2008R0273 — ET — 01.07.2013 — 001.001

Käesolev dokument on vaid dokumenteerimisvahend ja institutsioonid ei vastuta selle sisu eest

Muudetud:









▼B

KOMISJONI MÄÄRUS (EÜ) nr 273/2008,

5. märts 2008,

millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1255/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad piima ja piimatoodete analüüsimise ning kvaliteedi hindamise meetodite kohta







EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 17. mai 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1255/1999 piima- ja piimatooteturu ühise korralduse kohta, ( 1 ) eriti selle artikleid 10 ja 15 ning artikli 26 lõiget 3, artikli 29 lõiget 1 ja artikli 31 lõiget 4, ning arvestades järgmist: (1) Komisjoni määruses (EÜ) nr 213/2001 ( 2 ) sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1255/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses piima ja piimatoodete analüüsimise ning kvaliteedi hindamise meetoditega. Analüüsimeetodite tehnilise arengu arvessevõtmiseks tuleb teha olulisi muudatusi. Selguse ja tõhususe huvides ning seoses muudatuste arvu ja tehnilise laadiga tuleb määrus (EÜ) nr 213/2001 kehtetuks tunnistada ja asendada uue määrusega. (2) Piima ja piimatoodete koostist ja kvaliteeti on vaja kontrollida, et tagada määrusega (EÜ) nr 1255/1999 kehtestatud korras ette nähtud nõuete täpne täitmine. (3) Kõnealuste vastavustõendamiste standardmeetoditeks on sageli meetodid, mille on avaldanud sellised rahvusvahelised organisatsioonid nagu Euroopa Standardikomitee (CEN), Rahvusvaheline Piimandusföderatsioon (IDF), Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (ISO) ja Analüütilise Keemia Laboratooriumides Töötavate Pädevate Keemikute Rahvusvahelise Assotsiatsioon (AOAC International), kes neid meetodeid ka korrapäraselt ajakohastavad. Mõnel juhul on kehtestatud ühenduse standardmeetod, kuid muudel juhtudel ei ole ühenduse eeskirjadega standardmeetodit määratletud. Standardmeetodite ühtse kohaldamise tagamiseks tuleks koostada standardmeetodite loetelu ning näha ette, et komisjon kohandab nimetatud loetelu vastavalt vajadusele. (4) Tavapäraste meetodite kasutamist ei peaks eeskirjadega keelama. Seepärast tuleks määratleda nende kasutamise miinimumtingimused. (5) Samuti tuleks kehtestada ühine kord, et tagada analüüsitulemuste hindamise, asjaomaste toodete organoleptilise hindamise ning vaidlustatud tulemuste uuesti läbivaatamise ühetaolisus. (6) Mõnede analüüside jaoks ei ole praegu rahvusvaheliselt tunnustatud valideeritud standardmeetodeid ning seetõttu ei ole teavet eri laborites saadud analüüsitulemuste erinevuste kohta. Seepärast tuleks kehtestada ühenduse meetodid, mis oleksid valideeritud vastavalt rahvusvaheliselt kehtestatud eeskirjadele ning mida kasutataks standardmeetoditena. (7) Komisjoni määrusega (EÜ) nr 1898/2005 ( 3 ) on kehtestatud üksikasjalikud eeskirjad nõukogu määruse (EÜ) nr 1255/1999 rakendamiseks seoses koore, või ja kontsentreeritud või realiseerimisega ühenduse turul ning nähakse teatavatel asjaoludel ette koore, või ja kontsentreeritud või märgistamine, et tagada nende toodete korrektne lõppkasutus. Märgistamine on kava nõuetekohaseks toimimiseks oluline. Selles osalevate ettevõtjate võrdse kohtlemise tagamiseks tuleb kehtestada ühised meetodid mõne kõnealuse märgistusaine kindlaksmääramiseks. (8) Määruse (EÜ) nr 1255/1999 artikli 9 alusel võib eraladustusabi anda lambapiimast valmistatud juustude jaoks. Nimetatud toodetele võib anda eritoetust nimetatud määruse artikli 31 alusel. Lamba-, kitse- ja pühvlipiimast või lamba-, kitse- ja pühvlipiima segust valmistatud juustu võib teatavatest kolmandatest riikidest importida ühendusse sooduskorra alusel. Eelnevaid sätteid silmas pidades on tarvis asjakohaseid kontrolle, millega tagatakse, et asjaomastesse toodetesse ei oleks lisatud lehmapiima. Seetõttu tuleks kehtestada ühenduse standardmeetod lehmapiima kindlakstegemiseks, ilma et see piiraks tavapäraste meetodite kasutamist, kui need vastavad teatavatele kriteeriumidele. (9) Vastavalt komisjoni 10. oktoobri 1990. aasta määrusele (EMÜ) nr 2921/90 lõssist kaseiini ja kaseinaatide tootmiseks antava abi kohta ( 4 ) tuleb kindlaks teha kolibakterite puudumine. Rahvusvaheliselt aktsepteeritud standardmeetodid kolibakterite kindlakstegemiseks piimas ja piimatoodetes on esitatud standardis ISO 4831. Ühenduse standardmeetod kolibakterite kindlakstegemiseks on kehtestatud eespool nimetatud standardi alusel. (10) Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määruses (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta ( 5 ) on ette nähtud erinevad tollimaksumäärad tariifirubriiki nr 2309 kuuluvate segasöötade jaoks, sõltuvalt nende piimatoodete sisaldusest. Kõnealuste eeskirjade ühtse kohaldamise tagamiseks tuleks laktoosisisalduse kindlakstegemiseks kehtestada üldiselt tunnustatud analüüsimeetod kohustuslikuks kasutamiseks kõigis liikmesriikides. (11) Määruse (EÜ) nr 1255/1999 alusel peavad sekkumiseks ette nähtud või ja lõssipulber ning loomatoiduks ette nähtud lõssipulber vastama teatavatele kvaliteedinõuetele. Nende nõuete täitmise kontrollimiseks tuleks kehtestada standardmeetodid. (12) Teatavad meetodid võetakse käesoleva määrusega kasutusele esmakordselt. Pärast käesoleva määruse jõustumist tuleks laboritele anda piisavalt aega nende uute meetodite nõuetekohaseks rakendamiseks ja kasutuselevõtuks. Kui standardeid arendav organisatsioon on I lisas osutatud standardmeetodi läbi vaadanud ja avaldanud, tuleks laboritele anda kuus kuud aega oma analüütiliste meetodite ajakohastamiseks, et viia need uue standardiga vastavusse. (13) Käesoleva määrusega ette nähtud meetmed on kooskõlas piima- ja piimatooteturu korralduskomitee arvamusega, ning arvestades järgmist: ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:







I PEATÜKK

ÜLDSÄTTED

Artikkel 1

Sisu ja rakendusala

1. Käesolevas määruses sätestatakse määrusega (EÜ) nr 1255/1999 kehtestatud piima- ja piimatooteturu ühise korralduse jaoks ette nähtud korras kasutatavad piima ja piimatoodete keemilise, füüsikalise ja mikrobioloogilise analüüsi ning organoleptilise hindamise standardmeetodid ning nende meetodite kasutamise eeskirjad.

2. Käesoleva määruse I lisas on esitatud nende standardmeetodite loetelu, mida kasutatakse lõikes 1 osutatud analüüside tegemisel.

3. Komisjon ajakohastab loetelu määruse (EÜ) nr 1255/1999 artiklis 42 sätestatud korras.

Artikkel 2

Tavapärased meetodid

Ühenduse eeskirjadega nõutavaid analüüse võib teha seni kasutatud meetoditega juhul, kui need on õigesti kalibreeritud ja nende tulemusi kontrollitakse korrapäraselt standardmeetodiga. Tulemusi võrreldakse, võttes arvesse süstemaatilist viga, korratavust ja reprodutseeritavust.

Vaidluse korral on otsustavad standardmeetodi abil saadud tulemused.

Liikmesriigid teavitavad komisjoni tavapäraste meetodite kasutamisest artiklis 1 osutatud analüüside tegemisel.







II PEATÜKK

ANALÜÜSIMEETODID

Artikkel 3

Tootepartii sätestatud piirnormidele vastavuse hindamine

Muudel juhtudel kui märgistusainete analüüs kohaldatakse koostise kohta sätestatud piirnormidele vastavuse kindlakstegemisel käesoleva määruse II lisa.

Artikkel 4

Organoleptiline hindamine

1. Liikmesriigid kasutavad piima ja piimatoodete (v.a riiklikuks ladustamiseks ette nähtud või) organoleptilise hindamise standardmeetodina standardit IDF 99C:1997 või muid võrreldavaid meetodeid, millest nad teavitavad komisjoni.

Organoleptilise analüüsi puhul kasutatakse hindajate töö ja tulemuste usaldusväärsuse kontrollimiseks III lisas kirjeldatud korda.

2. Riiklikuks ladustamiseks ette nähtud või organoleptilisel hindamisel kasutatakse hindajate töö ja saadud tulemuste usaldusväärsuse kontrollimiseks III lisas kirjeldatud korda.

Organoleptilise hindamise standardmeetodina kasutatakse IV lisas esitatud analüüsimeetodit.

Artikkel 5

Märgistusained

1. Või, võiõli ja koore enanthappe triglütseriidi sisalduse määramise standardmeetodina kasutatakse V lisas esitatud analüüsimeetodit.

2. Kontsentreeritud või, või ja koore vanilliinisisalduse määramise standardmeetodina kasutatakse VI lisas esitatud analüüsimeetodit.

3. Kontsentreeritud või ja või ß-apo-8'-karoteenhappe etüülestri sisalduse määramise standardmeetodina kasutatakse VII lisas esitatud analüüsimeetodit.

4. Või ja kontsentreeritud või ß-sitosterooli- või stigmasteroolisisalduse määramise standardmeetodina kasutatakse VIII lisas esitatud analüüsimeetodit.

5. Kontsentreeritud või, või ja koor on märgistatud vastavalt kehtivatele ühenduse eeskirjadele, kui saadud tulemused vastavad V lisa punktides 10 ja 11 ning VI, VII ja VIII lisa punktis 8 esitatud spetsifikatsioonidele.

Artikkel 6

Lehmapiima kaseiini tuvastamine

1. Selle tagamiseks, et juust, mis peaks olema valmistatud üksnes lamba-, kitse- või pühvlipiimast või lamba-, kitse- ja pühvlipiima segust, ei sisaldaks lehmapiima kaseiini, kasutatakse IX lisas esitatud analüüsi standardmeetodit.

Lehmapiima kaseiini lisandit peetakse tõendatuks, kui analüüsitavas proovis on lehmapiima kaseiini sama palju või rohkem kui IX lisas kehtestatud standardproovis, mis sisaldab 1 % lehmapiima.

2. Tavapäraseid meetodeid lehmapiima kaseiini tuvastamiseks lõikes 1 osutatud juustudes võib kasutada tingimusel, et:

a) avastamispiir on 0,5 % või väiksem;

b) valepositiivseid tulemusi ei esine ja

c) lehmapiima kaseiin on nõutava tundlikkusega tuvastatav isegi pärast pikka laagerdusaega, mis võib esineda tavalistes kaubandustingimustes.

Kui mõni eespool nimetatud nõuetest ei ole täidetud, tuleb kasutada IX lisas esitatud standardmeetodeid.

Artikkel 7

Kolibakterite tuvastamine

Kolibakterite tuvastamiseks võis, lõssipulbris, kaseiinis ja kaseinaatides kohaldatakse X lisas esitatud standardmeetodit.

Artikkel 8

Laktoosisisalduse määramine

Kombineeritud nomenklatuuri CN-koodi 2309 alla kuuluvate toodete laktoosisisalduse määramiseks kasutatakse XI lisas esitatud standardmeetodit.

Artikkel 9

Laabivadaku tuvastamine

1. Riiklikuks ladustamiseks ette nähtud lõssipulbris sisalduva laabivadaku tuvastamiseks kasutatakse XII lisas kehtestatud standardmeetodit.

2. Loomasöödana kasutamiseks ette nähtud lõssipulbris ja selle segudes sisalduva laabivadaku tuvastamiseks kasutatakse XII lisas esitatud standardmeetodit. Laabivadaku tuvastamisel tuleb rakendada XIII lisa.

Artikkel 10

Petipiima tuvastamine

Lõssipulbris sisalduva petipiima tuvastamiseks kasutatakse XIV lisas esitatud standardmeetodit.

Artikkel 11

Mikroobivastaste ainete jääkide tuvastamine

Mikroobivastaste ainete jääkide tuvastamiseks lõssipulbris kasutatakse XV lisas esitatud standardmeetodit.

Artikkel 12

Lõssipulbrisisalduse määramine

Segasöötade lõssipulbrisisaldus määratakse XVI lisas esitatud standardmeetodiga.

Artikkel 13

Tärklisesisalduse tuvastamine

Tärklise tuvastamiseks lõssipulbris, denatureeritud piimapulbris ja segasöötades kasutatakse XVII lisas esitatud standardmeetodit.

Artikkel 14

Koorepulbri niiskusesisalduse määramine

Koorepulbri niiskusesisaldus määratakse XVIII lisas esitatud standardmeetodiga.

Artikkel 15

Hapukoorepetipulbri niiskusesisalduse määramine

Loomasöödas kasutamiseks ette nähtud hapukoorepetipulbri niiskusesisaldus määratakse XIX lisas esitatud standardmeetodiga.

Artikkel 16

Piimarasva puhtusastme määramine

Piimarasva puhtusastme määramiseks kasutatakse XX lisas esitatud standardmeetodit.







III PEATÜKK

ÜLD- JA LÕPPSÄTTED

Artikkel 17

Kvaliteedi tagamine

Analüüsid tehakse laborites, milles on analüüsi kvaliteedi tagamise süsteem, mis hõlmab ka sisemise kvaliteedikontrolli korda. Akrediteerimata laborid osalevad vähemalt kord aastas tasemekatsetes ning nende tulemuste erinevus kokkulepitud väärtusest ei tohi olla suurem kui 2σR (reprodutseeritavuse standardhälve standardmeetodi puhul). Laboris peab olema võimalik tutvuda kasutatavate süsteemide üksikasjaliku kirjeldusega.

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 882/2004 (ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks) ( 6 ) kohaselt akrediteeritud laborid vabastatakse tasemekatsetes osalemise kohustusest.

Artikkel 18

Proovi võtmine ja analüüsitulemuste vaidlustamise

1. Proovi võtmine toimub asjaomast toodet käsitleva eeskirja kohaselt. Kui proovi võtmiseks ei ole sätteid kehtestatud, toimitakse vastavalt standardile ISO 707 IDF 50 — Piim ja piimatooted — Proovi võtmise juhend.

2. Laboratoorse analüüsi tulemuste aruanne peab sisaldama piisavalt teavet, et tulemusi oleks võimalik hinnata vastavalt II ja XXI lisale.

3. Ühenduse eeskirjadega ette nähtud analüüside jaoks tuleb võtta kordusproovid.

4. Kui ettevõtja ei nõustu analüüsi tulemustega, kasutatakse XXI lisas kirjeldatud meetodit.

5. Kui ettevõtja suudab viie tööpäeva jooksul pärast proovi võtmist tõendada, et proovi ei võetud õigesti, tuleb võimaluse korral võtta kordusproov. Kui kordusproovi ei ole võimalik võtta, tuleb analüüsitud tootepartii heaks kiita.

▼M1 —————

▼M1

Artikkel 19a

Teatised

Artiklis 2, artikli 4 lõikes 1 ja III lisa C osas sätestatud teavitamine toimub kooskõlas komisjoni määrusega (EÜ) nr 792/2009 ( 7 ).

▼B

Artikkel 20

Kehtetuks tunnistamised

Määrus (EÜ) nr 213/2001 tunnistatakse kehtetuks.

Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele ning loetakse vastavalt XXII lisas esitatud vastavustabelile.

Artikkel 21

Jõustumine

Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

Seda hakatakse kohaldama alates 31. märtsist 2008.

Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.









I LISA

(Artikkel 1)

STANDARDMEETODITE LOETELU

Kasutatud lühendid: Min. = alamväärtus, minimaalselt; maks. = maksimumväärtus; lisa = osutatud määruse lisa; SNF = rasvavaba kuivaine (solids non fat); PV = peroksiidarv (peroxide value); A = välimus (appearance); F = maitse (flavour); C = konsistents (consistency); TBC = bakterite üldarv (total bacterial count); Term = termofiilsete bakterite arv, MS = liikmesriik (Member State), IDF = Rahvusvaheline Piimandusföderatsioon (International Dairy Federation); ISO = Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (International Standards Organisation); IUPAC = Rahvusvaheline Puhta Keemia ja Rakenduskeemia Liit (International Union of Pure and Applied Chemistry); ADPI = Ameerika Piimatoodete Instituut (American Dairy Products Institute); SCM = suhkruga kondenspiim (sweetened condensed milk); EMC = suhkruta kondenspiim või koor (evaporated milk or cream); SMP = lõssipulber (skimmed milk powder).







A OSA Komisjoni määrus Toode Parameeter Piirnorm (1) Standardmeetod Märkus Määrus (EÜ) nr 2771/1999 — riiklik ladustamine Mage või Rasv Min. 82 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vesi Kuni 16 massiprotsenti ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNF Kuni 2 massiprotsenti ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Rasva happesus 1,2 mmooli 100 g rasva kohta ISO 1740:2004IDF 6:2004 PV (maks.) 0,3 mekv hapnikku 1 000 g rasva kohta ISO 3976:2006IDF 74:2006 Märkus 1 Kolibakterid 1 grammis ei ole avastatavad X lisa Märkus 3 Mittepiimarasv Triglütsetriidide analüüsiga ei ole avastatav XX lisa Steroolmärgised Ei ole avastatavad, β-sitosterool ≤ 40 mg/kg VIII lisa Muud märgistusained — vanilliin Ei ole avastatav VI lisa — karoteenhappe etüülester ≤ 6 mg/kg VII lisa — enanthappe triglütseriidid Ei ole avastatavad V lisa Organoleptilised omadused A, F ja C puhul vähemalt 4 punkti 5 punktist IV lisa Eraldunud vesi Vähemalt 4 punkti ISO 7586:1985 — IDF 112A:1989 Määrus (EÜ) nr 2771/1999 — eraladustamine Mage või Rasv Min. 82 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vesi Kuni 16 massiprotsenti ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNF Kuni 2 massiprotsenti ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Määrus (EÜ) nr 2771/1999 — eraladustamine Soolatud või Rasv Min. 80 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vesi Kuni 16 massiprotsenti ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNF (v.a sool) Kuni 2 massiprotsenti ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Sool Kuni 2 massiprotsenti ISO 15648:2004IDF 179:2004 Määruse (EÜ) nr 1898/2005 II peatükk Mage või Rasv Min. 82 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Mittepiimarasv XX lisa Vesi Kuni 16 massiprotsenti ISO 3727–1 2001IDF 80–1:2001 SNF Kuni 2 massiprotsenti ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Märgistusained: — steroolid Vt VIII lisa VIII lisa — vanilliin Vt VI lisa VI lisa — karoteenhappe etüülester Vt VII lisa VII lisa — enanthappe triglütseriidid Vt V lisa V lisa Määruse (EÜ) nr 1898/2005 II peatükk Soolatud või Rasv Min. 80 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Mittepiimarasv XX lisa Vesi Kuni 16 massiprotsenti ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNF (v.a sool) Kuni 2 massiprotsenti ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Sool Kuni 2 massiprotsenti ISO 15648:2004IDF 179:2004 Märgistusained: — steroolid Vt VIII lisa VIII lisa — vanilliin Vt VI lisa VI lisa — karoteenhappe etüülester Vt VII lisa VII lisa — enanthappe triglütseriidid Vt V lisa V lisa Määruse (EÜ) nr 1898/2005 II peatükk Kontsentreeritud või Rasv Min. 99,8 massiprotsenti IDF 24:1964 Vesi ja SNF Kuni 0,2 massiprotsenti ISO 5536:2002IDF 23:2002 (niiskus) IDF 24:1964 (SNF) Rasva happesus 1,2 mmooli 100 g rasva kohta ISO 1740:2004IDF 6:2004 PV (maks.) 0,5 mekv hapnikku 1 000 g rasva kohta ISO 3976:2006IDF 74:2006 Märkus 1 Mittepiimarasv Puudub XX lisa Maitse Puhas Lõhn Võõrad lõhnad puuduvad Muu Neutraliseerimisvahendid, antioksüdandid ja säilitusained puuduvad Märgistusained: — steroolid Vt VIII lisa VIII lisa — vanilliin Vt VI lisa VI lisa — karoteenhappe etüülester Vt VII lisa VII lisa — enanthappe triglütseriidid Vt V lisa V lisa Määruse (EÜ) nr 1898/2005 II peatükk Koor Rasv Min. 35 massiprotsenti ISO 2450:1999IDF 16 C:1987 Mittepiimarasv XX lisa Märgistusained: — steroolid Vt VIII lisa Märkus 2 — vanilliin Vt VI lisa VI lisa — karoteenhappe etüülester Vt VII lisa Märkus 2 — enanthappe triglütseriidid Vt V lisa V lisa Määruse (EÜ) nr 1898/2005 III peatükk Kontsentreeritud või Rasv Min. 96 massiprotsenti Märkus 2 Mittepiimarasv XX lisa SNF Kuni 2 massiprotsenti Märkus 2 Märgistusained: — stigmasterool (95 massiprotsenti) 15 g 100 kg kontsentreeritud või kohta VIII lisa — stigmasterool (85 massiprotsenti) 17 g 100 kg kontsentreeritud või kohta VIII lisa — enanthappe triglütseriidid 10,34 kg ühe tonni kontsentreeritud või kohta V lisa — võihappe etüülester ja stigmasterool — võihappe etüülester — stigmasterool: VIII lisa Märkus 2 — võihappe etüülester ja enanthappe triglütseriidid — võihappe etüülester — enanthappe triglütseriidid: V lisa Märkus 2 Letsitiin (E 322) Kuni 0,5 massiprotsenti Märkus 2 NaC1 Kuni 0,75 massiprotsenti ISO 15648:2004IDF 179:2004 Rasva happesus 1,2 mmooli 100 g rasva kohta ISO 1740:2004IDF 6:2004 PV (maks.) Kuni 0,5 mekv hapnikku 1 000 g rasva kohta ISO 3976:2006IDF 74:2006 Märkus 1 Maitse Puhas Lõhn Võõrad lõhnad puuduvad Muu Neutraliseerimisvahendid, antioksüdandid ja säilitusained puuduvad Määruse (EÜ) nr 1898/2005 IV peatükk Mage või Rasv Min. 82 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vesi Kuni 16 massiprotsenti ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNF Kuni 2 massiprotsenti ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Määruse (EÜ) nr 1898/2005 IV peatükk Soolatud või Rasv Min. 80 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vesi Kuni 16 massiprotsenti ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNF (v.a sool) Kuni 2 massiprotsenti ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Sool Kuni 2 massiprotsenti ISO 15648:2004IDF 179:2004 Määruse (EÜ) nr 1255/1999 II jaotis ja artikkel 9 Lamba- ja/või kitsepiimast valmistatud juust Lehmapiim < 1 massiprotsent IX lisa Määrus (EMÜ) nr 2921/90 I lisa — happekaseiin Vesi Kuni 12,00 massiprotsenti ISO 5550:2006IDF 78:2006 Rasv Kuni 1,75 massiprotsenti ISO 5543:2004IDF 127:2004 Vabad rasvhapped Kuni 0,30 ml 0,1 N NaOH lahust ühe grammi kohta ISO 5547:1978IDF 91:1979 Määrus (EMÜ) nr 2921/90 I lisa — laabikaseiin Vesi Kuni 12,00 massiprotsenti ISO 5550:2006IDF 78:2006 Rasv Kuni 1,00 massiprotsenti ISO 5543:2004IDF 127:2004 Tuhk Min. 7,50 massiprotsenti ISO 5545:1978IDF 90:1979 Määrus (EMÜ) nr 2921/90 I lisa — kaseinaadid Vesi Kuni 6,00 massiprotsenti ISO 5550:2006IDF 78:2006 Piimavalk Min. 88,00 massiprotsenti ISO 5549:1978IDF 92:1979 Rasv ja tuhk Kuni 6,00 massiprotsenti ISO 5543:2004IDF 127:2004 Seotud tuhk ISO 5544:1978IDF 89:1979 Tuhk ISO 5545:1978IDF 90:1979 Määrus (EMÜ) nr 2921/90 II lisa — happekaseiin Vesi Kuni 10,00 massiprotsenti ISO 5550:2006IDF 78:2006 Rasv Kuni 1,50 massiprotsenti ISO 5543:2004IDF 127:2004 Vabad rasvhapped Kuni 0,20 ml 0,1 N NaOH lahust ühe grammi kohta ISO 5547:1978IDF 91:1979 TBC (maks.) 30 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkus 3 Kolibakterid 0,1 grammis puuduvad X lisa Märkus 3 Term (maks.) 5 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkused 3 ja 4 Määrus (EMÜ) nr 2921/90 II lisa — laabikaseiin Vesi Kuni 8,00 massiprotsenti ISO 5550:2006IDF 78:2006 Rasv Kuni 1,00 massiprotsenti ISO 5543:2004IDF 127:2004 Tuhk Min. 7,50 massiprotsenti ISO 5545:1978IDF 90:1979 TBC (maks.) 30 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkus 3 Kolibakterid 0,1 grammis puuduvad X lisa Märkus 3 Term (maks.) 5 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkused 3 ja 4 Määrus (EMÜ) nr 2921/90 II lisa — kaseinaadid Vesi Kuni 6,00 massiprotsenti ISO 5550:2006IDF 78:2006 Piimavalk Min. 88,00 massiprotsenti ISO 5549:1978IDF 92:1979 Rasv ja tuhk Kuni 6,00 massiprotsenti ISO 5543:2004IDF 127:2004 ISO 5544:1978IDF 89:1979 või ISO 5545:1978IDF 90:1979 TBC (maks.) 30 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkus 3 Kolibakterid 0,1 grammis puuduvad X lisa Märkus 3 Term (maks.) 5 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkused 3 ja 4 Määrus (EMÜ) nr 2921/90 III lisa — kaseinaadid Vesi Kuni 6,00 massiprotsenti ISO 5550:2006IDF 78:2006 Piimavalk Min. 85,00 massiprotsenti ISO 5549:1978IDF 92:1979 Rasv Kuni 1,50 massiprotsenti ISO 5543:2004IDF 127:2004 Laktoos Kuni 1,00 massiprotsenti ISO 5548:2004IDF 106:2004 Tuhk Kuni 6,50 massiprotsenti ISO 5544:1978IDF 89:1979 või ISO 5545:1978IDF 90:1979 TBC (maks.) 30 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkus 3 Kolibakterid 0,1 grammis puuduvad X lisa Märkus 3 Term (maks.) 5 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkused 3 ja 4 Määrus (EÜ) nr 2799/1999 Segasöödad ja lõssipulber (SMP) (söötades kasutamiseks) Vesi (hapukoorepetipulber) Kuni 5 massiprotsenti XIX lisa Valk 31,4 massiprotsenti (min.) rasvata kuivainest ISO 8968–123:2001IDF 20–123:2001 Vesi (SMP) Kuni 5 massiprotsenti ISO 5537:2004IDF 26:2004 Rasvad (SMP) Kuni 11 massiprotsenti ISO 1736:2000IDF 9C:1987 Laabivadak (SMP) Puudub XIII lisa Märkus 6 Tärklis (SMP) Puudub XVII lisa Vesi (segudes) Kuni 5 massiprotsenti rasvata kuivainest ISO 5537:2004IDF 26:2004 Rasv (segudes) Komisjoni direktiiv 84/4/EMÜ (EÜT L 15, 18.1.1984, lk 29) Laabivadak (segudes) Puudub XIII lisa SMP sisaldus (lõpptootes) Min. 50 massiprotsenti XVI lisa Rasv (lõpptootes) Min. 2,5 või 5 massiprotsenti Komisjoni direktiiv 84/4/EMÜ (EÜT L 15, 18.1.1984, lk 29 Märkus 7 Tärklis (lõpptootes) Min. 2 massiprotsenti XVII lisa Märkus 8 Vask (lõpptootes) 25 ppm Komisjoni direktiiv 78/633/EMÜ (EÜT L 206, 26.7.1987, lk 43) Määrus (EÜ) nr 214/2001 SMP (valmistatud pihustuskuivatuse meetodil) Rasv Kuni 1,0 massiprotsenti ISO 1736:2000IDF 9C:1987 Valk 31,4 massiprotsenti (2)(min.) rasvata kuivainest ISO 8968–1/2:2001IDF 20–1/2:2001 Vesi Kuni 3,5 massiprotsenti ISO 5537:2004IDF 26:2004 Happesus Kuni 19,5 ml, 0,1 N NaOH, 10 g rasvavaba kuivainet ISO 6091:1980IDF 86:1981 Laktaadid Kuni 150 mg 100 g rasvavaba kuivaine kohta ISO 8069:2005IDF 69:2005 Fosfataas Negatiivne ISO 11816–1:2006IDF 155–1:2006 Mittelahustuvuse indeks Kuni 0,5 ml temperatuuril 24 °C ISO 8156:2005IDF 129:2005 Kõrbenud osakesed A või B ketas (15,0 mg) ADPI (1990) TBC 40 000 ühe grammi kohta ISO 4833:2003 Märkus 3 Kolibakterid Negatiivne 0,1 grammis X lisa Märkus 3 Petipiim Negatiivne XIV lisa Laabivadak Negatiivne XII lisa Happevadak Negatiivne Märkus 2 Mikroobivastased ained XV lisa (1) Ilma et see piiraks erimääruse nõuete kohaldamist. (2) Alates 1. septembrist 2009 on minimaalne valgusisaldus 34 %.







B OSA B osas loetletud standardmeetodeid võib kasutada kõikide esimeses veerus nimetatud määrustega hõlmatud toodete analüüsimisel. Komisjoni määrus Toode CN-kood Parameeter Piirnorm Standardmeetod Märkus Määrus (EMÜ) nr 2658/87 Määrus (EÜ) nr 2535/2001 Määrus (EÜ) nr 1282/2006 Piim ja rõõsk koor, kontsentreerimata, suhkru- või muu magusainelisandita 0401 Rasv (≤ 6 massiprotsenti) Piirnormid on samad, mis on määratletud asjaomase CN-koodi alla kuuluva toote kirjelduses ning vajaduse korral täpsustatud komisjoni määruse (EMÜ) nr 3846/87 (EÜT L 366, 24.12.1987, lk 1) ekspordinomenklatuuri käsitlevas 9. osas või määruses (EÜ) nr 2535/2001 (EÜT L 341, 22.12.2001, lk 29). ISO 1211:2001IDF 1D:1996 Rasv (> 6 massiprotsenti) ISO 2450:1999IDF 16C:1987 Piim ja rõõsk koor, kontsentreeritud või suhkru- või muu magusainelisandiga 0402 Rasv (vedelal kujul) ISO 1737:1999IDF 13C:1987 Rasv (tahkel kujul) ISO 1736:2000IDF 9C:1987 Valk ISO 8968–123:2001IDF 20–123:2001 Sahharoos (tavaline sisaldus) ISO 2911:2004IDF 35:2004 Sahharoos (väike sisaldus) Märkus 2 Tahked ained (SCM) ISO 6734:1989IDF 15B:1991 Tahked ained (EMC) ISO 6731:1989IDF 21B:1987 Vesi (piimapulber) ISO 5537:2004IDF 26:2004 Vesi (koorepulber) XVIII lisa Petipiim, kalgendatud piim ja koor, kontsentreeritud või kontsentreerimata, suhkru- või muu magusainelisandiga 0403 Rasv ISO 1211:2001IDF 1D:1996 ISO 1736:2000IDF 9C:1987 ISO 2450:1999IDF 16 C:1987 ISO 7208:1999IDF 22B:1987 ISO 8262–3:2005IDF 124–3:2005 Valk ISO 8968–123:2001IDF 20–123:2001 Sahharoos (tavaline sisaldus) ISO 2911:2004IDF 35:2004 Sahharoos (väike sisaldus) Märkus 2 Vesi (hapukoorepetipulber) XIX lisa Vesi (rõõsakoorepetipulber) ISO 5537:2004IDF26:2004 Tahked ained (muud tooted) Pädeva asutuse poolt heakskiidetud meetodid Vadak, kontsentreeritud või kontsentreerimata, suhkru- või muu magusainelisandiga või ilma; tooted naturaalsetest piimakomponentidest 0404 Rasv ISO 1736:2000IDF 9C:1987 ISO 2450:1999IDF 16C:1987 ISO 7208:1999IDF 22B:1987 Valk ISO 8968–123:2001IDF 20–123:2001 Sahharoos (tavaline sisaldus) ISO 2911:2004IDF 35:2004 Sahharoos (väike sisaldus) Märkus 2 0404 90 Valk ISO 8968 1/2 2001IDF 20–1/2:2001 Vesi IDF 21B:1987 Tahked ained ISO 6734:1989IDF 15B:1991 (Kontsentreeritud tooted) ISO 6731:1989IDF 21B:1987 Või ja muud piimarasvad; piimarasvavõided 0405 Rasv, kui rasvasisaldus on ≤ 85 massiprotsenti ISO 17189:2003IDF 194:2003 Või Vesi ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNF ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 NaCl ISO 15648:2004IDF 179:2004 Rasv, kui rasvasisaldus on > 99 massiprotsenti IDF 24:1964 Võiõli Vesi, kui rasvasisaldus on < 99 massiprotsenti ISO 5536:2002IDF 23:2002 Juust ja kohupiim 0406 Rasv ISO 1735:2004IDF 5:2004 Tahked ained ISO 5534:2004IDF 4:2004 Tahked ained (Ricotta) ISO 2920:2004IDF 58:2004 NaCl ISO 5943:2006IDF 88:2006 Laktoos ISO 5765–1/2:2002IDF 79–1/2:2002 Määrus (EMÜ) nr 2658/87 Segasöödad 2309 Laktoos XI lisa

Euroopa Liidu standardmeetodite loetelus sisalduvad märkused.

Märkus 1: Piimarasv eraldatakse ISO standardi 1740:1991 kohaselt (töökohta tuleb kaitsta valguse eest).

Märkus 2: Standardmeetodeid ei ole kindlaks määratud. Pädeva asutuse poolt heaks kiidetud meetodid.

Märkus 3: Proovid tuleb ette valmistada vastavalt standardile ISO 8261:2001IDF 122:2001.

Märkus 4: Inkubeeritakse 55 °C juures 48 tundi, tuleb hoolikalt jälgida, et sööde ära ei kuivaks.

Märkus 5: SNFi massiprotsent = tahke aine massiprotsent — rasva massiprotsent.

Märkus 6: Komisjoni direktiiv 84/4/EMÜ.

Märkus 7: Komisjoni määrus (EÜ) nr 2799/1999 (EÜT L 340, 31.12.1999, lk 3–27).

Märkus 8: Komisjoni direktiiv 78/633/EMÜ.









II LISA

(Artikkel 3)

TOOTEPARTII PIIRNORMILE VASTAVUSE HINDAMINE

1. PÕHIMÕTE

Kui proovi võtmise meetodit on asjakohastes õigusaktides üksikasjalikult kirjeldatud, järgitakse neid juhiseid. Kõikidel muudel juhtudel kontrollitakse esitatud tootepartiid vähemalt 3 juhuslikult valitud prooviühikust koosneva prooviga. Võib teha liitproovi. Saadud tulemuse võrdlemiseks sätestatud piirnormidega arvutatakse 95 % usaldusvahemik välja kahekordse standardhälbena, kusjuures asjakohane standardhälve sõltub sellest, kas 1) meetod on väärtuste σr ja σR osas rahvusvaheliselt valideeritud või 2) on laborisisesel valideerimisel välja arvutatud sisemine reprodutseeritavus. See usaldusvahemik võrdsustatakse tulemuse mõõtemääramatusega.

2. MEETOD ON RAHVUSVAHELISELT VALIDEERITUD

Sel juhul on korratavuse standardhälve σr ja reprodutseeritavuse standardhälve σR kindlaks määratud ning labor saab tõendada vastavust valideeritud meetodi sobivuskriteeriumidele.

Arvutatakse korratud mõõtmiste arvu n aritmeetiline keskmine

k

Kui mõõtmise lõpptulemuse x arvutamiseks kasutatakse ühte järgmistest valemitest: x = y 1 + y 2, x = y 1 – y 2, x = y 1 · y 2 või x = y 1 / y 2, tuleb standardhälbed ühendada tavapäraste meetoditega.

Tootepartii loetakse sätestatud ülemisele piirnormile UL mittevastavaks, kui

;

muudel juhtudel loetakse see UL-ile vastavaks.

Tootepartii loetakse sätestatud alumisele piirnormile LL mittevastavaks, kui

;

muudel juhtudel loetakse see LL-ile vastavaks.

3. LABORISISENE VALIDEERIMINE KOOS REPRODUTSEERITAVUSE SISESTANDARDHÄLBE VÄLJAARVUTAMISEGA

Kui kasutatakse käesolevas määruses määratlemata meetodeid ja täpsuspiirid ei ole kindlaks määratud, tuleb läbi viia laborisisene valideerimine. Selleks tuleb laiendmääramatuse U arvutamise valemis kasutada σr ja σ R asemel korratavuse sisestandardhälvet sir ja reprodutseeritavuse sisestandardhälvet siR .

Juhised otsuse tegemiseks on esitatud punktis 1. Kui leitakse, et tootepartii ei vasta sätestatud piirnormile, tuleb mõõtmist korrata käesolevas määruses kirjeldatud meetodi abil ning teha seejärel otsus vastavalt punktile 1.









III LISA

(Artikkel 4)

HINDAJATE HINDAMINE JA ORGANOLEPTILISTE ANALÜÜSIDE TULEMUSTE USALDUSVÄÄRSUS

Hindamisviiside kasutamise suhtes kohaldatakse järgmisi meetodeid (IDFi standard 99C/1997).

A. KORRATAVUSINDEKSI MÄÄRAMINE

Hindaja analüüsib 12 kuu jooksul vähemalt kümmet pimedat kordusproovi. Tavaliselt toimub see mitme eri hindamisvooru ajal. Üksiktoodete omadustega seotud tulemusi hinnatakse järgmise valemi abil:

kus:

w1 : korratavusindeks

xi1 : proovi xi esimese hindamise tulemused

xi2 : proovi xi teise hindamise tulemused

N : proovide arv

Hinnatavad proovid peaksid olema küllalt erineva kvaliteediga. wI ei tohiks olla suurem kui 1,5 (viiepallisüsteemis).

B. HÄLBEINDEKSI MÄÄRAMINE

Seda indeksit tuleb kasutada, et kontrollida, kas hindaja kasutab kvaliteedi hindamiseks sama skaalat kui kogenud hindajate rühm. Hindaja antud punkte võrreldakse hindajate rühma antud keskmiste punktidega.

Tulemuste hindamiseks kasutatakse järgmist valemit:

kus:

xi1; xi2 : vt jaotis A

; : hindajate rühma keskmised tulemused vastavalt proovi xi esimesel ja teisel hindamisel

n : proovide arv (vähemalt kümme 12 kuu jooksul)

Hinnatavad proovid peaksid olema üsna erineva kvaliteediga. DI ei tohiks olla suurem kui 1,5 (viiepallisüsteemis).

Liikmesriigid peavad teatama kõikidest kõnealuse meetodi kohaldamisega kaasnenud raskustest.

Kui leitakse, et üksikhindajad on ületanud hälbe- või korratavusindeksite piirväärtuse 1,5, peab ametiasutus või ekspert tegema järgnevatel nädalatel nimetatud isikute poolt hinnatud proovile ühe või mitu pistelist järelkontrolli või viima koos nimetatud hindajatega läbi ühe või mitu ühiskontrollimist. Hoolikas järelevalve on vajalik selleks, et otsustada, kas jätkata nende hindajate pakutud teenuse kasutamist. Tulemused tuleb dokumenteerida ja säilitada tõendusmaterjalina järelmeetmete kohta.

C. LIIKMESRIIGI ERI PIIRKONDADES JA ERI LIIKMESRIIKIDES SAADUD TULEMUSTE VÕRDLEMINE

Vajaduse korral tuleb vähemalt kord aastas teha test eri piirkondade hindajate saadud tulemuste võrdlemiseks. Märkimisväärsete erinevuste ilmnemisel tuleb võtta vajalikud meetmed põhjuste kindlakstegemiseks ning võrreldavate tulemuste saamiseks.

Liikmesriigid võivad korraldada teste oma hindajate ja naaberliikmesriikide hindajate saadud tulemuste võrdlemiseks. Märkimisväärsete erinevuste korral peab läbi viima põhjaliku uurimise, mille eesmärk on võrreldavate tulemuste saamine.

Liikmesriik peab komisjoni teavitama nende võrdlemiste tulemustest.









IV LISA

(Artikkel 4)

VÕI ORGANOLEPTILINE HINDAMINE

1. KOHALDAMISALA

Käesolev või organoleptilise hindamise menetlus kujutab endast ühtset meetodit, mis on kohaldatav kõikides liikmesriikides.

Üksikasjalikum teave organoleptilise hindamise kohta on esitatud Rahvusvahelise Piimandusföderatsiooni praegu kehtivas rahvusvahelises standardis piima ja piimatoodete kohta (IDFi standardi 99 osad 1, 2 ja 3).

2. MÕISTED

„Organoleptiline hindamine” — toote omaduste hindamine meeleorganitega.

„Hindamiskomisjon” — rühm valitud hindajaid, kes hindamise ajal ei suhtle omavahel ega mõjuta üksteist.

„Hindaja” — isik, kes on valitud seetõttu, et ta on suuteline organoleptilist testi läbi viima. Sellist tüüpi hindajate kogemused võivad olla piiratud.

„Eksperthindaja” — isik, kel on kõrgelt arenenud organoleptiline tundlikkus ja suured kogemused organoleptiliste meetodite kasutamise alal ning kes on suuteline andma omavahel kooskõlas olevaid ja usaldusväärseid organoleptilisi hinnanguid mitmesuguste toodete kohta. Sellist tüüpi hindajal peab olema hea pikaaegne organoleptiline mälu.

„Hinde panemine” — organoleptiline hindamine, mille puhul hindamiskomisjon rakendab arvskaalat. Seejuures kasutatakse puuduste nomenklatuuri.

„Kvaliteediastme määramine” — liigitamine kvaliteedi järgi hinnete alusel.

„Hindelehed” — vormid, millele märgitakse igale tootele üksikomaduste eest antud hinded ja kvaliteediaste. (Hindelehele võib märkida ka toote keemilise koostise.)

3. TÖÖRUUM

Üksikasjalikum teave on esitatud standardis ISO 8589 ja standardi ISO/DIS 22935–2IDF 99–2 punktis 7.

Tuleb võtta tarvitusele abinõud, et tööruumis ei mõjutaks hindajaid välised tegurid.

Tööruumis ei tohi olla kõrvalisi lõhnu ja seda peab olema kerge hoida puhtana. Seinad peavad olema heledad ja ei tohi läikida.

Tööruum ja selle valgustus ei tohi mõjutada hinnatava toote omadusi.

Tööruumi temperatuuri kontrollimiseks peavad selles olema asjakohased seadmed, mis võimaldavad säilitada või püsivat temperatuuri. Hindamise ajal peab või temperatuur olema 12 ± 2 °C.

4. HINDAJATE VALIMINE

Hindaja peab tundma võitooteid ja olema organoleptilise hindamise alal pädev. Pädev asutus peab hindaja pädevust korrapäraselt (vähemalt kord aastas) kontrollima.

4.1. Standardi ISO/DIS 22935–1IDF 99–1 jaotistes 4 (värbamine) ja 5.1 on esitatud teave üldiste nõuete ja lausteimimise kohta, millega tuleb tutvuda enne uue hindaja ametlikku kasutamist. Oluline on pidev koolitus ja üldised kokkutulekud, mida tuleb korraldada korrapäraste ajavahemike järel. Hindamiskomisjoni koolitamist on käsitletud standardis ISO 8586–1.

4.2. Esialgne koolitus peab hõlmama järgmist: — organoleptilise hindamise üldteooria ja praktiline tähtsus; — meetodid, skaalad ja organoleptiliste muljete kirjeldused; — organoleptiliste omaduste avastamine ja äratundmine ning organoleptilise hindamise erimõisted; — või tootmise kohta taustteadmisi andev koolitus; — valideeritud võrdlusained ja proovid, mis aitavad hindajal toote spetsiifilisi maitseid ja maitse tugevust kindlaks teha.

5. HINDAMISKOMISJONILE ESITATAVAD NÕUDED

Hindamiskomisjonis peab olema paaritu arv hindajaid (mitte vähem kui kolm). Enamiku peavad moodustama pädeva asutuse töötajad või volitatud isikud, kes ei tööta piimatööstuses.

Hindamiskomisjoni esimees vastutab kogu menetluse eest ning ta võib hindamiskomisjoni töös osaleda.

Enne hindamist tuleb arvesse võtta rida tegureid, et hindajate töö tulemus oleks võimalikult hea:

— hindajad ei tohi põdeda haigusi, mis võiksid nende tegevust mõjutada. Sellisel juhul asendatakse hindaja komisjonis kellegi teisega;

— hindajad peavad õigeks ajaks kohale tulema ja tagama, et neil on hindamise läbiviimiseks piisavalt aega;

— hindajad ei tohi kasutada tugevalõhnalisi aineid (näiteks lõhnaõli, habemeajamisvedelikku, desodorante jne) ja võiksid vältida tugevasti maitsestatud (nt väga vürtsist) toitu jne;

— hindajad ei tohi pool tundi enne hindamist suitsetada ega süüa või juua midagi peale vee.

6. TÖÖ TULEMUSLIKKUSE TAGAMINE

Oma pädevuse säilitamiseks peavad kõik hindajad korrapäraselt osalema organoleptilise hindamise komisjoni töös. Osalemise sagedus sõltub või kogusest ja komisjoni jõudlusest, võimaluse korral peab hindamiskomisjon hindamiseks kokku tulema vähemalt üks kord kuus.

Ühtlasi peavad ka vanemhindajad igal aastal osalema teatavas arvus hindamistes ja võimaluse korral vähemalt ühes hindamises igas kvartalis.

7. PROOVI VÕTMINE JA ETTEVALMISTAMINE

Võimaliku erapoolikuse vältimiseks on soovitav hoida proovide päritolu hindamise ajal salajas. Proovid peavad olema tähistatud koodiga.

See tuleb korraldada enne hindamist. Või temperatuur transportimisel proovi võtmise ruumi peab olema kindlaks määratud (6 ± 2 °C).

Kui organoleptiline hindamine toimub külmhoones, võetakse proov võipuuriga. Kui organoleptiline hindamine toimub mujal kui külmruumis, tuleb võtta vähemalt 500 g suurune proov. Hindamise ajal peab või temperatuur olema 12 ± 2 °C (standardi ISO/DISi 22935–2IDF 99–2 kohaselt on või hindamisel temperatuur 14 ± 2 °C). Suuri kõrvalekaldumisi tuleb igal juhul vältida.

8. ÜKSIKOMADUSTE HINDAMINE

8.1. Organoleptiliselt hinnatakse kolme järgmist omadust: välimus, konsistents ning maitse. „Välimus” hõlmab järgmisi tunnusjooni: värvus, nähtav puhtusemäär, füüsilise saastatuse puudumine, hallituse puudumine ning vee jaotumise ühtlus. Vee jaotumist määratakse standardi IDF 112A/1989 kohaselt. „Konsistents” hõlmab järgmisi tunnusjooni: tihkus, tekstuur ja kõvadus. Tarbijate nõuete rahuldamiseks võib üksikliikmesriik, kui ta seda soovib, kasutada füüsilisi vahendeid, et määrata võietavust. Tulevikus võib komisjon teha otsuse meetodite ühtlustamise kohta. „Tihkus” on mõiste, mis viitab toote nidususele selle tarbimisel. Tavaliselt on see seotud kõvaduse ja võietavusega ning peab olema ühetaoline kogu tootes. See on tihedalt seotud tekstuuriga ning toote omadusega säilitada oma kuju oma raskuse juures. Tihkust näitab lõikamisel tekkiv takistus ning seda saab mõõta nii mehhaaniliselt kui ka suu või sõrme abil. „Maitse” on suuga, peamiselt keele maitsmisnäsadega tunnetatud omadus. „Lõhn” on nina ning haistmismeele abil tunnetatud omadus. Oluline kõrvalekaldumine ettenähtud temperatuurist raskendab konsistentsi ning maitse usaldusväärset hindamist. On väga tähtis, et temperatuur oleks õige. Kui temperatuur on väljaspool soovitatud vahemikku, tuleb või hindamine edasi lükata.

8.2. Iga omadust hinnatakse eraldi. Hinnatakse vastavalt tabelile 1.

8.3. Ühtluse saavutamiseks on soovitatav, et enne hindamise alustamist paneksid hindajad üheskoos hinded välimuse, konsistentsi ning maitse ja lõhna eest ühele või mitmele standardproovile.

8.4. Hinded, millega või vastu võetakse, on järgmised. Hinnete panemist käsitletakse 7. osas — „Nomenklatuur ja hinnete suhtes kohaldatavate kriteeriumide kirjeldus”.



Maksimaalne Nõutav Välimus 5 4 Konsistents 5 4 Maitse ja lõhn 5 4 — Kui pannakse nõutavast madalam hinne, tuleb esitada puuduse kirjeldus. — Iga hindaja hinne iga omaduse eest tuleb märkida hindelehele. — Toode võetakse vastu või jäetakse vastu võtmata enamuse otsuse alusel. — Juhtumeid, mil üksikhindajate hinded iga omaduse eest erinevad rohkem kui ühe punkti võrra, ei tohi esineda sageli (mitte sagedamini kui üks kord 20 proovi kohta). Vastasel korral tuleb komisjoni esimehel kontrollida komisjoni pädevust.

9. JÄRELEVALVE

Hindamiskomisjoni esimees, kes peab olema pädeva asutuse ametnik ja võib olla hindamiskomisjoni liige, vastutab kogu menetluse eest tervikuna. Ta märgib hindelehele iga hindaja hinde iga omaduse eest ja tõendab toote vastuvõtmist või tagasilükkamist.

10. NOMENKLATUUR

Vt lisatud tabel 2.

11. VIITED

FIL-IDF 99C:1997 Sensory evaluation of dairy products by scoring — Reference method.

ISO/DIS 22935IDF 99 International Standard for Milk and Milk Products — Sensory analysis — Parts 1–3.

ISO 8586–1 Sensory analysis — General guidance for selection, training and monitoring of assessors — Part 1.

ISO 8589 Sensory analysis — General guidance for the design of test rooms.

FIL-IDF 112A:1989 Butter — Determination of water dispersion value.







Tabel 1 Või hindamine Välimus Konsistents Lõhn ja maitse Punktid Nr (1) Märkused Punktid (kvaliteediklass) Nr (1) Märkused Punktid (kvaliteediklass) Nr (1) Märkused 5 Väga hea ideaalne tüüp parim kvaliteet (ühtlaselt kuiv) 5 Väga hea ideaalne tüüp parim kvaliteet (hästi võietav) 5 Väga hea ideaalne tüüp parim kvaliteet (täiesti puhas õrn aroom) 4 Hea (2) nähtavate puudusteta 4 17 18 Hea (2) kõva pehme 4 Hea (2) nähtavate puudusteta 3 1 2 3 4 5 6 7 8 Rahuldav (kerged puudused) vaba vesi, niiskus ebaühtlane, kahevärviline vöödiline laiguline, marmorjas täpiline eraldunud õli liialt värvunud kohev, mittekompaktne 3 14 15 16 17 18 Rahuldav (kerged puudused) rabe, murenev taignane, nätske, rasvane kleepuv kõva pehme 3 21 22 25 27 33 34 35 Rahuldav (kerged puudused) ebapuhas võõrmaitse hapu keedumaitse, kõrbemaitse söödamaitse mõrkjas, kibe maitse ülesoolatud 2 1 3 4 5 6 10 11 12 Halb (märgatavad puudused) vaba vesi, niiskus vöödiline laiguline, marmorjas täpiline eraldunud õli võõrlisandid hallitanud lahustumata sool 2 14 15 16 17 18 Halb (märgatavad puudused) rabe, murenev taignane, nätske, rasvane kleepuv kõva pehme 2 21 22 23 25 32 33 34 35 36 38 Halb (märgatavad puudused) ebapuhas võõrmaitse vanamaitse hapu oksüdeerunud, metallimaitse söödamaitse mõrkjas, kibe maitse ülesoolatud läppunud, roisumaitse kemikaalide maitse 1 1 3 4 5 6 7 9 10 11 12 Väga halb (tugevad puudused) vaba vesi, niiskus vöödiline laiguline, marmorjas täpiline eraldunud õli liialt värvunud teraline võõrlisandid hallitanud lahustumata sool 1 14 15 16 17 18 Väga halb (tugevad puudused) rabe, murenev taignane, nätske, rasvane kleepuv kõva pehme 1 22 24 25 26 28 29 30 31 32 34 35 36 37 38 Väga halb (tugevad puudused) võõrmaitse juustumaitse, juustuhapu hapu pärmimaitse hallitusmaitse rääsunud õli-, kalamaitse rasvamaitse oksüdeerunud, metallimaitse mõrkjas, kibe maitse ülesoolatud läppunud, roisumaitse linnasemaitse kemikaalide maitse (1) Tabel 2. (2) Hinde „hea” puhul nimetatud puudused on vaid väikesed kõrvalekalded ideaalsest tüübist.







Tabel 2 Või puudused I. Välimus 1. vaba vesi, niiskus 2. ebaühtlane, kahevärviline 3. vöödiline 4. laiguline, marmorjas 5. täpiline 6. eraldunud õli 7. liialt värvunud 8. kohev, mittekompaktne 9. teraline 10. võõrlisandid 11. hallitanud 12. lahustumata sool II. Konsistents 14. rabe, murenev 15. taignane, nätske, rasvane 16. kleepuv 17. kõva 18. pehme III. Lõhn ja maitse 20. maitsetu 21. ebapuhas (1) 22. võõrmaitse 23. vanamaitse 24. juustumaitse, juustuhapu 25. hapu 26. pärmimaitseline 27. a) keedumaitse b) kõrbemaitse 28. hallitusmaitse 29. rääsunud 30. õli-, kalamaitse 31. rasvamaitse 32. a) oksüdeerunud maitse b) metallimaitse 33. söödamaitse 34. mõrkjas, kibe maitse 35. ülesoolatud 36. läppunud, roisumaitse 37. linnasemaitse 38. kemikaalide maitse (1) Seda määratlust tuleks kasutada võimalikult harva ja üksnes siis, kui puudust ei ole võimalik täpsemalt kirjeldada.









V LISA

(Artikkel 5)

ENANTHAPPE TRIGLÜTSERIIDI SISALDUSE MÄÄRAMINE VÕIS, VÕIÕLIS JA KOORES TRIGLÜTSERIIDIDE GAASIKROMATOGRAAFILISE ANALÜÜSI ABIL

1. RAKENDUSALA

Käesoleva meetodiga määratakse enanthappe triglütseriidi sisaldust võiõlis, võis ja koores.

2. MÕISTED JA MÄÄRATLUSED

Enanthappesisaldus: enanthappe triglütseriidi sisaldus, mis on määratud kindlaks käesolevas meetodis kirjeldatud menetluse abil.

Märkus: Enanthappesisaldust väljendatakse kilogrammides võiõli ja või ühe tonni kohta ning kilogrammides koore piimarasva ühe tonni kohta.

3. PÕHIMÕTE

Piimarasv eraldatakse eri toodetest vastavalt standardile ISO 14156 IDF 172:2001. Enanthappe triglütseriidi sisalduse kvantitatiivne määramine eraldatud rasvas toimub kapillaargaasikromatograafia abil. Proovi jaoks saadud tulemuse hindamisel kasutatakse sisestandardina kapronhappe triglütseriidi.

Märkus: Rahuldavaks sisestandardiks peetakse ka tributüriini.

4. REAKTIIVID

Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad.

4.1. n-heksaan.

4.2. Standardaine kapronhappe triglütseriid, puhtusega vähemalt 99 %.

4.3. Standardaine enanthappe triglütseriid, puhtusega vähemalt 99 %.

4.4. Veevaba naatriumsulfaat (Na2SO4).

5. SEADMED

Tavalised laboriseadmed, eelkõige järgmised seadmed.

5.1. Analüütilised kaalud mõõtetäpsusega 1 mg.

5.2. Mõõtekolvid mahuga 10 ml ja 20 ml.

5.3. Tsentrifuugitopsid mahuga 30 ml.

5.4. Pöördauruti.

5.5. Kuivatuskapp, mida on võimalik hoida temperatuuril 50 ± 5 °C.

5.6. Keskmisepooriline filterpaber, läbimõõduga umbes 15 cm.

5.7. Gaasikromatograafia seadmed. 5.7.1. Jaotatud/jaotamata vooluga või kolonnile paigaldatud injektoriga ja leekionisatsioondetektoriga (flame ionization detector — FID) varustatud gaasikromatograaf. 5.7.2. Gaasikromatograafi kolonn, mille statsionaarse faasi abil saab hästi lahutada triglütseriide (100 % dimetüülpolüsiloksaan või 5 % fenüül-95 % metüülpolüsiloksaan). Valitakse statsionaarne faas, kolonni pikkus (4–15 m), siseläbimõõt (0,22–0,50 mm) ja kile paksus (0,12 μm ja rohkem), võttes arvesse labori varasemaid kogemusi ja kasutatavat sisestussüsteemi. Igal juhul peab valitud kolonn täielikult eraldama lahusti piigi kapronhappe triglütseriidi piigist ja ka eraldama kapronhappe ja enanthappe piigid kuni nulljooneni. Järgnevas osas on esitatud näiteid kohaldatavate tingimuste kohta. 5.7.2.1. Näide kohaldatavate tingimuste kohta, kui kasutatakse jaotatud vooluga injektorit: — kandegaas: heelium — kolonnipea rõhk: 100 kPa — kolonn: kvartsklaasist kolonn pikkusega 12 m, sisediameetriga 0,5 mm, kile paksusega 0,1 μm — statsionaarne faas: 100 % dimetüülpolüsiloksaan või 5 % fenüül-95 % dimetüülpolüsiloksaan (nt HT5) — kolonni temperatuur: algtemperatuur 130 °C, seda hoitakse 1 minut, siis tõstetakse temperatuur kiirusega 20 °C minutis 260 °C juurde ja seejärel kiirusega 30 °C minutis 360 °C juurde, hoitakse temperatuuril 360 °C 10 minutit — detektori temperatuur: 370 °C — injektori temperatuur: 350 °C — jaotussuhe 1:30 — sisestatava proovi suurus: 1 μl. 5.7.2.2. Näide kohaldatavate tingimuste kohta, kui kasutatakse kolonnile paigaldatud injektorit: — kandegaas: vesinik (pideva voo süsteem) — kolonnipea rõhk: 89 kPa — kolonn: kvartsklaasist kolonn pikkusega 4 m, sisediameetriga 0,32 mm, kile paksusega 0,25 μm — statsionaarne faas: 5 % fenüül95 % dimetüülpolüsiloksaan — kolonni temperatuur: algtemperatuur 60 °C, mida hoitakse 2 minutit, seejärel tõstetakse temperatuur kiirusega 35 °C minutis 340 °C juurde ja hoitakse 5 minutit — detektori temperatuur: 350 °C — sisestatava proovi suurus: 1 μl.

5.8. Süstal mahutavusega 5 μl.

6. PROOVI VÕTMINE

On oluline, et labor saaks proovi, mis on tõeliselt esindav ja mida transportimine ega laos hoidmine ei ole kahjustanud ega muutnud.

Käesolevas rahvusvahelises standardis esitatud meetodis ei täpsustata proovi võtmist. Soovitatav proovi võtmise meetod on esitatud standardis IDF 50C:1995 ISO 707–1997 — Piim ja piimatooted — Proovivõtumeetodid.

7. MÄÄRAMISE KÄIK

7.1. Uuritava proovi ja katsekoguse ettevalmistamine.

Järgitakse standardit ISO 14156 IDF 172:2001.

7.1.1. Võiõli, või

7.1.1.1. Sulatada 50–100 g uuritavat proovi kuivatuskapis (5.5).

7.1.1.2. Panna 0,5–1,0 g veevaba naatriumsulfaati (5.4) kurdfilterpaberile.

7.1.1.3. Filtrida rasv läbi veevaba naatriumsulfaadiga filterpaberi ning koguda filtraat kuivatuskapis (5.5) hoitavasse keeduklaasi. Sulatatud või dekanteerimisel filterpaberile tuleb hoolitseda selle eest, et sinna ei satuks vadakut.

7.1.2. Koor

7.1.2.1. Proov soojendada temperatuurini 20 ± 2 °C.

7.1.2.2. Segada või loksutada proovi hoolikalt.

7.1.2.3. Lahjendada sobiv kogus uuritavat proovi, et saada katsekogus 100 ml, milles rasva massiosa on umbes 4 %.

7.1.2.4. Jätkata nagu toor- ja homogeniseeritud piima puhul (vt standardi ISO 14156 IDF 172:2001 lõike 8 punkt 3), et eraldada rasv koorest.

7.1.2.5. Kaaluda 10 ml mõõtekolbi (5.2) 1 g eraldatud rasva 1 mg täpsusega. Lisada 1 ml punktis 7.2.2 määratletud lahust. Täiendada n-heksaaniga (4.1) 10 ml-ni ja homogeniseerida.

7.1.2.6. Panna 10milliliitrisesse mõõtekolbi (5.2) 1 ml punktis 7.1.1.2 määratletud lahust ja lahjendada see n-heksaaniga (4.1) 10 milliliitrini.

7.2. Kalibreerimislahuste valmistamine

7.2.1. Lahustada 100 mg enanthappe triglütseriidi (4.3) 10 ml n-heksaanis (4.1).

7.2.2. Lahustada 100 mg kapronhappe triglütseriidi (4.2) 10 ml n-heksaanis (4.1).

7.2.3. Panna 10 ml mõõtekolbi (5.2) 1 ml punktis 7.2.2 määratletud lahust. Täiendada n-heksaaniga (4.1) 10 ml-ni.

7.2.4. Panna 10 ml mõõtekolbi (5.2) 1 ml punktis 7.2.1 määratletud lahust ja 1 ml punktis 7.2.2 määratletud lahust. Täiendada n-heksaaniga (4.1) 10 ml-ni.

7.2.5. Panna 10 ml mõõtekolbi (5.2) 1 ml punktis 7.2.4 määratletud lahust ja täiendada n-heksaaniga (4.1) 10 ml-ni.

7.3. Kromatograafiline määramine

7.3.1. Süstida kolonni kaks korda 1 μl punktis 7.2.5 määratletud standardlahust.

7.3.2. Süstida kolonni 1 μl iga proovi lahust. Märkus: Kui kasutatakse kolonnile paigaldatud injektorit, tuleb nii standard- kui ka proovilahuseid täiendavalt lahjendada.

7.3.3. Korrata punktis 7.3.1 kirjeldatud tegevust iga kolme proovi süstimise eel ja järel, nii et nimetatud proovid jäävad standardlahuse kahekordsete süstide vahele. Tulemused saadakse standardkromatogrammide kalibreerimistegurite aritmeetiliste keskmiste põhjal.

8. TULEMUSTE ARVUTAMINE

Iga kromatogrammi puhul integreeritakse enanthappe ja kapronhappe triglütseriididele vastavate piikide pindala.

Neid juhtnööre tuleb järgida iga järjestatud rühmituse (s.t rühmaks ühendatud proovide kogumi) puhul, millele on vahetult eelnenud kaks standardlahuse süsti (STD1) ja vahetult järgnenud samuti kaks standardsüsti (STD2).

8.1. Kalibreerimine

8.1.1. Arvutada STD1 standardlahuse süstide kalibreerimistegurid Rf1(a) ja Rf1(b). Rf1 (a) või (b) = (kapronhappe triglütseriidi piigi pindala/enanthappe triglütseriidi piigi pindala) × 100 Arvutada välja nende kalibreerimistegurite aritmeetiline keskmine Rf1: Rf1 = (Rf1(a) + Rf1(b)) / 2

8.1.2. Samal viisil arvutada välja STD2 kalibreerimistegurite aritmeetiline keskmine Rf2.

8.1.3. Seejärel arvutada välja kalibreerimistegurite aritmeetiline keskmine Rf. Rf = (Rf1 + Rf2) /2

8.2. Uuritavad proovid

Iga proovi kromatogrammi puhul, mis on saadud STD1 ja STD2 vahel, arvutatakse välja enanthappesisaldus C (kilogrammides ühe tonni kohta):

C = (enanthappe triglütseriidi piigi pindala × Rf × 100)/(kapronhappe triglütseriidi piigi pindala × Wt × 1 000)

kus:

— Wt = võetud rasva kaal (g),

— 100 = proovi lahuse maht,

— 1 000 = ümberarvutuskoefitsient (μg/g — kg/t).

Võiproovide puhul võtta arvesse või rasvasisaldust ja arvutada korrigeeritud kontsentratsiooni väärtus Cvõi (kilogrammides ühe tonni või kohta)

Cvõi = Crasv × F,

kus F on või rasvasisaldus.

9. TÄPSUS

Või ISO standarditele 5725–1 ja 5725–2 vastava laboritevahelise määramise üksikasjad on esitatud punktis 12.

Korratavuse ja reprodutseeritavuse piirnormide väärtused on väljendatud 95 % usaldusnivoo jaoks ega pruugi olla kohaldatavad muude kontsentratsioonivahemike ja toodete suhtes.

9.1. Korratavus

Absoluutne erinevus kahe sõltumatu üksikkatse (mis on tehtud lühikese ajavahemiku jooksul sama meetodiga, identse katsematerjaliga, samas laboris, sama katse läbiviija poolt, samu katseseadmeid kasutades) tulemuste vahel ei tohi olla rohkem kui 5 %-l juhtudel suurem kui 0,35 kg/t.

9.2. Reprodutseeritavus

Absoluutne erinevus kahe sõltumatu üksikkatse (mis on tehtud sama meetodiga, identse katsematerjaliga, erinevates laborites, erinevate katse läbiviijate poolt, erinevaid katseseadmeid kasutades) tulemuste vahel ei tohi olla rohkem kui 5 %-l juhtudel suurem kui 0,66 kg/t.

10. LUBATUD HÄLBED: ALAMMÄÄRAD (MITTEPIISAVA KOGUSE PUHUL)

10.1. Toote nõuetekohase märgistamise kontrollimiseks võetakse märgistatud tootest kolm proovi.

10.2. Või ja kontsentreeritud või 10.2.1. Lisatakse 11 kg vähemalt 95 % puhtusastmega enanthappe triglütseriidi ühe tonni või kohta (s.t 10,45 kg/t). 10.2.2. Toote analüüsil kasutatakse kolmest proovist saadud tulemusi lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 9,51 kg/t (95 % lisandi alammäärast 95 % puhtusastmega enanthappe triglütseriidi puhul, ühekordne määramine); — 6,89 kg/t (70 % lisandi alammäärast 95 % puhtusastmega enanthappe triglütseriidide puhul, ühekordne määramine); — kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 9,51 kg/t ja 6,89 kg/t vahel.

10.3. Koor 10.3.1. Lisatakse 10 kg vähemalt 95 % puhtusastmega enanthappe triglütseriidi ühe tonni piimarasva kohta (s.t 9,50 kg ühe tonni märgistatava piimarasva kohta). 10.3.2. Toote analüüsil kasutatakse kolmest proovist saadud tulemusi lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 8,60 kg/t (95 % lisamise alammäärast 95 % puhtusastmega enanthappe triglütseriidi puhul, ühekordne määramine); — 6,23 kg/t (70 % lisamise alammäärast 95 % puhtusastmega enanthappe triglütseriidide puhul, ühekordne määramine); — kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 8,60 kg/t ja 6,23 kg/t vahel.

11. LUBATUD HÄLBED: ÜLEMMÄÄRAD (KOGUSE ÜLETAMISEL ROHKEM KUI 20 %)

11.1. Toote nõuetekohase märgistamise kontrollimiseks võetakse märgistatud tootest kolm proovi.

11.2. Või ja kontsentreeritud või 11.2.1. Toote analüüsimisel saadud kolme proovi tulemusi kasutatakse lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning nimetatud tulemuste keskmist võrreldakse järgmiste piirmääradega: — ülemmäär on 12,96 kg/t.

11.3. Koor 11.3.1. Toote analüüsimisel saadud kolme proovi tulemusi kasutatakse lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning nimetatud tulemuste keskmist võrreldakse järgmiste piirmääradega: — ülemmäär on 11,82 kg/t.

12. TÄIENDAV TEAVE: TRIGLÜTSERIIDIDE ANALÜÜSI ABIL VÕIRASVAS TRIENANTOAADI MÄÄRAMISE TULEMUSTE STATISTILINE ANALÜÜS

Märgistatud või trienantoaadisisalduse määramiseks on läbi viidud neli ühisuuringut.

Esimeses ringtestis osales üheksa laborit ning kasutatavate analüütiliste meetodite spetsifikatsioone ei määratletud.

Teises ringtestis osales kümme laborit ja kohaldati nelja eri meetodit:

— metüülheptanoaadi kvantitatiivne määramine, kasutades sisestandardina n-nonaani või metüülnonanoaati;

— trienantoaadi kvantitatiivne määramine, kasutades sisestandardina trikaproaati;

— metüülheptanoaadi kvantitatiivne määramine, kasutades kalibreerimisproovi/segu;

— metüülheptanoaadi kvantitatiivne määramine, kasutades kalibreerimissegu.

Lisaks kasutati FAME analüüsimisel kahte erinevat metüülimismeetodit (De Francesco ning Christopherson ja Glass).

Saadud tulemuste põhjal valiti kolmanda ringtesti jaoks välja kaks meetodit:

— metüülheptanoaadi kvantitatiivne määramine, kasutades sisestandardina n-nonaani või metüülnonanoaati;

— trienantoaadi kvantitatiivne määramine, kasutades sisestandardina trikaproaati.

Seitsme labori tulemused näitasid, et FAME meetodi puhul oli varieeruvus suurem, ja seepärast otsustati triglütseriidi analüüsil kasutada üksnes trienantoaadi määramist meetodi q kohaselt (trienantoaadi kvantitatiivne määramine, kasutades sisestandardina trikaproaati). Lisaks tuleb läbi viia triglütseriidide analüüs kapillaarkolonni abil.

Neljandas ringtestis pandi ringlema neli proovi (A, B, C, D), mille kohta esitasid tulemused üheksa laborit (tabelid 1–2).

Kaks laborit (DE ja UE) analüüsisid proove FAME meetodiga.

Laborite väiksema arvu tõttu tehti statistiline analüüs nii andmete koguhulga (joonised 1–2) (sealhulgas FAME tulemused) kui ka triglütseriidide analüüsi andmete põhjal.

Võõrväärtuste testid

— Proov A: Dixoni, Cochrani ja Grubbsi testidega tunnistati 1 % ja 5 % tasemel võõrväärtuseks ühe labori tulemus.

— Proov B: Grubbsi testiga tunnistati 5 % tasemel võõrväärtuseks ühe labori tulemus.

— Proov C: Dixoni ja Grubbsi testidega tunnistati 1 % ja 5 % tasemel võõrväärtuseks ühe labori tulemus.

— Proov D: Dixoni ja Grubbsi testidega tunnistati 1 % ja 5 % tasemel võõrväärtuseks ühe labori tulemus.

Võõrväärtust ei võetud arvutustes arvesse.

Tuleb märkida, et FAME meetodi kasutamisel saadud tulemusi ei tunnistatud kohaldatud testidega ühtegi korda võõrväärtusteks.

Täpsusparameetrid

Tabelites 1 ja 2 on esitatud kõikide laborite tulemused ja tulemuste täpsuse parameetrid, mis on välja arvutatud piisava laborite arvu põhjal (8), kuid kahjuks ei ole nende saamiseks kasutatud ühte ja sama analüüsimeetodit.

Tabelites 3 ja 4 on esitatud üksnes triglütseriidi analüüsimise meetodi abil saadud tulemused ning vastavad täpsuse näitajad. Nende parameetrite vastuvõetavus sõltub sellest, kas pidada laborite väikest arvu (6) piisavaks.

Joonistel 2 ja 3 on näidatud Sr ja SR arengutendents, mis on välja arvutatud kahe eespool kirjeldatud andmekogumi nelja proovi põhjal.

Tabelis 5 on esitatud Sr ja SR väärtused koos vastavate koondväärtustega ning koondparameetrid r ja R.

Lisaks on välja arvutatud kriitiline erinevus usaldusnivool 95 %.







Tabel 1 Triglütseriidide analüüsi meetodi + FAME* meetodi statistilised tulemused Proov A R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 8 RENNES FR1 11,0 11,1 11,1 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 11,2 11,2 11,2 Võõrväärtused DК ZPLA DE* 11,6 11,8 11,7 Keskväärtus 11,3 ADAS GB 11,4 11,2 11,3 Tegelik väärtus 11,0 CNEVA FR2 11,4 11,4 11,4 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,09 LODI IT 11,1 11,3 11,2 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 0,80 EELA FI 11,3 11,2 11,3 Korratavus r (95 %) 0,26 ISPRA UE* 11,0 11,0 11,0 Suhteline korratavus r % 2,24 D.V.F.A. DK 13,3 11,8 12,6 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,23 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR %) 2,04 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,84 Suhteline reprodutseeritavus R % 5,71 Proov B R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 8 RENNES FR1 12,7 12,8 12,8 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 13,5 13,3 13,4 Võõrväärtused DK ZPLA DE* 14,0 13,8 13,9 Keskväärtus 13,4 ADAS GB 13,4 13,5 13,5 Tegelik väärtus 13,5 CNEVA FR2 13,3 13,4 13,4 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,14 LODI IT 13,9 13,5 13,7 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 1,04 EELA FI 13,4 13,2 13,3 Korratavuse r (95 %) 0,40 ISPRA UE* 13,2 13,3 13,3 Suhteline korratavuse r % 2,91 D.V.F.A. DK 14,1 14,8 14,5 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,35 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR %) 2,61 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,99 Suhteline reprodutseeritavus R % 7,31







Tabel 2 Triglütseriidide analüüsi meetodi + FAME* meetodi statistilised tulemused Proov C R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 8 RENNES FR1 8,9 9,2 9,1 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 9,2 9,3 9,3 Võõrväärtused DK ZPLA DE* 9,2 9,4 9,3 Keskväärtus 9,3 ADAS GB 9,5 9,3 9,4 Tegelik väärtus 9,3 CNEVA FR2 9,4 9,4 9,4 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,14 LODI IT 9,2 9,5 9,4 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 1,50 EELA FI 9,4 9,6 9,5 Korratavuse r (95 %) 0,40 ISPRA UE* 9,4 9,3 9,4 Suhteline korratavuse r % 4,20 D.V.F.A. DK 10,7 10,9 10,8 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,17 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR %) 1,82 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,47 Suhteline reprodutseeritavus R % 5,10 Proov D R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 8 RENNES R1 1,6 1,6 1,6 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 2,1 2,1 2,1 Võõrväärtused DK ZPLA DE* 2,3 2,3 2,3 Keskväärtus 2,1 ADAS GB 2,1 2,2 2,2 Tegelik väärtus 2,1 CNEVA FR2 2,1 2,1 2,1 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,08 LODI IT 2,2 1,9 2,1 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 3,81 EELA FI 2,3 2,3 2,3 Korratavus r (95 %) 0,22 ISPRA UE* 2,3 2,3 2,3 Suhteline korratavus r % 10,67 D.V.F.A. DK 3,4 2,9 3,2 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,24 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR %) 11,43 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,67 Suhteline reprodutseeritavus R % 32,00







Tabel 3 Triglütseriidide analüüsi meetodi + FAME* meetodi statistilised tulemused Proov A R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 6 RENNES FR1 11,0 11,1 11,1 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 11,2 11,2 11,2 Võõrväärtused DК ADAS GB 11,4 11,2 11,3 Keskväärtus 11,2 CNEVA FR2 11,4 11,4 11,4 Tegelik väärtus 11,0 LODI IT 11,1 11,3 11,2 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,09 EELA FI 11,3 11,2 11,3 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 0,80 D.V.F.A. DK 13,3 11,8 12,6 Korratavus r (95 %) 0,25 Suhteline korratavus r % 2,24 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,13 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR %) 1,16 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,36 Suhteline reprodutseeritavus R % 3,25 Proov B R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 6 RENNES FR1 12,7 12,8 12,8 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 13,5 13,3 13,4 Võõrväärtused DК ADAS GB 13,4 13,5 13,5 Keskväärtus 13,3 CNEVA FR2 13,3 13,4 13,4 Tegelik väärtus 13,5 LODI IT 13,9 13,5 13,7 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,15 EELA FI 13,4 13,2 13,3 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 1,13 D.V.F.A. DK 14,1 14,8 14,5 Korratavus r (95 %) 0,42 Suhteline korratavus r % 3,16 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,33 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR%) 2,48 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,93 Suhteline reprodutseeritavus R % 6,94







Tabel 4 Triglütseriidide analüüsi meetodi + FAME* meetodi statistilised tulemused Proov C R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 6 RENNES FR1 8,9 9,2 9,1 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 9,2 9,3 9,3 Võõrväärtused DК ADAS GB 9,5 9,3 9,4 Keskväärtus 9,3 CNEVA FR2 9,4 9,4 9,4 Tegelik väärtus 9,3 LODI IT 9,2 9,5 9,4 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,15 EELA FI 9,4 9,6 9,5 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 1,61 D.V.F.A. DK 10,7 10,9 10,8 Korratavus r (95 %) 0,42 Suhteline korratavus r % 4,51 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,19 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR %) 2,04 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,53 Suhteline reprodutseeritavus R % 5,71 Proov D R1 R2 Keskmine Laborite arv pärast võõrväärtuste väljajätmist 6 RENNES FR1 1,6 1,6 1,6 Võõrväärtuste arv 1 RIKILT NL 2,1 2,1 2,1 Võõrväärtused Keskmine DK Keskväärtus 2,1 ADAS GB 2,1 2,2 2,2 Tegelik väärtus 2,1 CNEVA FR2 2,1 2,1 2,1 Korratavuse standardhälve (Sr) 0,09 LODI IT 2,2 1,9 2,1 Korratavuse suhteline standardhälve (RSDr %) 4,29 EELA FI 2,3 2,3 2,3 Korratavus r (95 %) 0,26 D.V.F.A. DK 3,4 2,9 3,2 Suhteline korratavus r % 12,01 Reprodutseeritavuse standardhälve (SR) 0,25 Reprodutseeritavuse suhteline standardhälve (RSDR %) 11,90 Reprodutseeritavus R (95 %) 0,69 Suhteline reprodutseeritavus R % 33,32







Tabel 5 Korratavus ja reprodutseeritavus (kaasa arvatud FAME) Laborite arv Võõrväärtusi Korratavus Sr (95 %) Reprodutseeritavus SR (95 %) Proov A 8 1 0,09 0,23 Proov B 8 1 0,14 0,35 Proov C 8 1 0,14 0,17 Proov D 8 1 0,08 0,24 Koondväärtus 0,116 0,256 R R Koondväärtus* 2,8 0,324 0,716 Kriitiline erinevus usaldusnivool 95 % on 0,40 Trienantoaadi minimaalne puhtusaste = 95 % Trienantoaadi alammäär võirasvas = 11 kg/t Arvestades kriitilise erinevuse väärtust usaldusnivool 95 %, ei tohi kahe tulemuse keskväärtus olla väiksem kui: 95 %lise puhtusega trienantoaadi lisamisel 10,05 kg/t.







Korratavus ja reprodutseeritavus (välja arvatud FAME) Laborite arv Võõrväärtusi Korratavus Sr (95 %) Reprodutseeritavus SR (95 %) Proov A 6 1 0,09 0,13 Poov B 6 1 0,15 0,33 Proov C 6 1 0,15 0,19 Proov D 6 1 0,09 0,25 Koondväärtus 0,124 0,237 R R Koondväärtus * 2,8 0,347 0,663 Kriitiline erinevus usaldusnivool 95 % on 0,36 Trienantoaadi minimaalne puhtusaste = 95 % Trienantoaadi alammäär võirasvas = 11 kg/t Arvestades kriitilise erinevuse väärtust usaldusnivool 95 %, ei tohi kahe tulemuse keskväärtus olla väiksem kui: 95 %lise puhtusega trienantoaadi lisamisel 10,09 kg/t.

Joonis 1 ( 8 )

Määramise tulemused: proov A

Määramise tulemused: proov B

Määramise tulemused: proov C

Määramise tulemused: proov D

Joonis 2

Korratavuse ja reprodutseeritavuse standardhälve mitmesugustel kontsentratsioonidel (triglütseriidide analüüs + FAME)

Joonis 3

Korratavuse ja reprodutseeritavuse standardhälve mitmesugustel kontsentratsioonidel (triglütseriidide analüüs)

Joonis 4

Näide kolonnile paigaldatud injektori kasutamise kohta









VI LISA

(Artikkel 5)

KONTSENTREERITUD VÕI, VÕI JA RÕÕSA KOORE VANILLIINISISALDUSE MÄÄRAMINE KÕRGSURVEVEDELIKKROMATOGRAAFIA ABIL

1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALA

Käesolevas meetodis kirjeldatakse vanilliini kvantitatiivset määramist kontsentreeritud võis, võis ja rõõsas koores.

2. PÕHIMÕTE

Teatav kogus proovi ekstraheeritakse isopropanooli/etanooli/atsetonitriili seguga (1:1:2). Suurem osa rasvast sadestatakse, jahutades proovi temperatuurini – 15 °C kuni – 20 °C, seejärel proov tsentrifuugitakse.

Pärast veega lahjendamist määratakse kõrgsurvevedelikkromatograafia (HPLC) abil vanilliinisisaldus.

3. SEADMED

Tavalised laboriseadmed, eeskätt järgmised;

3.1. sügavkülmik, töötab temperatuurivahemikus –15 °C kuni – 20 °C;

3.2. 2 ml mahuga ühekordsed süstlad;

3.3. membraanmikrofiltrid poori suurusega 0,45 μm, mis peavad vastu 5 % ekstraheerimislahust (4.4) sisaldavale lahusele;

3.4. vedelikkromatograaf, mis koosneb pumbast (läbivool 1,0 ml/min), injektorist (sisestatav maht 20 μl, sisestamine käsitsi või automaatselt), UV detektorist (lainepikkus 306 nm, täisskaala ulatus 0,01 Å), isekirjutajast või integraatorist ja 25 °C juures töötavast termostaadiga kolonnist;

3.5. analüütiline kolonn (250 mm × 4,6 mm (siseläbimõõt)), mis on täidetud LiChrospher RP 18ga (Merck, 5 μm) või samaväärse materjaliga;

3.6. kaitsekolonn (umbes 20 mm × 3 mm (siseläbimõõt)), mis on täidetud kuivalt LiChrospher RP 18ga (5–10 μm) või samaväärse materjaliga;

3.7. tsentrifuug, töökiirus 2 000 pööret minutis.

4. REAKTIIVID

Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad.

4.1. Isopropanool.

4.2. 96mahuprotsendiline etanool.

4.3. Atsetonitriil.

4.4. Ekstraheerimislahus. Segada isopropanool (4.1), etanool (4.2) ja atsetonitriil (4.3) vahekorras 1:1:2 (mahuosad).

4.5. Vanilliin (4-hüdroksü-3-metoksübensaldehüüd) ≥ 98 %. 4.5.1. Vanilliini põhilahus (= 500 μg/ml). Kaaluda 100 ml mõõtekolbi 0,1 mg täpsusega umbes 50 mg (CM mg) vanilliini (4,5), lisada 25 ml ekstraheerimislahust (4,4) ja täiendada kolb veega kriipsuni. 4.5.2. Vanilliini standardlahus (= 10 μg/ml). Pipettida 250 ml mõõtekolbi 5 ml vanilliini põhilahust (4.5.1) ja täiendada kolb veega kriipsuni. 4.5.3. Metanool, HPLC-puhas. 4.5.4. Jää-äädikhape. 4.5.5. Vesi, HPLC-puhas. 4.5.6. HPLC liikuv faas. Segada 1 000 ml mõõtekolvis 300 ml metanooli (4.5.3), umbes 500 ml vett (4.5.5) ja 20 ml äädikhapet (4.5.4) ja täiendada mõõtekolb veega (4.5.5) kriipsuni. Filtritakse läbi 0,45 μm filtri (3.3).

5. MÄÄRAMISE KÄIK

5.1. Uuritava proovi ettevalmistamine

5.1.1. Või

Kuumutada proovi kuni sulamise alguseni. Vältida temperatuuri paikset tõusmist üle 30 °C. Või ei pruugi kaheks faasiks eralduda. Kui proov muutub piisavalt plastiliseks, homogeniseerida see raputamisega. Segada võid enne proovi võtmist 15 sekundit. Kaaluda 1 mg täpsusega umbes 5 g (uuritava proovi mass grammides) võid 100 ml mõõtekolbi.

5.1.2. Kontsentreeritud või

Vahetult enne proovi võtmist panna kontsentreeritud võid sisaldav anum kuivatuskappi, kus temperatuur on 40–50 °C, ja hoida seal kuni või täieliku sulamiseni. Segada proovi ringliigutuste või segajaga, vältides õhumullide tekkimist liiga tugeva segamise tulemusel. Kaaluda 1 mg täpsusega umbes 4 g (uuritava proovi mass grammides) kontsentreeritud võid 100 ml mõõtekolbi.

5.1.3. Koor

Soojendada proovi vesivannis või kuivatuskapis temperatuuril 35–40 °C. Ringliigutustega või vajaduse korral segaja abiga saavutada rasva ühtlane jaotumine. Jahutada proov kiiresti temperatuurini 20 ± 2 °C. Proov peaks välja nägema homogeensena, vastasel juhul tuleb toimingut korrata. Kaaluda 1 mg täpsusega umbes 10 g (uuritava proovi mass grammides) rõõska koort 100 ml mõõtekolbi.

5.2. Katselahuse ettevalmistamine

Lisada uuritavale proovile (5.1.1, 5.1.2 või 5.1.3) umbes 75 ml ekstraheerimislahust (4,4), loksutada või raputada tugevasti umbes 15 minutit ja täiendada anum ekstraheerimislahusega (4,4) kriipsuni. Sellest ekstraktist võtta umbes 10 ml ja panna korgiga katseklaasi. Panna katseklaas sügavkülmikusse (3,1) ja hoida seal umbes 30 minutit. Tsentrifuugida külma ekstrakti umbes 5 minutit kiirusel umbes 2 000 pööret minutis ja dekanteerida viivitamatult. Lasta dekanteeritud lahusel jahtuda toatemperatuurini. Pipettida 5 ml dekanteeritud lahust 100 ml mõõtekolbi ja täiendada kolb veega kriipsuni. Filtrida alikvoot läbi membraanmikrofiltri (3.3), kasutades süstalt (3.2). Filtraat on HPLC määramiseks valmis.

5.3. Kalibreerimine

Pipettida 100 ml mõõtekolbi 5 ml vanilliini standardlahust (4.5.2). Lisada 5 ml ekstraheerimislahust (4.4) ja täiendada veega kuni märgini. See lahus sisaldab 0,5 μg/ml vanilliini.

5.4. Määramine kõrgsurvevedelikkromatograafia abil

Lasta kromatograafiaseadmel umbes 30 minutit stabiliseeruda. Süstida standardlahust (5.3). Korrata seda seni, kuni kahe järjestikuse süstimise piigipindalade või piigikõrguste erinevus on väiksem kui 2 %. Kirjeldatud tingimustes on vanilliini retentsiooniaeg umbes 9 minutit. Analüüsida standardlahust (5.3) kaks korda, süstides 20 μl. Süstida 20 μl uuritavat lahust(5,2). Määrata saadud vanilliinipiigi pindala või kõrgus. Süstida 3)(5.standardlahust uuesti kaks korda pärast seda, kui uuritavat 2)(5.proovi on süstitud 10 korda.

6. TULEMUSTE ARVUTAMINE

Arvutada kahekordsete süstimiste vahel iga uuritavate proovide seeria vanilliinipiikide keskmine pindala (või kõrgus) (AC) (kokku neli pindala või kõrgust).

Arvutada kalibreerimistegur (R):

,

kus CM on vanilliini mass milligrammides (4.5.1).

Uuritava proovi vanilliinisisaldus (C mg/kg) saadakse järgmise valemi abi:

kus:

AS = uuritava proovi vanilliinipiigi pindala või kõrgus

SM = uuritava proovi mass grammides (5.1.1, 5.1.2 või 5.1.3)

Märkus. Kui vanilliini määratakse rõõsas koores, tuleb märgistusaine kontsentratsioon väljendada märgistusaine milligrammides piimarasva kilogrammi kohta. Selleks korrutatakse C teguriga 100/f, kus f on koore rasvasisaldus massiprotsentides.

20 = tegur, millega võetakse arvesse standardproovi ja uuritava proovi lahjendamist

0,96 = paranduskoefitsient uuritava proovi esimese lahjendamise rasvasisalduse jaoks

Märkus. Piigipindala asemel võib kasutada piigikõrgusi 3)8.(vt.

7. MEETODI TÄPSUS

7.1. Korratavus (r)

Ühe töötaja poolt samade seadmete ja katsematerjalidega läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva määramise tulemused ei tohi erineda rohkem kui 16 mg/kg.

7.2. Reprodutseeritavus (R)

Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboris eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 27 mg/kg.

8. LUBATUD HÄLBED

8.1. Märgistusaine ühtlase jaotumise kontrollimiseks tuleb märgistatud tootest võtta kolm proovi.

8.2. Vanillist või sünteetilisest vanilliinist saadud märgistusaine 8.2.1. 4-hüdroksü-3-metoksübensaldehüüdi lisatakse 250 g ühe tonni või ja kontsentreeritud või kohta. Kui märgistatakse koort, lisatakse märgistusainet 250 g piimarasva tonni kohta. 8.2.2. Toote kolme proovi analüüsimisel saadud tulemusi kasutatakse lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 220,8 mg/kg (95 % lisamise alammäärast); — 158,3 mg/kg (70 % lisamise alammäärast). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 220,8 mg/kg ja 158,3 mg/kg vahel.

8.3. Üksnes vanillikupardest või nende täisekstraktidest saadud märgistusaine 8.3.1. 4-hüdroksü-3-metoksübensaldehüüdi lisatakse 100 g ühe tonni või ja kontsentreeritud või kohta. Kui märgistatakse koort, lisatakse märgistusainet 100 g piimarasva tonni kohta. 8.3.2. Toote kolme proovi analüüsimisel saadud tulemusi kasutatakse lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 78,3 mg/kg (95 % lisamise alammäärast); — 53,3 mg/kg (70 % lisamise alammäärast). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 78,3 mg/kg ja 53,3 mg/kg vahel.

9. MÄRKUSED

9.1. Kui vanilliini on lisatud 250 mg ühe kg võiõli kohta, leitakse vanilliini määramisel 97,0–103,8 % lisatud vanilliinikogusest. Keskmiselt leiti 99,9 % lisatud kogusest ja selle standardhälve 2,7 %.

9.2. Standardlahus sisaldab 5 % ekstraheerimislahust, et kompenseerida piigi laienemist uuritavas proovis sisalduva 5 % ekstraheerimislahuse tõttu. See võimaldab kvantitatiivset määramist piigi kõrguse põhjal.

9.3. Analüüs põhineb lineaarsel kalibreerimissirgel, mis läbib nullpunkti.

9.4. Esimesel analüüsimisel tuleb seda lineaarsust kontrollida standardlahuse (4.5.2) sobivate lahjenduste abil; seejärel kontrollitakse seda korrapäraste ajavahemike järel ning pärast HPLC seadme muutmist või parandamist. Pastöriseerimata koores või sellest valmistatud toodetes võib vanilliin laguneda vanilliinhappeks, divanilliiniks ja muudeks ühenditeks.









VII LISA

(Artikkel 5)

BEETA-APO-8'-KAROTEENHAPPE ETÜÜLESTRI SPEKTROFOTOMEETRILINE MÄÄRAMINE VÕIS JA KONTSENTREERITUD VÕIS

1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALA

Käesolev meetod on ette nähtud β-apo-8'-karoteenhappe etüülestri (apokaroteenestri) kvantitatiivseks määramiseks võis ja kontsentreeritud võis. Apokaroteenestriks loetakse kõiki neid aineid kokku, mis esinevad käesolevas meetodis kirjeldatud tingimuste kohaselt eraldatud proovide ekstraktis ja neelavad valgust lainepikkusega 440 nm.

2. PÕHIMÕTE

Piimarasv lahustatakse petrooleetris ja mõõdetakse valguse neeldumine lahuses 440 nm juures. Apokaroteenestrisisaldus määratakse välise etaloni alusel.

3. SEADMED

3.1. Pipetid — gradueeritud, maht 0,25, 0,50, 0,75 ja 1,0 ml.

3.2. Spektrofotomeeter — võimaldab töötada 440 nm (ja 447–449 nm) juures, on varustatud küvettidega, mille optilise tee pikkus on 1 cm.

3.3. Mõõtekolvid, 20 ml ja 100 ml.

3.4. Analüütilised kaalud, tundlikkus 0,1 mg, mõõtetäpsus 1 mg, jaotise väärtus 0,1 mg.

3.5. Kuivatuskapp, 45 ± 1 °C.

3.6. Tuhavabad kiirfiltrid.

4. REAKTIIVID

Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad.

4.1. Apokaroteenestri suspensioon (ligikaudu 20protsendiline). 4.1.1. Suspensiooni kontsentratsioon määratakse järgmiselt. Soojendada suspensioon temperatuurini 45–50 °C ja homogeniseerida avamata originaalpakendis. Kaaluda mõõtekolbi (100 ml) umbes 400 mg ainet, lahustada 20 ml kloroformiga (4.4) ja täiendada tsükloheksaaniga (4.5) märgini. Lahjendada 5 ml saadud lahust tsükloheksaaniga 100 milliliitrini (lahus A). Lahjendada 5 ml lahust A tsükloheksaaniga 100 milliliitrini. Mõõta neeldumine 447–449 nm juures (1 cm küvetid, võrdlusküvetis tsükloheksaan, mõõta lainepikkusel, mille puhul neeldumine on suurim). Apokaroteenestrisisaldus P (%) = (Abs maks × 40 000)/(Msusp × 2 550) ehk teisiti kirjutatult: (Absmaks / 2 550) × (100/5) × (100/5) × (100/Msusp) Absmaks = mõõdetava lahuse neeldumine neeldumismaksimumis Msusp = suspensiooni mass (g) 2 550 = standardaine Abs (1 %, 1 cm) P = suspensiooni puhtus (sisaldus) protsentides Märkus. Apokaroteenestri suspensioon on tundlik õhu, soojuse ja valguse suhtes. Avamata originaalpakendis (mis on suletud lämmastiku atmosfääris) ja jahedas võib seda säilitada ligikaudu 12 kuud. Pärast avamist tuleb sisu lühikese aja jooksul ära kasutada. 4.1.2. Apokaroteenestri standardlahus kontsentratsiooniga ligikaudu 0,2 mg/ml Kaaluda täpsusega 1 mg ligikaudu 0,100 g apokaroteenestri suspensiooni (4.1.1) (W), lahustada see petrooleetris(4,2), kanda kvantitatiivselt üle 100 ml mõõtkolbi ja täiendada petrooleetriga märgini. Saadud lahus sisaldab (W × P)/10 mg/ml apokaroteenestrit. Märkus. Lahust tuleb säilitada jahedas ja pimedas. Lahuse säilimisaeg on 1 kuu.

4.2. Petrooleeter (40–60 °C).

4.3. Naatriumsulfaat, veevaba, granuleeritud, enne kasutamist kuivatatud 102 °C juures kaks tundi.

4.4. Kloroform.

4.5. Tsükloheksaan.

5. MÄÄRAMISE KÄIK

5.1. Uuritava proovi ettevalmistamine

5.1.1. Kontsentreeritud või

Proov sulatatakse kuivatuskapis ligikaudu 45 °C juures.

5.1.2. Või

Sulatada proov kuivatuskapis ligikaudu 45 °C juures ja filtrida esindav osa sellest 45 °C juures läbi filtri, millel on ligikaudu 10 g veevaba naatriumsulfaati(4,3); töökoha temperatuur hoida 45 °C juures ning varjata seda tugeva päeva- ja tehisvalguse eest. Koguda sobiv kogus piimarasva.

5.2. Määramine

Kaaluda 1 mg täpsusega ligikaudu 1 g kontsentreeritud või (või punkti 5.1.2 kohaselt eraldatud piimarasva) kaalutis (M). Kanda see petrooleetri(4,2) abil kvantitatiivselt üle 20 ml mõõtekolbi (V), täiendada märgini ja segada hoolikalt.

Panna 1 cm küvetti alikvoot ja mõõta valguse neeldumine lainepikkusel 440 nm võrdlusküveti suhtes, milles on puhas petrooleeter. Leida kalibreerimisgraafiku abil (C μg/ml) apokaroteenestri kontsentratsioon uuritavas lahuses.

5.3. Kalibreerimine

Pipettida viide 100 ml mahuga mõõtkolbi 0, 0,25, 0,5, 0,75 ja 1,0 ml apokaroteenestri standardlahust (4.1.2). Lahjendada petrooleetriga(4,2) märgini ja segada.

Saadud lahuste kontsentratsioonid on vahemikus 0–2 μg/ml; need arvutatakse täpselt välja, lähtudes standardlahuse (4.1.2) kontsentratsioonist (W × P)/10 mg/ml. Mõõta valguse neeldumine nendes lahustes lainepikkusel 440 nm võrdlusküveti suhtes, milles on puhas petrooleeter(4,2).

Koostada kalibreerimisgraafik, mille y-teljel on neeldumise ja x-teljel apokaroteenestri kontsentratsiooni väärtused. Arvutatakse kalibreerimisgraafiku võrrand.

6. TULEMUSTE ARVUTAMINE

6.1. Apokaroteenestrisisaldus (milligrammides ühe kilogrammi toote kohta) leitakse järgmiselt: kontsentreeritud või: (C × V)/M; või: 0,82 (C × V)M, kus: C = kalibreerimisgraafiku(5,3) abil leitud apokaroteenestrisisaldus (μg/ml) V = uuritava lahuse(5,2) maht milliliitrites M = uuritava proovikoguse(5,2) mass grammides 0,82 = parandustegur, mis võtab arvesse piimarasvasisaldust võis

7. MEETODI TÄPSUS

7.1. Korratavus

7.1.1. Või analüüs

Ühe töötaja poolt samade seadmete ja katsematerjalidega läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva määramise tulemuste erinevus ei tohi olla suurem kui 1,4 mg/kg.

7.1.2. Kontsentreeritud või analüüs

Ühe töötaja poolt samade seadmete ja katsematerjalidega läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva määramise tulemuste erinevus ei tohi olla suurem kui 1,6 mg/kg.

7.2. Reprodutseeritavus

7.2.1. Või analüüs

Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboris eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 4,7 mg/kg.

7.2.2. Kontsentreeritud või analüüs

Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboris eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 5,3 mg/kg.

7.3. Täpsust iseloomustavate andmete päritolu

Täpsust iseloomustavad andmed on saadud katsega, mis tehti 1995. aastal 11 laboris 12 märgistatud võiprooviga (kuus pimekatset) ja 12 märgistatud kontsentreeritud või prooviga (kuus pimekatset).

8. LUBATUD HÄLBED

8.1. Märgistusaine ühtlase jaotumise kontrollimiseks tuleb märgistatud tootest võtta kolm proovi.

8.2. Või 8.2.1. Apokaroteenestri lisamise määr (arvestades taustneeldumist) on 22 mg/kg. 8.2.2. Toote analüüsil kasutatakse kolmest proovist saadud tulemusi lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 17,7 mg/kg (95 % lisamise alammäärast); — 12,2 mg/kg (70 % lisamise alammäärast). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 17,7 mg/kg ja 12,2 mg/kg vahel.

8.3. Kontsentreeritud või 8.3.1. Apokaroteenestri lisamise määr (arvestades taustneeldumist) on kontsentreeritud või puhul 24 mg/kg. Toote analüüsil kasutatakse kolmest proovist saadud tulemusi lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 19,2 mg/kg (95 % lisamise alammäärast); — 13,2 mg/kg (70 % lisamise alammäärast). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 19,2 mg/kg ja 13,2 mg/kg vahel.









VIII LISA

(Artikkel 5)

SITOSTEROOLI VÕI STIGMASTEROOLI MÄÄRAMINE KAPILLAARGAASIKROMATOGRAAFIA ABIL VÕIS VÕI KONTSENTREERITUD VÕIS

1. RAKENDATAVUS JA RAKENDUSALA

Käesoleva meetodiga määratakse sitosterooli või stigmasterooli kogus võis ja kontsentreeritud võis. Sitosteroolisisalduse all peetakse silmas β-sitosterooli- ja 22-dihüdro-β-sitosteroolisisalduse summat võis; muude sitosteroolide sisaldust peetakse tähtsusetuks.

2. PÕHIMÕTE

Või või kontsentreeritud või seebistatakse etanoolilahuses kaaliumhüdroksiidiga ja mitteseebistuvad komponendid ekstraheeritakse dietüüleetriga.

Steroolid viiakse üle trimetüülsilüüleetriteks ja määratakse kapillaarkolonn-gaasikromatograafia abil, kasutades sisestandardina betuliini.

3. SEADMED

3.1. Püstjahutiga varustatud lihvklaasühendustega 150 ml seebistamiskolb.

3.2. 500 ml jaotuslehtrid.

3.3. 250 ml kolvid.

3.4. Ülerõhu kõrvaldamise süsteemiga ligikaudu 250 ml lehtrid dietüüleetri jääkide kogumiseks.

3.5. Klaasfilterpõhjaga 350 mm × 20 mm klaaskolonn.

3.6. Vesivann või soojendusümbris.

3.7. 2 ml reaktsiooninõud.

3.8. Gaasikromatograaf, millel saab töötada kapillaarkolonniga ja mis on varustatud järgmistest seadistest koosneva jaotussüsteemiga: 3.8.1. termostateeritud kolonnikamber, mis hoiab nõutavat temperatuuri täpsusega ± 1 °C; 3.8.2. reguleeritava temperatuuriga aurustamisseadis; 3.8.3. leekionisatsioondetektor ja muundurvõimendi; 3.8.4. integraator-isekirjutaja, mida saab kasutada koos muundurvõimendiga (3.8.3.).

3.9. Kvartsklaasist kapillaarkolonn, täielikult kaetud BP1 ühtlase paksusega (0,25 μm) kihiga või samaväärse materjaliga (või mis tahes muu vähemalt samaväärse lahutusvõimega kolonn); kolonn peab võimaldama lahutada lanosterooli ja sitosterooli trimetüül-silüülderivaate. Sobib kolonn pikkusega 12 m ja sisediameetriga 0,2 mm.

3.10. Karastatud nõelaga l μl mahuga gaasikromatograafias kasutatav mikrosüstal.

4. REAKTIIVID

Kõik reaktiivid peavad olema analüütiliselt puhtad. Kasutada tuleb destilleeritud või vähemalt samaväärse puhtusastmega vett.

4.1. Etanool, vähemalt 95 % puhtusega.

4.2. Kaaliumhüdroksiid, 60 % lahus: lahustada vees 600 g kaaliumhüdroksiidi (vähemalt 85protsendilist) ja täiendada veega ühe liitrini.

4.3. Betuliin, vähemalt 99 % puhtusastmega. 4.3.1. Betuliini lahused dietüüleetris (4.4.). 4.3.1.1. Sitosterooli määramisel peab betuliinilahuse kontsentratsioon olema 1,0 mg/ml. 4.3.1.2. Stigmasterooli määramisel peab betuliinilahuse kontsentratsioon olema 0,4 mg/ml.

4.4. Dietüüleeter, analüütiliselt puhas (ei sisalda peroksiide ega peroksiidijääke).

4.5. Naatriumsulfaat, veevaba, granuleeritud, enne kasutamist kuivatatud 102 °C juures kaks tundi.

4.6. Silüüliv reaktiiv, näiteks TRI-SIL (Pierce Chemical Co, kataloogi nr 49001) või sellega samaväärne reaktiiv. (Hoiatus! On tuleohtlik, mürgine, söövitav ja tõenäoliselt kantserogeenne! Labori personal peab tundma TRI-SILi kasutamise ohutustingimusi ja võtma vajalikud meetmed.)

4.7. Lanosterool.

4.8. Sitosterool, vähemalt 90 % puhtusega (P). Märkus 1. Kalibreerimiseks vajalike standardainete puhtuse määramisel tuleb kasutada normaliseerimismeetodit. Eeldatakse, et kromatogrammil ilmuvad kõik proovis olevad steroolid, piikide kogupindala vastab 100 %le steroolkomponentidele ja detektor reageerib kõikidele steroolidele ühte moodi. Tuleb kontrollida, et määratavate kontsentratsioonide vahemikus on süsteem lineaarne. 4.8.1. Sitosterooli standardlahus: valmistada sitosterooli (4.8.) lahus dietüüleetris (4.4.) kontsentratsiooniga ligikaudu 0,5 mg/ml (W1) täpsusega 0,001 mg/ml.

4.9. Stigmasterool, vähemalt 90 % puhtusastmega (P). 4.9.1. Stigmasterooli standardlahus: valmistada stigmasterooli (4.9.) lahus dietüüleetris (4.4.) kontsentratsiooniga ligikaudu 0,2 mg/ml (W1) täpsusega 0,001 mg/ml.

4.10. Lahutusvõime kontrollimise segu. Valmistada lahus, mis sisaldab 0,05 mg/ml lanosterooli (4.7.) ja 0,5 mg/ml sitosterooli (4.8.) dietüüleetris (4.4.).

5. MEETOD

5.1. Kromatograafia standardlahuste valmistamine

Uuritava sterooli standardlahusele tuleb lisada sisestandardi lahus (4.3.1.) samal ajal, kui see lisatakse seebistatud proovile (vt 5.2.2.).

5.1.1. Sitosterooli standardlahus kromatograafiliseks määramiseks: kummassegi reaktsiooninõusse (3.7.) kanda 1 ml sitosterooli standardlahust (4.8.1.) ja kõrvaldada sellest dietüüleeter lämmastikuvoolu abil. Lisada 1 ml sisestandardi lahust (4.3.1.1.) ja kõrvaldada uuesti dietüüleeter lämmastikuvoolu abil.

5.1.2. Stigmasterooli standardlahus kromatograafiliseks määramiseks: kummassegi reaktsioonipudelisse (3.7.) kanda 1 ml stigmasterooli standardlahust (4.9.1.) ja kõrvaldada sellest dietüüleeter lämmastikuvoolu abil. Lisada 1 ml sisestandardi lahust (4.3.1.2.) ja kõrvaldada uuesti dietüüleeter lämmastikuvoolu abil.

5.2. Mitteseebistuvate komponentide ettevalmistamine

5.2.1. Võiproov sulatatakse temperatuuril kuni 35 °C ja segatakse põhjalikult läbi. Kaaluda 150 ml kolbi (3.1.) 1 mg täpsusega ligikaudu 1 g võid (W2) või kontsentreeritud võid (W2). Lisada 50 ml etanooli (4.1.) ja 10 ml kaaliumhüdroksiidi lahust (4.2.). Kolb ühendada püstjahutiga ja soojendada 30 minutit ligikaudu 75 °C juures. Eemaldada püstjahuti ja jahutada kolb ligikaudu toatemperatuurini.

5.2.2. Lisada kolbi 1,0 ml standardlahust (4.3.1.1. või 4.3.1.2.) vastavalt sellele, kas määratakse sitosterooli või stigmasterooli. Segada hoolikalt. Kolvi sisu viia kvantitatiivselt üle 500 ml jaotuslehtrisse (3.2.), pestes kolbi kõigepealt 50 ml veega ja siis 250 ml dietüüleetriga (4.4.). Jaotuslehtrit loksutada energiliselt kaks minutit ja lasta faasidel eralduda. Seejärel lasta alumine veekiht välja ja pesta eetrikihti, loksutades seda järjest neli korda 100 milliliitriste veekogustega. Märkus 2. Emulsiooni tekkimise vältimiseks tuleb esimesel kahel veega pesemisel olla ettevaatlik, pöörates jaotuslehtrit ettevaatlikult 10 korda tagurpidi ja tagasi. Kolmandal pesemisel võib jaotuslehtri sisu 30 sekundit energiliselt loksutada. Kui tekib emulsioon, võib selle lõhkuda 5–10 ml etanooli lisamisega. Pärast etanooli lisamist tuleb kindlasti teha veel kaks energilist lisapesemist veega.

5.2.3. Lasta selge seebivaba eetrikiht läbi 30 g veevaba naatriumsulfaadiga (4.5.) täidetud klaaskolonni (3.5.). Koguda eeter 250 ml kolbi (3.3.). Lisada üks graanul tormilise keemise vältimiseks ja aurustada vesivannis või soojendusümbrises peaaegu kuivaks, kogudes lenduvad lahustijäägid. Märkus 3. Kui proovi ekstrakti kuivaks aurustamine toimub liiga kõrgel temperatuuril, võib osa steroole minna kaotsi.

5.3. Trimetüülsilüüleetrite valmistamine

5.3.1. Kanda kolbi jäänud eetrilahus 2 ml dietüüleetri abil 2 ml reaktsiooninõusse (3.7.) ja kõrvaldada eeter lämmastikuvoolu abil. Pesta kolbi veel kaks korda 2 ml dietüüleetriga, kandes iga kord pesemiseks kasutatud lahustikoguse reaktsiooninõusse ja kõrvaldades eetri lämmastikuvooluga.

5.3.2. Silüülida proov 1 ml TRI-SILi (4.6.) lisamise abil. Sulgeda nõu ja lahustamiseks loksutada proovi energiliselt. Kui lahustumine ei ole täielik, soojendada proov temperatuurini 65–70 °C. Enne süstimist gaasikromatograafi lasta seista vähemalt viis minutit. Silüülida standardid samuti nagu proovid. Silüülida ka lahutusvõime kontrollimise segu (4.10.) samuti nagu proovid. Märkus 4: Silüülimine peab toimuma veevabas keskkonnas. Betuliini ebatäieliku silüülimise tunnuseks on teise piigi ilmumine betuliini piigi lähedal. Silüülimist segab etanooli olemasolu keskkonnas. See võib olla põhjustatud ebatäielikust pesemisest ekstraheerimisel. Sel juhul võib ekstraheerimisel kasutada veel lisaks viiendat pesemist, loksutades energiliselt 30 sekundit.

5.4. Gaasikromatograafiline analüüs

5.4.1. Töötingimuste valimine

Gaasikromatograaf seatakse töökorda tootja juhendite kohaselt.

Töö põhitingimused on järgmised:

— kolonni temperatuur: 265 °C;

— injektori temperatuur: 265 °C;

— detektori temperatuur: 300 °C;

— kandegaasi voolu kiirus: 0,6 ml/min;

— vesiniku rõhk: 84 kPa;

— õhurõhk: 155 kPa;

— proovi jaotussuhe: 10:1–50:1; jaotussuhe optimeeritakse tootja juhendite kohaselt ja seejärel kontrollitakse kontsentratsiooni määramise vahemikus detektori näitude lineaarsust. — Märkus 5: On väga oluline, et aurustamiskambrit puhastataks regulaarselt.

— sissesüstitav ainekogus: 1 μl TMSE lahust.

Enne analüüside alustamist lasta süsteemil tasakaalustuda, kuni saavutatakse rahuldavalt püsivad näidud.

Kolonni ja gaasikromatograafi omadusi arvestades võib neid tingimusi muuta, nii et kromatogrammid vastaksid järgmistele nõuetele:

— sitosterooli piik peab olema lanosterooli piigist piisavalt eraldunud. Joonisel 1 on esitatud näidiskromatogramm, mille peab andma silüülitud lahutusvõime testimise segu (4.10.) analüüs;

— steroolide suhtelised retentsiooniajad peavad olema järgmised: — kolesterool: 1,0 stigmasterool: 1,3 sitosterool: 1,5 betuliin: 2,5;

— betuliini retentsiooniaeg peab olema ligikaudu 24 minutit.

5.4.2. Analüüsi käik

Süstida 1 μl stigmasterooli või sitosterooli silüülitud standardlahust ja reguleerida välja integraatori kalibreerimisparameetrid.

Süstida veel kord 1 μl silüülitud standardlahust, et määrata retentsiooniajad betuliini suhtes.

Süstida 1 μl silüülitud proovi lahust ja mõõta piikide pindalad. Iga kromatograafilise analüüsi eel ja järel tuleb süstida standardid.

Tavaliselt tehakse kahe standardisüsti vahel kuus proovisüsti.

Märkus 6: Stigmasterooli piigi integreerimisel tuleb arvesse võtta ka kõiki joonise 2b punktidega 1, 2 ja 3 piiritletud „sabasid”.

Kui hinnatakse kogu sitosteroolisisaldust, tuleb sitosterooli piigi integreerimisel arvesse võtta ka 22-dihüdro-β-sitosterooli (stigmastanooli) piiki, mis elueerub vahetult pärast sitosterooli (vt joonis 3b).

6. TULEMUSTE ARVUTAMINE

6.1. Määrata kummaski enne ja pärast proove süstitud standardis sisalduva sterooli piigi ja betuliini piigi pindala ning arvutada R1: R1 = (standardi steroolipiigi keskmine pindala)/(standardi betuliinipiigi keskmine pindala). Määrata proovis sisalduva sterooli (stigmasterooli ja sitosterooli) piigi ja betuliini piigi pindala ning arvutada R2: R2 = (proovi steroolipiigi pindala)/(proovi betuliinipiigi pindala). W1 = standardi steroolisisaldus milligrammides 1 ml standardlahuses (4.8.1. või 4.9.1.) W2 = proovi mass grammides (5.2.1.) P = standardsterooli (4.8. või 4.9.) puhtusaste Proovi steroolisisaldus (mg/kg) = ((R 2)/(R 1)) × ((W 1)/(W 2)) × P × 10.

7. MEETODI TÄPSUS

7.1. Või

7.1.1. Korratavus

7.1.1.1. Stigmasterool

Ühe töötaja poolt samade seadmete ja katsematerjalidega läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva määramise tulemused ei tohi erineda rohkem kui 19,3 mg/kg.

7.1.1.2. Sitosterool

Ühe töötaja poolt samade seadmete ja katsematerjalidega läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva määramise tulemused ei tohi erineda rohkem kui 23,0 mg/kg.

7.1.2. Reprodutseeritavus

7.1.2.1. Stigmasterool

Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboris eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 31,9 mg/kg.

7.1.2.2. Sitosterool

Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboris eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi mõõdetud väärtuste keskväärtusest erineda rohkem kui 8,7 %.

7.1.3. Täpsust iseloomustavate andmete päritolu

Täpsust iseloomustavad andmed on saadud katsetes, mis tehti 1992. aastal kaheksas laboris kuue stigmasterooli prooviga (kolm pimekatset) ja kuue sitosterooli prooviga (kolm pimekatset).

7.2. Kontsentreeritud või

7.2.1. Korratavus

7.2.1.1. Stigmasterool

Ühe töötaja poolt samade seadmete ja katsematerjalidega läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva määramise tulemused ei tohi erineda rohkem kui 10,2 mg/kg.

7.2.1.2. Sitosterool

Ühe töötaja poolt samade seadmete ja katsematerjalidega läbi viidud kahe teineteisele vahetult järgneva määramise tulemused ei tohi keskväärtusest erineda rohkem kui 3,6 %.

7.2.2. Reprodutseeritavus

7.2.2.1. Stigmasterool

Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboris eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi erineda rohkem kui 25,3 mg/kg.

7.2.2.2. Sitosterool

Kaks üksiktulemust, mis on saadud kahes eri laboris eri seadmetega, kuid sama katsematerjaliga, ei tohi mõõdetud väärtuste keskväärtusest erineda rohkem kui 8,9 %.

7.2.3. Täpsust iseloomustavate andmete päritolu

Täpsust iseloomustavad andmed on saadud katsetes, mis tehti 1991. aastal üheksas laboris kuue stigmasterooli prooviga (kolm pimekatset) ja kuue sitosterooli prooviga (kolm pimekatset).

8. LUBATUD HÄLBED

8.1. Selleks et kindlaks teha, kas toode on korrektselt märgistatud, tuleb märgistatud tootest võtta kolm proovi.

8.2. Või 8.2.1. Stigmasterool 8.2.1.1. Stigmasterooli lisamise määraks on 150 g vähemalt 95 % puhtusastmega stigmasterooli ühe tonni või kohta (s.t 142,5 mg/kg) või 170 g vähemalt 85 % puhtusastmega stigmasterooli tonni või kohta (s.t 144,5 mg/kg). 8.2.1.2. Toote analüüsimisel saadud kolme proovi tulemusi kasutatakse lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 115,8 mg/kg (95 % lisamise alammäärast 95 % puhtusastmega stigmasterooli puhul); — 117,7 mg/kg (95 % lisamise alammäärast 85 % puhtusastmega stigmasterooli puhul); — 80,1 mg/kg (70 % lisamise alammäärast 95 % puhtusastmega stigmasterooli puhul); — 81,5 mg/kg (70 % lisamise alammäärast 85 % puhtusastmega stigmasterooli puhul). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 115,8 mg/kg ja 80,1 mg/kg või 117,7 mg/kg ja 81,5 mg/kg vahel. 8.2.2. Sitosterool 8.2.2.1. Sitostrerooli lisamise määr on 600 g vähemalt 90 % puhtusastmega stigmasterooli ühe tonni või kohta (s.t 540 mg/kg). 8.2.2.2. Toote analüüsimisel saadud kolme proovi tulemusi kasutatakse lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 482,6 mg/kg (95 % lisamise alammäärast 90 % puhtusastmega sitosterooli puhul); — 347,6 mg/kg (70 % lisamise alammäärast 90 % puhtusastmega sitosterooli puhul). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 482,6 mg/kg ja 347,6 mg/kg vahel.

8.3. Kontsentreeritud või 8.3.1. Stigmasterool 8.3.1.1. Stigmastrerooli lisamise määr on 150 g vähemalt 95 % puhtusastmega stigmasterooli ühe tonni või kohta (s.t 142,5 mg/kg) või 170 g vähemalt 85 % puhtusastmega stigmasterooli tonni või kohta (s.t 144,5 mg/kg). 8.3.1.2. Toote analüüsimisel saadud kolme proovi tulemusi kasutatakse lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 118,5 mg/kg (95 % lisamise alammäärast 95 % puhtusastmega stigmasterooli puhul); — 120,4 mg/kg (95 % lisamise alammäärast 85 % puhtusastmega stigmasterooli puhul); — 82,9 mg/kg (70 % lisamise alammäärast 95 % puhtusastmega stigmasterooli puhul); — 84,3 mg/kg (70 % lisamise alammäärast 85 % puhtusastmega stigmasterooli puhul). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 118,5 mg/kg ja 82,9 mg/kg või 120,4 mg/kg ja 84,3 mg/kg vahel. 8.3.2. Sitosterool 8.3.2.1. Sitostrerooli lisamise määr on 600 g vähemalt 90 % puhtusastmega stigmasterooli ühe tonni või kohta (s.t 540 mg/kg). 8.3.2.2. Toote analüüsil kasutatakse kolmest proovist saadud tulemusi lisatud märgistusaine määra ja ühtlase jaotumise kontrollimiseks ning madalaimat saadud tulemust võrreldakse järgmiste piirmääradega: — 480,9 mg/kg (95 % lisamise alammäärast 90 % puhtusastmega sitosterooli puhul); — 345,9 mg/kg (70 % lisamise alammäärast 90 % puhtusastmega sitosterooli puhul). Kasutatakse märgistusaine kontsentratsiooni kõige madalama tulemuse andnud proovis ning interpoleerimist 480,9 mg/kg ja 345,9 mg/kg vahel. Eelistatav on piikide täielik eraldumine, s.t lanosterooli piigi joon peaks jõudma enne sitosterooli piigi algust tagasi nulljooneni, kuid ka piikide mittetäielik eraldumine on lubatud.



Joonis 2a Joonis 2b Stigmasterooli standard Stigmasterooliga denatureeritud võiproov Märkus. Stigmasterooli piigi integreerimisel tuleb arvesse võtta kõiki punktides 1, 2 ja 3 piiritletud pindasid. Stigmasterooli piigi integreerimisel tuleb arvesse võtta ka kõiki punktidega 1, 2 ja 3 piiritletud „sabasid”.



Joonis 3a Joonis 3b Sitosterooli standard β-sitosterooliga denatureeritud võiproov Märkus. β-sitosterool sisaldab sageli lisandit (mis on tuvastatud kui stigmastanool), mis elueerub kohe pärast β-sitosterooli. Kogu β-sitosterooli sisalduse hindamiseks tuleb nende kahe piigi pindalad liita.









IX LISA

(Artikkel 6)

STANDARDMEETOD LEHMAPIIMA JA LEHMAPIIMA KASEIINI MÄÄRAMISEKS JUUSTUS, MIS ON VALMISTATUD LAMBA-, KITSE- VÕI PÜHVLIPIIMAST VÕI LAMBA-, KITSE- JA PÜHVLIPIIMA SEGUST

1. KOHALDAMISALA

Lehmapiima ja lehmapiima kaseiini määramine lamba-, kitse- või pühvlipiimast või lamba-, kitse- ja pühvlipiima segust valmistatud juustus γ-kaseiinide isoelektrilise fookustamise abil pärast lüüsimist plasmiiniga.

2. RAKENDUSALA

Käesolev meetod sobib töötlemata ja kuumtöödeldud lehmapiima ning lehmapiima kaseiini tuvastamiseks laagerdumata ja laagerdunud juustus, mis on valmistatud lamba-, kitse- või pühvlipiimast või lamba-, kitse- ja pühvlipiima segust. See meetod ei sobi võltsimise tuvastamiseks, kui piima või juustu on võltsitud lehmapiimast eraldatud kuumtöödeldud vadakuvalgu kontsentraadiga.

3. MEETODI PÕHIMÕTE

3.1. Kaseiinide eraldamine juustust ja etalonidest.

3.2. Eraldatud kaseiinide lahustamine ja lõhustamine plasmiiniga (EC.3.4.21.7).

3.3. Plasmiiniga töödeldud kaseiinide isoelektriline fookustamine karbamiidi juuresolekul ja valkude värvimine.

3.4. Värviga töödeldud γ3- ja γ2-kaseiini karbamiidi (lehmapiima lisandi tõend) võrdlemine ribadega, mis on saadud katsetes 0 % ja 1 % lehmapiima sisaldavate etalonidega samas geelis.

4. REAKTIIVID

Kui ei ole öeldud teisiti, tuleb kasutada analüütiliselt puhtaid kemikaale. Vesi peab olema kahekordselt destilleeritud või samaväärse puhtusastmega.

Märkus. Järgnev eeskiri kehtib laboris valmistatud karbamiidisisaldusega polüakrüülamiidgeelide puhul mõõtmetega 265 × 125 × 0,25 mm. Kui kasutatakse muud tüüpi ja teistsuguse suurusega geele, tuleb eraldamistingimusi vastavalt kohandada.

Isoelektriline fookustamine

4.1. Reaktiivid karbamiidi sisaldavate polüakrüülamiidgeelide valmistamiseks

4.1.1. Geeli põhilahus

Lahustada vees:

4,85 g akrüülamiidi,

0,15 g N,N'-metüleenbisakrüülamiidi (BIS),

48,05 g karbamiidi,

15,00 g 87massiprotsendilist glütserooli

ja täiendada maht 100 milliliitrini ning säilitada külmikus tumedas klaaspudelis.

Märkus. Neurotoksilise akrüülamiidi nimetatud kaalutiste asemel on parem kasutada müügil olevat akrüülamiidi ja BISi valmislahust. Kui valmislahus sisaldab 30 massi-/mahuprotsenti akrüülamiidi ja 0,8 massi-/mahuprotsenti BISi, tuleb eespool nimetatud segu valmistamiseks võtta nimetatud kaalutiste asemel 16,2 ml valmislahust. Põhilahuse säilimisaeg on 10 päeva; kui põhilahuse juhtivus on suurem kui 5 μS, tuleb see deioniseerida, segades seda 2 g ioonivahetajaga Amberlite MB-3 kolmekümne minuti jooksul ja filtrides seejärel läbi 0,45 μm membraani.

4.1.2. Geeli lahus

Segatakse geeli põhilahus (vt 4.1.1) lisandite ja amfolüütidega:

9,0 ml põhilahust;

24 mg β-alaniini;

500 μl amfolüüti, pH 3,5–9,5 ( 9 );

250 μl amfolüüti, pH 5–7 (9) ;

250 μl amfolüüti, pH 6–8 (9) .

Segada geeli l