõrgemat reostusetaset;

41) heidete kontroll — kontrollimeetmed, mis nõuavad konkreetseid heidete piiranguid, näiteks heite piirväärtusi, või täpsustab muul viisil piirangud või tingimused heidete mõjule, laadile või muudele omadustele või heidet mõjutavatele tööoludele. Mõiste “heidete kontroll” kasutamist käesolevas direktiivis teiste direktiivide sätete suhtes ei käsitleta mingil viisil nimetatud sätete ümbertõlgendamisena.

Artikkel 3

Halduskorralduse kooskõlastamine valglapiirkondades

1. Liikmesriigid määravad kindlaks oma territooriumil asuvad vesikonnad ning määravad nad käesoleva direktiivi kohaldamiseks üksikute valglapiirkondade koosseisu. Väikesed vesikonnad võib vajaduse korral ühendada suuremate vesikondadega või liita väikeste naabervesikondadega, moodustades niiviisi ühe valglapiirkonna. Kui põhjavesi ei asu täielikult ühe vesikonna piires, tehakse selle ulatus kindlaks ja kõnealune põhjavesi määratakse lähima või kohaseima valglapiirkonna koosseisu. Rannikuveed määratakse kindlaks ja arvatakse ühe või mitme lähima või kohaseima valglapiirkonna koosseisu.

2. Liikmesriigid tagavad igas oma territooriumil asuvas valglapiirkonnas käesoleva direktiivi eeskirjade kohaldamiseks vajaliku halduskorralduse, sealhulgas kohase pädeva asutuse määramise.

3. Liikmesriigid tagavad, et rohkem kui ühe liikmesriigi territooriumil asuv vesikond määratakse rahvusvahelise valglapiirkonna koosseisu. Asjaomaste liikmesriikide taotlusel võtab komisjon meetmeid, et hõlbustada selliste rahvusvaheliste valglapiirkondade koosseisu määramist.

Liikmesriigid tagavad igas oma territooriumil asuvas rahvusvahelise valglapiirkonna osas käesoleva direktiivi eeskirjade kohaldamiseks vajaliku halduskorralduse, sealhulgas kohase pädeva asutuse määramise.

4. Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiivi nõudeid artikli 4 alusel kehtestatud keskkonnaalaste eesmärkide saavutamiseks ning eelkõige kõiki meetmeprogramme kooskõlastatakse kogu valglapiirkonna ulatuses. Rahvusvaheliste valglapiirkondade puhul tagavad asjaomased liikmesriigid sellise kooskõlastamise ühiselt ning võivad selleks kasutada olemasolevaid rahvusvahelistest lepingutest tulenevaid struktuure. Asjaomaste liikmesriikide taotlusel võtab komisjon meetmeid, et hõlbustada meetmeprogrammide kehtestamist.

5. Kui valglapiirkond ulatub väljapoole ühenduse territooriumi, püüavad asjaomased liikmesriigid teha kohast kooskõlastamistööd vastava kolmanda riigiga, et saavutada käesoleva direktiivi eesmärgid valglapiirkonna kõikides osades. Liikmesriigid tagavad käesoleva direktiivi sätete kohaldamise oma territooriumil.

6. Liikmesriigid võivad käesoleva direktiivi kohaldamisel määrata pädevaks asutuseks olemasoleva siseriikliku või rahvusvahelise asutuse.

7. Liikmesriigid määravad pädeva asutuse artiklis 24 nimetatud kuupäevaks.

8. Liikmesriigid esitavad komisonile hiljemalt kuus kuud pärast artiklis 24 nimetatud kuupäeva oma pädevate asutuste nimekirja ning kõigi rahvusvaheliste organite pädevate asutuste nimekirja, milles nad on osalised. Iga pädeva asutuse kohta esitatakse I lisas sätestatud teave.

9. Liikmesriigid teavitavad komisjoni kõigist lõikes 8 sätestatud andmetes tehtud muudatustest kolme kuu jooksul pärast muudatuste jõustumist.

Artikkel 4

Keskkonnaalased eesmärgid

1. Vesikonna majandamiskavas nimetatud meetmeprogrammide elluviimisel:

a) pinnavee puhul i) rakendavad liikmesriigid vajalikke meetmeid, et ära hoida kõigi pinnaveekogude seisundi halvenemine, kui lõigetest 6 ja 7 ei tulene teisiti ning ilma et piirataks lõike 8 kohaldamist; ii) kaitsevad, parandavad ja taastavad liikmesriigid kõiki pinnaveekogusid, kui alapunkti iii kohaldamisest tehis- ja oluliselt muudetud veekogude suhtes ei tulene teisiti, eesmärgiga saavutada pinnavee hea seisund hiljemalt 15 aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist vastavalt V lisa sätetele, järgides seejuures lõike 4 kohaselt kindlaks määratud tähtajapikendusi ja lõigete 5, 6 ja 7 kohaldamist ning ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist; iii) kaitsevad ja parandavad liikmesriigid kõiki tehisveekogusid ja oluliselt muudetud veekogusid eesmärgiga saavutada hea ökoloogiline potentsiaal ja pinnavee hea keemiline seisund hiljemalt 15 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest vastavalt V lisa sätetele, järgides seejuures lõike 4 kohaselt kindlaks määratud tähtajapikendusi ja lõigete 5, 6 ja 7 kohaldamist ning ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist; iv) rakendavad liikmesriigid artikli 16 lõigete 1 ja 8 kohaselt vajalikke meetmeid eemärgiga vähendada järk-järgult prioriteetsetest ainetest tulenevat reostust ning lõpetada või järk-järgult kõrvaldada prioriteetsete ohtlike ainete vettejuhtimine ja kadu, ilma et see piiraks artiklis 1 osutatud vastavate rahvusvaheliste lepingute kohaldamist asjaomaste poolte suhtes;

b) põhjavee puhul i) rakendavad liikmesriigid vajalikke meetmeid saasteainete põhjavette viimise ärahoidmiseks või piiramiseks ning kõigi põhjaveekogumite seisundi halvenemise ärahoidmiseks, järgides seejuures käesoleva artikli lõikeid 6 ja 7, ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist ning kui artikli 11 lõike 3 punktist j ei tulene teisiti; ii) kaitsevad, parandavad ja taastavad liikmesriigid kõiki põhjaveekogumeid ning tagavad põhjavee võtmise ja taastumise tasakaalu, eesmärgiga saavutada põhjavee hea seisund hiljemalt 15 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest vastavalt V lisa sätetele, järgides seejuures lõike 4 kohaselt kindlaks määratud tähtajapikendusi ja lõigete 5, 6 ja 7 kohaldamist, ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist ning kui artikli 11 lõike 3 punktist j ei tulene teisiti; iii) rakendavad liikmesriigid vajalikke meetmeid tagasikäigu andmiseks inimtegevuse mõjust tuleneva saasteainete kontsentratsiooni kasvutendentsidele, et järk-järgult vähendada põhjavee reostust. Kasvutendentsidele tagasikäigu andmise meetmed rakendatakse artikli 17 lõigete 2, 4 ja 5 kohaselt, võttes arvesse vastavates ühenduse õigusaktides sätestatud asjakohaseid norme, järgides seejuures lõigete 6 ja 7 kohaldamist ning ilma et see piiraks lõike 8 kohaldamist;

c) kaitsealade puhul tagavad liikmesriigid kõigi normide ja eesmärkide täitmise hiljemalt 15 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest, kui ühenduse õigusaktides, mille alusel kaitsealad on asutatud, ei ole ette nähtud teisiti.

2. Kui antud veekogu suhtes kehtib rohkem kui üks lõikes 1 osutatud eesmärk, kohaldatakse neist kõige rangemat.

3. Liikmesriigid võivad lugeda pinnaveekogu tehislikuks või tugevasti muudetuks, kui:

a) hea ökoloogilise seisundi saavutamiseks vajalikud muudatused veekogu hüdromorfoloogilistes omadustes avaldaksid märkimisväärset negatiivset mõju: i) keskkonnale laiemalt; ii) navigatsioonile, sealhulgas sadamarajatistele, või puhkeaja veetmise võimalustele; iii) tegevusele, milleks vett varutakse, näiteks joogiveevarude, elektrienergia tootmise või niisutuse tarvis; iv) veeregulatsioonile, üleujutuste vastu kindlustamisele, drenaažile või v) inimeste muule võrdselt tähtsale püsivale arendustegevusele;

b) veekogu tehislikust või muudetud iseloomust tulenevat kasu ei ole tehniliste võimaluste või ebaproportsionaalselt suurte kulude tõttu võimalik saavutada muude vahenditega, mis oleksid keskkonna seisukohalt oluliselt paremad. Selline määratlus ja selle põhjendused tuleb artikli 13 kohaselt nõutavas vesikonna majandamiskavas konkreetselt ära näidata ja seda tuleb iga kuue aasta järel uuendada.

4. Lõike 1 alusel kindlaksmääratud tähtaegu võib pikendada veekogu eesmärkide järkjärguliseks saavutamiseks, tingimusel et veekogu seisundis ei toimu edasist halvenemist ning kui on täidetud kõik järgmised tingimused:

a) liikmesriigid teevad kindlaks, et kõiki vajalikke parandusi veekogude seisundis ei ole võimalik saavutada nimetatud lõikes sätestatud tähtaja jooksul vähemalt ühel järgmistest põhjustest: i) vajalikke parandusi on tehniliste võimaluste tõttu kogu ulatuses võimalik saavutada üksnes etappidena, mis ületavad tähtaja; ii) paranduste lõpuleviimine tähtaja jooksul oleks ebaproportsionaalselt kulukas; iii) looduslikud tingimused ei võimalda veekogu seisundi parandamist tähtajaks;

b) tähtaja pikendamine ja selle põhjused on konkreetselt esitatud artikli 13 kohaselt nõutavas vesikonna majandamiskavas;

c) tähtajapikendus piirdub maksimaalselt kahe ajakohastusega vesikonna majandamiskavas, välja arvatud juhtudel, kus looduslike tingimuste tõttu ei saa eesmärke selle tähtaja jooksul saavutada;

d) vesikonna majandamiskavas sätestatakse kokkuvõte artikli 11 alusel nõutavatest meetmetest, mida peetakse vajalikuks, et viia veekogu pikendatud tähtaja jooksul järk-järgult nõutavasse seisundisse, oluliste viivituste põhjused nende meetmete elluviimisel ning nende rakendamise eeldatav ajakava. Vesikonna ajakohastatud majandamiskavasse lisatakse kõnealuste meetmete rakendamise ülevaade ning kokkuvõte täiendavatest meetmetest.

5. Liikmesriigid võivad seada eesmärgiks saavutada konkreetsete veekogude jaoks lõikes 1 nõututest leebemad keskkonnaalased eesmärgid, kui artikli 5 lõike 1 alusel on kindlaks tehtud, et nad on inimtegevusest nii mõjutatud, või kui nende looduslik seisund on selline, et nende eesmärkide saavutamine oleks võimatu või ebaproportsionaalselt kulukas, ning kui on täidetud kõik järgmised tingimused:

a) keskkonnaalaseid või sotsiaalmajanduslikke vajadusi, mida selline inimtegevus rahuldab, ei ole võimalik rahuldada muude vahenditega, mis oleksid keskkonna seisukohalt oluliselt paremad ega tooks kaasa ebaproportsionaalselt suuri kulutusi;

b) liikmesriigid tagavad: — pinnavee puhul parima võimaliku ökoloogilise ja keemilise seisundi saavutamise, võttes arvesse mõju, mida inimtegevuse või reostuse iseloomu tõttu ei oleks olnud võimalik ära hoida, — põhjavee puhul vähimad võimalikud muutused põhjavee seisundis, võttes arvesse mõju, mida inimtegevuse või reostuse iseloomu tõttu ei ole olnud võimalik ära hoida;

c) vastava veekogu seisundis ei toimu edasist halvenemist;

d) leebemate keskkonnaalaste eesmärkide kehtestamine ja selle põhjendused on konkreetselt esitatud artikli 13 kohaselt nõutavas vesikonna majandamiskavas ja need eesmärgid vaadatakse iga kuue aasta järel üle.

6. Veekogude seisundi ajutist halvenemist ei loeta käesoleva direktiivi nõuete rikkumiseks, kui see tuleneb loomulikest asjaoludest või vääramatust jõust, mis on erandlik või mida ei olnud võimalik ette näha, eelkõige äärmiselt suurtest üleujutustest või pikaajalisest põuast või ettenägematutest õnnetustest tingitud asjaoludest, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:

a) on võetud kõik võimalikud meetmed, et seisundi edasist halvenemist ära hoida ning mitte ohustada käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamist muudes veekogudes, mida kõnealused asjaolud ei mõjuta;

b) vesikonna majandamiskavas on näidatud tingimused, mille põhjal võib olukorra tunnistada erandlikuks või selliseks, mida ei olnud võimalik ette näha, ning seejuures kohaldatavad näitajad;

c) selliste erandlike asjaolude puhul võetavad meetmed lisatakse meetmeprogrammi ja need ei sea ohtu veekogu kvaliteedi taastumist pärast asjaolude möödumist;

d) erandlike ning ettenägematute asjaolude mõju vaadatakse igal aastal uuesti üle, järgides seejuures lõike 4 punktis a sätestatud põhjusi, võetakse kõik otstarbekad meetmed kõnealuste asjaolude ilmnemise eelse seisundi taastamiseks veekogus niipea kui võimalik ning

e) vesikonna järgmisse ajakohastatud majandamiskavasse lisatakse kokkuvõte kõnealuste asjaolude ning punktide a ja d kohaselt võetud või võetavate meetmete mõju kohta.

7. Liikmesriigid ei riku siiski käesolevat direktiivi, kui:

— põhjavee head seisundit, head ökoloogilist seisundit või vajaduse korral head ökoloogilist potentsiaali ei saavutata või pinnaveekogu või põhjaveekogumi seisundi halvenemist ei suudeta ära hoida uute muudatuste tõttu pinnaveekogu füüsilistes omadustes või muudatuste tõttu põhjaveekogumite tasemes või

— suutmatus ära hoida pinnaveekogu langemist väga heast seisundist heasse seisundisse tuleneb inimeste uuest püsivast arendustegevusest

ning kui on täidetud kõik järgmised tingimused:

a) võetakse kõik võimalikud meetmed, leevendamaks kahjulikku mõju veekogu seisundile;

b) kõnealuste muudatuste põhjused on konkreetselt esitatud ja selgitatud artikli 13 kohaselt nõutavas vesikonna majandamiskavas ning eesmärgid vaadatakse iga kuue aasta järel uuesti läbi;

c) nende muudatuste põhjused on eriti tähtsad üldiste huvide seisukohalt ja/või hüved, mis tulenevad uutest muudatustest inimeste tervisele, ohutuse tagamisele või säästvale arengule, kaaluvad üles lõikes 1 sätestatud eesmärkide saavutamisest keskkonnale või ühiskonnale saadava hüve ning

d) veekogu muutmisest tulenevat hüve ei ole tehniliste võimaluste või ebaproportsionaalselt suurte kulude tõttu võimalik saavutada muude vahenditega, mis oleksid keskkonna seisukohalt oluliselt paremad.

8. Lõikeid 3, 4, 5, 6 ja 7 kohaldades tagab iga liikmesriik, et see ei välista alaliselt ega sea ohtu käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamist muudes veekogudes samas valglapiirkonnas ning on vastavuses muude ühenduse keskkonnaalaste õigusaktide rakendamisega.

9. Tuleb võtta meetmeid, mis tagaksid, et uute sätete, sealhulgas lõigete 3, 4, 5, 6 ja 7 kohaldamine garanteeriks vähemalt sama kaitsetaseme nagu senised ühenduse õigusaktid.

Artikkel 5

Valglapiirkonna tunnused, inimtegevuse keskkonnamõju ülevaatamine ja veekasutuse majandusanalüüs

1. Kõik liikmesriigid tagavad, et iga valglapiirkonna kohta või iga tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osa kohta tehakse:

— selle tunnuste analüüs,

— ülevaade mõjust, mida inimtegevus avaldab pinnavee ja põhjavee seisundile, ning

— veekasutuse majandusanalüüs

vastavalt II ja III lisas sätestatud tehnilistele näitajatele ning et need viiakse lõpule hiljemalt nelja aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest.

2. Lõikes 1 nimetatud analüüsid ja ülevaated vaadatakse uuesti üle ja vajaduse korral ajakohastatakse hiljemalt 13 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest ning seejärel iga kuue aasta tagant.

Artikkel 6

Kaitsealade register

1. Liikmesriigid tagavad registri või registrite koostamise kõigi selliste alade kohta oma valglapiirkondades, mis nõuavad konkreetsete ühenduse õigusaktide alusel erikaitset oma pinna- või põhjavee või otseselt veest sõltuvate elupaikade ja liikide kaitseks. Nad tagavad, et kogu registri sisseseadmine viiakse lõpule hiljemalt nelja aasta jooksul alates käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast.

2. Register või registrid hõlmavad kõiki artikli 7 lõike 1 alusel nimetatud veekogusid ja kõiki IV lisas hõlmatud kaitsealasid.

3. Kõigi valglapiirkondade puhul tuleb register või registrid regulaarselt üle vaadata ja ajakohastada.

Artikkel 7

Joogivee võtmiseks kasutatav vesi

1. Liikmesriigid teevad iga valglapiirkonna piires kindlaks:

— kõik veekogud, mida kasutatakse olmevee võtmiseks ja mis annavad päevas keskmiselt üle 10 m3 vett või teenindavad enam kui 50 inimest, ning

— kõik veekogud, mida kavatsetakse tulevikus selleks kasutada.

Liikmesriigid teostavad V lisa kohaselt nende veekogude seiret, mis V lisa kohaselt annavad päevas keskmiselt üle 100 m3 vett.

2. Iga lõike 1 alusel kindlakstehtud veekogu puhul peavad liikmesriigid lisaks artikli 4 pinnaveekogusid käsitlevate eesmärkide täitmisele, sealhulgas artikli 16 alusel ühenduse tasandil kehtestatud kvaliteedistandardite järgimisele tagama, et kohaldatava veepuhastusrežiimi alusel ning kooskõlas ühenduse õigusaktidega vastab saadav vesi direktiivi 80/778/EMÜ (muudetud direktiiviga 98/83/EÜ) nõuetele.

3. Liikmesriigid tagavad kindlaksmääratud veekogudele vajaliku kaitse eesmärgiga hoida ära nende kvaliteedi halvenemine, et vähendada joogivee tootmiseks vajalike veepuhastustoimingute ulatust. Liikmesriigid võivad kõnealustele veekogudele kehtestada kaitsevööndid.

Artikkel 8

Pinnavee seisundi, põhjavee seisundi ja kaitsealade seire

1. Liikmesriigid tagavad vee seisundi seire programmide kehtestamise, et saada ühtne ja terviklik ülevaade vee seisundist igas valglapiirkonnas:

— pinnavee puhul hõlmavad sellised programmid: — i) mahtu ja taset või vooluhulka, niivõrd kui see on asjakohane ökoloogilise ja keemilise seisundi ning ökoloogilise potentsiaali puhul, ning ii) ökoloogilist ja keemilist seisundit ning ökoloogilist potentsiaali,

— põhjavee puhul hõlmavad sellised programmid keemilise ja kvantitatiivse seisundi seiret,

— kaitsealade puhul lisatakse eespool nimetatud programmidele nendes ühenduse õigusaktides sisalduvad näitajad, mille alusel iga kaitseala loodi.

2. Neid programme hakatakse rakendama hiljemalt kuue aasta möödudes käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast, kui asjaomastes õigusaktides ei nähta ette teisiti. Selline seire peab olema kooskõlas V lisa nõuetega.

▼M2

3. Kehtestatakse tehnilised näitajad ja vee seisundi analüüsimise ning seire standardmeetodid. Meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 21 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.

▼B

Artikkel 9

Veevarustusteenuste kulude katmine

1. Liikmesriigid võtavad arvesse veevarustusteenuste kulude, sealhulgas keskkonna- ja ressursikulude katmise põhimõtet, arvestades III lisa kohaselt tehtud majandusanalüüsi ning järgides eelkõige põhimõtet, et saastaja maksab.

Aastaks 2010 tagavad liikmesriigid, et:

— veehinna kujundamise poliitika innustab küllaldaselt veekasutajaid kasutama veeressursse tõhusalt, aidates seeläbi kaasa käesoleva direktiivi keskkonnaalaste eesmärkide saavutamisele,

— veekasutuse eri valdkonnad, mis on liigitatud vähemalt tööstuseks, kodumajapidamiseks ja põllumajanduseks, annavad piisava panuse veevarustusteenuste kulude katmisse, võttes aluseks III lisa kohaselt tehtud majandusanalüüsi ning arvestades põhimõtet, et saastaja maksab.

Seda tehes võivad liikmesriigid arvesse võtta kulude katmise sotsiaalseid, keskkonnaalaseid ja majanduslikke tagajärgi ning kõnealuse piirkonna või kõnealuste piirkondade geograafilisi ja kliimatingimusi.

2. Liikmesriigid esitavad vesikonna majandamiskavades aruande lõike 1 rakendamiseks kavandatavate meetmete kohta, mis aitavad kaasa käesoleva direktiivi keskkonnaalaste eesmärkide saavutamisele, ning veekasutuse eri valdkondade osa kohta veevarustusteenuste kulude katmises.

3. Käesolev artikkel ei takista konkreetsete ennetus- ja korrigeerimismeetmete rahastamist, et saavutada käesoleva direktiivi eesmärke.

4. Liikmesriigid ei riku käesolevat direktiivi, kui nad senise tava kohaselt otsustavad mitte kohaldada lõike 1 teise lause sätteid ning sellega seonduvalt lõike 2 vastavaid sätteid antud veekasutustegevuse suhtes, kui see ei sea ohtu käesoleva direktiivi mõtet ja eesmärkide saavutamist. Liikmesriigid teatavad lõike 1 teise lause täielikult rakendamata jätmise põhjustest vesikonna majandamiskavas.

Artikkel 10

Kombineeritud lähenemisviis punkt- ja hajureostusallikate puhul

1. Liikmesriigid tagavad, et igasugust lõikes 2 osutatud ainete pinnavette juhtimist reguleeritakse käesolevas artiklis sätestatud kombineeritud lähenemisviisi kohaselt.

2. Liikmesriigid tagavad, et:

a) heidete kontroll parimate olemasolevate meetodite kohaselt või

b) vastavad heite piirväärtused või

c) hajureostuskoormuse puhul kontrollimeetmed, sealhulgas vajaduse korral parim keskkonnapraktika,

mis on sätestatud:

— nõukogu 24. septembri 1996. aasta direktiivis 96/61/EÜ keskkonnareostuse integreeritud ennetamise ja piiramise kohta, ( 19 )

— nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivis 91/271/EMÜ linnaheitvee puhastamise kohta, ( 20 )

— nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivis 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest, ( 21 )

— käesoleva direktiivi artikli 16 alusel vastuvõetud direktiivides,

— IX lisas loetletud direktiivides,

— muudes asjakohastes ühenduse õigusaktides,

kehtestatakse ja/või neid rakendatakse hiljemalt 12 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest, kui asjaomastes õigusaktides nähta ette teisiti.

3. Kui käesoleva direktiivi, IX lisas loetletud direktiivide või muude ühenduse õigusaktide alusel kehtestatud kvaliteedialane eesmärk või kvaliteedistandard nõuab lõike 2 kohaldamisest tulenevatest rangemaid tingimusi, kehtestatakse vastavalt sellele rangem heidete kontroll.

Artikkel 11

Meetmeprogramm

1. Iga liikmesriik tagab iga valglapiirkonna või tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osa jaoks meetmeprogrammi kehtestamise, võttes arvesse artikli 5 alusel nõutavate analüüside tulemusi, et saavutada artiklis 4 kehtestatud eesmärke. Sellised meetmeprogrammid võivad viidata siseriiklikul tasandil vastu võetud õigusaktidest tulenevatele meetmetele, mis hõlmavad kogu liikmesriigi territooriumi. Vajaduse korral võib liikmesriik vastu võtta meetmeid, mida kohaldatakse kõigi valglapiirkondade ja/või tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osade suhtes.

2. Iga meetmeprogramm hõlmab lõikes 3 osutatud põhimeetmeid ning vajaduse korral täiendavaid meetmeid.

3. “Põhimeetmed” on miinimumnõuded, mida tuleb järgida, ning need koosnevad järgmisest:

a) meetmed, mida on vaja veekaitset käsitlevate ühenduse õigusaktide rakendamiseks, sealhulgas artiklis 10 ning VI lisa A-osas nimetatud õigusaktide alusel nõutavad meetmed;

b) meetmed, mida peetakse asjakohaseks artikli 9 kohaldamisel;

c) meetmed tõhusa ja püsiva veekasutuse edendamiseks, et mitte seada ohtu artiklis 4 osutatud eesmärkide saavutamist;

d) artikli 7 nõuete täitmise meetmed, sealhulgas meetmed vee kvaliteedi tagamiseks, et vähendada joogivee tootmiseks vajalike puhastustoimingute ulatust;

e) kontroll mageda pinnavee ja põhjavee võtmise ning mageda pinnavee tõkestamise üle, sealhulgas veevõturegister või -registrid ning veevõtu ja vee tõkestamise eelloa nõue. Neid kontrollimeetmeid tuleb korrapäraselt uuesti läbi vaadata ja vajaduse korral ajakohastada. Liikmesriigid võivad vabastada kõnealustest kontrollimeetmetest veevõtu ja vee tõkestamise, mis ei avalda vee seisundile olulist mõju;

f) põhjaveekogumite kunstliku toitmise või suurendamise kontrollimeetmed, sealhulgas eelloanõue. Kasutatav vesi võib olla pärit pinna- või põhjaveest, tingimusel et asjaomase allika kasutamine ei sea ohtu selle allika ega toidetud või suurendatud põhjaveekogumi jaoks seatud keskkonnaalase eesmärgi saavutamist. Need kontrollimeetmed tuleb korrapäraselt üle vaadata ja vajaduse korral ajakohastada;

g) punktreostusallikast lähtuvate heidete puhul, mis võivad põhjustada reostust, eelneva reguleerimise nõue, nagu näiteks saasteainete vetteviimise keeld, või eelloanõue või registreerimise nõue, mis põhineb üldistel siduvatel eeskirjadel, millega sätestatakse heidete kontroll asjaomaste saasteainete suhtes, sealhulgas artiklite 10 ja 16 kohased kontrollimeetmed. Need kontrollimeetmed tuleb korrapäraselt üle vaadata ja vajaduse korral ajakohastada;

h) hajureostusallikate puhul, mis võivad põhjustada reostust, meetmed saasteainete vettejuhtimise ärahoidmiseks või piiramiseks. Kontrollimeetmed võivad esineda eelneva reguleerimise nõude kujul, nagu näiteks saasteainete vettepääsu keeluna, eelloanõudena või registreerimise nõudena, mis põhineb üldistel siduvatel eeskirjadel, kui sellist nõuet ei ole muidu ühenduse õigusaktidega ette nähtud. Need kontrollimeetmed tuleb korrapäraselt üle vaadata ja vajaduse korral ajakohastada;

i) muude artiklis 5 ja II lisas osutatud tegurite puhul, mis mõjutavad oluliselt vee seisundit, eelkõige meetmed, millega tagada, et veekogude hüdromorfoloogilised tingimused oleksid sobivad nõutava ökoloogilise seisundi või tehislike või tugevasti muudetuna määratletud veekogude puhul hea ökoloogilise potentsiaali saavutamiseks. Kontrollimeetmed võivad esineda eelloanõudena või registreerimise nõudena, mis põhineb üldistel siduvatel eeskirjadel, kui sellist nõuet ei ole muidu ühenduse õigusaktidega ette nähtud. Need kontrollimeetmed tuleb korrapäraselt üle vaadata ja vajaduse korral ajakohastada;

j) saasteainete otseheite keeld põhjavette järgmiste sätete alusel: liikmesriigid võivad lubada geotermilistel eesmärkidel kasutatava vee tagasijuhtimist samasse põhjaveekihti. Samuti võivad nad lubada järgmist, määrates selleks vastavad tingimused: — süsivesinike uurimis- ja kaevandamisoperatsioonidest või kaevandustegevusest tulenevaid aineid sisaldava vee juhtimine või vee juhtimine tehnilistel põhjustel geoloogilistesse formatsioonidesse, millest süsivesinikke või muid aineid kaevandati, või muudesse geoloogilistesse formatsioonidesse, mis loomulikel põhjustel on jäädavalt ebasobivad muuks eesmärgiks. Selliselt sissejuhitav vesi ei või sisaldada muid aineid peale eespool nimetatud toimingutest tulenevate, — kaevandustest ja karjääridest või seoses ehitus- ja hooldustöödega väljapumbatud põhjavee tagasijuhtimine, — maagaasi või vedelgaasi (LPG) juhtimine selle ladustamiseks geoloogilistesse formatsioonidesse, mis loomulikel põhjustel on jäädavalt ebasobivad muuks eesmärgiks, — maagaasi või vedelgaasi juhtimine selle ladustamiseks muudesse geoloogilistesse formatsioonidesse, kui see on hädavajalik maagaasi varustamiskindluse tagamiseks ja kui selle käigus hoitakse ära praegune ja tulevane oht, et gaasi vastuvõtva põhjavee kvaliteet halveneb, — üld- ja tsiviilehitustööd ning muu tegevus maapinnal või allpool maapinda, mis puutub kokku põhjaveega. Selleks otstarbeks võivad liikmesriigid ette näha, et niisugust tegevust võib lugeda lubatuks, kui seda tehakse kooskõlas üldiste siduvate eeskirjadega, mille liikmesriigid on selliste tegevuste suhtes välja töötanud, — väikeses koguses ainete vettejuhtimine teaduslikel eesmärkidel veekogude kirjeldamiseks, kaitseks või selle seisundi parandamiseks, kusjuures ainekogus piirdub asjaomasteks eesmärkideks hädatarviliku määraga, eeldusel, et selline vettejuhtimine ei sea ohtu kõnealuse põhjaveekogumi jaoks seatud keskkonnaalaste eesmärkide saavutamist;

k) kooskõlas artikli 16 alusel võetud meetmetega meetmed artikli 16 lõike 2 alusel kokku lepitud prioriteetsete ainete nimistus olevatest ainetest lähtuva pinnaveereostuse likvideerimiseks ning muudest ainetest lähtuva reostuse järkjärguliseks likvideerimiseks, mis ei laseks muidu liikmesriigil saavutada artiklis 4 pinnaveekogu suhtes sätestatud eesmärke;

l) muud vajalikud meetmed saasteainete ulatuslikuma lekke ärahoidmiseks tehnilistest rajatistest ja/või juhuslike reostusjuhtumite mõju vähendamiseks, mis võivad tuleneda näiteks üleujutustest, sealhulgas süsteemid, millega saab avastada selliseid juhtumeid või anda hoiatust, ning ettenägematute õnnetuste puhul, kõik kohased meetmed nendest veeökosüsteemidele tuleneva ohu vähendamiseks.

4. “Täiendavad meetmed” on meetmed, mis on mõeldud ja mida rakendatakse lisaks põhimeetmetele eesmärgiga saavutada artikli 4 alusel seatud eesmärgid. VI lisa B-osas on esitatud selliste meetmete avatud nimekiri.

Liikmesriigid võivad kehtestada ka muid täiendavaid meetmeid, et tagada käesoleva direktiivi alla kuuluvate vete täiendav kaitse või nende seisundi parandamine, rakendades sealhulgas artiklis 1 osutatud vastavaid rahvusvahelisi kokkuleppeid.

5. Kui seire või muud andmed näitavad, et artikli 4 alusel veekogu suhtes seatud eesmärke tõenäoliselt ei saavutata, tagab liikmesriik, et:

— selle põhjusi uuritakse,

— asjaomaseid lube kontrollitakse ja vajaduse korral vaadatakse nad läbi,

— seireprogrammid vaadatakse läbi ja vajaduse korral neid kohandatakse ning

— tehakse kindlaks kõnealuste eesmärkide saavutamiseks vajalikud lisameetmed, sealhulgas kehtestatakse vajaduse korral V lisas sätestatud korras rangemad keskkonnakvaliteedi standardid.

Kui need põhjused tulenevad loomulikest asjaoludest või vääramatust jõust, mis on erandlik või mida ei olnud võimalik ette näha, eelkõige äärmiselt suurtest üleujutustest või pikaajalisest põuast, võib liikmesriik ette näha, et lisameetmed ei ole otstarbekad, kui artikli 4 lõikest 6 ei tulene teisiti.

6. Lõike 3 kohaselt meetmeid rakendades astuvad liikmesriigid vajalikke samme, et mitte suurendada merevee reostust. Ilma et see piiraks seniste õigusaktide kohaldamist, ei või lõike 3 alusel võetud meetmete rakendamine mingil juhul otseselt ega kaudselt põhjustada pinnavee suuremat reostust. Seda nõuet ei kohaldata, kui see põhjustaks keskkonnas tervikuna suuremat reostust.

7. Meetmeprogrammid kehtestatakse hiljemalt üheksa aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast ning kõiki meetmeid hakatakse rakendama hiljemalt 12 aasta möödumisel nimetatud kuupäevast.

8. Meetmeprogrammid vaadatakse läbi ja vajaduse korral ajakohastatakse hiljemalt 15 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest ning seejärel iga kuue aasta tagant. Ajakohastatud programmi alusel kehtestatud uusi või läbi vaadatud meetmeid hakatakse rakendama kolme aasta jooksul pärast nende kehtestamist.

Artikkel 12

Probleemid, mida ei saa lahendada liikmesriigi tasandil

1. Kui liikmesriik leiab probleemi, mis mõjutab tema veemajandust, kuid mida kõnealune liikmesriik ei saa lahendada, võib ta probleemist teatada komisonile ja teistele asjaomastele liikmesriikidele ning anda soovitusi selle lahendamiseks.

2. Komisjon vastab liikmesriigi teatele või soovitustele kuue kuu jooksul.

Artikkel 13

Vesikonna majandamiskavad

1. Liikmesriigid tagavad, et iga täielikult nende territooriumi piires asuva valglapiirkonna jaoks koostatakse vesikonna majandamiskava.

2. Rahvusvahelise valglapiirkonna puhul, mis asub tervikuna ühenduse piires, tagavad liikmesriigid kooskõlastamise selleks, et koostada ühtne rahvusvahelise vesikonna majandamiskava. Kui sellist rahvusvahelise vesikonna majandamiskava ei koostata, koostavad liikmesriigid käesoleva direktiivi eesmärkide saavutamiseks vesikonna majandamiskava, mis hõlmab vähemalt neid rahvusvahelise valglapiirkonna osi, mis jäävad nende territooriumile.

3. Väljapoole ühenduse piire ulatuva rahvusvahelise valglapiirkonna puhul püüavad liikmesriigid koostada ühtse vesikonna majandamiskava ning kui see osutub võimatuks, hõlmab kava vähemasti seda osa rahvusvahelisest valglapiirkonnast, mis jääb asjaomase liikmesriigi territooriumile.

4. Vesikonna majandamiskava sisaldab VII lisas täpsustatud teavet.

5. Vesikonna majandamiskavade täienduseks võib koostada üksikasjalikumaid programme ja majandamiskavasid alamvesikondade, sektorite, konkreetsete küsimuste või veeliigi jaoks, et käsitleda veemajanduse teatavaid aspekte. Kõnealuste meetmete rakendamine ei vabasta liikmesriike käesoleva direktiivi muudest sätetest tulenevatest kohustustest.

6. Vesikonna majandamiskavad avaldatakse hiljemalt üheksa aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast.

7. Vesikonna majandamiskavad vaadatakse uuesti üle ja vajaduse korral ajakohastatakse hiljemalt 15 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast ning seejärel iga kuue aasta tagant.

Artikkel 14

Avalikkuse teavitamine ja konsulteerimine

1. Liikmesriigid soodustavad kõigi huvitatud poolte aktiivset osalemist käesoleva direktiivi rakendamises, eelkõige vesikonna majandamiskavade koostamises, ülevaatamises ja ajakohastamises. Liikmesriigid tagavad, et iga valglapiirkonna kohta avaldatakse järgmine teave ning võimaldatakse üldsusel, sealhulgas kasutajatel, teha selle kohta märkusi:

a) vähemalt kolm aastat enne kavas käsitletava ajavahemiku algust kava koostamise ajagraafik ja tööprogramm, sealhulgas avaldus võetavate konsultatsioonimeetmete kohta;

b) vähemalt kaks aastat enne kavas käsitletava ajavahemiku algust vaheülevaade vesikonnas esinevate oluliste veemajandusalaste probleemide kohta;

c) vähemalt üks aasta enne kavas käsitletava ajavahemiku algust vesikonna majandamiskava projekt.

Nõudmise peale tehakse kättesaadavaks taustdokumendid ja -teave, mida on kasutatud vesikonna majandamiskava projekti koostamisel.

2. Liikmesriigid annavad nende dokumentide kohta kirjalike märkuste tegemiseks vähemalt kuus kuud aega, et võimaldada aktiivset osalemist ja konsulteerimist.

3. Lõikeid 1 ja 2 kohaldatakse samamoodi vesikonna ajakohastatud majandamiskavade suhtes.

Artikkel 15

Aruandlus

1. Liikmesriigid saadavad vesikonna majandamiskavade ja kõigi nende ajakohastatud versioonide koopiad komisjonile ja teistele asjaomastele liikmesriikidele kolme kuu jooksul nende avaldamisest arvates:

a) täielikult ühe liikmesriigi territooriumile jääva valglapiirkonna puhul kõik vesikonna majandamiskavad, mis käsitlevad kõnealuse riigi territooriumi ja mis on avaldatud artikli 13 kohaselt;

b) rahvusvaheliste valglapiirkondade puhul vähemalt selle osa vesikonna majandamiskavast, mis käsitleb liikmesriigi territooriumi.

2. Liikmesriigid esitavad koondaruande esimese vesikonna majandamiskava jaoks koostatud:

— artikli 5 alusel nõutavate analüüside ja

— artikli 8 alusel kavandatud seireprogrammide kohta,

kolme kuu jooksul nende valmimisest arvates.

3. Liikmesriigid esitavad kolme aasta jooksul iga artikli 13 alusel koostatud vesikonna majandamiskava või ajakohastatud majandamiskava avaldamisest arvates vahearuande, milles kirjeldatakse kavandatud meetmeprogrammi elluviimisel tehtud edusamme.

Artikkel 16

Vee reostamise vastane strateegia

1. Euroopa Parlament ja nõukogu kehtestavad erimeetmed vee reostamise vastu üksikute saasteainete või saasteainerühmadega, mis põhjustavad märkimisväärset ohtu vesikeskkonnale või vesikeskkonna kaudu, sealhulgas ohtu joogivee võtmiseks kasutatavale veele. Nimetatud saasteainete puhul püütakse meetmete abil järk-järgult vähendada ning artikli 2 lõikes 30 määratletud prioriteetsete ohtlike ainete puhul lõpetada või järk-järgult kõrvaldada nende vettejuhtimine või kadu. Sellised meetmed võetakse vastu komisjoni ettepanekute põhjal asutamislepingus sätestatud korras.

2. Komisjon teeb ettepaneku prioriteetsetest ainete nimistu kohta, mis valitakse selliste ainete hulgast, mis põhjustavad märkimisväärset ohtu vesikeskkonnale või vesikeskkonna kaudu. Ained loetakse prioriteetseks ohu põhjal, mida nad vesikeskkonnale või vesikeskkonna kaudu põhjustavad ja mis tehakse kindlaks:

a) nõukogu määruse (EMÜ) nr 793/93, ( 22 ) nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ ( 23 ) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 98/8/EÜ ( 24 ) alusel tehtud riskianalüüsi põhjal või

b) riskipõhise sihtanalüüsi põhjal (määruse (EMÜ) nr 793/93 metoodikat järgides), mis keskendub üksnes vee ökotoksilisusele ja vesikeskkonna kaudu inimest mõjutavale toksilisusele.

Kui see on lõikes 4 sätestatud ajakava täitmiseks vajalik, loetakse ained prioriteetseks vesikeskkonnale või vesikeskkonna kaudu põhjustatava ohu põhjal, mis tehakse kindlaks lihtsustatud riskipõhise analüüsi menetlusel, mis põhineb teaduslikel põhimõtetel ning milles võetakse eelkõige arvesse:

— tõendeid kõnealuse aine loomuomase ohtlikkuse kohta, eelkõige tema vesiökotoksilisuse ning veega kokkupuutumise teel inimest mõjutava toksilisuse kohta ning

— ulatusliku keskkonnareostuse seire teel saadud tõendeid ning

— muid tõestatud tegureid, mis võivad viidata ulatusliku keskkonnareostuse võimalusele, näiteks asjaomase aine tootmis- või kasutusulatus ning kasutamisviisid.

3. Komisjoni ettepanekus näidatakse ära ka prioriteetsed ohtlikud ained. Seejuures võtab komisjon arvesse vastavates ohtlikke aineid käsitlevates ühenduse õigusaktides või rahvusvahelistes lepingutes toodud probleemsete ainete valikut.

4. Komisjon vaatab vastuvõetud prioriteetsete ainete nimistu üle hiljemalt neli aastat pärast käesoleva direktiivi jõustumist ning seejärel vähemalt iga nelja aasta tagant ning esitab vajaduse korral ettepanekuid.

5. Oma ettepanekut ette valmistades võtab komisjon arvesse toksilisuse, ökotoksilisuse ja keskkonna teaduskomitee, liikmesriikide, Euroopa Parlamendi, Euroopa Keskkonnaagentuuri, ühenduse teadusprogrammide, rahvusvaheliste organisatsioonide, milles ühendus on osaliseks, ning Euroopa majandusorganisatsioonide, sealhulgas väikesi ja keskmise suurusega ettevõtteid esindavate organisatsioonide soovitusi ning muud asjakohast teavet, mis talle teatavaks saab.

6. Prioriteetsete ainete puhul esitab komisjon ettepaneku kontrollimeetmete kohta:

— asjaomaste ainete vettejuhtimise ja kao järkjärguliseks vähendamiseks ning eelkõige

— lõike 3 kohaselt määratletud ainete vettejuhtimise või kao lõpetamiseks või järkjärguliseks kõrvaldamiseks, esitades selleks kohase ajakava. Ajakava võib hõlmata kõige rohkem 20 aastat pärast nende ettepanekute vastuvõtmist Euroopa Parlamendi ja nõukogu poolt vastavalt käesoleva artikli sätetele.

Seejuures teeb ta kindlaks kohase tasuvuse ning toodete ja tootmisprotsesside kontrolli proportsionaalse taseme ja kombinatsiooni nii punkt- kui hajureostusallikate suhtes ning võtab arvesse menetluskontrolli suhtes kogu ühenduses kehtivaid ühtseid heite piirväärtuseid. Vajaduse korral võib ühenduse tasandil kehtestada tootmiskontrolli meetmed iga sektori suhtes eraldi. Kui tootekontrollimeetmed hõlmavad vastavate direktiivi 91/414/EMÜ ja direktiivi 98/8/EÜ alusel välja antud lubade ülevaatamist, toimub nende ülevaatamine kõnealuste direktiivide sätete kohaselt. Igas ettepanekus kontrollimeetmete kohta näidatakse nende ülevaatamise, ajakohastamise ja tõhususe hindamise kord.

7. Komisjon esitab ettepanekud pinnavees, setetes ja biootas esinevate prioriteetsete ainete kontsentratsiooni suhtes kohaldatavate kvaliteedistandardite kohta.

8. Komisjon esitab ettepanekud lõigete 6 ja 7 alusel ning vähemalt punktreostusallikate heidete kontrolli ning keskkonnakvaliteedi standardite kohta kahe aasta jooksul asjaomase aine prioriteetsete ainete nimistusse lülitamisest arvates. Kui kuue aasta jooksul alates käesoleva direktiivi jõustumisest ei ole ühenduse tasandil kokkulepet sõlmitud, kehtestavad liikmesriigid esimesse prioriteetsete ainete nimistusse lülitatud ainete puhul keskkonnakvaliteedi standardid kõigi pinnavete suhtes, mida mõjutab nende ainete vettejuhtimine, ning sellise vettejuhtimise peamiste allikate kontrolli, mille käigus võetakse muu hulgas arvesse kõiki tehnilisi võimalusi nende vähendamiseks. Ainete puhul, mis kantakse prioriteetsete ainete nimistusse hiljem, võtavad liikmesriigid ühenduse tasandil sõlmitud kokkuleppe puudumisel selliseid meetmeid viie aasta möödumisel nende nimistusse lülitamisest.

9. Komisjon võib ette valmistada strateegia muude saasteainete või saasteainerühmade põhjustatud veereostuse, muuhulgas õnnetuste tagajärjel toimunud reostuse vastu.

10. Lõigete 6 ja 7 alusel ettepanekuid ette valmistades vaatab komisjon üle ka kõik IX lisas loetletud direktiivid. Lõikes 8 osutatud tähtajaks teeb ta ettepaneku IX lisas toodud heidete kontrolli ülevaatamiseks kõigi prioriteetsete ainete nimistusse kantud ainete suhtes ning teeb ettepaneku vajalike meetmete kohta, sealhulgas IX lisa alusel kehtestatud kontrollimeetmete võimaliku tühistamise kohta kõigi muude ainete suhtes.

Kõik IX lisa kontrollimeetmed, mille suhtes on tehtud muutmisettepanek, tühistatakse nende muudatuste jõustumise kuupäeval.

11. Lõigetes 2 ja 3 nimetatud prioriteetsete ainete nimistust saab selle vastuvõtmisel Euroopa Parlamendi ja nõukogu poolt käesoleva direktiivi X lisa. Selle lõikes 4 osutatud ülevaatamine toimub samas korras.

Artikkel 17

Põhjavee reostuse ärahoidmise ja piiramise strateegia

1. Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad vastu erimeetmed põhjavee reostuse ärahoidmiseks ja piiramiseks. Selliste meetmete eesmärgiks on saavutada artikli 4 lõike 1 punkti b kohaselt põhjavee hea keemiline seisund ning need võetakse vastu asutamislepingus sätestatud korras ettepaneku põhjal, mille komisjon esitab kahe aasta jooksul käesoleva direktiivi jõustumisest arvates.

2. Meetmete kohta ettepanekuid tehes võtab komisjon arvesse artikli 5 ja II lisa kohaselt tehtud analüüse. Kui andmed on kättesaadavad, esitatakse sellised meetmed varem ning nende hulka kuuluvad:

a) kriteeriumid põhjavee hea keemilise seisundi hindamiseks vastavalt II lisa punktile 2.2 ja V lisa punktidele 2.3.2 ja 2.4.5;

b) kriteeriumid oluliste ja püsivate kasvutendentside kindlakstegemiseks ning V lisa punkti 2.4.4 kohaselt kasutatavate kasvutendentsi langusele pöördumise punktide kindlaksmääramiseks.

3. Lõike 1 kohaldamisest tulenevad meetmed lisatakse artikli 11 alusel nõutavasse meetmeprogrammi.

4. Lõike 2 alusel ühenduse tasandil vastu võetud kriteeriumide puudumisel kehtestavad liikmesriigid kohased kriteeriumid hiljemalt viie aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest.

5. Lõike 4 alusel siseriiklikul tasandil vastu võetud kriteeriumide puudumisel loetakse kasvutendentsi langusele pöördumise punktiks maksimaalselt 75 % kvaliteedistandardite tasemest, mis on sätestatud olemasolevates põhjavee suhtes kohaldatavates ühenduse õigusaktides.

Artikkel 18

Komisjoni aruanne

1. Komisjon avaldab aruande käesoleva direktiivi rakendamise kohta hiljemalt 12 aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest ja seejärel iga kuue aasta tagant ning esitab need aruanded Euroopa parlamendile ja nõukogule.

2. Aruandes peab sisalduma:

a) ülevaade direktiivi rakendamisel tehtud edusammudest;

b) koostöös Euroopa Keskkonnaagentuuriga koostatud ülevaade pinna- ja põhjavee seisundist ühenduses;

c) ülevaade artikli 15 alusel esitatud vesikonna majandamiskavadest, sealhulgas soovitused edaspidiste kavade parandamise kohta;

d) kokkuvõte kõigile artikli 12 alusel liikmesriikide poolt komisjonile esitatud teadete ja soovituste vastustest;

e) kokkuvõte kõikidest artikli 16 alusel koostatud ettepanekutest, kontrollimeetmetest ja strateegiast;

f) kokkuvõte Euroopa Parlamendi ja nõukogu poolt eelmistele aruannetele antud vastustest ja kommentaaridest.

3. Komisjon avaldab ka liikmesriikide poolt artikli 15 lõike 2 alusel esitatud koondaruannetel põhineva aruande tehtud edusammudest ning esitab selle Euroopa Parlamendile ja liikmesriikidele hiljemalt kahe aasta möödumisel artiklites 5 ja 8 osutatud kuupäevadest.

4. Komisjon avaldab kolme aasta jooksul pärast iga artikli 1 alusel esitatud aruande avaldamist vahearuande, milles kirjeldatakse tehtud edusamme artikli 15 lõikes 3 nimetatud liikmesriikide vahearuannete põhjal. Vahearuanne esitatakse Euroopa Parlamendile ja nõukogule.

5. Komisjon kutsub vajaduse korral vastavalt aruandetsüklile kokku ühenduse veepoliitikat käsitleva kõikide liikmesriikide huvitatud poolte konverentsi, et anda selgitusi komisjoni rakendamisaruannete kohta ja jagada kogemusi.

Osalejate hulka peaksid kuuluma pädevate asutuste, Euroopa Parlamendi, valitsusväliste organisatsioonide, majanduspartnerite ja töösuhte poolte ning tarbijate organisatsioonide esindajad, kõrgkoolide esindajad ja muud eksperdid.

Artikkel 19

Ühenduse edaspidiste meetmete kavad

1. Kord aastas esitab komisjon artiklis 21 osutatud komiteele teadmiseks suunava kava meetmete kohta, mis mõjutavad veealaseid õigusakte, mille kohta ta kavatseb lähitulevikus ettepaneku teha, sealhulgas artikli 16 alusel koostatud ettepanekutest, kontrollimeetmetest ja strateegiast tulenevate meetmete kohta. Komisjon esitab esimese niisuguse kava hiljemalt kahe aasta möödumisel käesoleva direktiivi jõustumisest.

2. Komisjon vaatab käeoleva direktiivi üle hiljemalt 19 aastat pärast selle jõustumist ning esitab vajalikud muutmisettepanekud.

▼M2

Artikkel 20

Direktiivi tehnilised kohandused

1. I ja III lisa ning V lisa punkti 1.3.6 võib kohandada teaduse ja tehnika arengule, võttes arvesse artiklis 13 nimetatud vesikonna majandamiskavade ülevaatamise ja ajakohastamise tähtaegu. Meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 21 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.

Vajaduse korral võib komisjon vastu võtta suunised II ja V lisa rakendamise kohta vastavalt artikli 21 lõikes 2 osutatud regulatiivmenetlusele.

2. Andmete, sealhulgas statistiliste ja kartograafiliste andmete edastamiseks ja töötlemiseks vajalikud lõikes 1 sätestatud eesmärgile vastavad vormingud võib vastu võtta vastavalt artikli 21 lõikes 2 osutatud regulatiivmenetlusele.

Artikkel 21

Komitee

1. Komisjoni abistab komitee.

2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse nimetatud otsuse artikli 8 sätteid.

Tähtajaks otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõike 6 tähenduses kehtestatakse kolm kuud.

3. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1 kuni 4 ja artiklit 7, võttes arvesse nimetatud otsuse artikli 8 sätteid.

▼B

Artikkel 22

Kehtetuks tunnistamised ja üleminekusätted

1. Seitsme aasta möödudes käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast tunnistatakse kehtetuks järgmised õigusaktid:

— 16. juuni 1975. aasta direktiiv 75/440/EMÜ liikmesriikides joogivee võtmiseks mõeldud pinnavee nõutava kvaliteedi kohta, ( 25 )

— nõukogu 12. detsembri 1977. aasta otsus 77/795/EMÜ, millega kehtestatakse ühenduses mageda pinnavee kvaliteedi alase teabe vahetamise ühtne kord, ( 26 )

— nõukogu 9. oktoobri 1979. aasta direktiiv 79/869/EMÜ liikmesriikides joogivee võtmiseks mõeldud pinnavee mõõtmismeetodite ning proovide ja analüüside võtmise sageduse kohta. ( 27 )

2. 13 aasta möödudes käesoleva direktiivi jõustumise kuupäevast tunnistatakse kehtetuks järgmised õigusaktid:

— nõukogu 18. juuli 1978. aasta direktiiv kalade elu tagamiseks kaitset ja parandamist vajava magevee kvaliteedi kohta, ( 28 )

— nõukogu 30. oktoobri 1979. aasta direktiiv 79/923/EMÜ karpide elukeskkonna vee nõutava kvaliteedi kohta, ( 29 )

— nõukogu 17. detsembri 1979. aasta direktiiv 80/68/EMÜ põhjavee kaitse kohta teatavatest ohtlikest ainetest lähtuva reostuse eest,

— direktiiv 76/464/EMÜ, välja arvatud selle artikkel 6, mis tunnistatakse kehtetuks alates käesoleva direktiivi jõustumisest.

3. Direktiivi 76/464/EMÜ suhtes kohaldatakse järgmisi üleminekusätteid:

a) käesoleva direktiivi artikli 16 alusel vastu võetud prioriteetsete ainete nimistu asendab komisjoni 22. juuni 1982. aasta teatises nõukogule prioriteetseks tunnistatud ainete nimistut;

b) direktiivi 76/464/EMÜ artiklit 7 kohaldades võivad liikmesriigid rakendada käesolevas direktiivis sätestatud põhimõtteid reostusprobleemide ja neid põhjustavate ainete kindlakstegemiseks, kvaliteedistandardite kehtestamiseks ja meetmete vastuvõtmiseks.

4. Artiklis 4 toodud keskkonnaalaseid eesmärke ning keskkonnakvaliteedi standardeid, mis on kehtestatud IX lisas ja artikli 16 lõike 7 kohaselt ning liikmesriikide poolt prioriteetsete ainete nimistusse kandmata ainete puhul V lisa alusel ja prioriteetsete ainete puhul, mille suhtes ühenduse standardeid ei ole kehtestatud, artikli 16 lõike 8 alusel, loetakse direktiivi 96/61/EÜ artikli 2 lõike 7 ja artikli 10 kohaldamisel keskkonnakvaliteedi standarditeks.

5. Kui artikli 16 alusel vastu võetud prioriteetsete ainete nimistusse kantud aine ei ole kantud käesoleva direktiivi VIII lisasse või direktiivi 96/61/EÜ III lisasse, lisatakse see sinna.

6. Pinnaveekogude puhul peavad käesoleva direktiivi alusel nõutavas esimeses vesikonna majandamiskavas kehtestatud keskkonnaalased eesmärgid miinimumina jõustama kvaliteedistandardid, mis on vähemalt sama ranged kui direktiivi 76/464/EMÜ rakendamisel nõutavad standardid.

Artikkel 23

Sanktsioonid

Liikmesriigid määravad kindlaks sanktsioonid, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi alusel vastuvõetud siseriiklike sätete rikkumise puhul. Sätestatavad sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.

Artikkel 24

Rakendamine

1. Liikmesriigid kehtestavad käesoleva direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 22. detsembriks 2003. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamata komisjonile.

Kui liikmesriigid need meetmed vastu võtavad, lisavad nad nendesse meetmetesse või nende ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid.

2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti. Komisjon teatab sellest teistele liikmesriikidele.

Artikkel 25

Jõustumine

Käesolev direktiiv jõustub selle Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.

Artikkel 26

Adressaadid

Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele.









I LISA

PÄDEVATE ASUTUSTE NIMEKIRJA JAOKS NÕUTAV TEAVE

Artikli 3 lõike 8 alusel esitavad liikmesriigid kõigi pädevate asutuste kohta igas valglapiirkonnas ning igas oma territooriumil asuvas rahvusvahelise valglapiirkonna osas järgmise teabe:

i) pädeva asutuse nimi ja aadress — artikli 3 lõikes 2 nimetatud asutuse ametlik nimi ja aadress;

ii) valglapiirkonnaga hõlmatud geograafiline ala — peamiste valglapiirkonnas asuvate jõgede nimed koos valglapiirkonna piiride täpse kirjeldusega. Seda teavet peaks võimaluste piires saama lülitada geograafilise teabe süsteemi (GIS) ja/või komisjoni geograafilise teabe süsteemi (GISCO);

iii) pädeva asutuse õiguslik vorm — pädeva asutuse õigusliku vormi kirjeldus ning vajaduse korral tema põhikirja, asutamislepingu või samaväärse õigusdokumendi kokkuvõte või koopia;

iv) vastutus — iga pädeva asutuse õigusliku ja haldusvastutuse kirjeldus ning tema rolli kirjeldus igas valglapiirkonnas;

v) liikmeskond — kui pädev asutus on teiste pädevate asutuste vaheline kooskõlastamisasutus, nõutakse nende asutuste nimekirja koos kokkuvõttega kooskõlastamise tagamiseks loodud suhetest institutsioonide vahel;

vi) rahvusvahelised suhted — kui valglapiirkond hõlmab rohkem kui ühe liikmesriigi territooriumi või sinna kuulub kolmandate riikide territoorium, nõutakse kokkuvõtet kooskõlastamise tagamiseks loodud suhetest institutsioonide vahel.









II LISA

1. PINNAVESI

1.1. Pinnaveekogutüüpide kirjeldus

Liikmesriigid määravad kindlaks pinnaveekogude asukoha ja piirid ning annavad kõigi selliste veekogude kirjelduse vastavalt järgmisele metoodikale. Liikmesriigid võivad selleks esialgseks kirjelduseks pinnaveekogusid rühmitada.

i) Vesikonna piires olevad pinnaveekogud liigitatakse kas ühte järgmistest pinnaveekogude kategooriatest — jõed, järved, üleminekuveed või rannikuveed — või tehisveekogudeks või oluliselt muudetud veekogudeks.

ii) Igas pinnaveekogukategoorias liigitatakse valglapiirkonna vastavad pinnaveekogud tüüpide järgi. Need tüübid tehakse kindlaks kas “süsteemi A” või “süsteemi B” abil, mis on toodud punktis 1.2.

iii) Kui kasutatakse süsteemi A, jaotatakse valglapiirkonnas olevad pinnaveekogud kõigepealt vastavate ökopiirkondade kaupa vastavalt punktis 1.2 toodud ja XI lisa vastaval kaardil näidatud geograafilistele piirkondadele. Seejärel jaotatakse igas ökopiirkonnas olevad veekogud pinnaveekogutüüpide kaupa vastavalt süsteemi A jaoks tabelites sätestatud tunnustele.

iv) Kui kasutatakse süsteemi B, peavad liikmesriigid saavutama vähemalt samasuguse diferentseerituseastme, nagu nad saavutaksid süsteemi A kasutades. Vastavalt sellele jaotatakse valglapiirkonnas asuvad pinnaveekogud tüüpideks, kasutades kohustuslike tunnuste väärtusi ning selliseid fakultatiivseid tunnuseid või tunnuste kombinatsioone, mida on vaja, tagamaks, et neist saaks tuletada usaldusväärseid tüübispetsiifilisi bioloogilisi võrdlustingimusi.

v) Tehis- ja oluliselt muudetud pinnaveekogude puhul toimub liigitamine vastavalt selle pinnaveekategooria tunnustele, mis kõige enam sarnaneb asjaomasele oluliselt muudetud või tehisveekogule.

vi) Liikmesriigid esitavad komisjonile tüüpide geograafilise asukoha kaardi või kaardid (GIS-vormingus), mis vastavad süsteemi A alusel nõutavale diferentseeritusastmele.

1.2. Ökopiirkonnad ja pinnaveekogutüübid

1.2.1. Jõed







Süsteem A Kinnitatud liigitus Tunnused Ökopiirkond XI lisa kaardil A näidatud ökopiirkonnad Tüüp Liigitus vastavalt kõrgusele: kõrge: > 800 m keskmise kõrgusega: 200—800 m madalik: < 200 m Liigitus vastavalt suurusele, aluseks valgla pindala väike: 10—100 km2 keskmine: > 100—1 000 km 2 suur: > 1 000—10 000 km2 väga suur: > 10 000 km2 Geoloogia lubjarikas ränirikas orgaaniline







Süsteem B Alternatiivne kirjeldus Füüsikalised ja keemilised tegurid, mis määravad jõe või jõeosa tunnused ning sellest tulenevalt bioloogilise populatsiooni struktuuri ja koosseisu Kohustuslikud tegurid kõrgus laius pikkus geoloogia suurus Fakultatiivsed tegurid kaugus jõelähtest vooluenergia (sõltuv voolust ja kaldest) keskmine veepinna laius keskmine veesügavus keskmine veepinna langus jõe põhisängi kuju ja iseloomustus jõe vooluhulga kategooria jõeoru kuju tahkete osakeste ärakanne happelisuse neutraliseerimisvõime põhjasetete keskmine koostis kloriidid õhutemperatuuri kõikumisulatus keskmine õhutemperatuur sademed

1.2.2. Järved







Süsteem A Kinnitatud liigitus Tunnused Ökopiirkond XI lisa kaardil A näidatud ökopiirkonnad Tüüp Liigitus vastavalt kõrgusele keskmise kõrgusegakõrge: > 800 m keskmise kõrgusega: 200—800 m madalik: < 200 m Liigitus keskmine sügavuse alusel, aluseks < 3 m 3—15 m > 15 m Liigitus pindala alusel 0,5—1 km2 1—10 km2 10—100 km2 > 100 km2 Geoloogia lubjarikas ränirikas orgaaniline







Süsteem B Alternatiivne kirjeldus Füüsikalised ja keemilised tegurid, mis määravad järve tunnused ning sellest tulenevalt bioloogilise populatsiooni struktuuri ja koosseisu Kohustuslikud tegurid kõrgus laius pikkus sügavus geoloogia suurus Fakultatiivsed tegurid keskmine veesügavus järve kuju viibeaeg keskmine õhutemperatuur õhutemperatuuri kõikumisulatus segunemistingimused (näiteks monomiktne, dimiktne, polümiktne) happelisuse neutraliseerimisvõime toitainesisalduse foon põhjasetete keskmine koostis veepinnataseme kõikumine

1.2.3. Üleminekuveed







Süsteem A Kinnitatud liigitus Tunnused Ökopiirkond Järgmised XI lisa kaardil B näidatud ökopiirkonnad: Läänemeri Barentsi meri Norra meri Põhjameri Atlandi ookeani põhjaosa Vahemeri Tüüp Aasta keskmise soolsuse põhjal 18–< 30< 0,5 ‰: magevesi 0,5–< 5 ‰: oligohaliinne 5–< 18 ‰: mesohaliinne 18–< 30 ‰: polühaliinne 30–< 40 ‰: euhaliinne Keskmise loodete ulatuse põhjal 2-4 m< 2 m: mikrolooded 2-4 m: mesolooded > 4 m: makrolooded







Süsteem B Alternatiivne kirjeldus Füüsikalised ja keemilised tegurid, mis määravad üleminekuvee tunnused ning sellest tulenevalt bioloogilise populatsiooni struktuuri ja koosseisu Kohustuslikud tegurid laius pikkus loodete ulatus soolsus Fakultatiivsed tegurid sügavus hoovuse kiirus avatus lainetusele viibeaeg keskmine veetemperatuur segunemistingimused hägusus põhjasetete keskmine koostis kuju veetemperatuuri kõikumisulatus

1.2.4. Rannikuveed







Süsteem A Kinnitatud liigitus Tunnused Ökopiirkond Järgmised XI lisa kaardil B näidatud ökopiirkonnad: Läänemeri Barentsi meri Norra meri Põhjameri Atlandi ookeani põhjaosa Vahemeri Tüüp Aasta keskmise soolsuse põhjal 18–< 30< 0,5 ‰: magevesi 0,5–< 5 ‰: oligohaliinne 5–< 18 ‰: mesohaliinne 18–< 30 ‰: polühaliinne 30–< 40 ‰: euhaliinne Keskmise sügavuse põhjal madal vesimadal vesi: < 30 m keskmine: (30—200 m) sügav: > 200 m







Süsteem B Alternatiivne kirjeldus Füüsikalised ja keemilised tegurid, mis määravad rannikuvee tunnused ning sellest tulenevalt bioloogilise populatsiooni struktuuri ja koosseisu Kohustuslikud tegurid laius pikkus loodete ulatus soolsus Fakultatiivsed tegurid hoovuse kiirus avatus lainetusele keskmine veetemperatuur segunemistingimused hägusus viibeaeg (suletud lahtedes) põhjasetete keskmine koostis veetemperatuuri kõikumisulatus

1.3. Tüübispetsiifiliste võrdlustingimuste kindlaksmääramine pinnaveekogutüüpide jaoks

i) Iga punkti 1.1 kohaselt kirjeldatud pinnaveekogutüübi kohta määratakse kindlaks tüübispetsiifilised hüdromorfoloogilised ja füüsikalis-keemilised tingimused, mis vastavad V lisa punktis 1.1. nimetatud hüdromorfoloogiliste ja füüsikalis-keemiliste kvaliteedielementide väärtusele kõnealuse pinnaveekogu väga hea ökoloogilise seisundi puhul, nagu see on määratletud V lisa punkti 1.2 vastavas tabelis. Määratakse kindlaks tüübispetsiifilised bioloogilised võrdlustingimused, mis vastavad V lisa punktis 1.1 nimetatud bioloogiliste kvaliteedielementide väärtusele kõnealuse pinnaveekogu väga hea ökoloogilise seisundi puhul, nagu see on määratletud V lisa punkti 1.2 vastavas tabelis.

ii) Käesolevas punktis sätestatud korra kohaldamisel oluliselt muudetud või tehispinnaveekogude suhtes käsitatakse viiteid väga heale ökoloogilisele seisundile viidetena maksimaalsele ökoloogilisele potentsiaalile vastavalt V lisa tabeli 1.2.5 määratlusele. Veekogu maksimaalse ökoloogilise potentsiaali väärtused vaadatakse üle iga kuue aasta tagant.

iii) Tüübispetsiifilised tingimused punktide i ja ii tähenduses ning tüübispetsiifilised bioloogilised võrdlustingimused võivad olla ruumi- või mudelipõhised või neid võib tuletada, kasutades nende meetodite kombinatsiooni. Kui neid meetodeid ei ole võimalik kasutada, võivad liikmesriigid selliste tingimuste kindlakstegemiseks kasutada eksperthinnanguid. Väga hea ökoloogilise seisundi määratlemisel konkreetsete sünteetiliste saasteainete kontsentratsiooni suhtes on avastamispiiriks piir, mille võib saavutada tüübispetsiifiliste tingimuste kindlaksmääramise ajal olemas olevate meetodite abil.

iv) Ruumipõhiste tüübispetsiifiliste bioloogiliste võrdlustingimuste puhul arendavad liikmesriigid iga pinnaveekogutüübi jaoks välja võrdlusvõrgu. Võrk sisaldab piisaval arvul väga heas seisundis objekte, et pakkuda piisavalt usaldusväärsel tasemel võrdlustingimuste väärtusi, võttes arvesse kõnealuse pinnaveekogutüübi väga heale ökoloogilisele seisundile vastavate kvaliteedielementide väärtuste varieeruvust ja lõike v alusel kohaldatavaid modelleerimismeetodeid.

v) Mudelipõhised tüübispetsiifilised bioloogilised võrdlustingimused võib tuletada kas prognoosmudelite või retrospektiivsete meetodite abil. Nende meetodite puhul kasutatakse ajaloolisi, paleoloogilisi ja muid kättesadavaid andmeid ning nad pakuvad piisavalt usaldusväärsel tasemel võrdlustingimuste väärtusi, tagamaks, et niiviisi tuletatud tingimused on iga pinnaveekogutüübi suhtes järjepidevad ja kehtivad.

vi) Kui mingi pinnaveekogutüübi kvaliteedielemendi puhul ei ole usaldusväärseid tüübispetsiifilisi võrdlustingimusi võimalik kindlaks teha kõnealuse elemendi kõrge loomuliku varieeruvuse tõttu, mis ei ole üksnes hooajaline erinevus, võib vastava pinnaveetüübi ökoloogilise seisundi hindamisel kõnealuse elemendi arvestamata jätta. Sellistel asjaoludel sedastavad liikmesriigid niisuguse arvestamatajätmise põhjused vesikonna majandamiskavas.

1.4. Koormuse kindlakstegemine

Liikmesriigid koguvad ja säilitavad teabe olulise inimtekkelise koormuse tüübi ja ulatuse kohta, mis võib pinnaveekogudele igas valglapiirkonnas mõjuda, eelkõige järgmise kohta.

Olulise punktreostusallikatest pärit reostuse hindamine ja tuvastamine, eelkõige linna-, tööstus-, põllumajandus- ja muudest rajatistest ning tegevustest pärinevate VIII lisas loetletud ainete puhul, mis põhineb muu hulgas teabel, mis on kogutud:

i) direktiivi 91/271/EMÜ artiklite 15 ja 17 alusel;

ii) direktiivi 96/61/EÜ ( 30 ) artiklite 9 ja 15 alusel;

ning esimese vesikonna majandamiskava puhul:

iii) direktiivi 76/464/EMÜ artikli 11 alusel; ning

iv) direktiivide 75/440/EÜ, 76/160/EMÜ, ( 31 ) 78/659/EMÜ ja 79/923/EMÜ ( 32 ) alusel.

Olulise hajureostusallikatest pärit reostuse hindamine ja tuvastamine, eelkõige linna-, tööstus-, põllumajandus- ja muudest rajatistest ning tegevustest pärinevate VIII lisas loetletud ainete puhul, mis põhineb muu hulgas teabel, mis on kogutud:

i) direktiivi 91/676/EMÜ ( 33 ) artiklite 3, 5 ja 6 alusel;

ii) direktiivi 91/414/EMÜ artiklite 7 ja 17 alusel;

iii) direktiivi 98/8/EÜ alusel;

ning esimese vesikonna majandamiskava puhul:

iv) direktiivide 75/440/EÜ, 76/160/EMÜ, 76/464/EMÜ, 78/659/EMÜ ja 79/923/EMÜ alusel.

Linnade, tööstuse, põllumajanduse muude vajaduste rahuldamiseks toimuva olulise veevõtu, sealhulgas hooajaliste erinevuste ja aastase kogunõudluse hindamine ja tuvastamine ning veekadude hindamine ja tuvastamine jaotussüsteemides.

Üldistes vooluomadustes ja veebilansis ilmneva veevoolu olulise reguleerimise, sealhulgas veeülekannete ja ümbersuunamise mõju hindamine ja tuvastamine.

Oluliste morfoloogiliste muudatuste tuvastamine veekogudes.

Muude oluliste inimtekkeliste mõjude hindamine ja tuvastamine pinnavee seisundis.

Maakasutusviiside hindamine, sealhulgas peamiste linna-, tööstus- ja põllumajandusalade ning vajaduse korral kalandus- ja metsandusalade kindlakstegemine.

1.5. Mõju hindamine

Liikmesriigid hindavad pinnaveekogude seisundi tundlikkust eespool nimetatud koormuste suhtes.

Liikmesriigid kasutavad eespool kogutud ja muud asjakohast teavet, sealhulgas olemasolevaid keskkonnaseireandmeid, et hinnata, kui tõenäoline on see, et valglapiirkonnas asuvad pinnaveekogud ei vasta nende suhtes artikli 4 alusel kehtestatud keskkonnakvaliteedialastele eesmärkidele. Liikmesriigid võivad sellise hindamise juures abivahendina kasutada modelleerimismeetodeid.

Nende veekogude puhul, mille kohta on kindlaks tehtud, et nad võivad keskkonnakvaliteedialastele eesmärkidele mitte vastata, antakse vajaduse korral täiendav kirjeldus, et optimeerida nii artikli 8 alusel nõutavate seireprogrammide kui ka artikli 11 alusel nõutavate meetmeprogrammide väljatöötamist.

2. PÕHJAVESI

2.1. Esialgne kirjeldus

Liikmesriigid annavad kõigi põhjaveekogumite esialgse kirjelduse, et hinnata nende kasutust ja seda, millises ulatuses neid ähvardab oht mitte vastata kõigi põhjaveekogumite suhtes artikli 4 alusel kehtestatud eesmärkidele. Kõnealuseks esialgseks kirjelduseks võivad liikmesriigid põhjaveekogumeid rühmitada. Selle analüüsi juures võib kasutada olemasolevaid hüdroloogilisi geoloogilisi, pedoloogilisi, maakasutus-, vettejuhtimis- ja veevõtu- ning muid andmeid, kuid sellega tuvastatakse:

— põhjaveekogumi või -kogumite asukoht ja piirid,

— koormus, mis võib põhjaveekogumile või -kogumitele mõjuda, sealhulgas: — — hajureostusallikad, — punktreostusallikad, — veevõtt, — kunstlik toitumine,

— selle kohal asuvate kihtide üldine laad valglas, kust põhjaveekogum toitub,

— põhjaveekogumid, millel on neist otseselt sõltuvad pinnaveeökosüsteemid või maismaaökosüsteemid.

2.2. Täiendav kirjeldus

Kõnealuse esialgse kirjelduse järel annavad liikmesriigid nende põhjaveekogumite või veekogumirühmade täiendava kirjelduse, mille ohustatus on kindlaks tehtud, et sellise ohu suurust täpsemalt hinnata ja teha kindlaks artikli 11 alusel nõutavad meetmed. See kirjeldus sisaldab vastavalt asjakohast teavet inimtegevuse mõju kohta ning vajaduse korral teabe järgmise kohta:

— põhjaveekogumi geoloogilised tunnused, sealhulgas geoloogiliste üksuste ulatus ja liik,

— põhjaveekogumi hüdrogeoloogilised tunnused, sealhulgas veejuhtivus, poorsus ja küllastumus,

— pindmiste setete ja pinnase tunnused valglas, kust põhjaveekogum toitub, sealhulgas sette ja pinnase paksus, poorsus, veejuhtivus ning imamisvõime,

— põhjavee kihistumisparameetrid põhjaveekogumis,

— maapinnal asuvate süsteemide, sealhulgas maismaaökosüsteemide ja pinnaveekogude nimistu, millega põhjaveekogum on dünaamiliselt seotud,

— põhjaveekogumi ja sellega seotud maapinnal asuvate süsteemide vahelise veevahetuse suuna ja määra hinnang,

— piisavad andmed, et arvutada veekogu aasta keskmist pikaajalist toitumismäära,

— põhjavee keemilise koostise kirjeldus, sealhulgas näitajad inimtegevusest tuleneva osa kohta. Liikmesriigid võivad nende põhjaveekogumite loodusliku fooni kindlakstegemiseks kasutada põhjavee kirjeldamise tüpoloogiaid.

2.3. Põhjavee suhtes avalduva inimtegevuse mõju hindamine

Nende põhjaveekogumite puhul, mis ületavad kahe või enama liikmesriigi piiri või mille kohta on vastavalt punkti 2.1 alusel koostatud esialgsele kirjeldusele tuvastatud, et neid ähvardab oht mitte vastata iga veekogu suhtes artikli 4 alusel sätestatud eesmärkidele, kogutakse ja säilitatakse iga põhjaveekogumi kohta vajaduse korral järgmist teavet:

a) veevõtuks kasutatavate punktide asukoht põhjaveekogumis, välja arvatud: — veevõtupunktid, mis annavad keskmiselt vähem kui 10 m3 vett päevas või — olmeveevõtupunktid, mis annavad keskmiselt vähem kui 10 m3 vett päevas või teenindavad vähem kui 50 inimest,

b) aasta keskmine veevõtumäär sellistest punktidest,

c) põhjaveekogumist võetud vee keemiline koostis,

d) nende punktide asukoht põhjaveekogumis, kuhu vett otse juhitakse,

e) heitkogused sellistes punktides,

f) põhjaveekogumisse juhitud vee keemiline koostis ning

g) maakasutusviis valglas või valglates, millest põhjaveekogum toitub, sealhulgas saasteainete sissevool ja inimtekkelised muutused taastumisparameetrites, nagu näiteks vihmavee ja äravoolu kõrvalejuhtimine veekindla pinna abil, kunstlik toitmine, tammistamine või drenaaž.

2.4. Põhjaveetaseme muutumise mõju hindamine

Liikmesriigid tuvastavad ka need põhjaveekogumid, mille jaoks tuleb artikli 4 alusel kehtestada madalamad eesmärgid, sealhulgas seetõttu, et võetakse arvesse veekogu seisundi mõju:

i) pinnaveele ja sellega seotud maismaaökosüsteemidele,

ii) veeregulatsioonile, üleujutuste vastu kindlustamisele, drenaažile või

iii) inimarengule.

2.5. Põhjavee kvaliteedi suhtes avalduva reostuse mõju hindamine

Liikmesriigid tuvastavad need põhjaveekogumid, mille suhtes tuleb artikli 4 lõike 5 alusel kindlaks määrata madalamad eesmärgid, kui põhjaveekogum on vastavalt artikli 5 lõikele 1 inimtegevuse mõju tõttu nii saastunud, et põhjavee hea keemilise seisundi saavutamine on võimatu või ebaproportsionaalselt kulukas.









III LISA

MAJANDUSANALÜÜS

Majandusanalüüs sisaldab piisavalt üksikasjalikku teavet (võttes arvesse vastavate andmete kogumisega seotud kulusid), et:

a) teha asjakohased arvutused, et artikli 9 alusel arvesse võtta veevarustusteenuste kulude katmist, arvestades vee pakkumise ja nõudmise pikaajalisi prognoose valglapiirkonnas ning vajaduse korral: — veevarustusteenuste mahu, hinna ja nendega seotud kulude kalkulatsioone ning — vastavate investeeringute kalkulatsioone, sealhulgas selliste investeeringute prognoose;

b) otsustada selliste meetmete võimalike kulude kalkulatsiooni põhjal, milline artikli 11 alusel koostatud meetmeprogrammi kantav meetmetekombinatsioon oleks veekasutuse alal kõige tasuvam.









IV LISA

KAITSEALAD

1. Artikli 6 alusel nõutav kaitsealade register sisaldab järgmist tüüpi kaitsealasid: i) artikli 7 alusel olmevee võtmiseks mõeldud alad; ii) majanduslikult oluliste veekasvatatavate liikide kaitseks mõeldud alad; iii) puhkealadeks mõeldud veekogud, sealhulgas direktiivi 76/160/EMÜ alusel suplusveeks mõeldud alad; iv) toitainete suhtes tundlikud alad, sealhulgas alad, mis on direktiivi 91/676/EMÜ alusel tunnistatud ohualtideks vöönditeks, ning alad, mis on direktiivi 91/271/EMÜ alusel tunnistatud tundlikeks aladeks; ning v) elupaikade ja liikide kaitseks mõeldud alad, kus vee seisundi säilitamine või parandamine on oluline tegur nende kaitsel, sealhulgas vastavad direktiivi 92/43/EMÜ ( 34 ) ja direktiivi 79/409/EMÜ ( 35 ) alusel määratud “Natura 2000” objektid.

2. Registri kokkuvõte, mida nõutakse vesikonna majandamiskava osana, sisaldab kaarte, millel on näidatud kõigi kaitsealade asukoht ning ühenduse, siseriiklike ja kohalike õigusaktide kirjeldus, mille alusel nad on määratud.









V LISA

1. 1.1. 1.1.1. 1.1.2. 1.1.3. 1.1.4. 1.1.5. 1.2. 1.2.1. 1.2.2. 1.2.3. 1.2.4. 1.2.5. 1.2.6. 1.3. 1.3.1. 1.3.2. 1.3.3. 1.3.4. 1.3.5. 1.3.6. 1.4. 1.4.1. 1.4.2. 1.4.3. 2. 2.1. 2.1.1. 2.1.2. 2.2. 2.2.1. 2.2.2. 2.2.3. 2.2.4. 2.3. 2.3.1. 2.3.2. 2.4. 2.4.1. 2.4.2. 2.4.3. 2.4.4. 2.4.5. 2.5.

1. PINNAVEE SEISUND

1.1. Ökoloogilise seisundi klassifitseerimiseks vajalikud kvaliteedielemendid

1.1.1. Jõed

Bioloogilised elemendid

Veetaimestiku koosseis ja arvukus

Selgrootute põhjaloomade koosseis ja arvukus

Kalastiku koosseis, arvukus ning ealine struktuur

Bioloogilisi elemente toetavad hüdromorfoloogilised elemendid

Hüdroloogiline režiim vee vooluhulk ja -dünaamika ühendus põhjaveekogumitega

Jõevoolu tõkestamatus

Morfoloogilised tingimused jõe sügavuse ja laiuse vahelduvus jõesängi struktuur ja aluspõhi kaldavööndi struktuur

Bioloogilisi elemente toetavad keemilised ja füüsikalis-keemilised elemendid

Üldtingimused Temperatuuriolud Hapnikusisaldus Soolsus Hapestumus Toitainetesisaldus

Konkreetsed saasteained Reostus, mis on tingitud kõigist prioriteetsetest ainetest, mille veekokku juhtimine on kindlaks tehtud Reostus, mis on tingitud muudest ainetest, mille olulises koguses veekokku juhtimine on kindlaks tehtud

1.1.2. Järved

Bioloogilised elemendid

Fütoplanktoni koosseis, arvukus ja biomass

Muu veetaimestiku koosseis ja arvukus

Selgrootute põhjaloomade koosseis ja arvukus

Kalastiku koosseis, arvukus ning ealine struktuur

Bioloogilisi elemente toetavad hüdromorfoloogilised elemendid

Hüdroloogiline režiim vee vooluhulk ja -dünaamika viibeaeg ühendus põhjaveekogumiga

Morfoloogilised tingimused järvesügavuse vaheldumine järvepõhja hulk, struktuur ja aluspõhi järvekalda struktuur

Bioloogilisi elemente toetavad keemilised ja füüsikalis-keemilised elemendid

Üldtingimused Läbipaistvus Temperatuuriolud Hapnikusisaldus Soolsus Hapestumus Toitainetesisaldus

Konkreetsed saasteained Reostus, mis on tingitud kõigist prioriteetsetest ainetest, mille veekokku juhtimine on kindlaks tehtud Reostus, mis on tingitud muudest ainetest, mille olulises koguses veekokku juhtimine on kindlaks tehtud

1.1.3. Üleminekuveed

Bioloogilised elemendid

Fütoplanktoni koosseis, arvukus ja biomass

Muu veetaimestiku koosseis ja arvukus

Selgrootute põhjaloomade koosseis ja arvukus

Kalastiku koosseis ja arvukus

Bioloogilisi elemente toetavad hüdromorfoloogilised elemendid

Morfoloogilised tingimused veesügavuse vaheldumine veepõhja hulk, struktuur ja aluspõhi eulitoraali struktuur

Loodete režiim mageveevool avatus lainetusele

Bioloogilisi elemente toetavad keemilised ja füüsikalis-keemilised elemendid

Üldtingimused Läbipaistvus Temperatuuriolud Hapnikusisaldus Soolsus Toitainetesisaldus

Konkreetsed saasteained Reostus, mis on tingitud kõigist prioriteetsetest ainetest, mille veekokku juhtimine on kindlaks tehtud Reostus, mis on tingitud muudest ainetest, mille olulises koguses veekokku juhtimine on kindlaks tehtud

1.1.4. Rannikuveed

Bioloogilised elemendid

Fütoplanktoni koosseis, arvukus ja biomass

Muu veetaimestiku koosseis ja arvukus

Selgrootute põhjaloomade koosseis ja arvukus

Bioloogilisi elemente toetavad hüdromorfoloogilised elemendid

Morfoloogilised tingimused veesügavuse vaheldumine veepõhja struktuur ja aluspõhi eulitoraali struktuur

Loodete režiim peamiste hoovuste suund avatus lainetusele

Bioloogilisi elemente toetavad keemilised ja füüsikalis-keemilised elemendid

Üldtingimused Läbipaistvus Temperatuuriolud Hapnikusisaldus Soolsus Toitainetesisaldus

Konkreetsed saasteained Reostus, mis on tingitud kõigist prioriteetsetest ainetest, mille veekokku juhtimine on kindlaks tehtud Reostus, mis on tingitud muudest ainetest, mille olulises koguses veekokku juhtimine on kindlaks tehtud

1.1.5. Tehis- ja oluliselt muudetud pinnaveekogud

Tehis- ja oluliselt muudetud pinnaveekogude suhtes kohaldatakse eespool nimetatud neljast kategooriast selle loodusliku pinnaveekogukategooria kvaliteedielemente, mis on asjaomase oluliselt muudetud või tehisveekoguga kõige sarnasem.

1.2. Ökoloogilise seisundi klassifikatsioonide normmääratlused

Tabel 1.2. Jõgede, järvede, üleminekuvete ja rannikuvete üldmääratlus







Element Väga hea seisund Hea seisund Keskmine seisund Üldtingimused Pinnaveekogutüübi füüsikalis-keemiliste ja hüdromorfoloogiliste kvaliteedielementide väärtuses ei ole inimtekkelisi muutusi või on need tühised, võrreldes kõnealuse tüübi normaalsete näitajatega häirimatus olekus. Pinnaveekogu bioloogiliste kvaliteedielementide väärtused vastavad kõnealuse tüübi normaalsetele näitajatele häirimatus olekus ning ei ilmuta mingeid või ilmutavad üksnes tühiseid kõrvalekaldeid. Need on tüübispetsiifilised tingimused ja kooslused. Pinnaveekogutüübi bioloogiliste kvaliteedielementide väärtused näitavad väheses ulatuses inimtegevusest tulenevaid kõrvalekaldeid, kuid erinevad vastava pinnaveekogutüübi normaalsetest näitajatest häirimatus olekus üksnes vähesel määral. Pinnaveekogutüübi bioloogiliste kvaliteedielementide väärtused erinevad vastava pinnaveekogutüübi normaalsetest näitajatest häirimatus olekus mõõdukas ulatuses. Need väärtused ilmutavad mõõdukal määral inimtegevusest tulenevaid kõrvalekaldeid ning on oluliselt rohkem häiritud kui hea seisundi tingimustes.

Alla keskmise seisundis olevad veed liigitatakse mitterahuldavaks või halvaks.

Veed, millel ilmneb suuremaid kõrvalekaldeid vastava pinnaveekogutüübi bioloogiliste kvaliteedielementide väärtuses ja mille bioloogilised kooslused erinevad oluliselt vastava pinnaveekogutüübi näitajatest häirimatus olekus, liigitatakse mitterahuldavaks.

Veed, millel ilmneb tõsiseid kõrvalekaldeid vastava pinnaveekogutüübi bioloogiliste kvaliteedielementide väärtuses ja milles suur osa tavaliselt vastava pinnaveekogutüübiga häirimatus olekus seotud bioloogilisi kooslusi puudub, liigitatakse halvaks.

1.2.1. Jõgede väga hea, hea ja keskmise seisundi määratlused







Bioloogilised kvaliteedielemendid Element Väga hea seisund Hea seisund Keskmine seisund Fütoplankton Fütoplanktoni taksonoomiline koosseis on täielikult või peaaeg