1991R2092 — ET — 06.05.2006 — 026.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

Muudetud:





Muudetud:







(*) Käesolevat akti ei ole eesti keeles avaldatud.









▼B

NÕUKOGU MÄÄRUS (EMÜ) nr 2092/91,

24. juuni 1991,

põllumajandustoodete mahepõllundustootmise ning põllumajandustoodete ja toiduainete puhul sellele viitavate märgiste kohta







EUROOPA ÜHENDUSTE NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Majandusühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 43, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, ( 1 ) võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust ( 2 ), võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust ( 3 ) ning arvestades, et: ning arvestades, et: tarbijate nõudlus mahepõllundustoodete ja mahepõllunduslike toiduainete järele kasvab; kõnealune asjaolu kutsub esile uue põllumajandustoodete turu loomise; selliste toodete turuhind on kõrgem, sest nende tootmise viis eeldab maa vähem intensiivset kasutamist; seetõttu võib sellist liiki tootmine kaasa aidata ühise põllumajanduspoliitika ümberkujundamisele ning selle kaudu parema tasakaalu saavutamisele põllumajandustoodete pakkumise ja nõudluse vahel, keskkonnakaitsele ning paikkonna säilimisele; vastuseks kasvavale nõudlusele varustatakse turustatavad põllumajandustooted ja toiduained märgistega, mis teavitavad ostjaid või juhivad nende tähelepanu sellele, et need on toodetud mahepõllunduslikult või sünteetilisi kemikaale kasutamata; mõnes liikmesriigis on juba vastu võetud selliste märgiste kasutamise eeskirjad ja kontrollimise kord; ühenduse tootmis-, märgistamis- ja kontrollieeskirjad võimaldavad mahepõllunduse kaitset, sest need tagavad ausad konkurentsitingimused selliste märgistega toodete tootjate vahel ning kõikide tootmis- ja töötlemistasandite suurema selguse ja arusaadavuse, mis tõstab mahepõllundustoodete turu selgepiirilisemalt esile ning suurendab selle kaudu kõnealuste toodete usaldusväärsust tarbija silmis; mahepõllundusmeetodid moodustavad tootmise eri vormi põllumajandustootjas; järelikult tuleb sätestada, et töödeldud toodete mahepõllundusmeetoditele viitavad märgised sisaldaksid infot kõnealuste meetodite abil saadud koostisosade kohta; asjakohase korra kehtestamisel tuleb ette näha paindlik menetlus, mis võimaldab teatavaid tehnilisi üksikasju või meetmeid saadud kogemusi arvesse võttes muuta, täiendada või täpsustada; teatava sobiva aja jooksul täiendatakse käesolevat määrust samaväärsete, loomakasvatustoodangut reguleerivate eeskirjadega; mahepõllundusmeetoditele viitavate märgistega toodete tootjate ja ostjate huvides tuleb sätestada kõige üldisemad põhimõtted, mida toodete varustamisel selliste märgistega peab järgima; mahepõllundustootmine eeldab olulisi piiranguid väetiste ja pestitsiidide kasutamisel, mille toime võib keskkonda kahjustada või mis tekitavad põllumajandusliku tootmise jääkaineid; seda silmas pidades tuleb kasutada alates käesoleva määruse vastuvõtmisest ühenduses tunnustatud meetodeid kooskõlas käesoleva määruse vastuvõtmise ajal kehtiva toimimisjuhendiga; lisaks sellele tuleb tulevikule mõeldes kindlaks määrata põhimõtted, mis reguleerivad sellist liiki põllumajanduslikus tootmises kasutatavate toodete lubamist; lisaks sellele kasutatakse mahepõllunduses mitmesuguseid viljelusviise ning piiratud kogustes keemiavabu ning vähese lahustuvusega väetisi ja mullaomaduste parandajaid; kõnealuseid viise tuleks täpsustada ning sätestada teatavate keemiavabade toodete kasutamise tingimused; sätestatud menetlused võimaldavad vajaduse korral täiendada I lisa täpsustatud sätetega, mille abil püütakse vältida teatavate mitte põllumajandusest, vaid muudest allikatest (saastatud keskkond) pärit keemiliste jääkainete esinemist kõnealusel meetodil valmistatud toodetes; kindlustamaks tootmiseeskirjade täitmist peab tootmine ja turustamine olema kõikidel tasanditel kontrollitav; kõikide mahepõllunduslikele meetoditele viitava märgistusega toodete tootmise, ettevalmistamise, importimise ja turustamisega seotud ettevõtjate suhtes peab kehtima regulaarne kontrollisüsteem, mis vastab ühenduse miinimumnõuetele ning kus kontrolli teostavad selleks määratud kontrollivad ametiasutused ja/või tegevusloaga ning järelevalve all olevad eraõiguslikud kontrolliasutused; tuleks sätestada, et asjaomaste toodete etikettidel oleks ühenduse kontrollmärgis, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:







Reguleerimisala

▼M15

Artikkel 1

1. Käesolevat määrust kohaldatakse järgmiste toodete suhtes, kui need tooted on varustatud või kui neid kavatsetakse varustada mahepõllundusmeetodile viitavate märgistega:

a) töötlemata taimekasvatussaadused; ka elusloomad ja töötlemata loomakasvatussaadused I ja III lisas nende suhtes kehtestatud tootmispõhimõtete ja eri kontrollieeskirjade ulatuses;

b) põhiliselt ühest või mitmest taimsest ja/või loomsest koostisosast valmistatud, toiduks mõeldud töödeldud taimekasvatussaadused ja loomsed tooted;

c) sööt, segasööt ja söödatoorained, mis alates lõikes 3 märgitud määruse jõustumisest ei kuulu punkti a alla.

2. Kui I lisas ei ole teatavate loomaliikide puhul ette nähtud üksikasjalikke tootmiseeskirju, siis erandina lõikest 1 kohaldatakse kõnealuste liikide ja nendega seotud toodete suhtes, välja arvatud akvakultuur ja akvakultuuritooted, artiklis 5 ettenähtud märgistamiseeskirju ning artiklites 8 ja 9 ette nähtud kontrollieeskirju. Üksikasjalike tootmiseeskirjade rakendamiseni kohaldatakse siseriiklikke eeskirju ning nende puudumise korral liikmesriikides heaks kiidetud või tunnustatud tavanorme.

3. Komisjon teeb hiljemalt 24. augustiks 2001 artiklis 14 sätestatud korras ettepaneku vastu võtta määrus, mis käsitleb lõike 1 punktis c mainitud toodete märgistamis- ja kontrollinõudeid ning nendega seotud ennetavaid meetmeid, kuivõrd kõnealused meetmed seostuvad mahepõllundusmeetodiga.

Esimeses lõigus märgitud määruse vastuvõtmiseni, mis käsitleb lõike 1 punktis c mainitud tooteid, kohaldatakse ühenduse õigusaktidega kooskõlas olevaid siseriiklikke eeskirju ning nende puudumise korral liikmesriikides heaks kiidetud või tunnustatud tavanorme.

▼M28

Artikkel 2

Käesolevas määruses peetakse toodet mahepõllundusmeetodile viitava märgistusega tooteks juhul, kui märgistamisel, reklaamimisel või äridokumentides kasutatakse selle toote, selle koostisosade või söödaainete kirjeldamisel tähiseid, teatamaks ostjale, et kõnealune toode, selle koostisosad või söödaained on valmistatud kooskõlas artiklis 6 ettenähtud tootmiseeskirjadega. Eelkõige kasutatakse järgmisi tähiseid või nende tavalisi tuletisi (nagu bio, öko jne) või lühendeid, kas üksikult või kombineerituna, kogu ühenduses ja kõigis ühenduse keeltes kui mahepõllundusmeetodile viitavaid, välja arvatud siis, kui nendega ei tähistatakse toidu- või söödaaines sisalduvaid põllumajandustooteid või kui nendel selgesti puudub seos tootmisviisiga.

— hispaania keeles:ecológico,

— taani keeles:økologisk,

— saksa keeles:ökologisch, biologisch,

— kreeka keeles:βιολογικό,

— inglise keeles:organic,

— prantsuse keeles:biologique,

— itaalia keeles:biologico,

— hollandi keeles:biologisch,

— portugali keeles:biológico,

— soome keeles:luonnonmukainen,

— rootsi keeles:ekologisk.

▼M15

Artikkel 3

Käesolevat määrust kohaldatakse, piiramata seejuures artiklis 1 kindlaksmääratud tooteid reguleerivate ühenduse muude sätete või ühenduse õigusele vastavate tootmist, ettevalmistamist, turustamist, märgistamist ja kontrollimist reguleerivate siseriiklike sätete, sealhulgas toiduaineid ja loomasööta käsitlevate õigusaktide kohaldamist.

▼B







Mõisted

Artikkel 4

Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:

1. märgistamine — kõik artiklis 1 piiritletud toodetega kaasnevad või kõnealustele toodetele viitavad sõnad, andmed, kaubamärgid, margitoodete nimed, kujunduselemendid või sümbolid pakendil, dokumentidel, sedelitel, etikettidel, kaelaetikettidel;

▼M10

2. tootmine — põllumajandustootja tegevus kõnealuses põllumajandustootjas mahepõllunduslikult toodetud põllumajandussaaduste ja -toodete tootmisel, pakendamisel ja esialgsel märgistamisel;

▼M15

3. ettevalmistamine — põllumajandustoodete säilitamine ja/või töötlemine (kaasa arvatud tapmine ja loomakasvatustoodete tükeldamine), samuti pakendamine ja/või mahepõllundusmeetodi esitlemisega seotud muudatused värskete, konserveeritud ja/või töödeldud toodete märgistamises;

▼B

4. turustamine — toodete hoidmine või esitlemine müügiks, müügiks pakkumine, müük, mis tahes vormis tarnimine või turuleviimine;

5. ettevõtja — füüsiline või juriidiline isik, kes toodab, valmistab ette või impordib artiklis 1 märgitud tooteid kolmandatest riikidest, või kes turustab selliseid tooteid;

▼M10

6. koostisosad — ained, k.a lisaained, mida on kasutatud artikli 1 lõike 1 punktis b nimetatud toodete ettevalmistamisel ja nagu on määratletud direktiivi 79/112/EMÜ (lõpptarbijale müümiseks mõeldud toiduainete märgistamist, esitlemist ja reklaamimist käsitlevate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta) artikli 6 lõikes 4;

▼B

7. taimekaitsevahendid — nõukogu 21. septembri 1978. aasta direktiivi 79/117/EMÜ (teatavaid toimeaineid sisaldavate taimekaitsevahendite turuleviimise ja kasutamise keelamise kohta), ( 4 ) viimati muudetud direktiiviga 89/365/EMÜ, ( 5 ) artikli 2 lõikes 1 määratletud tooted;

8. detergendid — ained ja preparaadid nõukogu 22. novembri 1973. aasta direktiivi 73/404/EMÜ (detergente käsitlevate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta), ( 6 ) viimati muudetud direktiiviga 86/94/EMÜ, ( 7 ) tähenduses, mida kavatsetakse kasutada teatavate artikli 1 lõike 1 punktis a märgitud toodete puhastamiseks;

▼M10

9. pakendatud toiduaine — kaubaartikkel, nagu on määratletud direktiivi 79/112/EMÜ artikli 1 lõike 3 punktis b;

10. koostisosade loetelu — direktiivi 79/112/EMÜ artiklis 6 nimetatud koostisosade loetelu;

▼M15

11. loomakasvatustoodang — koduloomade või maa peal elavate kodustatud loomade (sh putukad) ning magedas, soolases või riimvees kasvatatavate loomaliikide tootmine. Metsloomade küttimisel saadud tooteid ning kalapüügitooteid ei arvata mahepõllundustoodete hulka;

12. geneetiliselt muundatud organism (GMO) — nõukogu 23. aprilli 1990. aasta direktiivi 90/220/EMÜ (geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda päästmise kohta) ( 8 ) artiklis 2 määratletud organismid;

13. GMO-derivaat — aine, mis on GMOst saadud või selle abil toodetud, kuid ei sisalda GMOsid;

14. GMOde ja GMO-derivaatide kasutamine — nende kasutamine toiduainetena, toidu koostisosadena (sh toidu- ja maitselisandid), töötlemise abivahenditena (sh ekstrahendid), söödana, segasöödana, söödatoorainetena, söödalisanditena, sööda töötlemise abivahenditena, teatavate loomasöötades kasutatavate toodetena (direktiivi 82/471/EMÜ ( 9 ) alusel), taimekaitsevahenditena, veterinaarravimitena, väetisena, mullaomaduste parandajatena, seemnetena, vegetatiivse paljundusmaterjalina ning elusloomadena;

15. veterinaarravimid — nõukogu 26. jaanuari 1965. aasta direktiivi 65/65/EMÜ (ravimeid käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta) ( 10 ) artikli 1 lõikes 2 määratletud tooted;

16. homöopaatilised veterinaarravimid — nõukogu 22. septembri 1992. aasta direktiivi 92/74/EMÜ (millega laiendatakse direktiivi 81/851/EMÜ reguleerimisala veterinaarravimeid käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ja sätestatakse lisanormid homöopaatiliste veterinaarravimite kohta) ( 11 ) artikli 1 lõikes 1 määratletud tooted;

17. sööt — nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/373/EMÜ (söödasegu turustamise kohta) ( 12 ) artikli 2 punktis a määratletud tooted;

18. söödatooraine — nõukogu 29. aprilli 1996. aasta direktiivi 96/25/EÜ (söödatooraine ringluse kohta, millega muudetakse direktiive 70/524/EMÜ, 74/63/EMÜ, 82/471/EMÜ ja 93/74/EMÜ ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 77/101/EMÜ) ( 13 ) artikli 2 punktis a määratletud tooted;

19. segasööt — direktiivi 79/373/EMÜ artikli 2 punktis b määratletud tooted;

20. söödalisandid — nõukogu 23. novembri 1970. aasta söödalisandeid käsitleva direktiivi 70/524/EMÜ ( 14 ) artikli 2 punktis a määratletud tooted;

21. teatavad loomasöödas kasutatavad tooted — nõukogu 30. juuni 1982. aasta direktiivi 82/471/EMÜ (teatavate loomasöödas kasutatavate toodete kohta) reguleerimisalasse kuuluvad tooted;

22. mahepõllundustootmisüksus/ettevõte/loomafarm — käesolevale määrusele vastav tootmisüksus, põllumajandusettevõte või loomakasvatusettevõte;

23. mahepõllunduslik sööt/söödatooraine — artiklis 6 ettenähtud korras toodetud sööt/söödatooraine;

24. üleminekujärgus sööt/söödatooraine — artiklis 6 ettenähtud tootmiseeskirjadele vastav sööt/söödatooraine, välja arvatud üleminekuaeg, mille puhul kõnealused eeskirjad kehtivad vähemalt aasta enne lõikust;

25. tavasööt/söödatooraine — sööt/söödatooraine, mis ei kuulu lõigetes 23 ja 24 mainitud liikidesse.

▼B







Märgistamine

Artikkel 5

1. Artikli 1 lõike 1 punktis a nimetatud toote märgistamisel ja reklaamimisel võib viidata mahepõllundusmeetodile ainult juhul, kui:

a) märgised väljendavad selgesti seost põllumajandusliku tootmismeetodiga;

b) toode on valmistatud vastavalt ►M10 artiklis 6 ◄ ettenähtud eeskirjadele või imporditud kolmandast riigist artiklis 11 sätestatud korras;

c) toote on valmistanud või importinud ettevõtja, kelle suhtes kehtivad artiklites 8 ja 9 ettenähtud kontrollimeetmed;

▼M10

d) pärast 1. jaanuari 1997 valmistatud toodete märgistamisel esitatakse ettevõtjat kontrolliva ametiasutuse või eraõigusliku kontrolliasutuse nimi ja/või koodnumber. Nime- ja/või koodnumbri viitega seotud otsuse teeb liikmesriik ning teatab sellest komisjonile.

▼M10 —————

▼M10

3. Artikli 1 lõike 1 punktis b nimetatud toote märgistamisel ja reklaamimisel võib toote müügikirjelduses viidata mahepõllundusmeetodile ainult juhul, kui:

a) vähemalt 95 % toote põllumajandusliku päritoluga koostisosadest on artiklis 6 ettenähtud eeskirjade kohaselt valmistatud tooted või kõnealustest toodetest saadud tooted, või artiklis 11 sätestatud korras kolmandatest riikidest imporditud tooted;

b) toote kõik muud põllumajandusest pärinevad koostisosad on kantud VI lisa C jaosse või on nende kasutamine liikmesriigi poolt ajutiselt lubatud vajaduse korral lõike 7 alusel vastuvõetud rakendusmeetmete kohaselt;

c) tooted sisaldavad ainult selliseid põllumajandusest mittepärinevaid koostisosi, mis kuuluvad VI lisa A jaos loetletud ainete hulka;

d) toote või selle punktis a nimetatud põllumajandusest pärinevate koostisosade töötlemisel ei ole kasutatud VI lisa B jaos loetlemata aineid;

e) toote või selle koostisosade töötlemisel ei ole kasutatud ioniseerivat kiirgust;

f) toote on ette valmistanud või importinud ettevõtja, kelle suhtes kehtivad artiklites 8 ja 9 ettenähtud kontrollmeetmed;

g) pärast 1. jaanuari 1997 ettevalmistatud toodete märgistel esitatakse selle kontrolliva ametiasutuse või eraõigusliku kontrolliasutuse nimi ja/või koodnumber, kelle kontrollmeetmetele viimase ettevalmistustoimingu teinud ettevõtja allub. Nime ja/või koodnumbri valiku üle otsustavad liikmesriigid ning teatavad oma otsusest komisjonile. Mahepõllundusmeetoditele viitavatel märgistel peab olema selgesti näha nende seos põllumajandusliku tootmismeetodiga ning need peavad olema varustatud viitega asjaomastele põllumajandusest pärinevatele koostisosadele, välja arvatud juhul, kui kõnealune viide on koostisosade loetelus selgesti esitatud;

▼M15

h) toote valmistamisel ei ole kasutatud geneetiliselt muundatud organisme ja/või kõnealustest organismidest saadud tooteid.

Erandina lõigetest 1-3 võib jätkata artiklis 2 osutatud märgistusega kaubamärkide kasutamist kuni 1. juulini 2006 selliste toodete märgistamisel ja reklaamimisel, mis ei vasta käesolevale määrusele, juhul kui:

— kaubamärgi registreerimist on taotletud enne 22. juulit 1991 - välja arvatud juhul, kui kohaldatakse allpool esitatud teist lõiku - ning kaubamärk vastab esimesele nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivile 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta ( 15 ), ja

— kaubamärk on varustatud selge, silmatorkava ja kergesti loetava viitega, et tooted ei ole valmistatud vastavalt käesolevas määruses ettenähtud mahepõllumajandusmeetodile.

Esimese lõigu esimeses taandes osutatud taotluse esitamise kuupäev on Soome, Austria ja Rootsi puhul 1. jaanuar 1995 ning Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia puhul 1. mai 2004.

◄

▼M10

4. Põllumajandusest pärinevad koostisosad võib VI lisa C jaosse kanda ainult juhul, kui on kindlaks tehtud, et need koostisosad pärinevad põllumajandusest ning neid ei toodeta ühenduses artiklis 6 ettenähtud eeskirjade kohaselt piisavas koguses, või juhul, kui neid ei saa artiklis 11 ettenähtud eeskirjade kohaselt kolmandatest riikidest importida.

▼M15

5. Vastavalt lõigetele 1 või 3 märgistatud või reklaamitud taimekasvatussaaduste puhul võib kasutada viiteid ülemineku kohta mahepõllundusmeetoditele, kui:

▼M10

a) täidetakse täies ulatuses vastavalt lõikes 1 või lõikes 3 nimetatud nõudeid, välja arvatud I lisa lõikes 1 märgitud nõuet üleminekuaja pikkuse kohta;

b) üleminekuaeg on kehtinud vähemalt 12 kuud enne lõikust;

c) asjaomased märgised ei anna toote ostjale eksitavat infot seoses kõnealuse toote erinemisega teistest, kõigile lõigetes 1 või 3 nimetatud nõuetele vastavatest toodetest. Pärast 1. jaanuari 1996 peavad sellised märgised esinema sõnadena “mahepõllundustootmisele üleminekuaja toode”, mille värv, suurus ega kiri ei tohi olla silmatorkavam kui toote müüginimetus, sellisel märgisel ei tohi sõna “mahepõllundustootmine” olla silmatorkavam kui sõnad “üleminekuaja toode”;

▼M15

d) toode sisaldab ainult ühte põllumajanduslikku päritolu taimset koostisosa;

▼M10

e) pärast 1. jaanuari 1997 valmistatud toodete märgistel esitatakse selle kontrolliva ametiasutuse või eraõigusliku kontrolliasutuse nimi ja/või koodnumber, kelle kontrollmenetlustele viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu sooritanud ettevõtja allub. Nime ja/või koodnumbri valiku üle otsustavad liikmesriigid, kes teatavad oma otsusest komisjonile;

▼M15

f) toote valmistamisel ei ole kasutatud geneetiliselt muundatud organisme ega/või sellistest organismidest tuletatud tooteid.

▼M10

5a. Ilma et see piiraks lõike 3 sätete kohaldamist, võib artikli 1 lõike 1 punktis b nimetatud toote märgistamisel ja reklaamimisel kasutada mahepõllundusmeetoditele viitavaid märgiseid ainult juhul, kui:

a) vähemalt 70 % toote põllumajandusliku päritoluga koostisosadest on artiklis 6 ettenähtud eeskirjade kohaselt valmistatud tooted või kõnealustest toodetest saadud tooted või artiklis 11 sätestatud korras kolmandatest riikidest imporditud tooted;

b) toote kõik muud põllumajandusest pärinevad koostisosad on kantud VI lisa C jaosse või nende kasutamine on liikmesriigi poolt ajutiselt lubatud vajaduse korral lõike 7 alusel vastuvõetud rakendusmeetmete kohaselt;

c) mahepõllundusmeetoditele viitavad märgised on kantud koostisosade loetelusse ning selgesti seostatavad ainult kõnealuste koostisosadega, mis on saadud artiklis 6 ettenähtud eeskirjade kohaselt või artiklis 11 sätestatud korras kolmandatest riikidest imporditud; need on sama värvi ja suurusega ning samasuguses kirjas kui muud koostisosade loetelus esitatud märgised. Kõnealused märgised peavad olema ka eraldi selgitusel, mis paigutatakse müüginimetusega samale vaateväljale ning millel esitatakse põllumajandusest pärinevate koostisosade või nendest saadud koostisosade protsentuaalne sisaldus, mis on saadud artiklis 6 ettenähtud eeskirjade kohaselt või artiklis 11 sätestatud korras kolmandatest riikidest imporditud. Selgitus ei tohi värvi, suuruse ega kirja poolest olla silmatorkavam kui toote müüginimetus. Selgituse vorm peab olema järgmine: “x % põllumajandusliku päritoluga koostisosadest on toodetud mahepõllundustootmise eeskirjade kohaselt”;

d) tootes sisalduvad ainult sellised põllumajandusest mittepärinevad koostisosad, mis kuuluvad VI lisa A jaos loetletud ainete hulka;

e) toote või selle punktis a nimetatud põllumajandusest pärinevate koostisosade töötlemisel ei ole kasutatud VI lisa B jaos loetlemata aineid;

f) toote või selle koostisodade töötlemisel ei ole kasutatud ioniseerivat kiirgust;

g) toote on ette valmistanud või importinud ettevõtja, kelle suhtes kehtivad artiklites 8 ja 9 ettenähtud kontrollmeetmed;

h) pärast 1. jaanuari 1997 ettevalmistatud toodete märgistel esitatakse selle kontrolliva ametiasutuse või eraõigusliku kontrolliasutuse nimi ja/või koodnumber, kelle kontrollmeetmetele viimase tootmis- või ettevalmistustoimingu teinud ettevõtja allub. Nime- ja/või koodnumbri valiku üle otsustavad liikmesriigid, kes teatavad oma otsusest komisjonile;

▼M15

i) toote valmistamisel ei ole kasutatud geneetiliselt muundatud organisme ega/või sellistest organismidest saadud tooteid.

▼M10

6. Üleminekuaja jooksul, mis lõpeb 31. detsembril 1997, võib artikli 1 lõike 1 punktis b märgitud ning osaliselt lõike 3 punktis a ettenähtud nõuetele mittevastavatest koostisosadest valmistatud toote märgistamisel ja reklaamimisel viidata mahepõllundusmeetoditele juhul, kui:

a) vähemalt 50 % põllumajandusest pärinevatest koostisosadest vastab lõike 3 punktis a nimetatud nõuetele;

b) toode vastab lõike 3 punktides c, d, e ja f nimetatud nõuetele;

c) mahepõllundusmeetoditele viitavad märgised: — esinevad ainult koostisosade loetelus vastavalt direktiivile 79/112/EMÜ, viimati muudetud direktiiviga 89/395/EMÜ, — viitavad selgesti ainult artiklis 6 märgitud eeskirjade kohaselt saadud või artiklis 11 ettenähtud korras imporditud koostisosadele;

d) koostisosad ja nende suhteline sisaldus on koostisosade loetelus märgitud kaalu järgi alanevas järjekorras;

e) koostisosade loetelus on koostisosade tähised esitatud sama värvi ja suurusega ning samasuguses kirjas.

▼B

7. Käesoleva artikli üksikasjalikud rakenduseeskirjad võib kehtestada artiklis 14 ettenähtud korras.

▼M10

8. Lõike 3 punktides b, c ja d ning lõike 5a punktides b, d ja e nimetatud ainete ja toodete piirangutega loetelud esitatakse VI lisa A, B ja C jaos artiklis 14 ettenähtud korras.

▼B

Kõnealuste koostisosade ja ainete kasutustingimused ning koostisega seotud nõuded võib kindlaks määrata.

Kui liikmesriigi arvates tuleks toode kanda eespool nimetatud loeteludesse või tuleks loetelusid muuta, peab liikmesriik hoolitsema, et loeteludesse kandmise või nende muutmise põhjendusi sisaldav tehniline toimik saadetakse ametlikult teistele liikmesriikidele ja komisjonile, kes esitab selle artiklis 14 märgitud komiteele.

▼M10

9. Lõigetes 3 ja 6 nimetatud protsendimäärade arvutamisel kohaldatakse direktiivi 79/112/EMÜ artiklites 6 ja 7 ettenähtud eeskirju.

▼M15

10. Artikli 1 lõike 1 punktides a ja b nimetatud tootes ei tohi koostisosa, mis on saadud vastavalt artiklis 6 sätestatud eeskirjadele, esineda koos samasuguse koostisosaga, mis ei ole saadud vastavalt kõnealustele eeskirjadele.

▼M10

11. Enne 1. jaanuari 1999 vaatab komisjon käesoleva artikli ja artikli 10 sätted uuesti läbi ning esitab asjakohased ettepanekud nende muutmiseks.

▼B







Tootmiseeskirjad

▼M10

Artikkel 6

▼M15

1. Mahepõllundusmeetodil tootmine eeldab, et artikli 1 lõike 1 punktis a nimetatud toodete, välja arvatud seemnete ja vegetatiivse paljundusmaterjali valmistamisel:

a) peavad olema täidetud vähemalt I lisas ettenähtud nõuded ja vajaduse korral nendega seotud üksikasjalikud eeskirjad;

b) taimekaitsevahenditena, väetistena, mullaomaduste parandajatena, söödana, söödatoorainena, segasöödana, söödalisanditena, direktiivi 82/471/EMÜ alusel loomatoidus kasutatavate ainetena, loomakasvatushoonete ja sisseseade puhastus- ja desinfektsioonivahenditena, kahjurite ja haiguste tõrjevahenditena loomakasvatushoonetes ja sisseseades ning muul eesmärgil, kui see on II lisas seoses teatavate toodetega kindlaks määratud, võib kasutada ainult I lisas mainitud või II lisas loetletud ainetest koosnevaid tooteid. Neid võib kasutada ainult I ja II lisas ettenähtud eritingimuste kohaselt ning ulatuses, mis on kõnealuste liikmesriikide põllumajanduses üldiselt lubatud vastavalt asjakohastele ühenduse sätetele või ühenduse õigusaktidega kooskõlas olevatele siseriiklikele sätetele;

c) kasutatakse ainult lõikes 2 nimetatud mahepõllundusmeetodil toodetud seemneid või vegetatiivset paljundusmaterjali;

d) ei tohi kasutada geneetiliselt muundatud organisme ja/või sellistest organismidest saadud tooteid, välja arvatud veterinaarravimid.

2. Mahepõllundusmeetod eeldab seemnete ja vegetatiivse paljundusmaterjali puhul, et emataim, kui tegemist on seemnetega, ning ema- ja isataim (-taimed), kui tegemist on vegetatiivse paljundusmaterjaliga, on kasvatatud:

a) geneetiliselt muundatud organisme ja/või sellistest organismidest saadud tooteid kasutamata ja

b) lõike 1 punktides a ja b ettenähtud korras vähemalt ühe põlvkonna või mitmeaastaste taimede puhul kahe kasvuperioodi jooksul.

▼M10

3.

a) Erandina lõike 1 punktist c võib seemneid ja vegetatiivset paljundusmaterjali, mis ei ole saadud mahepõllundusmeetodite kohaselt, ►M15 31. detsember 2003 ◄ lõppeva üleminekuaja jooksul liikmesriigi pädeva ametiasutuse loal kasutada, kui sellise paljundusmaterjali kasutajad suudavad liikmesriigi kontrollivatele ametiasutustele või eraõiguslikele kontrolliasutustele rahuldaval viisil tõestada, et kõnealuse liigi vastava sordi lõikes 2 ettenähtud nõuetele vastavat paljundusmaterjali ei olnud turult võimalik hankida. Sellisel juhul tuleb kasutada paljundusmaterjali, mida ei ole töödeldud II lisa B jaosse kandmata toodetega, kui see on ühenduse turul kättesaadav. Liikmesriigid teatavad teistele liikmesriikidele ja komisjonile käesoleva lõike alusel antud kasutuslubadest.

b) Artiklis 14 sätestatud menetluse alusel võib otsustada: — punktis a nimetatud üleminekumeetmega seotud piirangute kasutuselevõtmise üle enne ►M15 31. detsember 2003 ◄ seoses teatavate paljundusmaterjali liikide ja/või tüüpide ja/või keemilise töötlemise puudumisega, — punktis a ettenähtud erandi säilitamise üle pärast ►M15 31. detsember 2003 ◄ seoses paljundusmaterjali teatavate liikide ja/või tüüpidega kogu ühenduses või selle teatavates osades, — punktis a nimetatud erandiga seotud menetlusnõuete ja kriteeriumide kehtestamise ning sellekohase info asjaomastele kutseorganisatsioonidele, teistele liikmesriikidele ja komisjonile edastamise üle.

4. Enne ►M15 31. detsember 2002 ◄ vaatab komisjon käesoleva artikli sätted, eriti lõike 1 punkti c ja lõike 2, uuesti läbi ning esitab asjakohased ettepanekud nende muutmiseks.

▼M10

Artikkel 6a

1. Käesoleva artikli tähenduses on “seemikud” taimekasvatuse eesmärgil istutamiseks mõeldud terved seemikud.

2. Mahepõllundusmeetod eeldab, et tootjad kasutavad ainult artikli 6 kohaselt toodetud seemikuid.

3. Erandina lõikest 2 võib seemikuid, mis ei ole saadud mahepõllundusmeetodite kohaselt, kasutada 31. detsembril 1997. aastal lõppeva üleminekuaja jooksul, kui täidetakse järgmisi tingimusi:

a) liikmesriigi pädev asutus on välja andnud kasutusloa, kui kõnealuse materjali kasutajad on liikmesriigi kontrollivatele ametiasutustele või eraõiguslikele kontrolliasutustele rahuldaval viisil tõestanud, et kõnealuse liigi vajalikke sorte ei olnud võimalik ühenduse turult hankida;

b) seemikuid ei ole pärast külvi töödeldud muude kui II lisa A ja B jaos loetletud toodetega;

c) seemikud pärinevad tootjalt, kelle suhtes kehtib artiklis 9 kehtestatud korraga samalaadne kontrollisüsteem ning kes on nõus kohaldama punktis b nimetatud piiranguid; käesolev säte jõustub 1. jaanuaril 1996;

d) pärast istutamist tuleb seemikuid vähemalt kuue nädala jooksul enne saagikoristust harida artikli 6 lõike 1 punktide a ja b sätete kohaselt;

e) sellistest seemikutest saadud koostisosi sisaldavate toodete etikettidel ei tohi kasutada artiklis 10 nimetatud märgistust;

f) ilma et see piiraks lõikes 4 nimetatud menetlusest tulenevate piirangute kohaldamist, tunnistatakse käesoleva lõike alusel antud kasutusluba kehtetuks niipea, kui alavarustatus lõpeb, kuid hiljemalt 31. detsembril 1997.

4a. Pärast lõikes 3 nimetatud kasutusloa andmist edastab liikmesriik viivitamata teistele liikmesriikidele ja komisjonile järgmised andmed:

— kasutusloa andmise kuupäev,

— asjaomase sordi nimetus ja asjaomased liigid,

— nõutavad kogused ja kõnealuste koguste põhjendus,

— eeldatav alavarustatuse periood,

— igasugune muu komisjonile ja liikmesriikidele vajalik info.

4b. Kui mõne liikmesriigi poolt komisjonile või kasutusloa andnud liikmesriigile esitatud info põhjal selgub, et vajalik sort on kasutamiseks kättesaadav alavarustatuse ajal, siis kaalub liikmesriik kasutusloa kehtetuks tunnistamist või selle kehtivusaja lühendamist ning teatab võetud meetmetest komisjonile ja teistele liikmesriikidele kümne päeva jooksul info saamise kuupäevast arvates.

4c. Liikmesriigi nõudmisel või komisjoni algatusel esitatakse juhtum uurimiseks artiklis 14 nimetatud komiteele. Komisjon võib artiklis 14 ettenähtud korras teha otsuse kasutusloa kehtetuks tunnistamise või selle kehtivusaja muutmise kohta.

▼B

Artikkel 7

▼M15

1. Tooted, mille kasutamine vastavalt artikli 6 lõike 1 punktile b ei ole kõnealuse määruse vastuvõtmisekuupäeval lubatud, võib kanda II lisasse juhul, kui täidetakse järgmisi tingimusi:

a) kõnealuseid tooteid kasutatakse taimekahjurite ja -haiguste tõrjeks või lautade ja rajatiste puhastamiseks ning desinfitseerimiseks: — nende kasutamine on vältimatult vajalik kahjuri või teatava kindla haiguse puhul, mille tõrjumiseks ei ole saada teisi bioloogilisi, maaviljeluslikke, füüsikalisi ega sordiaretusvahendeid, ja — nende kasutamisel on välistatud igasugune otsene kokkupuude seemne, taime või taimsete toodete ning loomade ja loomakasvatussaadustega; mitmeaastaste taimede puhul on otsekontakt siiski lubatud, kuid see ei tohi toimuda taime söödavate osade (viljade) kasvu ajal, tingimusel et kõnealuste toodete kasutamine ei põhjustaks kaudselt jääkainete sisaldumist toote söögikõlblikes osades, ja — nende kasutamine ei avalda ega suurenda ebasoodsat või saastavat mõju keskkonnale;

▼B

b) kõnealuseid tooteid kasutatakse väetamiseks või mullaomaduste parandamiseks: — nende kasutamine on vältimatult vajalik taimede toitumist või mullaomaduste parandamist käsitlevate eri nõuete seisukohalt, mida ei saa täita I lisas mainitud vahendite abil, ja — nende kasutamisest ei tulene ega nende kaasabil ei suurene ebasoodne või saastav mõju keskkonnale.

▼M10

1a. Lõikes 1 ettenähtud tingimusi ei kohaldata toodete suhtes, mis on olnud üldiselt kasutusel enne kõnealuse määruse vastuvõtmist ühenduse mahepõllunduses kehtivate kohaste toimimisviiside alusel.

▼M15

1b. Loomasöödas kasutatavate mineraalide ja mikroelementidega seoses võib kõnealuste toodete lisaallikad kanda II lisasse tingimusel, et need on loodusliku päritoluga või sünteetiliselt valmistatud, kuid looduslikku päritolu toodetega identses vormis.

▼B

2. Vajaduse korral võib iga II lisas oleva toote kohta esitada järgmised andmed:

— toote üksikasjalik kirjeldus,

— toote kasutamise tingimused ning nõuded toote koostise ja/või lahustuvuse kohta, eelkõige seoses vajadusega tagada minimaalne jääkainesisaldus kõnealuste taimede söödavas osas ning söögikõlblikest taimedest valmistatud toodetes ning võimalikult väike mõju keskkonnale,

— artiklis 1 märgitud toodete kindlad märgistamisnõuded, kui selliste toodete valmistamisel kasutatakse teatavaid II lisas märgitud tooteid.

3. Komisjon võtab artiklis 14 ettenähtud korras vastu II lisa muudatused, mis käsitlevad kas lõikes 1 märgitud toodete lisamist või väljajätmist või lõikes 2 nimetatud tootekirjelduste lisamist või muutmist.

4. Kui liikmesriigi arvates tuleks toode kanda II lisasse või tuleks II lisa muuta, peab liikmesriik hoolitsema, et lisasse kandmise või selle muutmise põhjendusi sisaldav tehniline toimik saadetakse ametlikult teistele liikmesriikidele ja komisjonile, kes esitab selle artiklis 14 märgitud komiteele.







Kontrollisüsteem

Artikkel 8

▼M28

1. Ettevõtjad, kes toodavad, valmistavad ette, ladustavad või impordivad kolmandatest riikidest artiklis 1 kindlaksmääratud tooteid eesmärgiga neid seejärel turustada või kes turustavad neid tooteid, peavad:

a) teatama kõnealusest tegevusest selle liikmesriigi pädevale ametiasutusele, kus tegevus toimub; kõnealune teatis peab sisaldama IV lisas ettenähtud teavet;

b) kehtestama oma ettevõttes artiklis 9 märgitud kontrollisüsteemi.

Liikmesriigid võivad selle lõigu kohaldamisest vabastada ettevõtted, kes müüvad tooteid otse lõpptarbijale või -kasutajale, eeldusel, et nad ei tooda, valmista ette ega ladusta neid tooteid muuga kui ainult müügiga seoses ega impordi neid tooteid kolmandatest riikidest.

Kui ettevõte tellib mõne esimese punkti all nimetatud töö alltöövõtu korras kolmandalt osapoolelt, siis peab mainitud ettevõtja sellegipoolest täitma punktides a ja b sätestatud nõudeid, ja alltöövõtu korras tehtavatele töödele kohaldatakse artiklis 9 ettenähtud kontrollisüsteemi.

▼B

2. Liikmesriigid määravad teatisi vastuvõtva kontrolliva ametiasutuse või eraõigusliku kontrolliasutuse.

Liikmesriigid võivad kõnealuste ettevõtjate tõhusaks kontrollimiseks nõuda mis tahes vajalikku lisainfot.

3. Pädev ametiasutus tagab kontrollisüsteemile allutatud ettevõtjate nimede ja aadresside ajakohastatud loetelu kättesaadavuse asjast huvitatud osapooltele.

Artikkel 9

▼M28

1. Liikmesriigid loovad ühe või mitme selleks määratud kontrolliva ametiasutuse ja/või tegevusloa saanud eraõigusliku kontrolliasutuse poolt rakendatava kontrollisüsteemi, mis hõlmab artikli 8 lõikes 1 nimetatud ettevõtteid.

▼B

2. Liikmesriigid võtavad vastu vajalikud meetmed kindlustamaks ettevõtjale, kes täidab käesoleva määruse sätteid ning maksab temale määratud osa kontrollimiskuludest, juurdepääsu kontrollisüsteemile.

3. Kontrollisüsteem hõlmab vähemalt III lisas kindlaksmääratud ettevaatusabinõusid ja kontrollimeetmeid.

4. Eraõiguslike kontrolliasutuste poolt kasutatava kontrollisüsteemi rakendamiseks määravad liikmesriigid kontrolliva ametiasutuse, mis vastutab kõnealustele eraõiguslikele kontrolliasutustele tegevusloa andmise ja nende tegevuse kontrollimise eest.

5. Eraõiguslikele kontrolliasutusele tegevusloa andmisel võetakse arvesse järgmist:

a) kontrolliasutuse tavaline kontrollimenetlus koos üksikasjaliku kirjeldusega kontrollimeetmetest ja ettevaatusabinõudest, mida asutus rakendab tema poolt kontrollitavate ettevõtjate suhtes;

b) sanktsioonid, mida asutus kavatseb rakendada avastatud ►M10 eeskirjade eiramised ja/või rikkumised ◄ puhul;

c) kvalifitseeritud personal, haldus- ja tehnilised võimalused, kontrollimiskogemus ja usaldusväärsus;

d) kontrolliasutuse erapooletus kontrollitavate ettevõtjate suhtes;

6. Pärast eraõiguslikule kontrolliasutusele tegevusloa andmist pädev ametiasutus:

a) tagab eraõigusliku kontrolliasutuse poolt tehtavate kontrollimiste erapooletuse;

b) kontrollib eraõigusliku kontrolliasutuse poolt tehtavate kontrollimiste tõhusust;

c) hangib infot kõikide avastatud ►M10 eeskirjade eiramiste ja/või rikkumiste ◄ ja kohaldatud sanktsioonide kohta;

d) tühistab eraõigusliku kontrolliasutuse tegevusloa, kui kontrolliasutus ei täida punktide a ja b nõudeid või ei vasta enam lõikes 5 esitatud kriteeriumidele või ei täida ►M10 lõigete 7-9 ja 11 ◄ nõudeid.

▼M10

6a. Enne 1. jaanuari 1996 annavad liikmesriigid igale käesoleva artikli sätete kohaselt tegevusloa saanud või määratud eraõiguslikule kontrolliasutusele või kontrollivale ametiasutusele välja koodnumbri. Nad teatavad sellest teistele liikmesriikidele ja komisjonile. Komisjon avaldab koodnumbrid artikli 15 viimases lõigus nimetatud loetelus.

▼B

7. Lõikes 1 märgitud kontrolliv ametiasutus ja tegevusloa saanud eraõiguslik kontrolliasutus:

a) tagavad vähemalt III lisas kindlaksmääratud kontrollimeetmete ja ettevaatusabinõude rakendamise nende poolt kontrollitavate ettevõtete suhtes;

b) avalikustavad nende poolt kontrollimiste käigus saadud info ja andmed ainult asjaomase ettevõtte eest vastutavale isikule ja pädevatele riigiasutustele. ►M28 Taotlusel, mida õigustab vajadus tagada toodete tootmine vastavuses selle määrusega, vahetavad nad siiski teiste kontrollivate ametiasutuste või tegevusloa saanud kontrolliorganitega olulist teavet oma kontrolli tulemuste kohta. Nad võivad eespool nimetatud teavet vahetada ka omal algatusel. ◄

8. Tegevusloa saanud eraõiguslikud kontrolliasutused:

a) võimaldavad pädevatele ametiasutustele kontrollimiseks juurdepääsu oma tööruumidele ja rajatistele ning annavad igasugust infot ja abi, mida pädev ametiasutus peab vajalikuks oma kohustuste täitmiseks vastavalt käesolevale määrusele;

b) saadavad liikmesriigi pädevale ametiasutusele iga aasta 31. jaanuariks nende poolt kontrollitavate ettevõtjate nimekirja eelmise aasta 31. detsembri seisuga ning esitavad nimetatud pädevale ametiasutusele aastaaruande kokkuvõtte.

9. Lõikes 1 nimetatud kontrolliv ametiasutus ja eraõiguslikud kontrolliasutused:

▼M28

a) tagada, et kui leitakse eeskirjade eiramine seoses komisjoni 5. veebruari 2003. aasta mahepõllundusmeetodil toodetud söötade, söödasegude ja söödatoorainete märgistamisega seotud nõudeid käsitleva määruse (EÜ) nr 223/2003 ( 16 ) artiklite 5 ja 6 või artiklites 3 ja 4 viidatud sätete rakendamisega, või III lisas viidatud meetmetega, siis võetakse artiklis 2 sätestatud mahepõllundustootmisele viitavad märked ära kogu partiilt või tootmistsüklilt, mida kõnealune eeskirjade eiramine mõjutab;

▼B

b) keelavad ilmse või pikaajalise mõjuga rikkumise puhul asjaomasel ettevõtjal mahepõllundusmeetodile viitavate märgistega toodete turustamise ajavahemiku jooksul, mille pikkuses tuleb kokku leppida liikmesriigi pädeva ametiasutusega.

10. Artiklis 14 ettenähtud korras võib vastu võtta:

a) lõike 5 nõuete ja lõikes 6 loetletud meetmetega seotud üksikasjalikud eeskirjad;

b) lõike 9 sätete rakendusmeetmed.

▼M10

11. Alates 1. jaanuarist 1998, ilma et see piiraks lõigete 5 ja 6 sätete kohaldamist, peavad tegevusloa saanud eraõiguslikud kontrolliasutused vastama ►M15 ◄ . aasta standardis EN 45011 kehtestatud tingimustele.

▼M15

12.

a) Piiramata III lisa sätete kohaldamist tagavad liikmesriigid, et lihasaaduste tootmisel loomakasvatusettevõtetes toimuksid kontrollimised kõigil tootmisetappidel, nagu tapa-, tükeldus- ja muudel ettevalmistusetappidel enne toote müümist tarbijale, et tehniliste võimaluste piires kindlustada loomakasvatustoodangu jälgitavus kogu tootmis-, töötlemis- ja ettevalmistusahela jooksul loomakasvatustootmisüksusest kuni üksuseni, kus toimub toodete lõplik pakendamine ja/või märgistamine. Nad teatavad võetud meetmetest ja nende jälgimise tulemustest komisjonile koos artiklis 15 nimetatud kontrollakti esitamisega;

b) muude loomakasvatussaaduste jälgitavust, välja arvatud liha, tagavad täiendavad sätted nähakse vastavalt tehnilistele võimalustele ette III lisas;

c) igal juhul võimaldavad artikli 9 alusel võetud meetmed anda tarbijale tagatise, et tooted on valmistatud vastavalt käesolevas määruses ettenähtud eeskirjadele.

▼B







Märgistus toodete kontrollisüsteemi nõuetele vastavuse kohta

Artikkel 10

▼M10

1. V lisas esitatud märgist ja/või logo, mis näitab, et tooted kuuluvad erikontrollisüsteemi alla, võib artiklis 1 nimetatud toodete märgistamisel kasutada ainult juhul, kui sellised tooted:

a) vastavad artikli 5 lõikes 1 või lõikes 3 ettenähtud tingimustele;

▼M28

b) on allutatud artiklis 9 nimetatud kontrollisüsteemile kogu tootmis- ja valmistamisprotsessi jooksul või, imporditud toodete puhul, samaväärsetele meetmetele; kui tooted on imporditud vastavalt artikli 11 lõikele 6, on kontrollisüsteemi rakendamine kooskõlas nõuetega, mis on artiklis 9 ja eriti selle lõikes 4 sätestatutega samaväärsed;

▼M10

c) müüakse tootjalt või ettevalmistajalt otse lõpptarbijale suletud pakendis või viiakse turule pakendatud toiduainetena; müüakse otse tootjalt või ettevalmistajalt lõpptarbijale, siis suletud pakendit ei nõuta juhul, kui sildistamine võimaldab kõnealust märgist vajava toote selgesti identifitseerida;

d) on varustatud märgisega, millel on tootja, ettevalmistaja või müüja nimi ja/või ärinimi, kontrolliva ametiasutuse või eraõigusliku kontrolliasutuse nimi või koodnumber ning toiduainete märgistamist käsitlevate määruste kohased märgised kooskõlas ühenduse õigusaktidega.

▼B

2. Etikett või reklaam ei tohi sisaldada viiteid, mis jätab ostjale mulje, et V lisas esitatud märge on parema maitse, suurema toiteväärtuse või enama tervislikkuse tagatis.

3. Artikli 9 lõikes 1 nimetatud kontrolliv ametiasutus ja eraõiguslikud kontrolliasutused:

a) tagavad, et ►M10 artiklid 5 ja 6 ◄ rakendamisel või III lisas märgitud meetmete võtmisel avastatud rikkumiste puhul võetakse V lisas märgitud märgis ära kogu asjaomase rikkumisega seotud partiilt või rikkumisest mõjutatud tootmistsükli ajal valmistatud toodangult;

b) keelavad ilmse või pikaajalise mõjuga rikkumise puhul asjaomasel ettevõtjal õiguse kasutada V lisas esitatud märgist ajavahemiku jooksul, mille pikkuses tuleb kokku leppida liikmesriigi pädeva ametiasutusega.

4. Eeskirjad V lisas esitatud märgise kasutusõiguse äravõtmise kohta artiklites 5, 6 ja 7 või III lisas ettenähtud nõuete ja meetmete teatavate rikkumiste puhul võidakse vastu võtta artiklis 14 ettenähtud korras.

▼M10







Üldised rakendusmeetmed

Artikkel 10a

1. Kui liikmesriik avastab teisest liikmesriigist pärit ning artiklis 2 ja/või V lisas nimetatud märgiseid kandva toote puhul käesoleva määruse rakendamisega seotud eeskirjade eiramisi või rikkumisi, siis teatab ta sellest kontrolliva ametiasutuse määranud või eraõiguslikule kontrolliasutusele tegevusloa andnud liikmesriigile ning komisjonile.

2. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tõkestamaks artiklis 2 ja/või V lisas nimetatud märgiste kuritahtlikku kasutamist.

▼B







Import kolmandatest riikidest

Artikkel 11

1. Ilma et see piiraks artikli 5 kohaldamist, võib kolmandatest riikidest imporditavaid, artiklis 1 kindlaksmääratud tooteid turustada ainult juhul, kui:

a) need on pärit komisjoni otsuse põhjal artiklis 14 ettenähtud korras koostatavasse loetelusse kantud kolmandast riigist ning on toodetud sellises piirkonnas või tootmisüksuses, mida kontrollib kõnealuse kolmanda riigiga seotud otsuses vajaduse korral kindlaksmääratud kontrolliasutus;

b) kolmanda riigi pädev ametiasutus või kontrolliasutus on väljastanud kontrollsertifikaadi, mis tõendab, et sertifikaadis nimetatud partii: — on valmistatud ►M10 artiklis 6 ◄ ettenähtud eeskirjadega võrdväärsetel eeskirjadel põhinevate tootmismeetodite abil ja — on kontrollitud lõike 2 punkti b alusel nõuetele vastavaks tunnistatud kontrollisüsteemi abil.

2. Et otsustada, kas kanda teatavate artiklis 1 määratletud toodete puhul kolmas riik vastavalt tema taotlusele lõike 1 punktis a nimetatud loetelusse, võetakse arvesse eelkõige:

a) kolmanda riigi poolt pakutavaid tagatisi ►M10 artiklis 6 ◄ ettenähtud eeskirjadega võrdväärsete eeskirjade rakendamise kohta vähemalt ühendusse eksporditavate toodete puhul;

b) kontrollimeetmete tõhusust, mis vähemalt ühendusse eksporditavate toodete puhul peavad olema võrdväärsed artiklites 8 ja 9 nimetatud kontrollimeetmetega, et tagada punktis a märgitud eeskirjade täitmine.

Selliste andmete alusel saab komisjon oma otsuses kindlaks määrata piirkonnad või tootmisüksused, kust toode on pärit, või võrdväärseks peetavad kontrolliasutused.

3. Lõike 1 punktis b nimetatud sertifikaat:

a) peab originaaleksemplarina olema kaubale lisatud kuni esimese kaubasaajani; seejärel peab importija säilitama sertifikaati ►M10 eraõiguslik kontrolliasutus ja/või kontrolliv ametiasutus ◄ vähemalt kaks aastat;

b) tuleb koostada üksikasjalike eeskirjade ja näidise järgi, mis tuleb vastu võtta artiklis 14 ettenähtud korras.

4. Käesoleva artikli üksikasjalikud rakenduseeskirjad võib kindlaks määrata artiklis 14 ettenähtud korras.

5. Kolmanda riigi taotluse läbivaatamisel nõuab komisjon kolmandalt riigilt kogu vajaliku info esitamist; samuti võib komisjon määrata eksperdid, volitades neid kohapeal kontrollima tootmiseeskirjade ja kontrollimeetmete tegelikku rakendamist kõnealuses kolmandas riigis.

▼M2

6.

a) Erandina lõikest 1 annab liikmesriigi pädev asutus liikmesriigi importijale (importijatele) loa turustada enne ►M35 31. detsember 2006 ◄ kolmandast riigist imporditud tooteid, mis ei ole kantud lõike 1 punktis a nimetatud loetelusse, kui importija esitab importiva liikmesriigi pädevale asutusele piisavad tõendid, mis kinnitavad, et imporditavad tooted on valmistatud ►M10 artiklis 6 ◄ ettenähtud tootmiseeskirjadega samaväärsete eeskirjade kohaselt ning nende suhtes rakendatud kontrollmeetmed on tõhususe poolest võrdväärsed artiklites 8 ja 9 nimetatud kontrollmeetmetega ning selliste kontrollmeetmete püsiv ja tõhus rakendamine jätkub. Selline luba kehtib ainult seni, kuni eespool mainitud tingimusi täidetakse. ►M10 See aegub alates otsuse tegemisest kolmanda riigi kandmise kohta lõike 1 punktis a nimetatud loetelusse, kui see ei ole seotud lõike 1 punktis a märgitud otsuses nimetamata piirkonnas toodetud tootega ning mida ei ole uuritud seoses kolmanda riigi esitatud taotlusega ning ainult juhul, kui kõnealune kolmas riik on nõustunud käesolevas lõikes ettenähtud kasutuslubade väljaandmise korra jätkumisega. ◄

b) Pärast piisavate tõendite saamist importijalt teatab liikmesriik viivitamata komisjonile ja teistele liikmesriikidele tooteid importivast kolmandast riigist ning esitab üksikasjalikud andmed tootmiseeskirjade ja kontrollmeetmete kohta koos nende pideva ja tõhusa rakendamise tagatistega.

c) Liikmesriigi nõudmisel või komisjoni algatusel esitatakse juhtum uurimiseks määruse artiklis 14 nimetatud komiteele. Kui kõnealuse kontrollimise järel selgub, et imporditud toodete valmistamisel ei ole rakendatud samaväärseid tootmiseeskirju ja/või kontrollmeetmeid võrdväärse tõhususega, siis võib komisjon kõnealuse loa väljaandnud liikmesriigilt nõuda loa tühistamist artiklis 14 sätestatud korras võib teha otsuse kõnealuse impordi keelamise kohta või siduda selle jätkumise teatavate muudatuste tegemisega imporditingimustes ettenähtud aja jooksul.

d) Punktis b nimetatud teatamine ei ole vajalik, kui see seostub tootmiseeskirjade ja kontrollmeetmetega, millest mõni teine liikmesriik on juba vastavalt punktile b teatanud, kui ei ole esitada uusi olulisi tõendeid, mis õigustavad punktis c nimetatud uurimistulemuste ja otsuse läbivaatamist. Enne 31. juulit 1994 vaatab komisjon uuesti läbi lõike 1 sätted ning teeb vajaduse korral asjakohased muudatusettepanekud.

▼M10

7. Komisjon võib liikmesriigi taotluse korral anda artiklis 14 ettenähtud korras tegevusloa kolmanda riigi kontrolliasutusele, millele asjaomane liikmesriik on hinnangu andnud, ning lisada selle lõike 1 punktis a nimetatud loetelusse. Komisjon edastab taotluse asjaomasele kolmandale riigile.

▼B







Vaba liikumine ühenduses

Artikkel 12

Liikmesriigid ei või tootmismeetodi, märgistamise või tootmismeetodi tutvustamisega seotud põhjustel keelata ega piirata artiklis 1 nimetatud toodete turustamist, kui tooted vastavad käesoleva määruse nõuetele.

▼M15

Kuid seoses loomakasvatussaaduste tootmist käsitlevate I lisa B jaos nimetatud eeskirjadega võivad liikmesriigid taotleda rangemate eeskirjade kehtestamist nende territooriumil toodetavate elusloomade ja loomakasvatussaaduste suhtes, tingimusel et kõnealused eeskirjad on kooskõlas ühenduse seadustega ning ei keela ega piira käesolevas määruses ettenähtud nõuetele vastavate muude elusloomade ja loomakasvatussaaduste turustamist.

▼B







Haldussätted ja rakendamine

▼M15

Artikkel 13

Artiklis 14 ettenähtud korras võib vastu võtta:

— käesoleva määruse kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad,

— I–IV ning VI, VII ja VIII lisa muudatused,

— V lisa muudatused, mille eesmärk on määratleda ühenduse logo, mis peab kaasnema viitega toodete kontrollisüsteemi alla kuulumise kohta või kõnesolevat viidet asendama,

— piirangud ja rakendusmeetmed seoses artikli 6 lõike 1 punktis d nimetatud veterinaarravimitele antud erandi kohaldamisega,

— teaduslikel tõenditel ja tehnika saavutustel põhinevad meetmed geneetiliselt muundatud organismide ja nende derivaatide kasutamise keelu kehtestamiseks, eelkõige silmas pidades vältimatu saastatuse miinimummäära, mida ei tohi ületada.

▼M25

Artikkel 14

1. Komisjoni abistab komitee.

2. Kui viidatakse käesolevale artiklile, artikleid 5 ja 7. kohaldatakse 1999/468/EÜ ( 17 ) otsuse.

Otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõikes 6 sätestatud tähtajaks kehtestatakse kolm kuud.

3. Komitee võtab vastu oma töökorra.

▼B

Artikkel 15

Iga aasta 1. juuliks teavitavad liikmesriigid komisjoni käesoleva määruse rakendamiseks eelmisel aastal võetud meetmetest ning edastavad eelkõige:

— ettevõtjate loetelu, kes eelmise aasta 31. detsembriks olid esitanud teatise vastavalt artikli 8 lõike 1 punktile a ning kelle suhtes kehtib artiklis 9 märgitud kontrollisüsteem,

— kontrollakti vastavalt artikli 9 lõikele 6.

Lisaks annavad liikmesriigid komisjonile iga aasta 31. märtsiks infot eelmise aasta 31. detsembriks tegevusloa saanud eraõiguslike kontrolliasutuste loetelu, nende õigusliku ja toimimisstruktuuri, tavalise kontrollimenetluse, sanktsioonide kehtestamise korra ja vajadusel ka nende kaubamärgi kohta.

Komisjon avaldab igal aastal Euroopa Ühenduste Teataja C seerias tegevusloa saanud kontrolliasutuste loetelud, mis on komisjonile edastatud eelmises lõigus ettenähtud tähtaegadeks.

▼M15

Artikkel 15a

Seoses käesolevas määruses ettenähtud meetmetega, eelkõige nendega, mis komisjonil tulebvõtta artiklites 9 ja 11 ning tehnilistes lisades sätestatud eesmärkide täitmiseks, eraldatakse igal aastal eelarvementluse käigus vajalikud assigneeringud.

▼B

Artikkel 16

1. Käesolev määrus jõustub Euroopa Ühenduste Teatajas avaldamise päeval.

2. Liikmesriigid rakendavad artikleid 8 ja 9 üheksa kuu jooksul alates käesoleva määruse jõustumisest.

▼M2

3. Artiklit 5, artikli 8 lõiget 1 ja artikli 11 lõiget 1 kohaldatakse alates 1. jaanuarist 1993.

▼B

Artiklis 14 ettenähtud korras võib artikli 11 lõike 1 kohaldamise kuupäeva kolmandatest riikidest eksporditavate toodete suhtes teatava aja võrra edasi lükata, kui vastavalt kolmanda riigi taotlusele alustatud küsimuse läbivaatamine ei ole jõudnud tasandile, mis võimaldaks teha otsuse asjaomase riigi kandmise kohta artikli 11 lõike 1 punktis a sätestatud loetelusse enne esimeses lõigus märgitud aja möödumist.

I lisa lõikes 1 märgitud üleminekuaja nõuete täitmiseks võetakse käesoleva määruse jõustumisele eelnenud ajavahemikku arvesse juhul, kui ettevõtja suudab kontrolliasutusele tõestada, et selle aja jooksul oli tema toodang kooskõlas kehtivate siseriiklike sätetega, või vastas kõnealuste siseriiklike sätete puudumise korral mahepõllunduse rahvusvaheliselt tunnustatud normidele.

4. Kaheteistkümne kuu jooksul pärast käesoleva määruse jõustumist võivad liikmesriigid, erandina artikli 6 lõikest 1, lubada oma territooriumil kasutada II lisas loetlemata aineid sisaldavaid tooteid, mille puhul nende arvates täidetakse artikli 7 lõikes 1 ettenähtud nõudeid.

5. Ajavahemiku jooksul, mis lõpeb kaksteist kuud pärast VI lisa kehtestamist vastavalt artikli 5 lõikele 7, võivad liikmesriigid kooskõlas oma siseriiklike sätetega jätkuvalt lubada kõnealuses VI lisas loetlemata ainete kasutamist.

6. Liikmesriigid informeerivad teisi liikmesriike ja komisjoni ainetest, mida on lubatud kasutada vastavalt lõigetele 4 ja 5.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.









I LISA

MAHEPÕLLUNDUSTOOTMISE PÕHIMÕTTED ETTEVÕTTES

▼M15

A. TAIMED JA TAIMEKASVATUSSAADUSED

▼M22

1.1. Artikli 6 lõike 1 punktides a, b ja d ja eelkõige käesolevas lisas sätestatud põhimõtteid peaks tavaliselt olema kohaldatud maatükkide suhtes vähemalt kaheaastase üleminekuperioodi jooksul enne külvamist või heinamaade puhul vähemalt kahe aasta jooksul enne nende kasutamist mahepõllundusest saadud sööda allikana või mitmeaastaste taimede, v.a heintaimede puhul vähemalt kolme aasta jooksul enne artikli 1 lõike 1 punktis a osutatud saaduste esimest koristamist. Üleminekuperiood algab kõige varem kuupäeval, millal tootja teatab vastavalt artiklile 8 oma tegevusest ja esitab oma põllumajandusettevõtte artiklis 9 sätestatud kontrollisüsteemi kohaldamiseks.

1.2. Kontrollasutus või kontrolliv ametiasutus võib pädeva asutuse nõusolekul siiski otsustada tunnistada tagasiulatuvalt üleminekuperioodi osaks varasemad perioodid, mille ajal: a) olid maatükid vastavalt nõukogu 30. juuni 1992. aasta määrusele (EMÜ) nr 2078/92 (keskkonnakaitsenõuete ja loodushoiuga kooskõlas olevate põllumajanduslike tootmismeetodite kohta) ( 18 ) või nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1257/1999 (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta) ( 19 ) VI peatükile rakendatud programmi või mõne muu ametliku programmi osad, tingimusel et asjaomased programmid tagavad, et II lisa A ja B jaos loetlemata tooteid ei ole nendel maatükkidel kasutatud; või b) olid maatükid looduslikud või põllumajanduslikud alad, mida ei töödeldud II lisa A ja B jaos loetlemata toodetega. Seda perioodi võetakse tagasiulatuvalt arvesse ainult juhul, kui kontrolliasutusele või kontrollivale ametiasutusele on esitatud piisavad tõendid, mis võimaldavad kindlaks teha, et tingimusi on vähemalt kolme aasta jooksul täidetud.

1.3. Kontrollasutus või kontrolliv ametiasutus võib pädeva asutuse nõusolekul ja maatüki varasemat kasutust arvesse võttes otsustada teatavatel juhtudel lõikes 1.1 sätestatud üleminekuperioodi pikendada.

1.4. Liikmesriigid võivad maatükkide puhul, millel on juba mahepõllumajandusele üle mindud või kus see protsess on pooleli ning mida töödeldakse II lisas loetlemata tootega, ette näha lühema üleminekuperioodi, kui on sätestatud lõikes 1.1, kahel järgmisel juhul: a) maatükkide puhul, mida on töödeldud II lisa B jaos loetlemata tootega liikmesriigi territooriumil või selle teatavates osades liikmesriigi pädeva asutuse poolt kohaldatava konkreetse taimekasvatustoodangu puhul kohustusliku haiguste ja kahjurite tõrje meetme raames; b) maatükkide puhul, mida on töödeldud II lisa A või B jaos loetlemata toodetega liikmesriigi pädeva asutuse poolt heakskiidetud teaduslike katsete osana. Nendel juhtudel võetakse üleminekuperioodi pikkuse kindlaksmääramisel arvesse kõiki järgmisi punkte: — asjaomase taimekaitsevahendi lagunemisprotsess peab tagama, et üleminekuperioodi lõpuks sisaldab muld ja mitmeaastaste taimede puhul taim tähtsusetus koguses jääkaineid, — töötlemisele järgnevat saaki ei tohi müüa mahepõllumajandusliku tootmise meetodile viidates, — asjaomane liikmesriik peab oma otsusest nõuda kohustuslikku töötlemist teavitama teisi liikmesriike ja komisjoni.

▼M17

2.1. Mullaviljakust ja bioloogilist aktiivsust tuleb säilitada või suurendada eelkõige: a) juurviljakasvatuse, haljasväetiste või süvajuureliste taimede viljelemise abil, kasutades asjakohaseid külvikordi; b) mahepõllumajanduslikust loomakasvatusest saadud sõnniku kasutuselevõtmise abil käesoleva lisa B jao punktis 7.1 ettenähtud sätete kohaselt; c) käesolevas määruses ettenähtud eeskirju täitvates põllumajandusettevõtetes toodetud muude kompostitud või kompostimata orgaaniliste ainete kasutuselevõtmise abil. 2.2. Muid II lisas mainitud orgaanilisi või mineraalväetisi võib erandkorras täiendavalt kasutada: — kui taimede nõuetekohane toitainetega varustamine ei ole eelmise lõigu punktides a, b ja c ettenähtud külvikordade või mullaomaduste parandamise meetodite abil võimalik, — II lisas loetletud loomasõnniku- ja/või virtsatoodete osas: kõnealuseid tooteid võib kasutada ainult ulatuses, mis koos punkti 2.1 alapunktis b nimetatud loomasõnniku kasutamisega vastab käesoleva lisa B jao punktis 7.1 nimetatud piirangutele. 2.3. Komposti aktiveerimiseks võib kasutada asjakohaseid taimsel alusel preparaate või mikroorganismide preparaate, mis ei ole geneetiliselt muundatud artikli 4 punkti 12 tähenduses. Kivijahust, laudasõnnikust või taimedest saadud nn biodünaamilisi preparaate võib samuti kasutada käesolevas lõikes ja lõikes 2.1 ettenähtud eesmärkidel. 2.4. Artikli 4 punkti 12 tähenduses geneetiliselt muundamata ning asjaomase liikmesriigi põllumajanduses üldiselt lubatud asjassepuutuvate mikroorganismide preparaate võib kasutada mulla üldiseks parandamiseks või toitainete kättesaadavuse suurendamiseks mullas või taimedes, kui kontrolliasutus või kontrolliv ametiasutus on sellise kasutamise vajadust tunnistanud.

▼B

3 Kahjurite, haiguste ja umbrohu vastu võitlemiseks tuleb kasutada järgmisi meetmeid koos: — asjakohaste liikide ja sortide valik, — asjakohane külvikordade kasutamine, — mehhaaniliste viljelusmeetodite kasutamine, — kahjurite looduslike vaenlaste kaitse nendele soodsate tingimuste loomise abil (näiteks hekid, pesapaigad, looduslike vastaste levitamine), — umbrohu põletamine. II lisas nimetatud tooteid võib kasutada üksnes saaki ähvardava otsese ohu korral.

▼M4

4. Looduslikel aladel, metsades ja põllumajanduspiirkondades kasvavate söögikõlblike taimede ja taimeosade kogumine loetakse mahepõllundusmeetodite hulka tingimusel, et: — kõnealuseid alasid ei ole töödeldud muude kui II lisas nimetatud toodetega kolme aasta jooksul enne kogumist, — kogumine ei mõjuta looduskeskkonna stabiilsust ega liikide säilimist kogumispiirkonnas.

▼M13

5. Seente tootmisel võib kasutada substraate, kui need koosnevad järgmistest koostisosadest: 5.1. laudasõnnik ja virts (kaasa arvatud määruse (EMÜ) nr 2092/91 II lisa A jao punktides 1—4 märgitud tooted): a) mis on pärit kas mahepõllundusliku tootmisega põllumajandustootjatest; b) või vastavad määruse (EMÜ) nr 2092/91 II lisa A jao punktide 1—4 nõuetele, mille kohaselt selliste substraatide osakaal moodustab ainult kuni 25 protsenti ( 20 ) ning ainult juhul, kui punkti 5.1 alapunktile a vastavat toodet ei ole võimalik saada; 5.2. põllumajandusliku päritoluga tooted, välja arvatud punktis 5.1 märgitud tooted (nt õled), mis on saadud mahepõllundusliku tootmisega põllumajandustootjatest; 5.3 keemiliselt töötlemata turvas; 5.4 pärast langetamist keemiliselt töötlemata puit; 5.5 määruse (EMÜ) nr 2092/91 II lisa A jaos nimetatud mineraalained, vesi ja muld.

▼M15 —————

▼M15

B. JÄRGMISTESSE LIIKIDESSE KUULUVAD LOOMAD JA LOOMAKASVATUSSAADUSED: VEISED (SH PÜHVLID JA PIISONID), SEAD, LAMBAD, KITSED, HOBUSLASED, KODULINNUD

1. Üldpõhimõtted

1.1. Loomakasvatus on paljude mahepõllundustootmisega tegelevate põllumajandusettevõtete lahutamatu osa.

1.2. Loomakasvatus peab aitama tasakaalu saavutada põllumajandusliku tootmise süsteemide vahel, rahuldades põllukultuuride toitainetevajadust ning parandades mulla orgaaniliste ainete sisaldust. Loomakasvatus võib sellisel viisil aidata luua ning säilitada vastastikust seost pinnase ja taimede, taimede ja loomade ning loomade ja pinnase vahel. Selle põhimõtte kohaselt ei ole tootmine, millel puudub side maaga (hors sol — tootmine), käesolevas määruses ettenähtud eeskirjadega kooskõlas.

1.3. Kasutades taastuvat looduslikku ressurssi (loomasõnnik, kaunvili ja söödakultuurid) võimaldab taime- ja/või loomakasvatussüsteem koos karjatamissüsteemidega pika aja jooksul säilitada ja parandada mullaviljakust ning kaasa aidata säästva põllumajanduse arengule.

1.4. Mahepõllumajanduslik loomakasvatus on maaga seotud tegevus. Välja arvatud erandi puhul, mis on antud käesoleva lisa alusel, peab loomadel olema juurdepääs vabaalale ning vabaala ühikule vastav loomade arv peab olema piiratud, et tagada looma- ja taimekasvatuse ühtne korraldus tootmisüksuses ning sel viisil võimalikult suurel määral vähendada igasuguse reostuse teket, eelkõige pinnase ning pinna- ja põhjavee reostumist. Loomade arv peab olema võimalikult täpses vastavuses kasutatava maa-alaga, et ei tekiks ülekarjatamise ega erosiooniprobleeme ning et sõnniku laotamisel oleks igati võimalik vältida kahjulikku mõju keskkonnale. Loomasõnniku kasutamise üksikasjalikud eeskirjad on kindlaks määratud 7. jaos.

1.5. Mahepõllundusliku loomakasvatusettevõtte ühes tootmisüksuses tuleb kõiki loomi kasvatada käesolevas määruses ettenähtud eeskirjade kohaselt.

1.6. Kuid loomakasvatusettevõttes võib pidada loomi, kelle kasvatamine ei vasta käesolevas määruses ettenähtud eeskirjadele, kui neid loomi kasvatatakse tootmisüksustes, mille hooned ja maatükid on kindlalt eraldatud sellistest üksustest, kus tootmine toimub käesoleva määruse eeskirjade kohaselt, ning tingimusel, et üksustes peetavad loomad on eri liigist.

1.7. Erandina sellest põhimõttest võivad loomad, kelle kasvatamine ei vasta käesolevas määruses ettenähtud eeskirjadele, kasutada aastas piiratud ajavahemiku jooksul käesolevale määrusele vastava üksuse karjamaad, kui kõnealused loomad on pärit ekstensiivsest loomakasvatusest (vastavalt määruse (EÜ) nr 950/97 ( 21 ) artikli 6 lõikele 5 või kõneluses määruses mainimata muude liikide puhul, et loomade arv vastab 170 kg lämmastikule hektari kohta aastas, nagu on kindlaks määratud käesoleva määruse VII lisas), ning tingimusel, et käesoleva määruse nõuete kohaselt kasvatatavad muud loomad ei viibi sellel ajal samal karjamaal. Kõnealuse erandi kasutamiseks on tarvis kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse eelnevat luba.

1.8. Teise erandina kõnealusest põhimõttest võib käesolevas määruses ettenähtud eeskirjade kohaselt kasvatatavaid loomi karjatada ühisel maal, kui: a) seda maad ei ole vähemalt kolme aasta jooksul töödeldud toodetega, mille kasutamine ei ole käesoleva määruse II lisa alusel lubatud; b) kõnealusel maal karjatatavad loomad, kelle kasvatamine ei vasta käesolevas määruses ettenähtud nõuetele, on pärit vastavalt määruse (EÜ) nr 950/97 artikli 6 lõikes 5 määratletud ekstensiivsest tootmisest; või kõnealuse määruse alla mittekuuluvate muude liikide puhul loomade arv vastab 170 kg lämmastikule hektari kohta käesoleva määruse VII lisa kohaselt; c) käesolevas määruses ettenähtud tingimuste kohaselt kasvatatud ja kõnealust maad kasutavatelt loomadelt saadud loomakasvatussaadusi ei arvata mahepõllundusliku toodangu hulka, kui kontrollivale ametiasutusele või kontrolliasutusele ei suudeta tõestada, et kõnealused loomad on nõuetele vastaval viisil eraldatud nendest loomadest, kelle kasvatamise tingimused ei vasta käesolevas määruses ettenähtud eeskirjadele.

2. Üleminek

2.1. Maa üleminek mahepõllunduslikule loomakasvatusele

2.1.1. Tootmisüksuse üleminekuga seoses tuleb kogu tootmisühiku söödakasvatusalal täita mahepõllundustootmise eeskirju ning kasutada käesoleva lisa A jaos taimede ja taimsete saaduste suhtes kehtestatud üleminekuaegu.

2.1.2. Erandina sellest põhimõttest võib mittetaimetoiduliste loomade karjamaade, vabapidamis- ning jalutusalade üleminekuaega lühendada ühe aastani. Seda üleminekuaega võib lühendada kuue kuuni, kui asjaomast maad on lähiminevikus töödeldud üksnes käesoleva määruse II lisas nimetatud ainetega. Kõnealuse erandi kasutamiseks on tarvis kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse luba.

2.2. Elusloomade ja loomakasvatussaadustega seotud üleminek

2.2.1. Kui loomakasvatussaadusi kavatsetakse müüa mahepõllundustoodetena, peab loomakasvatuses täitma käesolevas määruses ettenähtud eeskirju vähemalt: — 12 kuud, kuid mitte vähem kui kolmveerandi eluea ulatuses, hobuslaste ja veiste (kaasa arvatud pühvli- ja piisoniliigid) liha tootmise puhul, — 6 kuud väikemäletsejate ja sigade puhul; kuid kolme kuu pikkuse üleminekuaja kestel, mis lõpeb 24. augustil 2003, on sigade kohta kehtiva üleminekuaja pikkus neli kuud, — 6 kuud piima tootmiseks kasutatavate loomade puhul; kuid kolme kuu pikkuse üleminekuaja kestel, mis lõpeb 24. augustil 2003, on üleminekuaja pikkus kolm kuud, — 10 nädalat alla kolme päeva vanustena sissetoodud kodulindude liha tootmise puhul, — 6 kuud munade tootmiseks kasutatavate kodulindude puhul.

2.2.2. Erandina lõikest 2.2.1. ning looma- või linnukarja moodustamiseks võib liha tootmiseks kasvatatavaid vasikaid ja väikemäletsejaid mahepõllunduslikult kasvatatud loomadena müüa üleminekuaja kestel, mis lõpeb 31. detsembril 2003, kui: — loomad on pärit ekstensiivsest loomakasvatusest, — loomi on müügi või tapmiseni kasvatatud mahepõllundustootmisüksuses, vasikaid vähemalt kuus kuud ning väikemäletsejaid kaks kuud, — loomade päritolu vastab lõike 3.4 neljandas ja viiendas alapunktis esitatud tingimustele.

2.3. Üheaegne üleminek

2.3.1. Erandina lõigetest 2.2.1, 4.2 ja 4.4 lühendatakse kogu tootmisüksuse üheaegse ülemineku puhul, mis hõlmab elusloomi, karjamaid ja/või loomasööda kasvatamisega seotud maa-alasid, üheaegse üleminekuaja kogupikkust nii elusloomade, karjamaade ja/või loomasööda kasvatamiseks kasutatava maa puhul 24 kuuni, kui täidetakse järgmisi tingimusi: a) erandit kohaldatakse ainult olemasolevate loomade ja nende järglaste ning samal ajal ka loomasööda kasvatamiseks/loomade karjatamiseks kasutatava maa suhtes enne ümberkorralduste alustamist; b) loomi söödetakse põhiliselt tootmisüksuse toodetega.

3. Loomade päritolu

3.1. Tõu- või liinide valikul tuleb arvesse võtta loomade kohanemist kohalike tingimustega; nende elujõulisust ning vastupanuvõimet haigustele. Peale selle püütakse tõu või liinide valimisel vältida teatavaid haigusi või terviseprobleeme, mis on seotud mõne intensiivtootmises kasutatud tõu või liiniga (nt sigade stressisündroom, PSE-sündroom, äkksurm, iseeneslik abort, keisrilõiget vajavad rasked poegimised jne). Eelistada tuleks omamaiseid tõuge ja liine.

3.2. Elusloomad peavad olema pärit tootmisüksustest, mis vastavad artiklis 6 ja käesolevas lisas ettenähtud eri liiki loomakasvatussaaduste tootmise eeskirjadele. Kõnealust tootmissüsteemi tuleb rakendada kogu loomade eluaja jooksul.

3.3. Esimese erandina võib kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse eelneva loa alusel loomakasvatustootmisüksuses olevad elusloomad, kes ei vasta käesolevas määruses ettenähtud eeskirjadele, viia üle mahepõllunduslikule tootmisele.

3.4. ►M26 Teise erandina, kui looma- või linnukari moodustatakse esimest korda ning mahepõllunduslikult kasvatatud loomi ei ole vajalikul arvul saada, võib mahepõllunduslikku loomakasvatusüksusesse tuua mittemahepõllunduslike meetodite abil kasvatatud loomi järgmistel tingimustel: ▼M31 — munade tootmiseks ettenähtud noorkanad ja liha tootmiseks ettenähtud kodulinnud peavad olema alla kolme päeva vanused, ▼M15 — tõuaretuseks mõeldud noored pühvlid peavad olema vähem kui kuus kuud vanad, — tõuaretuseks mõeldud vasikad ja varsad peavad kohe pärast võõrutamist olema kasvatatud käesolevas määruses ettenähtud eeskirjade järgi ning igal juhul olema nooremad kui kuus kuud, — tõuaretuseks mõeldud lamba- ja kitsetalled peavad kohe pärast võõrutamist olema kasvatatud käesolevas määruses ettenähtud eeskirjade järgi ning olema igal juhul alla 60 päeva vanad, — tõuaretuseks mõeldud põrsad peavad kohe pärast võõrutamist olema kasvatatud käesolevas määruses ettenähtud eeskirjade kohaselt ning nad peavad kaaluma alla 35 kilo. ◄

▼M31

3.5. Käesolevaks erandiks on vaja kontrolliva ametiasutuse või kontrollasutuse eelnevat luba.

3.6. Kolmanda erandina võib kontrolliv asutus lubada karja uuendada või täiendada, kui mahepõllumajandusmeetodite abil kasvatatud loomi või linde ei ole saada ja järgmistel juhtudel: a) loomade suur suremus haiguste või õnnetuste tõttu; b) munade tootmiseks ettenähtud noorkanad ja liha tootmiseks ettenähtud kodulinnud on alla kolme päeva vanad; c) tõuaretuseks ettenähtud põrsad peavad kohe pärast võõrutamist olema kasvatatud käesolevas määruses sätestatud eeskirjade kohaselt ning kaaluma alla 35 kilo. Punktis c nimetatud juhul antakse luba üleminekuperioodiks, mis lõpeb 31. juulil 2006.

3.7. Hoolimata punktide 3.4 ja 3.6 sätetest võib mittemahepõllunduslikult kasvatatud alla 18 nädala vanuseid munade tootmiseks ettenähtud noorkanu tuua mahepõllumajandusfarmi, kui mahepõllunduslikult kasvatatud noorkanu ei ole saada ja on täidetud järgmised tingimused: — pädeva ametiasutuse eelnev luba ja — alates 31. detsembrist 2005 kohaldatakse mittemahepõllunduslikult kasvatatud noorkanade suhtes, keda soovitakse tuua mahepõllumajandusfarmidesse, käesoleva I lisa lõikeid 4 (Sööt) ja 5 (Haiguste ennetamine ja veterinaarravi).

▼M15

3.8. Neljanda erandina, kui mahepõllunduslikult toodetud loomi ei ole saada ning ainult kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse loal, võib looma- või linnukarja loomuliku juurdekasvu täiendamiseks ja uuendamiseks mittemahepõllunduslikest loomakasvatusettevõtetest sisse tuua emasloomi (nullipaar) kuni 10 % täiskasvanud hobuslaste või veiste (kaasa arvatud pühvli- ja piisoniliigid) arvust ja kuni 20 % täiskasvanud sigade, lammaste ja kitsede arvust aastas.

3.9. Eespool nimetatud erandites kindlaksmääratud protsendimäärad ei kehti tootmisüksuste suhtes, kus on alla kümne hobuslaste või veise või alla viie sea, lamba või kitse. Nendes tootmisüksustes piirdub eespool mainitud uuendamine kõige rohkem ühe loomaga aastas.

3.10. ►M26 Kõnealuseid protsendimäärasid võib vastavalt kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse arvamusele ja nende heakskiidu korral suurendada kuni 40 protsendi võrra järgmistel erijuhtudel: — loomakasvatusettevõtte oluline laiendamine, — tõu vahetamine, — uue loomakasvatusharu kujundamine, — põllumajanduse jaoks kadumisohus olevate tõugude kasvatamine. Nendest tõugudest loomad ei pea ilmtingimata olema nullipaarid. ◄

3.11. Viienda erandina võib mittemahepõllunduslikust loomakasvatusettevõttest sisse tuua isasloomi tõuaretuseks, kui edaspidi kasvatatakse ja söödetakse loomi käesolevas määruses ettenähtud eeskirjade kohaselt.

3.12. Kui loomad on pärit tootmisüksustest, kus tootmine ei toimu käesoleva määruse eespool nimetatud lõigetes 3.3-3.11 ettenähtud tingimuste ja piirangute kohaselt, kuid tooteid kavatsetakse müüa mahepõllundusliku toodanguna, siis tuleb kinni pidada lõikes 2.2.1 ettenähtud ajavahemikest, ning kõnealuste ajavahemike jooksul tuleb täita kõiki käesolevas määruses ettenähtud eeskirju.

3.13. Loomade hankimisel käesolevale määrusele mittevastavatest tootmisüksustest tuleb erilist tähelepanu pöörata loomade tervisekaitsemeetmetele. Kontrolliv ametiasutus või kontrolliasutus võib olenevalt kohalikest tingimustest rakendada selliseid erimeetmeid nagu lausteimimine ja karantiin.

3.14. Komisjon esitab 31. detsembriks 2003 ettekande mahepõllunduslikult kasvatatud elusloomade kättesaadavuse kohta, et vajaduse korral teha ettepanek alalisele komiteele, et tagada kogu mahepõllundusliku lihatoodangu saamine mahepõllundusettevõttes sündinud ja kasvatatud loomadelt.

4. Sööt

4.1. Sööt peab loomade arengu eri astmetel rahuldama nende toitumisvajadusi ning selle kaudu ei kavatseta tagada mitte toodangu suurendamist, vaid kvaliteedi parandamist. Nuumamine on lubatud niivõrd, kuivõrd seda on võimalik katkestada kasvatamise igas järgus. Sundsöötmine on keelatud.

4.2. Loomi tuleb sööta mahepõllunduslikult toodetud söödaga.

4.3. ►M26 Peale selle tuleb loomi kasvatada vastavalt käesolevas lisas ettenähtud eeskirjadele, eelistades tootmisüksuses kasvatatud sööta, või juhul, kui see ei ole võimalik, kasutada teistes üksustes või ettevõtetes toodetud sööta, kus tootmine toimub käesoleva määruse sätete kohaselt. Lisaks sellele peab taimtoiduliste loomade puhul vähemalt 50 % söödast pärinema samast tootmisüksusest või juhul, kui see pole võimalik, olema toodetud koostöös teiste mahepõllumajandusettevõtetega, välja arvatud iga-aastase rändkarjatamise ajal. ◄

4.4. Keskmiselt 30 % söödaratsioonist võik koosneda üleminekujärgus olevast söödast. Kui üleminekujärgus olev sööt on pärit oma ettevõttest, siis võib selle osakaalu suurendada kuni 60 protsendini. ►M23 Need arvud esitatakse põllumajandusliku päritoluga sööda kuivaine protsendina. ◄

4.5. Noorimetajate söötmine peab põhinema naturaalsel piimal, eelistatavalt emapiimal. Kõiki imetajaid tuleb toita naturaalse piimaga minimaalse ajavahemiku jooksul, mille pikkus sõltub kõnealusest liigist ja on veiste (k.a pühvli- ja piisoniliigid) ning hobuslaste puhul kolm kuud, lammaste ja kitsede puhul 45 päeva ning sigade puhul 40 päeva.

4.6. Vajaduse korral määravad liikmesriigid kindlaks alad või piirkonnad, kus tegeldakse rändkarjakasvatusega (kaasa arvatud loomade liikumine mägedes asuvatele karjamaadele), ilma et see piiraks loomade käesolevas lisas ettenähtud söötmist käsitlevate sätete kohaldamist.

4.7. Taimtoiduliste kasvatamise süsteemid peavad põhinema karjamaade maksimaalsel kasutamisel vastavalt nende ligipääsetavusele eri aastaaegadel. Vähemalt 60 % igapäevase toidunormi kuivainest peab koosnema koresöödast värske või kuivsööda või silona. Kontrolliv ametiasutus või kontrolliasutus võib sellest olenemata piimandusettevõtete loomade puhul anda loa kõnealuse määra vähendamiseks 50 protsendini kõige rohkem kolmeks kuuks lüpsiperioodi alguses.

4.8. ►M32 Erandina lõikest 4.2 on lubatud tavasööda kasutamine piiratud kogustes, kui põllumajandustootjad suudavad liikmesriigi kontrollivatele ametiasutustele või eraõiguslikele kontrolliasutustele rahuldaval viisil tõendada, et neil ei ole võimalik ainult mahepõllunduslikku sööta saada. Tavasööda suurim lubatud osakaal kaheteistkümne kuu kohta on järgmine: a) Taimtoidulised: 5 % ajavahemikul 25. august 2005 – 31. detsember 2007. b) Muud liigid: — 15 % ajavahemikul 25. august 2005 – 31. detsember 2007, — 10 % ajavahemikul 1. jaanuar 2008 – 31. detsember 2009, — 5 % ajavahemikul 1. jaanuar 2010 – 31. detsember 2011. Kõnealused kogused arvutatakse välja igal aastal põllumajandusliku päritoluga söödas sisalduva kuivaine osakaaluna. Tavasööda suurim lubatud osakaal päevases söödaratsioonis peab moodustama 25 % kuivainest, välja arvatud iga-aastase rändkarjatamise ajal. ◄

4.9. ►M22 Erandina lõikest 4.8 võivad liikmesriikide pädevad asutused loomasööda kao puhul või piirangute rakendamisel, mis on eelkõige erandlike ilmastikutingimuste, nakkuslike haiguste puhkemise, mürkainetega saastumise või tulekahju tagajärg, anda loa tavasööda osakaalu ajutiseks suurendamiseks konkreetses piirkonnas juhul, kui see on õigustatud. Pädeva asutuse loal kohaldab kontrolliasutus või kontrolliv ametiasutus kõnealust erandit konkreetsete ettevõtjate suhtes. Liikmesriigid teavitavad tehtud eranditest teisi liikmesriike ja komisjoni. ◄

▼M26 —————

▼M15

4.11. Sigade ja kodulindude päevasele söödakogusele tuleb lisada koresööta värske või kuivsööda või silona.

4.12. Silo valmistamisel võib lisa- ja abiainetena kasutada ainult I lisa D jao jaotistes 1.5 ja 3.1 loetletud tooteid.

4.13. Põllmajandusliku päritoluga tavasööta võib loomasöödana kasutada ainult juhul, kui see on kantud II lisa C jao 1. jaotise loetelusse (taimne sööt), kui seoses käesolevas lisas kehtestatud koguseliste piirangutega ei ole teisiti ette nähtud, ning ainult juhul, kui sööda tootmisel või ettevalmistamisel ei ole kasutatud keemilisi lahuseid.

4.14. Loomset sööta (kas tava- või mahepõllunduslikku) võib kasutada ainult juhul, kui see on kantud II lisa C jao 2. jaotise loetelusse, kui käesolevas lisas kehtestatud koguselised piirangud ei näe ette teisiti.

4.15. Hiljemalt 24. augustiks 2003 vaadatakse läbi II lisa C jao jaotised 1, 2 ja 3 ning D jagu, et kõrvaldada sealt eelkõige sätted, mis käsitlevad põllumajanduslikku päritolu tavasööta, mida ühenduses mahepõllunduslikult piisavas koguses toodetakse.

4.16. Loomade toitainetevajaduse rahuldamiseks tohib loomasöödana kasutada ainult neid tooteid, mis on loetletud II lisa C jao 3. jaotises (mineraalset päritolu söödad) ning D jao jaotistes 1.1 (mikroelemendid) ja 1.2 (vitamiinid, provitamiinid ja samalaadse mõjuga keemiliselt täpselt määratletud ained).

4.17. ►M26 Loomasöödas tohib kasutada ainult II lisa D osa jagudes 1.3 (ensüümid), 1.4 (mikroorganismid), 1.5 (konservandid), 1.6 (sideained, paakumisvastased ained, koagulandid), 1.7 (antioksüdandid), 1.8 (silokonservandid), 2 (teatavad loomasöödas kasutatavad tooted) ja 3 (loomasööda abiained) loetletud tooteid eespool mainitud liikidele vastavatel eesmärkidel. Antibiootikume, koktsidiostaatikume, raviaineid, kasvustimulaatoreid ja teisi kasvu soodustamiseks või toodangu suurendamiseks mõeldud aineid ei tohi loomasöödas kasutada. ◄

4.18. Sööda, söödatoorainete, segasööda, söödalisandite, sööda abiainete ja teatavate loomasöödas kasutatavate toodete valmistamisel ei tohi kasutada geneetiliselt muundatud organisme ja nendest saadud tooteid.

5. Haiguste ennetamine ja veterinaarravi

5.1. Haiguste ennetamine mahepõllunduslikus loomakasvatuses tugineb järgmistele põhimõtetele: a) asjakohane tõugude või liinide valik vastavalt 3. jaos täpsustatud eeskirjadele; b) iga loomaliigi vajadustele vastavate loomakasvatustavade rakendamine haigustele vastupanuvõime suurendamiseks ning nakkuste ennetamiseks; c) kvaliteetse sööda kasutamine koos regulaarse liikumise ja pääsuga karjamaale, mis tugevdavad loomade loomulikku immuunsust; d) vajaliku loomkoormuse tagamine, vältides niiviisi liigset tihedust ning loomade sellest tulenevaid terviseprobleeme.

5.2. Eespool mainitud põhimõtted peaksid vähendama loomade terviseprobleeme sedavõrd, et nende abil on võimalik haigusi ennetada.

5.3. Kui hoolimata kõigist eespool mainitud ennetusmeetmetest loom haigestub või saab viga, tuleb teda viivitamata ravida, vajaduse korral teistest loomadest eraldi ning nõuetekohases laudas.

5.4. Veterinaarravimite kasutamisel mahepõllunduses tuleb kinni pidada järgmistest põhimõtetest: a) keemiliselt sünteesitud allopaatiliste veterinaarravimite või antibiootikumide asemel kasutatakse taimravitooteid (nt taimeekstraktid (välja arvatud antibiootikumid), essentsid jne), homöopaatilisi tooteid (nt taimsed, loomsed või mineraalained) ja mikroelemente ning II lisa C jao 3. jaotises loetletud tooteid, kui nende ravitoime loomaliigi ja haiguse puhul on tõhus; b) kui eespool nimetatud toodete kasutamine haiguse või vigastuse ravimisel osutub ebatõhusaks või tõenäoliselt on ebatõhus ning ravi on vajalik looma kannatuste või vaevuste vältimiseks, siis võib loomaarsti vastutusel kasutada keemiliselt sünteesitud allopaatilisi veterinaarravimeid või antibiootikume; c) keemiliselt sünteesitud allopaatiliste veterinaarravimite või antibiootikumide kasutamine haiguste ennetamisel on keelatud.

5.5. Lisaks eespool nimetatud põhimõtetele kehtestatakse järgmised eeskirjad: a) kasvu soodustamiseks või toodangu suurendamiseks mõeldud ainete kasutamine (sealhulgas antibiootikumid, koktsidiostaatikumid ja muud kunstlikud kasvusoodustajad) ning hormoonide või samalaadsete ainete kasutamine paljunemise reguleerimiseks (nt inna esilekutsumine või sünkroonimine) või muul eesmärgil on keelatud. Sellest olenemata võib üksikloomale manustada hormoone veterinaarravina; b) lubatud on loomade veterinaarravi ning hoonete, riistade ja sisseseade töötlemine, kui see on siseriiklike või ühenduse õigusaktide alusel kohustuslik, kaasa arvatud immunoloogiliste veterinaarravimite kasutamine, kui piirkonnas, kus tootmisüksus asub, on esinenud haigusi.

5.6. Veterinaarravimite kasutamise korral tuleb selgesti registreerida ravimi liik (k.a farmakoloogilised aktiivained), samuti diagnoosi üksikasjad, annused, manustamisviis, ravi kestus ning seaduslik keeluaeg. Kõnealune info tuleb teatavaks teha kontrollivale ametiasutusele või kontrolliasutusele enne elusloomade või loomakasvatussaaduste turustamist mahepõllunduslike toodetena. Ravi saanud loomad tuleb selgesti märgistada, suured loomad ükshaaval, kodulinnud ja väikeloomad ükshaaval või partiidena.

5.7. Keeluaeg loomale tavalistes kasutustingimustes allopaatilise veterinaarravimi manustamise ja sellest loomast mahepõllunduslike toiduainete tootmise vahel peab olema kaks korda nii pikk, kui seadusega ettenähtud keeluaeg, või 48 tundi, kui keeluaega ei ole määratud.

5.8. Välja arvatud juhul, kui on tegemist vaktsineerimistega, parasiitidevastase ravi või liikmesriikide poolt kehtestatud kohustuslike haigustõrjeprogrammidega, mille puhul loomale või loomarühmale tehakse rohkem kui kaks või maksimaalselt kolm keemiliselt sünteesitud allopaatilise veterinaarravimi või antibiootikumi kuuri aastas (või üle ühe ravikuuri, kui loomade tootliku elutsükli pikkus on alla aasta), ei tohi asjaomaseid loomi või nendest saadud tooteid müüa käesolevale määrusele vastava toodanguna ning loomade suhtes tuleb kehtestada käesoleva lisa 2. jaos ettenähtud üleminekuajad, kui kontrolliv ametiasutus või kontrolliasutus ei otsusta teisiti.

6. Loomakasvatustavad, loomakasvatussaaduste transport ja identifitseerimine

6.1. Loomakasvatustavad

6.1.1. Põhimõtteliselt peaks mahepõllunduslikult kasvatatud loomade paljundamine põhinema looduslikel meetoditel. Sellele vaatamata on lubatud kunstlik seemendamine. Teised kunstliku paljundamise vormid (nt embüo siirdamine) on keelatud.

6.1.2. Toiminguid nagu kummipaelte kinnitamine lammaste sabade külge, sabakärpimine, hammaste eemaldamine, noka lühendamine ja sarvede eemaldamine ei tohi mahepõllunduses süstemaatiliselt teha. Kontrollivad ametiasutused või kontrolliasutused võivad siiski anda loa kõnealustest toimingutest mõne tegemiseks turvalisuse tõttu (nt noorloomade sarvede eemaldamine) või kui eesmärgiks on loomade tervise, heaolu või hügieenitingimuste parandamine. Neid toiminguid peab tegema kvalifitseeritud personal looma seisukohalt kõige sobivamas eas nii, et looma kannatused oleksid võimalikult väiksed.

6.1.3. Füüsiline kastreerimine on lubatud toodete kvaliteedi ning traditsiooniliste tootmistavade säilitamiseks (lihasead, härjad, kohikuked jne), ent ainult lõike 6.1.2 viimases lauses ettenähtud tingimustel.

6.1.4. Loomade lõa otsas hoidmine on keelatud. Erandina kõnealusest põhimõttest võib kontrolliv ametiasutus või kontrolliasutus lubada kasutada sellist tava üksikloomade puhul, kui ettevõtja põhjendab, et lõastamine on vajalik turvalisuse või heaolu tõttu ning kestab ainult lühikest aega.

6.1.5. Erandina lõikest 6.1.4 võivad kariloomad olla lõastatud hoonetes, mis olid olemas juba enne 24. augustit 2000, kui loomad saavad regulaarselt liikuda ning nende kasvatamisel täidetakse loomade heaolu nõudeid, kindlustades neile nii mugavad allapanuga kohad kui ka individuaalse kohtlemise. Kõnealuse erandi saamiseks on tarvis kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse luba ning seda kohaldatakse üleminekuaja suhtes, mis lõpeb 31. detsembril 2010.

6.1.6. Peale selle võivad erandkorras väikepõllumajandusettevõtete kariloomad olla lõastatud juhul, kui loomi ei ole võimalik hoida nende käitumistavadele vastavates rühmades, kuid sellisel juhul peavad loomad saama vähemalt kaks korda nädalas karjamaale, uiteväljale või vabajalutusalale. Selle erandi saamiseks on tarvis kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse luba ning seda kohaldatakse põllumajandusettevõtjate suhtes, kes täidavad 24. augustini 2000 kehtivaid mahepõllundusliku loomakasvatuse eeskirju või nende puudumise korral liikmesriikides heaks kiidetud või tunnustatud tavanorme.

6.1.7. Enne 31. detsembrit 2006 esitab komisjon ettekande lõike 6.1.5 sätete rakendamise kohta.

6.1.8. Kui loomi kasvatatakse rühmadena, siis oleneb rühma suurus loomade arenguetapist ning asjaomaste liikide käitumisiseärasustest. Loomade pidamine tingimustes või toidul, mis võib põhjustada aneemiat, on keelatud.

6.1.9. Kodulindude minimaalne tapavanus on: tibude puhul 81 päeva, kohikukkede puhul 150 päeva, pekingi partide puhul 49 päeva, muskuspartide puhul 70 päeva, isaste muskuspartide puhul 84 päeva, sinikaelpartide puhul 92 päeva, pärlkanade puhul 94 päeva, kalkunite ja rösthanede puhul 140 päeva. Tootjad, kes ei rakenda kõnealuseid minimaalseid tapaaegu, peavad kasvatama aeglase kasvuga liine.

6.2. Transport

6.2.1. Loomade transportimine peab toimuma loomadele võimalikult vähe stressi põhjustaval viisil ning kooskõlas riigi või ühenduse kehtivate õigusaktidega. Peale- ja mahalaadimine peab toimuma ettevaatlikult ning elektrilisi stimulaatoreid kasutamata. Allopaatiliste rahustite kasutamine enne transportimist või transportimise ajal on keelatud.

6.2.2. Tapmise eel ja ajal tuleb loomi kohelda minimaalset stressi tekitaval viisil.

6.3. Loomakasvatustoodangu identifitseerimine

6.3.1. Elusloomade ja loomakasvatustoodangu identifitseerimine peab toimuma kõigil tootmis-, ettevalmistamis-, transpordi- ja turustamisetappidel.

7. Sõnnik

7.1. Direktiivis 91/676/EMÜ ( 22 ) kindlaksmääratud põllumajandusettevõttes kasutatava laudasõnniku koguhulga lämmastikusisaldus ei tohi eespool mainitud direktiivi III lisas kindlaksmääratud koguse alusel olla üle 170 kg kasutatava põllumajandusmaa hektari kohta aastas. Vajaduse korral vähendatakse üldist loomade tihedust, et eespool nimetatud piirmäära mitte ületada.

7.2. Eespool nimetatud sobiva loomkoormuse määramiseks teevad liikmesriikide pädevad asutused VII lisas esitatud arvandmetele toetudes kindlaks need loomakasvatustootmisüksused, kus mitmesuguste loomaliikide pidamisel kasutatakse sõnnikut, mis sisaldab 170 kg lämmastikku põllumajandusmaa hektari kohta aastas.

7.3. Liikmesriigid teevad komisjonile ja teistele liikmesriikidele teatavaks kõik kõnealustest arvandmetest kõrvalekaldumised ning esitavad nende muudatuste põhjendused. See nõue on seotud ainult loomade maksimaalse arvu väljaarvutamisega tagamaks, et ei ületataks piirmäära, mille kohaselt peab laudasõnnik sisaldama 170 kg lämmastikku hektari kohta aastas. See ei piira 8. jaos ning VIII lisas ettenähtud loomade tihedust, mille puhul peetakse silmas loomade tervislikku seisundit ja üldist heaolu.

7.4. Mahepõllundusettevõtted võivad mahepõllunduslikult toodetud sõnniku jagamisel teha koostööd ►M22 üksnes ◄ teiste majandite ja ettevõtjatega, kes täidavad käesolevas määruses ettenähtud eeskirju. Sõnniku ülemmäär 170 kg lämmastikku kasutatava põllumajandusmaa ühe hektari kohta aastas arvutatakse kõigi eespool nimetatud koostöös osalevate mahepõllundustootmisüksuste põhjal.

7.5. Liikmesriigid võivad kehtestada lõigetes 7.1-7.4 kindlaksmääratud piirmääradest väiksemad määrad, arvesse võttes asjaomase piirkonna iseärasusi, muude lämmastikväetiste kasutamist kõnealuses piirkonnas ning mullast taimedesse minevat lämmastikku.

7.6. Sõnniku hoidlad peavad olema võimsusega, et oleks välistatud vee reostumine otsese voolamise või lekke ja pinnasesse imbumise kaudu.

7.7. Et kindlustada väetisevarude arukat majandamist, peab selliste sõnnikuhoidlate võimsus olema suurem kui ladustamisvõimsus, mis on vajalik aasta kõige pikemal perioodil, kui sõnniku laotamine ei ole asjakohane (vastavalt liikmesriikide headele põllumajandustavadele) või juhul, kui sõnniku laotamine on keelatud, sest tootmisüksus asub nitraaditundlikuks tunnistatud maa-alal.

8. Vabaalad ja laudad

8.1. Üldpõhimõtted

8.1.1. Laudatingimused peavad vastama loomade bioloogilistele ja etoloogilistele vajadustele (nt vajaliku liikumisvabaduse ja mugavusega seotud käitumistavadele). Toit ja vesi peavad olema loomadele kergesti kättesaadavad. Hoone soojustus, küte ja ventilatsioon peavad tagama, et õhuringlus, tolmusisaldus, temperatuur, suhteline õhuniiskus ja gaasisisaldus püsib tasemel, mis ei kahjusta loomade tervist. Hoonel peab olema piisav loomulik õhuvahetus ning piisavalt päevavalgust.

8.1.2. Vabaalad, vabajalutusalad või uiteväljad peavad kohalikest ilmastikutingimustest ning karja tõulistest iseärasustest olenevalt pakkuma vajaduse korral piisavat kaitset vihma, tuule, päikese ja äärmuslike temperatuuride eest.

8.2. Loomade tihedus ja ülekarjatamisest hoidumine

8.2.1. Loomade pidamine laudas ei ole kohustuslik sellistes piirkondades, kus ilmastikutingimused võimaldavad loomi väljas pidada.

8.2.2. Loomade tihedus hoonetes peab kindlustama loomadele mugavuse ja üldise heaolu, mis eelkõige sõltub loomaliigist, tõust ning loomade vanusest. Arvestada tuleb ka loomade käitumistavasid, mis sõltuvad eelkõige loomarühma suurusest ning loomade soost. Optimaalse loomade tihedusega taotletakse loomade üldist heaolu, jättes neile piisavalt ruumi vabalt seista, kergesti lamama heita, end ümber pöörata, puhastada, võtta kõiki loomupäraseid asendeid ja teha kõiki loomulikke liigutusi, nagu sirutused ja tiibade lehvitamine.

8.2.3. Lautade ja vabajalutusalade minimaalne pindala ja muud eri liiki ja eri omadustega loomade pidamistingimused on ette nähtud VIII lisas.

8.2.4. Karjamaal, muul rohumaal, nõmmemaal, märgalal, nõmmel ja muus poollooduslikus keskkonnas peab laudaväline loomade tihedus olema piisavalt väike, et ei tekiks pinnase sõtkumist ja taimkatte ülekarjatamist.

8.2.5. Laudad, sulud, seadmed ja riistad peavad olema nõuetekohaselt puhastatud ja desinfitseeritud, et vältida nakkuste levikut ning haigusekandjate tekkimist. Loomapidamishoonete ja sisseseade puhastamiseks ja desinfitseerimiseks tohib kasutada ainult II lisa E jaos loetletud tooteid. Väljaheide, uriin ning söömata jäänud või mahapudenenud toit tuleb eemaldada nii sageli kui vaja, et võimalikult vähendada lõhna tekkimist ning vältida putukate või näriliste siginemist. Putukate ja muude kahjurite kõrvaldamiseks loomapidamishoonetest ja sisseseadest tohib kasutada ainult II lisa B jao 2. jaotises loetletud tooteid.

8.3. Imetajad

8.3.1. Kui lõikes 5.3 ei ole ette nähtud teisiti, peavad kõik imetajad pääsema karjamaale, vabajalutusalale või uiteväljale, mis võib olla osaliselt kaetud, ning nendel peab alati olema võimalus kõnealuseid alasid kasutada, kui looma tervislik seisund, ilmastikutingimused ja pinnase seisund seda võimaldavad ning kui loomade spetsiifilisi terviseprobleeme käsitlevad ühenduse või siseriiklikud nõuded seda võimaldavad. Taimtoidulised peavad karjamaale pääsema alati, kui tingimused seda võimaldavad.

8.3.2. Juhul kui taimtoidulised pääsevad karjamaale karjatamisajal ning kui talvine laudasüsteem võimaldab loomadele piisavalt liikumisvabadust, võib loobuda kohustusest lasta loomi talvekuudel vabajalutusaladele või uiteväljadele.

8.3.3. Lõike 8.3.1 viimasest lausest olenemata peavad üle aasta vanused pullid pääsema karjamaale või vabajalutusalale või uiteväljale.

8.3.4. Erandina lõikest 8.3.1 võib veiste, sigade ja lammaste lõplik nuumamine lihatootmise eesmärgil toimuda sisetingimustes, kui laudasoleku aeg ei moodusta üle ühe viiendiku looma elueast, kuid laudaperiood ei tohi ühelgi juhul olla pikem kui kolm kuud.

8.3.5. Lauda põrand peab olema sile, kuid mitte libe. Vähemalt pool põranda üldpinnast peab olema jäik, st mitte rest- või võrkpõrand.

8.3.6. Laudas peab olema mugav, pehme ja kuiv lebamis-/puhkekoht, mis on piisava suurusega ja jäiga konstruktsiooniga, mitte võrkpõrandaga. Puhkepaigas peab olema avar ja kuiv, allapanuga lebamiskoht. Allapanu peab koosnema põhust või muust nõuetekohasest looduslikust materjalist. Allapanu võib parendada ja rikastada mineraalainetega, mille kasutamine väetisena on II lisa A jao alusel mahepõllunduslikus tootmises lubatud.

8.3.7. Kõik vasikakasvatusega tegelevad põllumajandusettevõtted peavad alates 24. augustist 2000 erandita täitma direktiivi 91/629/EMÜ vasikate kaitse miinimumnõuete sätestamise kohta. ( 23 ) Üle ühe nädala vanuste vasikate pidamine eraldi latrites on keelatud.

8.3.8. Kõik seakasvatusega tegelevad põllumajandusettevõtted peavad alates 24. augustist 2000 täitma nõukogu direktiivi 91/630/EMÜ sigade kaitse miinimumnõuete sätestamise kohta. ( 24 ) Kuid emiseid tuleb kasvatada rühmades, välja arvatud tiinuse lõppjärgus ja imetamise ajal. Põrsaid ei tohi pidada ülestikku asetatud sulgudes ega põrsapuurides. Jalutuskohtades peavad loomad saama ekskrementeerida ja tuhnida. Tuhnimiseks võib kasutada mitmesuguseid substraate.

8.4. Kodulinnud

8.4.1. Kodulinde peab kasvatama vabaaladel, neid ei tohi puuris pidada.

8.4.2. Veelinnud peavad pääsema ojasse, tiiki või järve, kui ilmastikutingimused seda lubavad, et looma heaolu- ja hügieeninõuded oleksid täidetud.

8.4.3. Kõik kodulinnukasvatuses kasutatavad hooned peavad vastama järgmistele miinimumnõuetele: — vähemalt kolmandik põrandapinnast peab olema jäik, st mitte rest- või võrkpõrand, ning kaetud õlgedest, puulaastudest, liivast või turbast allapanuga, — munakanadele mõeldud linnukasvatushoonetes peab piisavalt suurt osa kanadele mõeldud põrandapinnast saama kasutada lindude väljaheite kogumiseks, — lindudel peavad olema õrred, mille mõõtmed ja arv vastavad VIII lisas ettenähtud linnurühma suurusele ja lindude suurusele, — lindudel peavad olema nende suurusele vastavate mõõtmetega sisse- ja väljapääsuluugid, mille üldpikkus peab olema vähemalt neli meetrit linnukasvatushoone iga 100 m2 kohta, — ühes linnukasvatushoones tohib olla kuni: — 4 800 tibu, 3 000 munakana, 5 200 pärlkana, 4 000 emast muskusparti või pekingi parti või 3 200 isast muskusparti või pekingi parti või teisi parte, 2 500 kohikukke, hane või kalkunit, — lihatootmiseks ettenähtud linnukasvatushoonete üldpindala ei tohi iga tootmisüksuse puhul olla üle 1 600 m2.

8.4.4. Munakanade pidamisel võib päevavalgusele lisaks kasutada kunstlikku valgustust kuni 16 tunnise valge aja tagamiseks nii, et öine pidev puhkeaeg, mil kunstlikku valgustust ei kasutata, on vähemalt kaheksa tundi.

8.4.5. Kodulinnud peavad alati, kui ilmastikutingimused seda lubavad, olema vabaalal, võimaluse korral vähemalt kolmandiku oma elueast. Kõnealused vabaalad peavad olema põhiliselt taimestikuga kaetud, kaitserajatistega varustatud ning võimaldama loomadel kergesti pääseda nõuetekohase arvu joogi- ja söödakünade juurde.

8.4.6. Tervishoiunõuete kohaselt peavad pärast iga kodulinnupartii üleskasvatamist jääma hooned tühjaks. Selle aja jooksul tuleb hooned ja sisseseade puhastada ning desinfitseerida. Peale selle tuleb pärast iga kodulinnupartii üleskasvatamist lasta vabaaladel puhata, et taimestik saaks taastuda ning tervishoiunõuete tõttu. Liikmesriigid määravad kindlaks aja, mille jooksul ei tohi vabaalasid kasutada ning informeerivad oma otsusest komisjoni ning teisi liikmesriike. Kõnealused nõuded ei kehti väikese arvu kodulindude suhtes, keda ei peeta vabaaladel ning kes saavad terve päeva vabalt ringi liikuda.

▼M38

8.4.7. Olenemata punktide 8.4.2 ja 8.4.5 sätetest, võib kodulinde hoida hoones, kui piirangutega, sealhulgas ühenduse õiguse alusel inimeste ja loomade tervise kaitsmiseks võetud veterinaarpiirangutega, keelatakse kodulindude juurdepääs uiteväljadele või piiratakse seda. Kui kodulinde hoitakse hoones, peab neil olema alaline juurdepääs piisavale kogusele koresöödale ja sobivatele materjalidele, et rahuldada kodulindude etoloogilisi vajadusi. Komisjon uurib käesoleva lõike kohaldamist eelkõige loomade heaolu nõuete osas hiljemalt 15. oktoobril 2006.

▼M15

8.5. Loomapidamishoonetega seotud üldine erand

8.5.1. Erandina lõigetes 8.3.1, 8.4.2, 8.4.3 ja 8.4.5 ettenähtud nõuetest ning VIII lisas ettenähtud loomkoormusest võivad liikmesriikide pädevad asutused anda loa erandite saamiseks kõnealustes lõigetes ja VIII lisas ettenähtud nõuetest üleminekuajaks, mis lõpeb 31. detsembril 2010. Kõnealust erandit saab kohaldada ainult nende loomakasvatustootmisüksuste suhtes, mille olemasolevad hooned on ehitatud enne 24. augustit 1999 ning kuivõrd need loomakasvatushooned vastavad enne kõnealust kuupäeva kehtinud mahepõllunduslikku loomakasvatust käsitlevatele siseriiklikele normidele või nende puudumise korral liikmesriikides heaks kiidetud või tunnustatud tavanormidele.

8.5.2. Kõnealust erandit kasutavad ettevõtjad esitavad kontrollivale ametiasutusele või kontrolliasutusele meetmete kava, mille alusel tagatakse käesoleva määruse sätete täitmine pärast erandi lõppemist.

8.5.3. Enne 31. detsembrit 2006 koostab komisjon ettekande lõike 8.5.1 sätete rakendamise kohta.

C. MESINDUS JA MESINDUSSAADUSED

1. Üldpõhimõtted

1.1. Mesindus on tähtis tegevusala, mis mesilaste abil toimuva tolmeldamise kaudu soodustab keskkonnakaitset ning põllumajanduslikku ja metsatööstuslikku tootmist.

1.2. Mesindustoodete mahepõllunduslik kvaliteet oleneb suurel määral tarude hooldustavadest ja keskkonna seisundist. Kvaliteet sõltub ka mesindustoodete vurritamis-, töötlemis- ja hoiutingimustest.

1.3. Kui ettevõtjal on ühes piirkonnas mitu mesindusüksust, siis peavad kõik üksused täitma käesolevas määruses ettenähtud nõudeid. Erandina sellest põhimõttest tohib ettevõtjal olla üksusi, mis ei vasta käesoleva määruse sätetele, juhul kui täidetakse kõiki käesolevas määruses esitatud nõudeid, välja arvatud lõikes 4.2 ettenähtud mesilate asukoha valikut käsitlevad sätted. Sellisel juhul ei saa toodet müüa mahepõllundusliku tootena.

2. Üleminekuaeg

2.1. Mesindustooteid võib mahepõllundusmeetodile viidates müüa ainult juhul, kui käesolevas määruses ettenähtud eeskirju on täidetud vähemalt aasta jooksul. Üleminekuaja jooksul tuleb vaha asendada vastavalt lõikes 8.3 ettenähtud nõuetele.

3. Mesilaste päritolu

3.1. Tõu valiku puhul tuleb arvesse võtta mesilaste kohanemisvõimet kohalike tingimustega, nende elujõulisust ning vastupanuvõimet haigustele. Eelistada tuleks Apis mellifera Euroopa rasse ja nende kohalikke ökotüüpe.

3.2. Mesilad moodustatakse mesilasperede jagamisel või sülemite või tarude ostmisel käesoleva määruse sätetele vastavatest üksustest.

3.3. Esimese erandina võib kontrolliva ametiasutuse või kontrolliasutuse loal mahepõllundustootmisele üle viia need tootmisüksuse mesilad, mis ei vasta käesolevas määruses ettenähtud eeskirjadele.

3.4. Teise erandina võib 24. augustil 2002. aastal lõppeva üleminekuaja jooksul osta sülemeid mesinikelt, kelle toodang ei vasta käesolevale määrusele, kui üleminekuaja eeskirjades ei ole ette nähtud teisiti.

3.5. Kolmanda erandina, ning juhul kui üleminekuaja eeskirjades ei ole ette nähtud teisiti, annavad kontrollivad ametiasutused või kontrolliasutused loa mesilate taastamiseks, kui käesolevale määrusele vastavaid mesilaid ei ole saada mesilaste kõrge suremuse tõttu tervislikust seisundist või katastroofiolukorrast tingitud põhjustel.

3.6. Neljanda erandina võib mesilate uuendamiseks mahepõllundustootmisüksusesse tuua aastas 10 % selliseid mesilasemasid ja sülemeid, mis ei vasta käesolevale määrusele, kui mesilasemad ja sülemid paigutatakse tarudesse, mille kärjed või kärjepõhjad on pärit mahepõllundustootmisüksustest. Sellisel juhul ei kohaldata üleminekuaega.

4. Mesilate asukoht

4.1. Liikmesriigid võivad kindlaks määrata piirkonnad või maa-alad, kus ei tohi tegelda käesolevale määrusele vastava mesindusega. Mesinik annab kontrollivale ametiasutusele või kontrolliasutusele asjakohases mõõtkavas kaardi, millele on vastavalt III lisa A1 jao 2. jaotise esimesele taandele märgitud tarude asukohad. Kui sellised piirkonnad ei ole kindlaks määratud, peab mesinik esitama kontrollivale ametiasutusele või kontrolliasutusele asjakohased dokumendid ja tõendusmaterjali, vajaduse korral ka nõuetekohased analüüsid, mille kohaselt tema mesilasperede kasutusalad vastavad käesolevas määruses ettenähtud tingimustele.

4.2. Mesila asukoht peab: a) tagama mesilastele küllaldaselt looduslikke nektari-, lehemee- ja õietolmuallikaid ning pääsu vee juurde; b) olema paigas, mida kolme kilomeetri raadiuses ümbritsevad nektari- ja õietolmuallikad koosnevad põhiliselt käesoleva määruse artiklis 6 ja I lisas ettenähtud nõuetele vastavalt kasvatatud mahepõllunduskultuuridest ja/või looduslikest taimedest ning kultuuridest, mis ei vasta käesoleva määruse sätetele, kuid mida on töödeldud keskkonda vähe mõjutavate meetoditega, näiteks määruse (EMÜ) nr 2078/92 ( 25 ) raames kavandatud programmides kirjeldatud meetoditega, mis ei saa märkimisväärselt mõjutada mesindussaaduste mahepõllunduslikku kvaliteeti; c) olema piisavalt kaugel kõigist mittepõllumajanduslikest tootmisallikatest, mis võivad tekitada reostust, näiteks linnakeskustest, kiirteedest, tööstuspiirkondadest, prügilatest, jäätmete põletusseadistest. Kontrollivad ametiasutused ja kontrolliasutused peavad kindlaks määrama selle nõude täitmist tagavad meetmed. Eespool märgitud nõuded ei kehti piirkondade suhtes, kus ei toimu õitsemist või kui tarud on puhkeolekus.

5. Sööt

5.1. Tootmisperioodi lõpus tuleb tarudesse jätta talvitamiseks piisav mee- ja õietolmuvaru.

5.2. Mesilasperede lisasöötmine on