1987R4154 — ET — 18.02.1998 — 001.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

Muudetud:









▼B

KOMISJONI MÄÄRUS (EMÜ) nr 4154/87,

22. detsember 1987,

millega nähakse ette põllumajandustoodete töötlemisel saadud teatavate kaupade suhtes kohaldatavat kauplemise korda käsitleva määruse (EMÜ) nr 3033/80 rakendamiseks vajalikud analüüsimeetodid ja muud tehnilised sätted







EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrust (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta, ( 1 ) muudetud määrusega (EMÜ) nr 3985/87, ( 2 ) eriti selle artiklit 9, ning arvestades, et: ning arvestades, et: komisjoni määruses (EMÜ) nr 1061/69, ( 3 ) viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 1822/86, ( 4 ) on määratletud nõukogu määruse (EMÜ) nr 1059/69 ( 5 ) kohaldamisel kasutatavad analüüsimeetodid; määrus (EMÜ) nr 1059/69 tunnistati kehtetuks ning asendati nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3033/80, ( 6 ) viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 3743/87 ( 7 ); määruse (EMÜ) nr 3033/80 rakendamise kord impordi suhtes on ette nähtud nõukogu 11. novembri 1980. aasta määrusega (EMÜ) nr 3034/80, ( 8 ) millega määratakse kindlaks määrusega (EMÜ) nr 3033/80 hõlmatud kaupade valmistamisel kasutatud põhisaaduste kogused ning millega muudetakse ühist tollitariifistikku käsitlevat määrust (EMÜ) nr 950/68, viimati muudetud määrusega (EMÜ) nr 4091/87 ( 9 ); selleks, et võtta arvesse analüüsimeetodite teaduslikku ja tehnilist arengut ning jätkuvalt tagada määrusega (EMÜ) nr 3033/80 hõlmatud kaupade ühetaoline kohtlemine ühendusse importimisel, on asjakohane tunnistada kehtetuks ja asendada määrus (EMÜ) nr 1061/69; käesoleva määrusega ettenähtud meetmed on kooskõlas nomenklatuurikomitee arvamusega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:







Artikkel 1

Käesoleva määrusega nähakse ette määruste (EMÜ) nr 3033/80 (impordi puhul) ja (EMÜ) nr 3034/80 rakendamiseks vajalikud analüüsimeetodid või nende puudumise korral tehtavate analüüside olemus või kohaldatava meetodi põhimõte.

Artikkel 2

Kooskõlas määruse (EMÜ) nr 3034/80 III lisas sätestatud järgmiste mõistetega:

— tärklise-/glükoosisisaldus ja

— sahharoosi-/invertsuhkru-/isoglükoosisisaldus

ning kõnealuse määruse II ja III lisa kohaldamisel kasutatakse järgmisi valemeid, menetlusi ning meetodeid:

1. Tärklise-/glükoosisisaldus: (väljendatuna esitatud kujul olevate kaupade 100 % veevaba tärklisesisaldusena) a) (Z–F) × 0,9, kui glükoosisisaldus on vähemalt sama suur kui fruktoosisisaldus, või b) (Z–G) × 0,9, kui glükoosisisaldus on väiksem kui fruktoosisisaldus, kus: Z käesoleva määruse I lisas esitatud meetodi kohaselt määratud glükoosisisaldus; F kõrgsurvevedelikkromatograafiliselt (HPLCga) määratud fruktoosisisaldus; G HPLCga määratud glükoosisisaldus. Kui punkti 1 alapunkti a põhjal teatatakse laktoosi hüdrolüsaadi esinemisest ja/või täheldatakse laktoosi ning galaktoosi koguseid, lahutatakse enne muude arvutuste tegemist glükoosisisaldusest Z galaktoosisisaldusele (määratakse HPLCga) vastav glükoosisisaldus.

2. Sahharoosi-/invertsuhkru-/isoglükoosisisaldus: (väljendatuna esitatud kujul olevate kaupade sahharoosisisaldusena) a) S + (2F) × 0,95, kui glükoosisisaldus on vähemalt sama suur kui fruktoosisisaldus; b) S + (G + F) × 0,95, kui glükoosisisaldus on väiksem kui fruktoosisisaldus, kus: S HPLCga määratud sahharoosisisaldus; F HPLCga määratud fruktoosisisaldus; G HPLCga määratud glükoosisisaldus. Kui teatatakse laktoosi hüdrolüsaadi esinemisest ja/või täheldatakse laktoosi ning galaktoosi koguseid, lahutatakse enne muude arvutuste tegemist glükoosisisaldusest G galaktoosisisaldusele (määratakse HPLCga) vastav glükoosisisaldus.

▼M1

3. Piimarasvasisaldus: a) Kui punktis b ei sätestata teisiti, määratakse kauba piimarasvasisaldus kindlaks petrooleetriga ekstraheerimise teel pärast soolhappega toimuvat hüdrolüüsi. b) Kui kauba koostises esineb peale piimarasvade ka muid rasvu, toimitakse järgmiselt: — kaupade üldine rasvasisaldus massiprotsentides määratakse kindlaks vastavalt punktile a, — piimarasvasisaldus määratakse kindlaks meetodil, mis põhineb petrooleetriga ekstraheerimisel pärast soolhappega toimuvat hüdrolüüsi, millele järgneb rasvhapete metüülestrite gaasikromatograafia. Piimarasvade täheldamisel arvutatakse nende massiprotsent nii, et metüülbutüraadi sisaldus massiprotsentides korrutatakse 25ga, saadud tulemus korrutatakse kõnealuse kauba üldise rasvasisaldusega massiprotsentides ning jagatakse 100ga.

▼B

4. Piimavalgusisaldus: a) Kui alapunktis b ei sätestata teisiti, korrutatakse kauba piimavalgusisalduse saamiseks lämmastikusisaldus (määratakse Kjeldahli meetodiga) 6,38ga. b) Kui kauba koostises esineb aineid, mis peale piimavalkude sisaldavad ka muid valke: i) määratakse üldine lämmastikusisaldus kindlaks Kjeldahli meetodiga; ii) arvutatakse piimavalgusisaldus vastavalt alapunktile a, lahutades üldisest lämmastikusisaldusest mittepiimavalkudele vastav lämmastikusisaldus.

Artikkel 3

Määruse (EMÜ) nr 3034/80 I lisa rakendamisel kasutatakse järgmisi meetodeid ja/või menetlusi:

1. Koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 0403 10 51–0403 10 59, 0403 10 91–0403 10 99, 0403 90 71–0403 90 79 ja 0403 90 91–0403 90 99 kuuluvate kaupade klassifitseerimisel määratakse piimarasvasisaldus kindlaks artikli 2 lõikes 3 osutatud meetodil.

2. Koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 1704 10 11–1704 10 99 ning 1905 20 10–1905 20 90 kuuluvate kaupade klassifitseerimisel määratakse sahharoosisisaldus, sh sahharoosina väljendatud invertsuhkru sisaldus, kindlaks HPLCga; (sahharoosina väljendatud invertsuhkur tähendab glükoosi ja fruktoosi võrdsetes kogustes summat korrutatuna 0,95ga);

3. Kaupade koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 1806 10 10–1806 10 90 kuuluvate kaupade klassifitseerimisel määratakse sahharoosi-/invertsuhkru-/isoglükoosisisaldus kindlaks vastavalt artikli 2 lõikes 2 esitatud valemitele, meetodile ja menetlustele.

4. Kaupade koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 3505 20 10–3505 20 90 kuuluvate kaupade klassifitseerimisel määratakse tärklise-, dekstriini- või muu modifitseeritud tärklise sisaldus kindlaks käesoleva määruse II lisas nimetatud meetodil.

5. Kaupade koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 3809 10 10–3809 10 90 kuuluvate kaupade klassifitseerimisel määratakse tärklisained kindlaks käesoleva määruse II lisas esitatud meetodil.

6. Kaupade koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 1901 90 11 või 1901 90 19 kuuluvate kaupade klassifitseerimisel tehakse vahet kuivekstrakti põhjal, mis on määratud kindlaks kuivamisega temperatuuril 103 ± 2 °C kuni püsimassi saamiseni;

7. Kaupade koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 1902 19 10 ja 1902 19 90 kuuluvate kaupade klassifitseerimisel kasutatakse käesoleva määruse III lisas esitatud meetodit makarontoodetes sisalduva pehmest nisust valmistatud jahu ning manna kontrollimiseks;

8. Kaupade koondnomenklatuuri alamrubriikidesse 2905 44 11–2905 44 99 ning 3823 60 11–3823 60 99 kuuluvate kaupade mannitooli ja D-glütsitooli (sorbitooli) sisaldus määratakse kindlaks HPLC põhjal.

Artikkel 4

1. Koostatakse analüüsiprotokoll.

2. Analüüsiprotokoll sisaldab järgmisi andmeid:

— kõik proovi tuvastamiseks vajalikud andmed,

— kasutatud meetod ja täpne viide õigusaktile, kus see on sätestatud, või vajaduse korral üksikasjalik viide meetodile, täpsustades käesoleva määruse kohaselt tehtavate analüüside olemust või kohaldatava meetodi põhimõtet,

— kõik tulemusi mõjutada võivad tegurid,

— analüüsitulemused vormis, mis on ette nähtud kasutatud meetodi kirjelduses või mida näevad ette analüüsi nõudnud tolli- või haldusasutuse vajadused.

Artikkel 5

Käesolevaga tunnistatakse määrus (EMÜ) nr 1061/69 kehtetuks.

Artikkel 6

Käesolev määrus jõustub 1. jaanuaril 1988.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.









I LISA

TÄRKLISESISALDUSE JA SELLE GLÜKOOSI SISALDAVATE LAGUNEMISPRODUKTIDE KINDLAKSMÄÄRAMINE

1. Eesmärk ja rakendusala

a) Meetodi abil saab kindlaks määrata tärklisesisalduse ja selle glükoosi sisaldavad lagunemisproduktid, edaspidi “tärklis”.

b) Punkti 1 alapunktis a osutatud tärklise sisaldus on võrdne käesoleva meetodi punkti 6 kohaselt arvutatud väärtusega E.

2. Põhimõte

Proov lagundatakse naatriumhüdroksiidiga ja tärklis jagatakse amüloglükoosidaasiga glükoosiühikuteks. Glükoos määratakse ensüümselt.

3. Reaktiivid

(Kasutatakse bidestilleeritud vett.)

3.1 0,5 N naatriumhüdroksiidi lahus (0,5 mol/l).

3.2 (vähemalt) 96 %line jää-äädikhappes.

3.3 Amüloglükoosidaasi lahus: Vahetult enne kasutamist lahustatakse umbes 10 mg amüloglükoosidaasi (EC 3.2.1.3) (6 U/mg) 1 ml vees ( 10 ).

3.4 Trietanoolamiini puhverlahus: Lahustatakse 14,0 g trietanoolamiinhüdrokloriidi [tris(2-hüdroksüetüül)ammooniumkloriid] ja 0, 25 g magneesiumsulfaati (MgSO4 · 7H2O) 80 ml vees, lisatakse umbes 5 ml 5 N naatriumhüdroksiidi lahust (5 mol/l) ning viiakse pH tase 1 N natriumhüdroksiidi lahusega 7,6-le. Täiendatakse veega kuni 100 ml lahuse saamiseni. Puhverlahus säilib vähemalt neli nädalat temperatuuril 4 °C.

3.5 NADP(nikotiinamiidadeniindinukleotiidfosfaat, dinaatriumsool)lahus: Lahustatakse 60 mg NADP-lahust 6 ml vees. Lahus säilib vähemalt neli nädalat temperatuuril 4 °C.

3.6 ATP(adenosiin-5-trifosfaat, dinaatriumsool)lahus: Lahustatakse 300 mg ATP · 3H2O ja 300 mg naatriumvesinikkarbonaati (NaHCO3) 6 ml vees. Lahus säilib vähemalt neli nädalat temperatuuril 4 °C.

3.7 HK/G6P-DH[Heksokinaas (EC 2.7.1.1) ja glükoos-6-fosfaat-dehüdrogenaas (EC 1.1.1.49)]-suspensioon: heljundatakse 280 U HK ja 140 U G6P-DH 1 ml-s 3,2 M ammooniumsulfaadi lahuses. Suspensioon säilib vähemalt üks aasta temperatuuril 4 °C.

4. Seadmed

4.1 Magnetsegur-veevann temperatuuril 60 °C.

4.2 Magnetvardad.

4.3 1 cm optilise küvetiga UV-spektrofotomeeter.

4.4 Ensüümianalüüsi pipetid.

5. Meetod

5.1 Proovi pesemine etanooliga, lagundamine naatriumhüdroksiidiga ja tärklise ensüümihüdrolüüs.

5.1.1 Valitakse proovi mass vastavalt eeldatavale tärklisesisaldusele (tärklisesisaldus ei tohi olla üle 0,4 g proovi kohta) järgmiselt:



Toote eeldatav tärklisesisaldus g/100 g Proovi ligikaudne mass grammides (p) Mõõtekolvi maht ml Lahjendusaste 1 liitrini (f) > 70 0,35–0,4 500 2 20–70 kuni 0,5 500 2 5–20 kuni 1 250 4 < 5 kuni 2 200 5

5.1.2 Kaalutakse proovi täpsusega 0,1 mg.

5.1.3 Lisatakse 50 ml 0,5 N naatriumhüdroksiidi lahust (3.1) ja segatakse pidevalt 30 minutit veevannis (4.1) magnetseguriga temperatuuril 60 °C.

5.1.4 Lisatakse mõni ml kontsentreeritud äädikhapet (3.2) ning viiakse pH tase vahemikku 4,6–4,8.

5.1.5 Asetatakse magnetseguriga veevanni (4.1) temperatuuril 60 °C, lisatakse 1,0 ml ensüümilahust (3.3) ja lastakse reageerida 30 minutit, samal ajal pidevalt segades.

5.1.6 Pärast jahutamist mõõdetakse kogus mõõtekolbi (5.1.1) ning täidetakse veega märgini.

5.1.7 Vajaduse korral filtreeritakse läbi kurdfiltri (vt märkus 1).

5.2 Glükoosi koguse määramine:

5.2.1 Katselahuses peab olema 100–1 000 mg glükoosi liitri kohta, mis vastab ΔE340 väärtusele 0,1–1,0. Neelduvus katselahuses, mida on lahjendatud veega (suhtes 1: 30), ei tohi olla üle 0,4 lainepikkusel (mõõdetuna õhu suhtes) 340 nm.

5.2.2 Kuumutatakse puhverlahust (3.4) toatemperatuurini (20 °C).

5.2.3 Reaktiivide ja proovi temperatuur peab olema 20–25 °C.

5.2.4 Mõõdetakse neelduvust lainepikkusel 340 nm õhu suhtes (s.o võrdlusmeetodi puhul ilma optilise küvetita).

5.2.5 Pipetitakse vastavalt järgmisele tabelile:



Kallatakse optilisse küvetti Kontroll (ml) Katse (ml) Puhver (reaktiiv 3.4) 1,00 1,00 NADP (reaktiiv 3.5) 0,10 0,10 ATP (reaktiiv 3.6) 0,10 0,10 Katselahus (5.1.6 või 5.1.7) – 0,10 Bidestilleeritud vesi 2,00 1,90 Segatakse ja umbes kolme minuti pärast mõõdetakse neelduvust lahustes (E1). Reaktsiooni alustamiseks lisatakse: HK/G6P.DH (reaktiiv 3.7) 0,02 0,02 Segatakse, lastakse reageerida lõpuni (umbes 15 minutit) ja mõõdetakse neelduvust lahustes (E2). Kui reaktsioon ei ole 15 minuti pärast lõppenud, jätkatakse neelduvuse lugemist viieminutiliste vaheaegade järel, kuni reaktsiooni kiirus on konstantne. Siis ekstrapoleeritakse tagasi suspensiooni (3.7) lisamise hetkeni (vt märkus 2).

5.2.6 Arvutatakse neelduvuste erinevus (E2-E1) nullreaktiivis ja proovis. Lahutatakse proovi neelduvusest (ΔE proov) nullreaktiivi neelduvus (ΔE nullreaktiiv): Saadud vahe annab katselahuse glükoosisisalduse. Katselahuse glükoosisisaldus, g/l (3,22: mõõdetava lahuse maht; 1: küveti paksus; 0,1: proovilahuse maht; glükoosi molekulmass on 180,16 (g/mol).

5.2.7 Kui mingil põhjusel ei ole võimalik mõõta lainepikkusel 340 nm, võib seda teha lainepikkusel 365 nm või 334 nm, kusjuures arv 6,3 eespool esitatud glükoosivalemis tuleb asendada vastavalt arvuga 3,5 või 6,18.

6. Arvutuskäik ja tulemuste esitamine

a) E = tärklisesisaldus väljendatuna g/100 g:

b) Z = glükoosisisaldus väljendatuna g/100 g:

kus:

Gl = glükoos väljendatuna g/l (5.2.6);

f = lahjendusaste (5.1.1);

p = proovi mass grammides;

0,9 = glükoosi ümberarvestustegur tärkliseks.

Märkused:

1) Kui katselahust ei ole võimalik filtreerida punkti 5.1.7 kohaselt, tuleb selge lahuse saamiseks võtta vajalikke meetmeid.

2) Kui esineb ensüümiinhibeerimine, soovitatakse kohaldada meetodit, mille käigus lisatakse kindlates kogustes puhast tärklist.









II LISA

KAUPADE KOONDNOMENKLATUURI ALAMRUBRIIKIDESSE 3505 20 10–3505 20 90 KUULUVATE KAUPADE TÄRKLISE-, DEKSTRIINI- VÕI MUU MODIFITSEERITUD TÄRKLISE SISALDUSE NING ALAMRUBRIIKIDESSE 3809 10 10–3809 10 90 KUULUVATE KAUPADE TÄRKLISAINETE SISALDUSE MÄÄRAMINE

I. Põhimõte

Happelise hüdrolüüsi teel muundatakse tärklis redutseerivateks suhkruteks, mis määratakse mahu põhjal Fehlingi lahuse abil.

II. Seadmed ja reaktiivid

1. 250 ml kolb

2. 200 ml mõõtekolb

3. 25 ml mõõtebürett

4. Soolhape tihedusega 1,19

5. Kaaliumhüdroksiidi lahus

6. Aktiivsüsi; värvitustamiseks

7. Fehlingi lahus

8. 1 %line metüleensinise lahus.

III. Meetod

Umbes 1 g tärklist sisaldav proov pannakse 250 ml kolbi. Lisatakse 100 ml destilleeritud vett ja 2 ml soolhapet. Segu lastakse keema ja keedetakse kolm tundi.

Kolvi sisu ning loputusvesi kallatakse 200 ml mõõtekolbi. Jahutatakse ning tehakse peaaegu neutraalseks kaaliumhüdroksiidi lahusega. Täiendatakse destilleeritud veega 200 ml-ni ja filtreeritakse läbi vähese koguse aktiivsöe.

Seejärel valatakse lahus mõõtebüretti ja redutseeritakse 10 ml Fehlingi lahust järgmisel meetodil:

Umbes 250 ml lameda põhjaga kolbi kallatakse 10 ml Fehlingi lahust (5 ml lahust A ja 5 ml lahust B). Loksutatakse, kuni lahus on selge, ja lisatakse 40 ml destilleeritud vett ning väike kogus kvartsi või pimsskivi.

Kolb asetatakse neljakandilisele asbestalusele, mille keskel on umbes 6 cm läbimõõduga ümmargune auk, mis omakorda on traatvõrgu peal. Kolbi kuumutatakse nii, et vedelik hakkaks umbes kahe minuti pärast keema.

Büretist lisatakse keevale vedelikule vähehaaval suhkrulahust, kuni Fehlingi lahuse sinine värv on vaevu märgatav; seejärel lisatakse indikaatoriks 2–3 tilka metüleensinise lahust ja tiitritakse lõpuni, lisades tilkhaaval edasi suhkrulahust, kuni indikaatori sinine värv on kadunud.

Suurema täpsuse saamiseks korratakse tiitrimist samades tingimustes, kuid peaaegu kogu suhkrulahus, mis on vajalik Fehlingi lahuse redutseerimiseks, lisatakse korraga. Teist korda tiitrides peab Fehlingi lahus redutseeruma kolme minuti jooksul.

Keedetakse veel täpselt kaks minutit, lisades keevale lahusele ühe minuti jooksul tilkhaaval reaktiivi, kuni sinine värv on kadunud.

Tärklise massiprotsent proovis määratakse järgmise valemiga:

kus:

T 10 ml Fehlingi lahusele (5 ml lahust A ja 5 ml lahust B) vastava veevaba dekstroosi kogus grammides. Kõnealune tiiter vastab 0,04945 g veevabale dekstroosile, kui lahus A sisaldab 17,636 g vaske liitri kohta;

n tiitrimisel kasutatud suhkrulahuse kogus ml-tes;

p proovi mass;

0,95 veevaba dekstroosi ümberarvestustegur tärkliseks.

IV. Fehlingi lahuste valmistamine







Lahus A: Mõõtekolvis lahustatakse 69,278 g puhast rauavaba kristallilist vasksulfaati – analüütilist reaktiivi (CuSO4 · 5H2O) – destilleeritud vees ja täidetakse kolb destilleeritud veega 1 l-ni. Lahuse täpset tiitrit tuleb kontrollida vasekoguse määramisega. Lahus B: Mõõtekolvis lahustatakse destilleeritud vees 100 g naatriumhüdroksiidi ja 346 g kaaliumnaatriumtartraati (Seignette'i sool) ja täidetakse kolb destilleeritud veega 1 l-ni.

Lahused A ja B tuleb segada võrdsetes kogustes vahetult enne kasutamist. 0,04945 g veevaba dekstroosi redutseerib täielikult 10 ml Fehlingi lahust (5 ml lahust A ja 5 ml lahust B) III punktis nimetatud tingimustel.









III LISA

PEHMEST NISUST VALMISTATUD PÜÜLI- JA LIHTJAHU KINDLAKSMÄÄRAMINE MAKARONIDES, SPAGETIS JA MUUDES SAMALAADSETES MAKARONTOODETES

(Youngi ja Gilles’i meetodi kohaselt, mida on täiendanud Bernaerts ning Gruner)

I. Põhimõte

Mittepolaarse lahusti abil valmistatakse analüüsitava makarontoote proovist ekstrakt.

Kõnealust ekstrakti analüüsitakse kromatograafiliselt õhukesel silikageelikihil, et eraldada erinevates ribakujulistes fraktsioonides leiduvad steroolid.

Vastavalt eredavärviliste ribade arvule on võimalik kindlaks määrata, kas uuritav toode on valmistatud ainult kõvast või pehmest nisust või nende kahe segust. Samuti on võimalik kindlaks määrata, kas on lisatud mune.

II. Seadmed ja reaktiivid

1. Homogenisaator või veski jahvatise saamiseks, mis läbib 0,200 mm avadega standardsõela;

2. 0,200 mm avadega standardsõel;

3. Veevanniga aurusti vähendatud rõhu all aurustamiseks;

4. Klaas-, alumiinium- või mõni muu õhukese silikageelikihiga kaetud alus mõõtmetega 20 × 20 cm. Kui kõnealune õhuke kiht tuleb valmistada, peab kasutama umbes 13 %lise kipskrohviga segatud silikageeli, mis kantakse peale selleks ettenähtud seadmega 0,25 mm paksuse kihina vastavalt tootja kasutusõpetusele;

5. Mikropipett 20 mikroliitri mõõtmiseks;

6. Kromatogrammi saamiseks sobiv kaanega anum;

7. Pihusti;

8. Petrooleeter keemispunktiga 40–60 °C, enne kasutamist redestilleeritud;

9. Analüüsiks vajalik veevaba etüüleeter;

10. Kromatograafiliseks analüüsiks vajalik süsiniktetrakloriid, enne kasutamist redestilleeritud;

11. Analüüsiks vajalik fosfomolübdeenhape;

12. 94 %line etüülalkohol.

III. Meetod

Jahvatatakse umbes 20 g proovi nii peeneks, et see läbiks sõela täielikult. Proov pannakse Erlenmeyeri kolbi ja kaetakse 150 ml petrooleetriga. Jäetakse toatemperatuuril seisma kuni järgmise päevani. Loksutatakse aeg-ajalt.

Seejärel filtreeritakse läbi filtrikihiga varustatud Büchneri lehtri või paagutatud filtri. Sel viisil saadud selge lahus valatakse järk-järgult 100 ml mõõtekolbi. Lahustit aurutatakse vähendatud rõhu all, kuumutades kolbi veevannis temperatuuril 40–50 °C. Kui lahusti on aurustunud, kuumutatakse vähendatud rõhu all veel 10 minutit.

Kui kolb on jahtunud, määratakse ekstrakti mass. Lahjendatakse ekstrakti etüüleetriga vahekorras 1 ml etüüleetrit 60 mg ekstrakti kohta.

Aktiveeritakse õhukesed kihid, tõstes nende temperatuuri 130 °C-ni kolmeks tunniks. Lastakse jahtuda silikageeli sisaldavas eksikaatoris. Aluseid, mida kohe ei kasutata, võib hoida ka samas eksikaatoris.

Lisatakse tilkhaaval 20 mikroliitrit selget lahust, et soovitavalt uuesti aktiveeritud alusel moodustuks püsiva laiusega ja 3 cm pikkune riba. Lastakse lahustil auruda.

Voolutatakse süsiniktetrakloriidiga kromatograafiliselt toatemperatuuril anumas, mille seinad on kaetud lahustis niisutatud filterpaberiga. Umbes tunni aja pärast tõuseb lahusti 18 cm kõrgusele. Alus eemaldatakse ja lastakse lahustil lahtiselt auruda. Ribade paremaks eraldamiseks voolutatakse kromatogrammi teist korda. Lahustil lastakse uuesti lahtiselt auruda.

Pihustatakse õhuke kiht silikageeli koos etüülalkoholis oleva 20 %lise fosfomolübdeenhappe lahusega. Kiht peab olema ühtlaselt kollane. Alust viis minutit temperatuuril 110 °C kuumutades moodustuvad ribad.

IV. Kromatogrammi tõlgendamine

Kui kromatogrammil on näha üks eredavärvilist põhiriba, mille Rf on ligikaudu 0,4–0,5, on vastava makarontoote valmistamisel kasutatud kõva nisu. Kui aga ilmub kaks võrdse eredusega riba, on toormaterjalina kasutatud pehmet nisu. Kõva ja pehme nisu segusid on võimalik hinnata kahe riba suhtelise ereduse järgi.

Kui on näha kolm riba (kaks riba sellel kõrgusel, kus pehme nisu puhul esinevad põhiribad, ning üks riba nende keskel), on makarontootele lisatud mune. Kui keskmine riba on ülemisest eredam, on toorainena kasutatud kõva nisu. Kui ülemine riba on aga keskmisest eredam, on toorainena kasutatud pehmet nisu.